ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2

A C‑511/18. sz. ügyben a kérelmet az egyfelől a Quadrature du Net, a French Data Network, a Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs és az Igwan.net, másfelől a Premier ministre (miniszterelnök, Franciaország), a Garde des Sceaux, ministre de la Justice (igazságügyi miniszter, Franciaország), a ministre de l’Intérieur (belügyminiszter, Franciaország) és a ministre des Armées (honvédelmi miniszter, Franciaország) között, a 2015. szeptember 28‑i décret no 2015–1185 portant désignation des services spécialisés de renseignement (a szakosított hírszerző szolgálatok kijelöléséről szóló, 2015‑1185. sz. rendelet, JORF, 2015. szeptember 29., 1/97. szöveg; a továbbiakban: 2015‑1185. sz. rendelet), a 2015. október 1‑jei décret no 2015‑1211 relatif au contentieux de la mise en œuvre des techniques de renseignement soumises à autorisation et des fichiers intéressant la sûreté de l’État (az engedélyhez kötött információgyűjtési módszerek végrehajtásával és a nemzetbiztonságot érintő iratokkal kapcsolatos jogvitákról szóló 2015‑1211. sz. rendelet, JORF, 2015. október 2., 7/108. szöveg; a továbbiakban: 2015‑1211. sz. rendelet), a 2015. december 11‑i décret no 2015‑1639 relatif à la désignation des services autres que les services spécialisés de renseignement, autorisés à recourir aux techniques mentionnées au titre V du livre VIII du code de la sécurité intérieure, pris en application de l’article L. 811‑4 du code de la sécurité intérieure (a nemzetbiztonságról szóló törvény L. 811‑4. cikke alapján elfogadott, a szakosított hírszerző szolgálatokon kívüli, a nemzetbiztonságról szóló törvény VIII. könyvének V. címében említett módszerek igénybevételére jogosult szolgálatok kijelöléséről szóló 2015‑1639. sz. rendelet, JORF, 2015. december 12., 28/127. szöveg; a továbbiakban: 2015‑1639. sz. rendelet), valamint a 2016. január 29‑i décret no 2016‑67 relatif aux techniques de recueil de renseignement (az információgyűjtés módszereiről szóló 2016‑67. sz. rendelet, JORF 2016. január 31., 2/113. szöveg; a továbbiakban: 2016‑67. sz. rendelet) jogszerűsége tárgyában folyamatban lévő jogvitákban terjesztették elő.
38

Kétségkívül meg kell állapítani, hogy magánszemélyek egymás közötti jogvitáiban a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint maguk az irányelvek nem keletkeztethetnek magánszemélyekre vonatkozó kötelezettségeket, következésképpen azokra önmagukban nem is lehet magánszemélyekkel szemben hivatkozni. Mindazonáltal a Bíróság azt is többször megállapította, hogy a tagállamok irányelvből eredő kötelezettsége az abban előírt eredmény elérésére, valamint azon feladatuk, hogy megtegyenek valamennyi megfelelő általános és különös intézkedést e kötelezettség teljesítésének biztosítása érdekében, a tagállamok minden hatóságára vonatkozik, beleértve hatáskörük keretén belül az igazságszolgáltatás szerveit is (2016. április 19‑iDI ítélet, C‑441/14, EU:C:2016:278, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
9

Az 1169/2011 rendelet „Származási ország vagy az eredet helye” című 26. cikke szerint: „[…] (2) Kötelező feltüntetni a származási országot vagy az eredet helyét: a) abban az esetben, ha ezek feltüntetésének elmulasztása félrevezethetné a fogyasztókat az élelmiszer valódi származási országa vagy eredetének helye tekintetében, különösen, ha az élelmiszerrel kapcsolatos tájékoztatás vagy a címke egésze egyébként arra utalna, hogy az élelmiszer származási országa vagy eredetének helye más; b) a XI. mellékletben felsorolt Kombinált Nómenklatúra‑ (KN‑) kódok alá tartozó hús esetében. […] […] (5) A Bizottság 2014. december 13‑ig jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az alábbi élelmiszerek származási országának vagy eredetük helyének kötelező megjelöléséről: […] b) tej; c) a tejtermékek összetevőjeként felhasznált tej; […] (7) Az (5) és (6) bekezdésekben említett jelentéseknek figyelembe kell vennie a fogyasztók tájékoztatás iránti igényét, a származási ország vagy az eredet helye kötelező jelölésének megvalósíthatóságát és az ezen intézkedések bevezetéséből eredő költségek és előnyök elemzését, ideértve a belső piacra és a nemzetközi kereskedelemre gyakorolt hatást is. A Bizottság e jelentéseihez a vonatkozó uniós rendelkezések módosítására vonatkozó javaslatokat is csatolhat. […]”
3

A szóban forgó intézkedések közül az első olyan kompenzációs különbözeti szerződés, amelyet az NNBG és az összes engedélyezett villamosenergia‑szolgáltatót egyetemlegesen terhelő, jogszabályban előírt díj által finanszírozandó szervezet, a Low Carbon Contracts Ltd között kötöttek, és amely a Hinkley Point C működési szakaszában az NNBG villamosenergia‑értékesítései árának stabilitását célozza. A második az Egyesült Királyság energiaügyi és klímaváltozási államtitkára és az NNBG befektetői között létrejött megállapodásban áll, amely kiegészíti a kompenzációs különbözeti szerződést, és előírja, hogy ha a Hinkley Point C atomerőmű politikai okokból történő, idő előtti bezárása következtében a Low Carbon Contracts Ltd nem teljesíti kompenzációs kifizetési kötelezettségét az NNBG befektetőivel szemben, a szóban forgó államtitkár kártérítést fizet a befektetőknek. Ez a megállapodás nyereségmegosztási mechanizmusokat is előír. A harmadik az Egyesült Királyság által az NNBG kibocsátandó kötvények biztosítására nyújtott hitelgarancia, amely biztosítja a minőségi kötvény tőkéjének és kamatainak időben történő megfizetését.
–

a Societatea de Producere a Energiei Electrice în Hidrocentrale Hidroelectrica SA képviseletében C. Radu, segítői: C. Alexandru, K. Mansour és C. Calabache avocați,
17

A Törvényszék szerint amikor az anyavállalatot illeti meg a leányvállalatának részvényeihez fűződő összes szavazati jog, különösen, ha ezenkívül az említett leányvállalat tőkéjében jelentős többségi részesedéssel is rendelkezik – amint a jelen ügyben is –, az említett anyavállalat olyan helyzetben van, mintha e leányvállalat kizárólagos tulajdonosa lenne, így az anyavállalatnak lehetősége van arra, hogy meghatározza a leányvállalat gazdasági és üzleti stratégiáját, még akkor is, ha nem rendelkezik ez utóbbi vállalat alaptőkéjében kizárólagos vagy közel kizárólagos részesedéssel.
4

A keretirányelv „Fogalommeghatározások” című 2. cikke, az a) és c) pontjában kimondja: „Ennek az irányelvnek az alkalmazásában: a) »elektronikus hírközlő hálózat«: olyan átviteli rendszer, esetleg kapcsoló vagy útválasztó eszköz, valamint egyéb erőforrás, – ideértve a nem aktív hálózati elemeket is – amely lehetővé teszi a vezetéken, rádióhullámon, optikai vagy egyéb elektromágneses úton történő jelátvitelt, beleértve a műholdas hálózatokat, a helyhez kötött (vonal‑ és csomagkapcsolt, beleértve az Internetet) és mobil földi hálózatokat, az elektromos vezetékrendszereket, annyiban, amennyiben azokat jelek továbbítására használják, a rádióműsor‑ és televízióműsor‑terjesztő hálózatokat, valamint a kábeltelevízió‑hálózatokat, a továbbított információtípusra tekintet nélkül; […] c) »elektronikus hírközlési szolgáltatás«: olyan, általában díjazás ellenében nyújtott szolgáltatás, amely teljes egészében vagy nagyrészt elektronikus hírközlő hálózaton történő jelátvitelből áll, beleértve a műsorterjesztő hálózatokon nyújtott távközlési szolgáltatásokat és átviteli szolgáltatásokat, de nem foglalja magában az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások segítségével történő tartalomszolgáltatást, illetve az ilyen tartalom felett szerkesztői ellenőrzést biztosító szolgáltatásokat; nem foglalja magában a 98/34/EK irányelv 1. cikkében meghatározott olyan, információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokat, amelyek teljes egészében vagy nagyrészt nem elektronikus hírközlő hálózaton történő jelátvitelből állnak”.
130

Elsősorban, a Bizottság először is hangsúlyozza, hogy a 2013/32 irányelv 26. cikke azt a főszabályt írja elő, hogy a nemzetközi védelmet kérelmező nem tartható őrizetben kizárólag azon az alapon, hogy az nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be. Bár ezen irányelv 43. cikke felhatalmazza a tagállamokat arra, hogy e tekintetben különös szabályokat alkalmazzanak, ha a határon lefolytatott eljárásokat vezetnek be, a tagállamok ilyen esetben kötelesek betartani az említett 43. cikkben előírt követelményeket. Márpedig a 2017. évi XX. törvény az említett 43. cikkel összeegyeztethetetlen új rendelkezéseket vezetett be.
44

E körülmények között a tribunal de grande instance de Paris (párizsi általános hatáskörű elsőfokú bíróság, Franciaország) vizsgálóbírói úgy határoztak, hogy az eljárást felfüggesztik, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1. A tervezési elem fogalmának értelmezése a) Mit takar a 715/2007 rendelet hatástalanító berendezés (defeat device) fogalmát meghatározó 3. cikkének 10. pontjában használt »tervezési elem« fogalma? b) Valamely, a motorvezérlő számítógépébe beépített vagy általánosabban arra kiható program tekinthető‑e az e cikk értelmében vett »tervezési elemnek«? 2. A kibocsátást szabályozó rendszer fogalmának értelmezése a) Mit takar a 715/2007 rendelet hatástalanító berendezés (defeat device) fogalmát meghatározó 3. cikkének 10. pontjában használt »kibocsátást szabályozó rendszer« fogalma? b) E »kibocsátást szabályozó rendszer« kizárólag azokat a technológiákat és stratégiákat tartalmazza, amelyek a kibocsátások (többek között a NOx) keletkezésüket követő kezelésére és csökkentésére irányulnak, vagy azokra a különböző technológiákra és stratégiákra is kiterjed, amelyek lehetővé teszik azok keletkezésének korlátozását, mint például az EGR‑technológia? 3. A hatástalanító berendezés (defeat device) fogalmának értelmezése a) Az olyan berendezés, amely érzékeli a 715/2007 rendelet által előírt jóváhagyási eljárások lefolytatásához kapcsolódó valamennyi paramétert a kibocsátást szabályozó rendszer bármely részének működésbe hozása vagy teljesítményének fokozása, ily módon a jármű jóváhagyásának elérése céljából, a 715/2007/EK rendelet 3. cikke 10. pontjának értelmében vett »hatástalanító berendezésnek« minősül‑e? b) Igenlő válasz esetén e hatástalanító berendezés tiltott‑e a 715/2007 rendelet 5. cikke (2) bekezdésének rendelkezései alapján? c) A harmadik kérdés a) pontjában ismertetett berendezés »hatástalanító berendezésnek« minősíthető‑e, ha a kibocsátást szabályozó rendszer teljesítményének fokozására nemcsak a jóváhagyási eljárások során kerül sor, hanem esetileg akkor is, ha e jóváhagyási eljárások során a kibocsátást szabályozó rendszer teljesítményének fokozása céljából érzékelt pontos feltételek a tényleges forgalomban is megvalósulnak? A [715/2007 rendelet] 5. cikk[é]ben szereplő kivételek értelmezése a) Mit takar a 715/2007 rendelet 5. cikkének (2) bekezdésében rögzített három kivétel? b) A kifejezetten a jóváhagyási eljárások során a kibocsátást szabályozó rendszer bármely részét működésbe hozó vagy teljesítményét fokozó hatástalanító berendezés tilalma mellőzhető‑e az [e rendelet] 5. cikk[ének] (2) bekezdésében felsorolt okok valamelyike miatt? c) A motor öregedésének és kormozódásának lassítása részét képezi »a motor [károsodás] vagy baleset elleni védelme«, illetve »a jármű biztonságos üzemeltetése« szempontjából indokolt követelményeknek, amelyek igazolhatják az [említett rendelet] 5. cikke (2) bekezdése a) pontjának értelmében vett hatástalanító berendezés jelenlétét?”
4)

A Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC, az Agroton plc, Joanna és Kyriaki Andreou, a Bundeena Holding plc, Henrietta Jindra Burton, a C & O Service & Investment Ltd, a C. G. Christofides Industrial Ltd, Phidias Christodoulou, Georgia Phanou‑Christodoulou, Christakis Christofides, Theano Chrysafi, Andreas Chrysafis, Dionysios Chrysostomides, Eleni K. és Eleni D. Chrysostomides, D & C Construction and Development Ltd, Chrystalla Dekatris, Constantinos Dekatris, a Dr. K. Chrysostomides and Co., Emily Dragoumi, Parthenopi Dragoumi, James Droushiotis, az Eastvale Finance Ltd, Nicos Eliades, Tereza Eliades, a Goodway Alliance Ltd, Christos Hadjimarkos, a Johnson Cyprus Employees Provident Fund, a Kalia Georgiou LLC, a Komposit Ltd, Platon M. Kyriakides, az L.kcar Intermetal and Synthetic Ltd, a Lois Builders Ltd, Athena Mavronicola‑Droushiotis, a Medialgeria Monitoring and Consultancy Ltd, a Neita International Inc., Sophia Nicolatos, a Paris & Barcelona Ltd, Louiza Patsiou, a Probus Mare Marine Ltd, a Provident Fund of the Employees of Osel Ltd, az R. A. M. Oil Cyprus Ltd, a Steelway Alliance Ltd, a Tameio Pronoias Prosopikou Genikon, The Cyprus Phassouri Estates Ltd, The Prnses Ltd, Christos Tsimon, Nafsika Tsimon, a Unienergy Holdings Ltd és Julia Justine Jane Woods, valamint Eleni Pavlikka Bourdouvali, Georgios Bourdouvalis, Nikolina Bourdouvali, a Coal Energy Trading Ltd, Christos Christofi, Elisavet Christofi, Athanasia Chrysostomou, Sofoklis Chrysostomou, a Clearlining Ltd, Alan Dimant, a Dodoni Ependyseis Chartofylakou Dimosia Etaireia Ltd, a Dtek Holding Ltd, a Dtek Trading Ltd, az Elma Holdings pcl, az Elma Properties & Investments pcl, az Agrippinoulla Fragkoudi, Dimitrios Fragkoudis, a Frontal Investments Ltd, Costas Gavrielides, Eleni Harou, Theodora Hasapopoullou, Gladys Iasonos, Georgios Iasonos, a Jupiter Portfolio Investments pcl, George Karkousi, a Lend & Seaserve Ltd, a Liberty Life Insurance pcl, a Michail P. Michailidis Ltd, Michalakis Michaelides, Rena Michael Michaelidou, Akis Micromatis, Erginos Micromatis, Harinos Micromatis, Alvinos Micromatis, Plotinos Micromatis, a Nertera Investments Ltd, Andros Nicolaides, Melina Nicolaides, Ero Nicolaidou, Aris Panagiotopoulos, Nikolitsa Panagiotopoulou, Lambros Panayiotides, Ersi Papaefthymiou, Kostas Papaefthymiou, a Restful Time Co., Alexandros Rodopoulos, a Seatec Marine Services Ltd, a Sofoklis Chrisostomou & Yioí Ltd, Marinos C. Soteriou, a Sparotin Ltd, valamint Miranda és Myria Tanou viselik a saját költségeiken felül az Európai Unió Tanácsa és az Európai Bizottság részéről a C‑597/18. P. és C‑598/18. P. sz. ügyekben mind az elsőfokú eljárásban, mind a fellebbezési eljárásban felmerült költségeket.
27

Az ezen ítéletre vonatkozó véleményében (HL 2017. C 296., 16. o.; a továbbiakban: 2017. szeptember 7‑i vélemény) a Bizottság a dömpingellenes eljárás újbóli megindításának a terjedelmét illetően egyrészt jelezte, hogy „a [vitatott rendeletet] megalapozó eljárás a szabálytalannak ítélt eljárási lépéstől folytatható. Ennek megfelelően a Törvényszék 2017. június 1‑jei ítéletében foglaltak teljesítése kapcsán a Bizottságnak lehetősége van arra, hogy az eljárás azon szempontjait korrigálja, amelyek a megsemmisítéshez vezettek, ugyanakkor változatlanul hagyja az ítélet által nem érintett részeket”. Másrészt pontosította, hogy „[a vitatott] rendelet azon megállapításai, amelyeket nem támadtak meg, vagy amelyeket megtámadtak ugyan, de amelyeknek a Törvényszék az ítéletében nem adott helyt, vagy amelyeket a Törvényszék nem vizsgált, [és] így nem eredményezték a [vitatott] rendelet megsemmisítését, [érvényesek maradnak]”. Ezen intézmény egyébiránt rámutatott, hogy „[a]z eljárás újbóli megindítása a Törvényszék ítéletének a Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd tekintetében történő végrehajtására korlátozódik, és más vizsgálatokat nem érint. Tehát az érintett exportáló gyártó tekintetében a [349/2012 végrehajtási rendelet] továbbra is alkalmazandó”.
36

Az Európai Unió Bíróságának alapokmánya 56. cikkének harmadik bekezdése értelmében az Európai Unió és az alkalmazottai közötti jogviták esetét kivéve fellebbezést nyújthatnak be azok a tagállamok és uniós intézmények is, amelyek a Törvényszék előtt folyó perbe nem avatkoztak be. Az uniós intézményeknek tehát, függetlenül attól, hogy az elsőfokú eljárásban félként vettek‑e részt, vagy sem, semmilyen érdeket nem kell igazolniuk ahhoz, hogy fellebbezést nyújthassanak be a Törvényszék határozatával szemben (1999. július 8‑iBizottság kontra Anic Partecipazioni ítélet, C‑49/92 P, EU:C:1999:356, 171. pont).
55

E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak szövegét, hanem azt a kontextust is figyelembe kell venni, amelybe illeszkedik, valamint azon jogi aktus céljait is, amelynek az a részét képezi. Valamely uniós jogi rendelkezés értelmezése szempontjából annak keletkezése is relevánsnak bizonyulhat (2020. június 25‑iA és társai (Szélerőművek Aalter és Nevele területén) ítélet, C‑24/19, EU:C:2020:503, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
53

A Comune di Milano továbbá úgy véli, hogy még ha megállapítást is nyerne, hogy a megtámadott határozatot a tagállamoknak kell tulajdonítani, annak akkor is bírósági vizsgálat tárgyát kellene képeznie. Kifejti ugyanis, hogy ugyanúgy, ahogyan a Coreper által hozott jogi aktust a Tanácsnak kell tulajdonítani, az Unió elnökségének jogi aktusait is a Tanácsnak kell tulajdonítani, amennyiben az formálisan és ténylegesen gyakorolja a szóban forgó intézkedés elfogadására vonatkozó hatáskörét. Az a tény, hogy a jogi aktust ezt követően a Tanács ülésén a tagállamok is megerősítik, nem vonhatja ki azt a Bíróság vizsgálata alól, mivel ez a megerősítés lezárja a döntéshozatali folyamatot, és a jogi aktusnak végleges jelleget ad. Még alapvetőbb az, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata alapján a Tanács belső szervei által elfogadott jogi aktusoknak jogszerűségi vizsgálat alá vonhatónak kell lenniük (2016. szeptember 20‑iLedra Advertising és társai kontra Bizottság és EKB ítélet, C‑8/15 P–C‑10/15 P, EU:C:2016:701, és 2016. szeptember 20‑iMallis és társai kontra Bizottság és EKB ítélet, C‑105/15 P–C‑109/15 P, EU:C:2016:702).
14

A 2013/50 irányelv iktatta be a 2004/109 irányelv 3. cikkébe az (1a) bekezdést. A 2013/50 irányelv (12) preambulumbekezdése így szól: „A jelentős arányú szavazati jog bejelentésére – különösen a részvény‑ és pénzügyieszköz‑állományok összesítésére – vonatkozó harmonizált rendszernek javítania kell a jogbiztonságot, fokoznia kell az átláthatóságot, és csökkentenie kell a határokon átnyúló befektetők adminisztratív terheit. […] Ezen belül a tagállamok számára lehetővé kell tenni azt is, hogy továbbra is alkalmazhassák a [2004/25] irányelv 4. cikke értelmében a tagállamok által kijelölt hatóságok által felügyelt nyilvános vételi ajánlatokkal, összefonódásokkal és a társaságok tulajdonjogát vagy irányítását befolyásoló más ügyletekkel kapcsolatban elfogadott azon törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek a [2004/109] irányelvben meghatározottaknál szigorúbb közzétételi követelményeket írnak elő.”
81

Először is, ami azt a kérdést illeti, hogy a politikailag, világnézetileg és vallásilag semleges politika követésének biztosítása érdekében bevezetett intézkedésből eredő korlátozásnak a 2000/78 irányelv 2. cikke (2) bekezdése b) pontjának i. alpontja értelmében vett megfelelőségének vizsgálata keretében figyelembe kell‑e venni a szóban forgó jogokat és szabadságokat, emlékeztetni kell először is arra, amint azt a Bíróság a 2000/78 irányelv 1. cikke értelmében vett „vallás” fogalmának értelmezésekor megállapította, hogy az uniós jogalkotó ezen irányelv (1) preambulumbekezdésében az EJEE által biztosított alapvető jogokra hivatkozott, amely egyezmény a 9. cikkében előírja, hogy mindenkinek joga van a gondolat‑, a lelkiismeret‑ és vallásszabadsághoz; ez a jog magában foglalja a vallás vagy meggyőződés megváltoztatásának szabadságát, valamint a vallásnak vagy meggyőződésnek mind egyénileg, mind együttesen mind a nyilvánosság előtt, mind a magánéletben istentisztelet, oktatás és szertartások végzése útján való kifejezésre juttatásának jogát. Egyébiránt ugyanebben a preambulumbekezdésben az uniós jogalkotó a tagállamok közös alkotmányos hagyományaira is hivatkozik az uniós jog általános elveiként. Márpedig az e közös hagyományokból eredő és a Chartában megerősített jogok között szerepel a gondolat‑, a lelkiismeret‑ és vallásszabadsághoz való, a Charta 10. cikkének (1) bekezdésében biztosított jog. E rendelkezés értelmében ez a jog magában foglalja a vallás vagy a meggyőződés megváltoztatásának szabadságát, valamint a vallásnak vagy meggyőződésnek mind egyénileg, mind együttesen, mind a nyilvánosság előtt, mind a magánéletben, istentisztelet, oktatás és szertartások végzése útján való kifejezésre juttatását. Amint az Alapjogi Chartához fűzött magyarázatokból (HL 2007. C 303., 17. o.) kitűnik, a Charta 10. cikkének (1) bekezdésében biztosított jog megfelel az EJEE 9. cikkében biztosított jognak, és a Charta 52. cikkének (3) bekezdésével összhangban azzal tartalma és terjedelme is megegyező (2017. március 14‑iG4S Secure Solutions ítélet, C‑157/15, EU:C:2017:203, 26. és 27. pont).
2

Az EUSZ 7. cikk a következőket írja elő: „(1) A Tanács, a tagállamok egyharmada, az Európai Parlament vagy az Európai Bizottság indokolással ellátott javaslata alapján, tagjainak négyötödös többségével és az Európai Parlament egyetértésének elnyerését követően megállapíthatja, hogy fennáll az egyértelmű veszélye annak, hogy egy tagállam súlyosan megsérti a 2. cikkben említett értékeket. Mielőtt ilyen megállapítást tenne, a Tanács meghallgatja a kérdéses tagállamot, és ugyanezen eljárásnak megfelelően ajánlásokat tehet neki. A Tanács rendszeresen ellenőrzi, hogy azok az okok, amelyek alapján ilyen megállapítást tett, továbbra is fennállnak‑e. (2) A tagállamok egyharmada vagy az Európai Bizottság javaslata alapján és az Európai Parlament egyetértésének elnyerését követően az Európai Tanács, miután a kérdéses tagállamot felkérte észrevételei benyújtására, egyhangúlag megállapíthatja, hogy a tagállam súlyosan és tartósan megsérti a 2. cikkben említett értékeket. (3) A Tanács, amennyiben a (2) bekezdés szerinti megállapításra jutott, minősített többséggel úgy határozhat, hogy a kérdéses tagállamnak a Szerződések alkalmazásából származó egyes jogait felfüggeszti, beleértve az e tagállam kormányának képviselőjét a Tanácsban megillető szavazati jogokat. Ebben az esetben a Tanács figyelembe veszi az ilyen felfüggesztésnek a természetes és jogi személyek jogait és kötelezettségeit érintő lehetséges következményeit. A kérdéses tagállamnak a Szerződések szerinti kötelezettségei minden esetben továbbra is kötik ezt az államot. (4) A Tanács a későbbiekben minősített többséggel úgy határozhat, hogy a (3) bekezdés alapján hozott intézkedéseket megváltoztatja vagy visszavonja, amennyiben az elrendelésükhöz vezető körülményekben változás következett be. (5) Az e cikk tekintetében az Európai Parlamentre, az Európai Tanácsra és a Tanácsra alkalmazandó szavazási szabályokat az [EUMSZ 354. cikk] állapítja meg.”