ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
174

Ily módon a megtámadott határozat (57) preambulumbekezdésében a Bizottság a következőket állapítja meg: „Az iratok között található bizonyítékok, különösen bizonyos számú okirati bizonyíték, valamint más, az engedékenységet kérelmező által benyújtott dokumentumok azt támasztják alá, hogy a Pometon is összehangolta magatartását a jogsértés más résztvevőivel az egyedi ügyfeleket illetően. A hulladékfelárra vonatkozó koordinációval (lásd például a (35), (45), (52), (61) és (77) preambulumbekezdést) párhuzamosan a résztvevők elvben megállapodtak abban, hogy nem csábítják el egymás stabil ügyfeleit, legalábbis árcsökkentések révén, hogy összehangolják az árakat, az áremeléseket is beleértve, valamint hogy pótlékokat alkalmaznak, ha az ügyfeleknek több beszerzési forrásuk is van (a (76), (78) és (79) preambulumbekezdés). Noha e magatartás formája és intenzitása eltér egyik tagállamról a másikra, ugyanaz az általános elv érvényesült: nem szabad árversenyt folytatni az egyedi ügyfeleket illetően.”
10

A megtámadott határozatban először is a Bizottság megállapította, hogy az IVF által nyújtott szóban forgó intézkedés állami forrásokat tartalmazott, és Spanyol Királyságnak tudható be. Másodszor, a támogatás kedvezményezettje a felperes, nem pedig a Fundación Hércules, amely pénzügyi közvetítőként járt el, figyelembe véve különösen az intézkedés célját, amely a felperes tőkeemelése finanszírozásának megkönnyítésére irányult. Márpedig a felperesnek a szóban forgó intézkedés odaítélésekor fennálló pénzügyi helyzete a nehéz helyzetben lévő vállalkozás helyzete a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (HL 2004. C 244., 2. o.; a továbbiakban: megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás) (10) bekezdésének a) pontja és (11) bekezdése értelmében. Az [EUMSZ 107. és EUMSZ 108. cikknek] a kezességvállalás formájában nyújtott állami támogatásra való alkalmazásáról szóló bizottsági közleményben (HL 2008. C 155., 10. o.; a továbbiakban: a kezességvállalásról szóló közlemény) meghatározott kritériumokra és a felperes pénzügyi helyzetére figyelemmel, valamint a számára biztosított állami kezességvállalás feltételeire tekintettel a Bizottság jogtalan előny fennállását állapította meg, amely torzíthatja a versenyt, vagy azzal fenyegethet, és érintheti a tagállamok közötti kereskedelmet. Egyébiránt a Bizottság a megtámadott határozatban a referencia‑kamatláb és a leszámítolási kamatláb megállapítási módjának módosításáról szóló közleménye (HL 2008. C 14., 6. o.) értelmében alkalmazandó referencia‑kamatlábra alapítva számszerűsítette a felperesnek állítólagosan nyújtott támogatási elemet, mivel a piacon végrehajtott hasonló ügyletek alapján nem volt lehetséges érdemi összehasonlítás. A vitatott támogatás számszerűsítésekor a Bizottság megállapította, hogy a felperes – IVF‑nek viszontgaranciaként zálogjogba adott – részesedéseinek értéke közel nulla volt. Végül a Bizottság a megtámadott határozatban megállapította, hogy a vitatott támogatás nem volt összeegyeztethető a belső piaccal, különösen a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatásban meghatározott elvekre és feltételekre tekintettel.
93

A megtámadott határozat (11) és (12) preambulumbekezdésében a Bizottság lényegében azt kifogásolja, hogy a felperes hiányos információkat szolgáltatott a csoportjának szerkezetére és az azt alkotó társaságok tevékenységeire vonatkozóan. Ezen indokok a végleges rendelet 3. cikkének alkalmazására vonatkozó azon második feltétel vizsgálatába tartoznak, amely azon exportáló gyártókkal fennálló kapcsolat hiányát érinti, amelyekkel szemben dömpingellenes vámot alkalmaztak. A Bizottság többek között megállapította, hogy a felperes által eredetileg szolgáltatott információkkal ellentétben a felvilágosításkérésekre adott válaszok azt tárták fel, hogy a csoport egyik vállalkozása, vagyis a Foshan Nanhai Huachangsheng Textile Co. Ltd az eredeti válaszban nem említett két másik vállalkozás, vagyis a Lihua International (HK) Holding Ltd és a Foshan Huachang Textile Development Co. Ltd tulajdonában volt, amelyek egy és ugyanazon család tagjainak a tulajdonában álltak, és amelyeknek az alapításának időpontját, pontos tevékenységeiket – köztük a más vállalkozásokba való esetleges befektetéseit – és az aktuális jogállásukat a felperes nem tudta bizonyítékokon keresztül alátámasztani.
181

A felperesek azt állítják, hogy a megtámadott határozat nincs kellőképpen megindokolva, e tekintetben pedig a következő kilenc indokra hivatkoznak: először is, a Bizottság „a PP‑n kívüli szolgáltatók által teljesített értékesítések révén elért nyereségekre vonatkozóan nem szerzett be semmilyen adatot”; másodszor, a Bizottság „tévesen állapította meg, hogy a PP‑n kívüli szolgáltatók működési jövedelmezőségéről nem rendelkezett adatokkal, aminek következtében csak a PP adataira támaszkodott”; harmadszor, a Bizottság „a PP vonatkozásában tévesen fogadott el 10,82%‑os tőkejövedelmezőségi szintet, ezzel együtt elismerve, hogy a versenytársak vonatkozásában 5,5%‑os működési jövedelmezőségi szint is elegendő volt”; negyedszer, a Bizottság „[a megtámadott határozat] indokolásában nem fejtette ki azokat az okokat, amelyek alapján a hozzájárulás 2%‑ban maximált mértéke megfelelő volt”; ötödször, a Bizottság „[a megtámadott határozat] indokolásában nem fejtette ki azokat az okokat [sem], amelyek alapján nem ítélte hátrányosan megkülönböztetőnek az alaphoz való hozzájárulás kötelezettségét”; hatodszor, a Bizottság „tévesen állapította meg, hogy a postáról szóló törvény tervezete 2012‑ben nyilvános konzultáció tárgyát képezte”; hetedszer, a Bizottság „tévesen állapította meg [azt is], hogy a lengyel hatóságok [a kompenzációs] alaphoz való hozzájárulás mértékét 2%‑ban, a küszöbértéket pedig egymillió PLN‑ben rögzítették”; nyolcadszor, a Bizottság „tévesen állapította meg, hogy a postai szolgáltatók nem adták elő az észrevételeiket”, végül pedig kilencedszer, a Bizottság „a versenyre gyakorolt hatás értékelése szempontjából nem vette figyelembe súlyosító körülményként a közbeszerzésről való lemondást”.
82

A fentiekre tekintettel a megtámadott határozat (144) preambulumbekezdésében a Bizottság úgy vélte, hogy a jelen ügyben elegendő valószínűsítő körülmény áll fenn annak bizonyítására, hogy a vitatott intézkedések az államnak tudhatók be, és azokat állami forrásból finanszírozták. Konkrétan a vitatott intézkedések államnak való betudhatóságával kapcsolatban a Bizottság a megtámadott határozat (145) preambulumbekezdésében pontosította, hogy még abban az esetben is, ha néhány, a Bizottság által mérlegelt tényező önmagában nem is elegendő azon következtetés levonásának az indokolására, hogy a vitatott intézkedések az államnak tudhatók be, a Bizottság által megvizsgált valószínűsítő körülmények összessége arról tanúskodik, hogy az FITD intézkedései az államnak tudhatók be.
1

Az ólom‑szulfokromát‑sárga (C. I. Pigment Yellow 34; no CE 215‑693‑7, no CAS 1344‑37‑2) és a Pigment Red 104‑ként jelölt ólom‑kromát molibdát‑szulfát‑vörös (C. I. Pigment Red 104; no CE 235‑759‑9, no CAS 12656‑85‑8) (a továbbiakban: a jelen ügy tárgyát képező pigmentek vagy a jelen ügy tárgyát képező ólom‑kromátok vagy esetleg a jelen ügy tárgyát képező anyagok) az ólom és a króm (VI) elemeiből álló keverékek.
55

A megtámadott határozat megállapítja, hogy eltérés van a nonprofit szervezetekre és az SAS‑ekre vonatkozó adómértékek között. A megtámadott határozat (8) és (34) preambulumbekezdésében a Bizottság megjegyzi, hogy az adómértékek a szóban forgó intézkedés 1990‑es elfogadásától egészen a 2015‑ös üzleti évig eltértek egymástól, amikor is a 2014. november 27‑i Ley 27/2014 del Impuesto sobre Sociedades (A társasági adóról szóló 27/2014. sz. törvény, a BOE 2014. november 28‑i 96939. száma) 2016‑os hatállyal megszüntette ezen eltérést. A nonprofit szervezetek tekintetében továbbra is 25%‑os szinten tartott adómérték az SAS‑ek esetében 2006‑ig 35%, 2007‑ben 32,5%, 2008‑ban 30%, majd 2015‑ben 28% volt. Az egyrészt a Vizcaya történelmi területen (Spanyolország), másrészt pedig a Navarrában (Spanyolország) – ahol a megtámadott határozattal érintett négy klubból kettő székhelye található (lásd a (42) preambulumbekezdést) – alkalmazott adómértékek, még ha eltérnek is egymástól, szintén alacsonyabbak, amennyiben az adóalany klub nonprofit szervezetként működik. Nem vitatható tehát, hogy a négy, vitatott rendszer által kedvezményezett klubra az érintett időszakban az SAS‑ként működő klubokhoz képest kedvezményes névleges adómértéket kellett alkalmazni.
44

Márpedig az adókulcsok, ideértve a progresszív adótábla alkalmazásának esetét is, valamennyi adó szükségszerű elemei, amint azt egyébiránt a Bizottság is megállapította az EUMSZ 107. cikkében említett „állami támogatás” fogalmáról szóló közleményének (HL 2016. C 262., 1. o.; a továbbiakban: az állami támogatás fogalmáról szóló közlemény) 134. pontjában. Ráadásul, valamely adó tekintetében az egységes adókulcs bevezetésének előírásával a Bizottság megsértené a tagállamok adóztatás területén fennálló hatásköreit.
30

Rá kell mutatni, hogy az alaprendelet német változatában ez utóbbi feltétel megfogalmazása a következő: „der Einführer nach dem Ausmaß des Dumpings und der angeblichen oder festgestellten Schädigung von dem Dumping Kenntnis hatte oder hätte haben müssen”. A portugál változatban az áll, hogy „o importador tivesse ou devesse ter tido conhecimento dessas práticas no que respeita à importância do dumping e do prejuízo alegados ou verificados”, az angol változat pedig megállapítja, hogy „the importer was aware of, or should have been aware of, the dumping as regards the extent of the dumping and the injury alleged or found”.
1

A felperesek, az indiai jog szerint létrehozott Jindal Saw Ltd magánjogi társaság és az olasz Saw Italia SpA társaság többek között az indiai piacra és kivitelre szánt, alakítható öntöttvasból készült csövek gyártásával és értékesítésével foglalkozik. A jelen ügyben releváns időszakban három kapcsolódó társaság, nevezetesen a Jindal Saw Italia, a Jindal Saw España SL és a Jindal Saw Pipeline Solutions, UK (a továbbiakban együtt: a Jindal Saw értékesítési egységei) vett részt a Jindal Saw termékeinek az Európai Unióban való forgalmazásában.
1

A felperesek, az indiai jog szerint létrehozott Jindal Saw Ltd magánjogi társaság és az olasz Saw Italia SpA társaság többek között az indiai piacra és kivitelre szánt, alakítható öntöttvasból készült csövek gyártásával és értékesítésével foglalkozik. A jelen ügyben releváns időszakban három kapcsolódó társaság, nevezetesen a Jindal Saw Italia, a Jindal Saw España SL és a (Jindal Saw UK‑nak is nevezett) Jindal Saw Pipeline Solutions, UK (a továbbiakban együtt: a Jindal Saw értékesítési egységei) vett részt a Jindal Saw termékeinek az Európai Unióban való forgalmazásában.
8

2015. december 22‑én a Tanács a 2580/2001 rendelet 2. cikke (3) bekezdésében meghatározott listán szereplő személyek, csoportok és szervezetek számára szóló értesítést (HL 2015. C 430., 5. o.) tett közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában. Ez az értesítés arról tájékoztatta e személyeket, csoportokat és szervezeteket, hogy a Tanács továbbra is fenntartja a nevüket a pénzeszközök befagyasztására vonatkozó listákon, és hogy a nevük ilyen fenntartásának indokolása iránti kérelmet nyújthatnak be a Tanácshoz.
38

Ugyanakkor a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 58. és 59. pontjában helyesen pontosította, hogy a külvilág felé történő ezen használat nem jelenti azt, hogy feltétlenül a végső fogyasztók felé irányuló használatról kell legyen szó. A védjegy tényleges használata ugyanis arra a piacra irányul, amelyen az európai uniós védjegy jogosultja az üzleti tevékenységét végzi, és amelyen a védjegyét hasznosítani szándékozik. Ily módon úgy tekinteni, hogy egy védjegy külvilág felé irányuló használatának az ítélkezési gyakorlat értelmében véve mindenképpen a végső fogyasztók felé irányuló használatnak kell lennie, azt eredményezné, hogy a kizárólag a gazdasági társaságok közötti viszonylatban használt védjegyeket kizárnánk a 207/2009 rendelet hatálya alól. Ugyanis az érintett közönség, amelynek a védjegyek szólnak, nem csak a végső fogyasztókból áll, hanem a szakemberekből, ipari ügyfelekből és más szakmai felhasználókból is (lásd: 2016. július 7‑iFruit of the Loom/EUIPO – Takko [FRUIT] ítélet, T‑431/15, nem tették közzé, EU:T:2016:395, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
102

Ötödször, mint megalapozatlant el kell utasítani a felperes arra alapított kifogását is, hogy a Tanács főtitkára elutasította a szakszervezetek és szakmai szervezetek azon kérését, hogy az egyeztető bizottság a háromoldalú tárgyalások szakasza során továbbra is ülésezzen. Az 1981. június 23‑i tanácsi határozat – a 2013. május 6‑i tanácsi értelmező nyilatkozat 5. iránymutatása fényében értelmezett – 1. 5. pontja szerint ugyanis a személyzeti szabályzat módosítására irányuló javaslat Tanács által első olvasatban végzett vizsgálatának szakaszában az egyeztető bizottság ülését az elnök hívja össze, amennyiben ezt a felek valamelyik kéri. Ebből következik, hogy bár a szakmai szervezetek által kijelölt személyzeti képviselők az egyeztető bizottság tagjaként több alkalommal kérhették az említett bizottság összehívását, a Tanács főtitkára az egyeztető bizottság elnökeként megalapozottan utasította el az olyan általános kérelmet, amely arra irányult, hogy az egyeztető bizottság a háromoldalú tárgyalások szakasza során továbbra is ülésezzen.
81

Az ESZT válaszként az első végzésre, amelyben felszólították arra, hogy nyújtsa be a megtámadott határozat eredeti példányának teljes másolatát, beleértve annak egyetlen mellékletét is, a megtámadott határozat szövegét illetően 2018. január 15‑én egy kétoldalas dokumentumot csatolt be, amely egy papíralapú aláírt dokumentum PDF‑formátumú szkennelt változata, amely alapján arra lehetett következtetni, hogy ezek az oldalak az eredeti másolatai voltak, vagyis azon dokumentum másolatai, amelyet formálisan aláírásra bocsátottak, és amelyet az ESZT ügyvezetői testülete elfogadott. Az ESZT nem nyújtotta be a melléklet tekintetében az eredeti másolatát, hanem csupán egy digitális adatokat tartalmazó, PDF‑formátumú digitális dokumentumot, amelyből hiányoztak azok az elemek, amelyek lehetővé tennék e dokumentum hitelességének tanúsítását.
108

Másrészről a felperes a 2018. július 30‑i levelében számos, az első megtámadott határozatot érintő eljárási szabálytalanságot állapított meg. Mindenekelőtt megemlítette, hogy az ESZT ügyvezetői testületének tagjai által elektronikus levélben küldött válaszokat, amelyekből a döntés írásbeli eljárás útján történő elfogadására vonatkozó egyetértésüknek kellene kiderülnie, nem nyújtották be a Törvényszéknek. Ezt követően megjegyezte, hogy a számítások pontatlanságának megállapítását követően az írásbeli eljárás útján hozott határozatot 2016. április 15‑én este oly módon módosították, hogy a tagok válaszának hiányát hozzájárulásként értelmezték anélkül, hogy az ESZT és az ügyvezetői testületének tagjai közötti kommunikációban az esetleges kifogások közlésére határidőt határoztak volna meg. A felperes megjegyezte, hogy ezeket az üzeneteket nem címezték külön az ügyvezetői testület egyes tagjai számára, az adott tagok más módon történő értesítésére vonatkozóan sem magyarázatot, sem bizonyítékot nem nyújtottak be a Törvényszéknek. A határozathozatalra irányuló ezen eljárás ellentétes mind az ítélkezési gyakorlatban meghatározott, és az Európai Unió Alapjogi Chartájának 41. cikkében átvett megfelelő ügyintézés elvével, mind az ÜTESZ‑szel, és különösen annak 9. cikke (1) és (2) bekezdésével, valamint 11. cikkével. Végül a felperes a 2016. április 15‑én és május 19‑én elküldött határozattervezetek formátumát kifogásolta, vagyis azt, hogy a dokumentumokat elektronikus úton, XLSX‑fájlformátumban küldték ki. A számítást nem XLSX típusú dokumentumban kellett volna végezni, amelyben az adott, vagy köztes értékek bármikor, akár véletlenül, akár szándékosan is módosíthatók. Egyebekben az olyan ellenőrizhető elektronikus aláírás hiányában, amely biztosíthatja, hogy ne következzen be a hozzájárulásokra vonatkozóan megállapított összegek meghamisítása vagy módosítása, nem lehet megállapítani, melyik DOCX‑, XLSX‑ vagy PDF‑dokumentum alkotja az egyes intézményekre meghatározott összegek „aláírt eredeti példányát”.
91

A jelen esetben az ESZT válaszként az első végzésre, amelyben felszólították arra, hogy nyújtsa be a megtámadott határozatok eredeti példányának teljes másolatát, beleértve azok egyetlen mellékleteit is, mindegyik határozat szövegét illetően 2018. január 15‑én egy kétoldalas dokumentumot csatolt be, amely egy papíralapú aláírt dokumentum PDF‑formátumú szkennelt változata, amely alapján arra lehetett következtetni, hogy ezek az oldalak az eredeti másolatai voltak, vagyis azon dokumentum másolatai, amelyet formálisan aláírásra bocsátottak, és amelyet az ESZT ügyvezetői testülete elfogadott. Az ESZT nem nyújtotta be a megtámadott határozatok mellékletei tekintetében az eredeti másolatát, hanem csupán mindegyik határozat esetében egy digitális adatokat tartalmazó, PDF‑formátumú digitális dokumentumot, amelyből hiányoztak azok az elemek, amelyek lehetővé tennék e dokumentum hitelességének tanúsítását.
79

A jelen ügyben a kártérítési kérelmet 2011. szeptember 17‑én, azaz egy nap híján öt évvel Alessandro Missir meggyilkolása után nyújtották be. Egyébiránt meg kell állapítani, hogy – amint az mind a jelen ügyben a pert megelőző eljárásból, mind pedig a korábban 2009 óta folytatott és 2017–ben a megismételt eljárásban hozott ítélettel végződő eljárásokból kitűnik, a jogvita tétje emberi, pénzügyi és jogi szempontból is fontos, és az ügy összetettsége is meglehetősen jelentős, vagy legalábbis az volt a kártérítés iránti kérelem 2011. szeptember 17–i benyújtásakor. Végül, ellentétben azzal, amit a Bizottság sugall, a kártérítési kérelem esetleges elkésettségének értékelésére vonatkozó szempont nem annyira az, hogy a kérelmet korábban is be lehetett volna‑e nyújtani, hanem inkább az, hogy az említett kérelmet a jelen ügy valamennyi körülményére tekintettel észszerű határidőn belül nyújtották–e be. Márpedig a körülmények összességére tekintettel, amelyek az ügy összetettségére és a jogvita tétjére vonatkoznak, a kártérítési kérelem e feltételnek megfelelőnek mutatkozik. Ebből következően a kereset nem tekinthető késedelmesen benyújtottnak.
6

Az OPAL gázvezeték tulajdonosai ugyanis a WIGA Transport Beteiligungs‑GmbH & Co. (a továbbiakban: WIGA, korábban W & G Beteiligungs‑GmbH & Co. KG, még korábban Wingas GmbH & Co. KG), amely 80%‑os részesedéssel, és az E.ON Ruhrgas AG, amely 20%‑os részesedéssel rendelkezik az említett gázvezetékben. A WIGA az OAO Gazprom és a BASF SE által együttesen ellenőrzött társaság. Az OPAL gázvezetéknek a WIGA‑hoz tartozó részét az OPAL Gastransport GmbH & Co. KG (a továbbiakban: OGT) üzemelteti.
7

Ami a Dellt illeti, e gyártó elsősorban online tárgyalás útján folytatta le a beszerzéseket. E tárgyalás konkrét ideig tarthatott, vagy lezárulhatott egy meghatározott időtartam után, például 10 perccel az utolsó ajánlatot követően, amennyiben egyetlen OLM‑szállító sem tett további ajánlatot. Bizonyos esetekben az online tárgyalás több órát is igénybe vehetett, amennyiben az ajánlattételek során nagyobb aktivitást tanúsítottak, vagy ha az online tárgyalás időtartamát meghosszabbították annak érdekében, hogy az OLM‑szállítókat további ajánlatok megtételére ösztönözzék. Fordítva, még akkor is, ha az online tárgyalás határozatlan időtartamú volt és az utolsó ajánlattól függött, a Dell adott időpontban bejelenthette az online tárgyalás lezárását. A Dell dönthetett úgy is, hogy a „kizárólag a sorrend” eljárásról a „vak” eljárásra tér át. A Dell érvényteleníthette is az online tárgyalást, amennyiben az ajánlatokat vagy a tárgyalás eredményét nem találta kielégítőnek, ehelyett pedig kétoldalú tárgyalásokat folytathatott le. Az online tárgyalás folyamatát a beszerzések világszintű lebonyolításával foglalkozó azon vezetők felügyelték, akik a Dellnél e műveletekért feleltek (a megtámadott határozat (34) és (37) preambulumbekezdése).
1

A Hitachi‑LG Data Storage, Inc. és leányvállalata, a Hitachi‑LG Data Storage Korea, Inc. felperesek tevékenysége optikailemez‑meghajtók (a továbbiakban: OLM‑ek) gyártására és szállítására irányul. Közelebbről a Hitachi‑LG Data Storage a japán Hitachi, Ltd. és a koreai LG Electronics Inc. társaság által létrehozott közös vállalkozás. 2001. július 1‑jétől kezdődően van jelen a piacon.
66

E tekintetben az ítélkezési gyakorlat szerint az érintett versenytárs piaci helyzete jelentős érintettségére utaló lehetséges valószínűsítő körülmény lehet a forgalom jelentős csökkenése, nem elhanyagolható pénzügyi veszteségek, a piaci részesedések jelentős csökkenése vagy az elmaradt haszon, amelyekkel kapcsolatban a versenytársnak bizonyítania kell, hogy azok a szóban forgó támogatásnyújtás következményei (lásd ebben az értelemben: 2008. december 22‑iBritish Aggregates kontra Bizottság ítélet, C‑487/06 P, EU:C:2008:757, 53. pont). Márpedig a jelen ügyben a felperes nem nyújtott be olyan pontos, számokkal alátámasztott és részletes becsléseket, amelyek bizonyítják, hogy a Ryanair a kizárólag a kifejezetten az mp2 terminálon utasonként fizetendő díjmértékek és az AMS‑szerződésnek köszönhetően szerzett állítólagosan részesedést a releváns piacon. Ugyanez érvényes a felperes azon érvére is, amely szerint a Ryanairrel szemben fennálló versenyhelyzete miatt 2013 és 2015 között kénytelen volt megszüntetni a Marseille–Róma, a Marseille–Düsseldorf és a Marseille–Bordeaux járatait. A felperes ugyanis egyetlen olyan pontos bizonyítékot sem nyújtott be, amely alkalmas lenne annak bizonyítására, hogy a hivatkozott járatok megszüntetése a Ryanairrel szemben fennálló közvetlen versenyhelyzetének tudható be.
242

Ez a megállapítás annál is inkább érvényes, mivel, amint arra lényegében a felperes is rámutat, az az értelmezés, amelyet az EBB a 2015. április 13‑i és május 12‑i határozataiban a (munkavégzés alóli) „felmentés” fogalmának és a (szakmai kötelezettségei alól) „felmentették” kifejezésnek tulajdonítani kívánt, érzékelhetően eltávolodik azok szokványos jelentésétől. A „felmentés” fogalom ugyanis közönséges jelentése szerint annak engedélyezésére utal, hogy ne az előírtak szerint cselekedjenek. A „felmentették” kifejezés pedig közönséges jelentése szerint az attól való mentesítésre utal, hogy továbbra is az előírtak szerint kelljen cselekedni. Márpedig a jelen ügyben az EBB a „felmentés” fogalmát és a „felmentették” kifejezést az előírtak szerinti cselekvés tilalmaként írja le. Amint azt az EBB a tárgyalás során kifejezetten elismerte, a felperes „nem tud[ott] dolgozni” a munkavégzés alóli felmentése miatt. A felperes és az EBB közötti levelezés is e kétértelműségről tanúskodik. Így az, hogy a felperes 2015. április 15‑én egy szakmai jellegű elektronikus levelet válaszolt meg, a Kockázatkezelési Főigazgatóság „Pénzügyi Kockázatok” igazgatója általi „rendreutasítást” vont maga után. Mindazonáltal ez utóbbi nem azt közölte a felperessel, hogy tilos dolgoznia, csak azt, hogy „hivatalosan nincs szolgálatban” (officially off duty) és nem várják el tőle, hogy dolgozzon vagy megválaszolja az elektronikus leveleit.
54

E tekintetben a felperes először is előadja, hogy a Bizottság azon érve, amely szerint ahhoz, hogy a személyzeti szabályzat XIII. mellékletének 21. és 22. cikkét alkalmazni lehessen a felperesre, annak nemcsak alkalmazásban kellett állnia 2013. december 31‑én, hanem ezen időpontot követően is ugyanazon minőségben kellett alkalmazásban maradnia, hiányos mind ténybeli tekintetben, mivel a felperes 2014. január 1‑jén még mindig GF I szerződéses alkalmazott volt, mind jogi tekintetben, mivel a Bizottság lényegében azon új feltételt kapcsolja az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 1. cikkének (1) bekezdéséhez, hogy az említett időponton túl is ugyanazon minőségben kell alkalmazásban maradnia. Ugyanez vonatkozik a Bizottságnak az 1023/2013 rendelet (29) preambulumbekezdésében szereplő, „[a személyzeti szabályzat 1023/2013 rendelet általi módosításainak] hatálybalépését megelőzően alkalmazott [személyi állomány]” kifejezésre alapított érvére is.