ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
A közösségi védjegyről szóló, módosított 40/94 rendelet végrehajtásáról szóló 2868/95 rendelet 22. szabályának (4) bekezdéséből az következik, hogy a bizonyítási eszközök itt található felsorolása (csomagolóanyagok, címkék, számlák stb.) nem kimerítő jellegű, mivel a rendelkezésben az áll, hogy a bizonyításnak „főszabály szerint [a felsorolt példákra] kell szorítkoznia”. Ezenkívül a Törvényszék már kimondta, hogy a tényleges védjegyhasználat igazolásának módjai és eszközei nem korlátozottak. Világos azonban, hogy nincsenek kizárva az olyan bizonyítási eszközök, mint az audio‑ és videoanyagok, így például a rádióban vagy televízióban sugárzott reklámhirdetések. Márpedig ezek rendszerint informatikai adattároló eszközön, például CD‑ROM‑on vagy pendrive‑on férhetők hozzá, és nem mutathatók be papíralapú eszközön vagy az ilyen dokumentum digitalizált változatában.

Ez nem vonatkozik az olyan bizonyítási eszközökre, mint a számlák vagy katalógusok, amelyeket be lehetett volna nyújtani papíralapú eszközön vagy beszkennelt dokumentumokat tartalmazó fájlként, de amelyeket benyújtás céljából CD‑ROM‑on tároltak. Még ha a CD‑ROM‑on tárolt bizonyítékok nem is ütköznek a felidézett elvekbe, a feltett kérdés akkor is mindenekelőtt a bizonyítékok Belső Piaci Harmonizációs Hivatalnak (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) történő továbbítására vonatkozik. A bizonyítékok CD‑ROM‑on történő továbbítása azonban nem ütközik a kifejezetten a nyilatkozatok OHIM‑nak történő továbbítására vonatkozó, 2868/95 rendeletben foglalt rendelkezésekbe.

Nem kizárt, hogy a papíralapú eszközhöz vagy a beszkennelt dokumentumokat tartalmazó, egyszerű fájlhoz képest, amely nyomtatással könnyen sokszorosítható, a bizonyítékoknak a több elektronikus fájlt tartalmazó CD‑ROM‑on történő benyújtása megnehezíti a bizonyítékok vizsgálatát. E tekintetben a használatra vonatkozó bizonyítékokat CD‑ROM‑on benyújtó feleknek kell biztosítaniuk, hogy a bizonyítékok olvashatósága ne érintse hátrányosan a bizonyító erejüket.

(vö. 23–29., 34. és 35. pont)
A közösségi védjegyről szóló 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának és ugyanezen rendelet 66. cikke (3) bekezdésének együttesen értelmezett rendelkezései szerint az együttes közösségi védjegy, mint minden közösségi védjegy, oltalmat élvez a valamely vele összetéveszthető közösségi védjegy lajstromozásából eredő esetleges sérelmekkel szemben.

Noha kétségtelen, hogy a földrajzi jelzés alapvető funkciója, hogy biztosítsa a fogyasztók számára az áruk földrajzi származását és azok egyedi minőségét, az együttes közösségi védjegy alapvető funkciójára ugyanez nem érvényes. Az a körülmény, hogy ez utóbbit olyan jelzés alkotja, amely az árujegyzékben szereplő áruk földrajzi származásának megjelölésére szolgálhat, nem kérdőjelezi meg valamennyi együttes védjegynek a 207/2009 rendelet 66. cikkének (1) bekezdéséből kitűnő alapvető funkcióját, azaz azt a funkciót, hogy a védjegyjogosult szervezet tagjainak áruit vagy szolgáltatásait más szervezetek tagjainak vagy vállalkozások áruitól vagy szolgáltatásaitól megkülönböztesse. Következésképpen az együttes közösségi védjegy funkciója nem változik azáltal, hogy azt a 207/2009 rendelet 66. cikkének (2) bekezdése alapján lajstromozták. Közelebbről olyan megjelölésről van szó, amely az áruk vagy szolgáltatások megkülönböztetését a védjegyjogosult szervezet, nem pedig azok földrajzi származása alapján teszi lehetővé.

Jóllehet ugyanis 207/2009 rendelet 66. cikkének (2) bekezdése kivételt vezet be ugyanezen rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja alól a lajstromozás feltételeinek enyhítése és annak lehetővé tétele révén, hogy az árujegyzékben szereplő áruk származását leíró védjegyek is lajstromozhatók legyenek, az említett rendelet 66. cikkének (3) bekezdésével összhangban – kifejezett rendelkezés hiányában – e rendelet valamennyi együttes közösségi védjegyre alkalmazandó, az említett rendelet 66. cikkének (2) bekezdése alapján lajstromozott védjegyeket is beleértve.

Következésképpen, amennyiben a 207/2009 rendelet együttes közösségi védjegyekre vonatkozó fejezetének egyik rendelkezése sem teszi lehetővé azon következtetés levonását, hogy az együttes közösségi védjegyeknek, azokat is beleértve, amelyek az árujegyzékben szereplő áruk földrajzi származásának megjelölésére szolgáló jelzésből állhatnak, az alapvető funkciója különbözik az egyéni közösségi védjegyekétől, meg kell állapítani, hogy az – éppúgy mint az egyéni közösségi védjegyek esetében – abban áll, hogy a védjeggyel ellátott árukat vagy szolgáltatásokat a valamely vállalkozástól való származásuk alapján, nem pedig földrajzi származásuk alapján megkülönböztesse.

Így, mivel a felszólalási eljárás keretében az ütköző megjelölések egyrészről együttes védjegyek, másrészről egyéni védjegyek, a megjelölt áruk és szolgáltatások összehasonlítását ugyanazon szempontok alapján kell elvégezni, mint amelyek akkor alkalmazandók, amikor két egyéni védjeggyel megjelölt áruk és szolgáltatások hasonlóságát vagy azonosságát értékelik.

(vö. 35., 41–43., 49. pont)
2)

A Törvényszék helyt ad a Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes – Isotis arra irányuló kérelmének, hogy a Törvényszék nyilvánítsa megalapozatlannak a számára a 238940. sz. „REsponding to All Citizens needing Help (REACH112)” szerződés alapján kifizetett előfinanszírozás visszatérítése iránti kérelmet, az általa a REACH112. sz. projekt első referencia‑időszaka tekintetében bejelentett költségek vonatkozásában.
A Törvényszék (kilencedik tanács) 2016. január 28‑i ítélete –

Gugler France kontra OHIM – Gugler (GUGLER)

(T‑674/13. sz. ügy)

„Közösségi védjegy — Törlési eljárás — GUGLER közösségi ábrás védjegy — Feltétlen kizáró ok — A 207/2009/EK rendelet 52. cikke (1) bekezdésének b) pontja — Viszonylagos kizáró ok — A 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése és 53. cikke (1) bekezdésének c) pontja” — Indokolási kötelezettség — A 207/2009 rendelet 75. cikke — Hivatalból történő megállapítás”

1. Közösségi védjegy — A védjegyoltalomról való lemondás, a védjegyoltalom megszűnése és a védjegy törlése — Viszonylagos törlési okok — A 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdésében említett korábbi jog fennállása — Feltételek — Az uniós jog alapján való értelmezés — A hivatkozott megjelölésre irányadó nemzeti jog által előírt szempontokra figyelemmel történő értékelés (207/2009 tanácsi rendelet, 8. cikk, (4) bekezdés, és 53. cikk, (1) bekezdés, c) pont) (vö. 34–36. pont)

2. Közösségi védjegy — A védjegyoltalomról való lemondás, a védjegyoltalom megszűnése és a védjegy törlése — Valamely korábbi nemzeti jog fennállására alapított törlési kérelem — Bizonyítási teher (207/2009 tanácsi rendelet, 8. cikk, (4) bekezdés, b) pont, és 53. cikk, (1) bekezdés, c) pont) (vö. 37. és 38. pont)

3. Megsemmisítés iránti kereset — Jogalapok — Lényeges eljárási szabályok megsértése — Az indokolás elégtelensége — A bíróság által hivatalból történő vizsgálat — A kontradiktórius elvének tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettség (EUMSZ 263. cikk és EUMSZ 296. cikk) (vö. 53. és 54. pont)

4. Közösségi védjegy — A védjegyoltalomról való lemondás, a védjegyoltalom megszűnése és a védjegy törlése — Feltétlen törlési okok — A bejelentőnek a védjegybejelentés során tanúsított rosszhiszeműsége — Értékelési szempontok — Minden, a lajstromozás iránti kérelem benyújtásakor létező releváns tényező figyelembevétele (207/2009 tanácsi rendelet, 52. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 72–74. pont)

5. Közösségi védjegy — Jogorvoslati eljárás — Az uniós bírósághoz benyújtott kereset — A Törvényszéknek a megtámadott határozat megváltoztatására vonatkozó jogosultsága — Korlátok (207/2009 tanácsi rendelet, 65. cikk, (3) bekezdés) (vö. 100. pont)

Tárgy

Az OHIM negyedik fellebbezési tanácsának a Gugler France és Alexander Gugler közötti törlési eljárással kapcsolatban 2013. október 16‑án hozott határozata (R 356/2012‑4. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

Rendelkező rész

1) A Törvényszék a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) negyedik fellebbezési tanácsának 2013. október 16‑án hozott határozatát (R 356/2012‑4. sz. ügy) hatályon kívül helyezi.

2) A Bíróság a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.
Így a PGJ‑re vonatkozó döntési határidő fent említett módosítása főszabály szerint a folyamatban lévő dömpingellenes vizsgálat keretében alkalmazandó a Bizottság minden olyan határozatára, amely arra a kérdésre vonatkozik, hogy valamely vállalkozás a dömpingellenes alaprendelet 2. cikke (7) bekezdése c) pontjának második bekezdése értelmében megfelel-e a PGJ megszerzésére vonatkozó kritériumoknak, és amely a módosító rendelet hatálybalépésének időpontjában vagy azt követően került elfogadásra.

Az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló 1225/2009 dömpingellenes alaprendelet módosításáról szóló 1168/2012 rendelet (módosító rendelet) 2. cikke előírja, hogy a módosító rendelet a hatálybalépésétől valamennyi jövőbeni és folyamatban lévő vizsgálatra alkalmazandó. Továbbá a PGJ‑re vonatkozó döntési határidő esetében az e rendelet 1. cikke 1. pontjának a) alpontjában bevezetett módosítás a rendelet hatálybalépésétől valamennyi jövőbeni és folyamatban lévő vizsgálatra alkalmazandó lett volna még e 2. cikk hiányában is, mivel eljárási szabály módosításáról van szó.

Önmagában az a körülmény, hogy a Bizottságnak lehetősége van, sőt köteles arra, hogy a piacgazdasági feltételek alapján működő vállalkozás jogállására (PGJ) vonatkozó, értékelési hibával érintett kezdeti döntését megváltoztassa, nem releváns azon kötelezettsége tekintetében, amely szerint be kell tartania az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló 1225/2009 dömpingellenes alaprendeletben az ilyen kezdeti döntés elfogadására vonatkozóan meghatározott határidőt. Ezenfelül a dömpingellenes alaprendelet 2. cikke (7) bekezdése c) pontja második bekezdésének szövegében semmi nem utal arra, hogy az ott előírt határidő csupán tájékoztató jellegű lenne. Következésképpen a PGJ‑re vonatkozó döntés meghozatalát érintő, és a dömpingellenes alaprendelet 2. cikke (7) bekezdése c) pontjának második bekezdésében meghatározott határidő a Bizottság számára nem lehetőséget, hanem kötelezettséget jelent.

(vö. 70–72. pont)
Ugyanakkor azon bizonyítékok felülvizsgálata során, amelyekre az uniós intézmények megállapításaikat alapítják, az uniós bíróságnak nem csupán a hivatkozott bizonyítékok tárgyi pontosságát, megbízhatóságát és koherenciáját kell vizsgálnia, hanem azt is felül kell vizsgálnia, hogy e bizonyítékok alkotják‑e az összetett helyzet értékeléséhez figyelembe veendő összes releváns adatot, és hogy azok alátámaszthatják‑e az intézmények megállapításait.

Az 1225/2009 dömpingellenes alaprendelet 21. cikkének (1) bekezdése értelmében, még ha meg is állapítják a káros dömping valószínűségének a fennállását, valamely végleges dömpingellenes intézkedés megszüntetése lehetséges abban az esetben, ha az intézmények egyértelműen arra a következtetésre jutottak, hogy az ilyen intézkedések alkalmazása nem szolgálja az Unió érdekeit. Az Unió érdekének az említett rendelkezés alapján való vizsgálata szükségessé teszi annak az értékelését, hogy a tervezett intézkedések alkalmazása, illetve megszüntetése esetén milyen valószínűsíthető következmények merülnek fel az Uniós gazdasági ágazat érdeke, és az egyéb érintett érdekek tekintetében, ideértve az 1225/2009 dömpingellenes alaprendelet 21. cikkében említett különböző felek érdekeit. Ezen értékelés része a jövőbeni fejleményekre vonatkozó feltevésekre alapított előrejelzés is, amely az összetett gazdasági helyzetek értékelését is magában foglalja.

(vö. 143., 144. pont)
T‑646/13. sz. ügy

Bürgerausschuss für die Bürgerinitiative Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe

kontra

Európai Bizottság

„Intézményi jog – Európai polgári kezdeményezés – A nemzeti és nyelvi kisebbségek védelme, valamint a kulturális és nyelvi sokszínűség erősítése az Unióban – A nyilvántartásba vétel megtagadása – A Bizottság jogalkotási hatáskörének nyilvánvaló hiánya – Indokolási kötelezettség – A 211/2011/EU rendelet 4. cikke (2) bekezdésének b) pontja és (3) bekezdése”

Összefoglaló – A Törvényszék ítélete (első tanács), 2017. február 3.

Intézmények jogi aktusai – Indokolás – Kötelezettség – Terjedelem – Polgári kezdeményezésre irányuló javaslat nyilvántartásba vételét megtagadó bizottsági határozat – A Bizottság által a javasolt intézkedések tekintetében a jogalkotási hatáskör nyilvánvaló hiányára való hivatkozás – A hatáskörébe nem tartozónak tekintett intézkedések beazonosításának és azon indokok pontosításának hiánya, amelyek alapján erre a következtetésre jutott – Az indokolási kötelezettség megsértése (EUMSZ 24. cikk, első bekezdés és EUMSZ 296. cikk; 211/2011 európai parlamenti és tanácsi rendelet, (1) preambulumbekezdés és 4. cikk, (2) bekezdés, b) pont, és (3) bekezdés, második albekezdés) Uniós polgárság – A polgársághoz kapcsolódó jogok – Polgári kezdeményezés benyújtása – 211/2011 rendelet – Nyilvántartásba vételi feltételek – Információk, amelyeknek a javaslatot kísérniük kell – A tárggyal, a céllal és a háttérrel kapcsolatos információk – Fakultatív jelleg – Ezen információk megadásának következményei – A Bizottság vizsgálati kötelezettsége (211/2011 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 4. cikk, (2) bekezdés, és II. melléklet)
2)

A TestBioTech eV, a European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV és a Sambucus eV viseli saját költségeit, valamint az Európai Bizottság részéről felmerült költségeket.
2)

A Crown Equipment (Suzhou) Co. Ltd és a Crown Gabelstapler GmbH & Co. KG maguk viselik saját költségeiket és az Európai Unió Tanácsa részéről felmerült költségeket.
85

Egyrészről a 2003/87 irányelv 10a. cikkének (6) bekezdése értelmében a tagállamok azon ágazatok vagy alágazatok számára, amelyekről megállapítást nyert, hogy a villamosenergia‑árakban megjelenő, üvegházhatást okozó gázkibocsátással kapcsolatos költségeik miatt jelentősen érinti őket a kibocsátás‑áthelyezés kockázata, pénzügyi intézkedéseket is elfogadhatnak e költségek kompenzálása érdekében, amennyiben a pénzügyi intézkedések összeegyeztethetőek az állami támogatásokra alkalmazandó és az e területen a jövőben elfogadandó szabályokkal. A Bizottság e tekintetben elfogadta az üvegházhatású gázok [helyesen: üvegházhatást okozó gázok] kibocsátási egységei 2012 utáni kereskedelmi rendszerének kontextusában hozott egyes állami támogatási intézkedésekről szóló iránymutatást (HL 2012. C 158., 4. o.). A Bizottság a villamosenergia‑árakban megjelenő, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásával kapcsolatos költségek miatt a kibocsátás‑áthelyezés kockázatának jelentős mértékben kitett német vállalkozásoknak szánt állami támogatásokat is engedélyezett (HL 2013. C 353., 2. o.).
32

Másodszor, ha feltételezzük – miként azt a felperes gondolta, mégha a fellebbezési tanács nem is foglalt állást ezzel kapcsolatban –, hogy a vitatott védjegyet az áruk vagy szolgáltatások olyan kategóriája tekintetében lajstromozták, amely eléggé széles ahhoz, hogy azon belül több önállónak tekinthető alkategória is elkülöníthető, mivel – amint az a fenti 25. pontban szereplő megfontolásokból kiderül – a felperesnek így jogában állt kizárni megszűnésmegállapítási kérelméből egyes árukat és szolgáltatásokat, amelyek tekintetében nem vitatta a tényleges használatot, a fellebbezési tanács tévesen vélte úgy, hogy a felperes megszűnésmegállapítási kérelme sérti a nemo potest venire contra factum proprium általános jogelvet. Ez annál is inkább így van, mert amint arra az OHIM is emlékeztetett írásbeli beadványaiban, az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy annak ellenére, hogy maga a védjegy tényleges használatának igazolását kérelmező fél is tudatában van annak, hogy e védjegyet – akár ténylegesen vagy intenzíven – használják, az ilyen kérelem előterjesztése akkor sem feltétlenül minősül rosszhiszeműségnek. Ugyanis teljes mértékben jogszerű az OHIM illetékes szervezeti egységeinek mérlegelésére hagyatkozni annak a kérdésnek az eldöntését illetően, hogy az a használat, amelyről a kérelmezőnek tudomása van, elegendő‑e ahhoz, hogy a 207/2009 rendelet 42. cikkének (2) bekezdése és a vonatkozó ítélkezési gyakorlat értelmében vett tényleges használatnak minősüljön (2012. március 8‑i Arrieta D. Gross kontra OHIM – International Biocentric Foundation és társai [BIODANZA] ítélet, T‑298/10, EU:T:2012:113, 87. pont).
26

A fellebbezési tanács a megtámadott határozat 13. pontjában rámutatott, hogy mégha a 870896. számon lajstromozott, korábbi ALDI szóvédjegy nemzetközi védjegy is, a felperes akkor is csak egy, az OHIM adatbázisából származó kivonatot nyújtott be. A fellebbezési tanács ennélfogva ugyanebben a pontban úgy ítélte meg, hogy az ilyen kivonat nem tekinthető a vonatkozó lajstromozási igazolás (védjegyokirat) vagy a védjegyet lajstromba vevő igazgatási szerv – a jelen esetben a Szellemi Tulajdon Világszervezete (WIPO) – által kibocsátott egyenértékű dokumentum másolatának.
12

Emlékeztetni kell arra, hogy miként az az ítélkezési gyakorlatból következik, a 207/2009 rendelet 76. cikkének (1) bekezdése szerint, az OHIM védjegyelbírálóinak és fellebbezési tanácsainak a tényeket hivatalból vizsgálniuk kell. Ebből következik, hogy az OHIM illetékes szervezeti egységei határozataikat olyan tényekre is alapíthatják, amelyekre a kérelmező nem hivatkozott (2014. január 23‑i Novartis kontra OHIM [CARE TO CARE] ítélet, T‑68/13, EU:T:2014:29, 22. pont; lásd még ebben az értelemben: 2006. június 22‑i Storck kontra OHIM ítélet, C‑25/05, EBHT, EU:C:2006:422, 50., 51. és 54. pont). Ezenkívül, az állandó ítélkezési gyakorlatból az is következik, hogy az OHIM megsérti a 207/2009 rendelet 76. cikkét, ha nem veszi figyelembe a felperes által megfelelő időn belül előterjesztett érveket vagy bizonyítékokat (lásd ebben az értelemben: 2005. november 9‑i Focus Magazin Verlag kontra OHIM – ECI Telecom [Hi FOCuS] ítélet, T‑275/03, EBHT, EU:T:2005:385, 43. pont; 2006. július 10‑i La Baronia de Turis kontra OHIM – Baron Philippe de Rothschild [LA BARONNIE] ítélet, T‑323/03, EBHT, EU:T:2006:197, 68. pont).
59

Egyébiránt, a módosított 1702/2003 rendelet (amelynek helyébe a járművek és kapcsolódó termékek, alkatrészek és berendezések légialkalmassági és környezetvédelmi tanúsítása, valamint a tervező és gyártó szervezetek tanúsítása végrehajtási szabályainak megállapításáról szóló 2012. augusztus 3‑i 748/2012/EU bizottsági rendelet [HL L 224., 1. o.] lépett) melléklete a „Légi járművek és kapcsolódó termékek, alkatrészek és berendezések, valamint a tervező és gyártó szervezetek bizonyítványai” című 21. részének „Műszaki követelmények” című A. szakasza „Repülési engedély” című P. alrésze tartalmazza az egyrészt a repülési engedély iránti kérelemre (angolul „application for permit to fly”), és másrészt a repülési feltételek jóváhagyása iránti kérelemre (angolul application for approval of flight conditions) vonatkozó rendelkezéseket.
29

Az 1/2003 rendelet rendelkezéseinek végrehajtására irányuló, a versenyhatóságok hálózatán belüli együttműködésről szóló, a felperes által hivatkozott közlemény is alátámasztja a fenti 26. pontban elfogadott értelmezést. Az említett közlemény 20. pontja ugyanis kimondja, hogy „[az említett rendelet] 13. cikkében a »foglalkozik az üggyel« kifejezés nem pusztán azt jelenti, hogy más hatósághoz is nyújtottak be panaszt, hanem azt, hogy a másik hatóság a saját nevében vizsgálja vagy vizsgálta az ügyet” [nem hivatalos fordítás]. A tagállami versenyhatóság által levont következtetésre vonatkozóan viszont nem ad útmutatást. E közlemény 22. pontja pedig kifejezetten azzal a feltevéssel foglalkozik, amikor a panaszt valamely versenyhatóság megvizsgálta, de az ügy érdemi vizsgálatától eltérő okokból elutasította, példaképpen arra az esetre hivatkozva, amikor a hatóság a jogsértés bizonyításához szükséges bizonyítékokat nem tudta begyűjteni, és megjegyzi, hogy rugalmasságot kell tanúsítani, lehetővé téve valamely más hatóság számára, hogy maga folytasson vizsgálatot és foglalkozzon az üggyel. A Bíróság egyébiránt elismerte a versenyhatóságok részére az ügyek legmegfelelőbb elosztásának biztosítása érdekében biztosított széles mérlegelési jogkört, az említett rendelet 13. cikkének (1) bekezdését illetően kimondva, hogy az egyes hatóságok jogosultak – és nem kötelesek – elutasítani az eléjük terjesztett panaszt, amennyiben egy másik hatóság már ugyanezen ügyben eljár (Toshiba Corporation ítélet, fenti 17. pont, EU:C:2012:72, 90. pont).
8

2013. január 29‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az OHIM negyedik fellebbezési tanácsa elutasította a fellebbezést. Különösen megállapította, hogy a felperes nem rendelkezik különös legitimitással arra, hogy az érintett védjegyre hivatkozzon az érintett áruk és szolgáltatások vonatkozásában, mivel kizárólag annak van jelentősége, hogy az utóbbi lajstromozható‑e a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja alapján. Elutasítását először is az említett rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjára alapította, amely az olyan leíró jellegű védjegyek lajstromozásának megtagadásához vezet, amelyek kizárólag olyan jelekből vagy adatokból állnak, amelyeket a forgalomban a földrajzi származás feltüntetésére használhatnak. E tekintetben emlékeztetett azon ítélkezési gyakorlatra, amely szerint az ilyen megjelölések és az említett védjegyekkel megjelölt áruk és szolgáltatások közötti kapcsolatnak kellően közvetlennek és konkrétnak kell lennie, amely álláspontja szerint a jelen ügyben alkalmazandó, mivel a „monaco” kifejezés az azonos elnevezésű területet jelöli, és ezért az az Unió területén bármely nyelven úgy érthető, mint amely az érintett áruk és szolgáltatások földrajzi származását vagy rendeltetését jelöli. Ezt követően megállapította, hogy a szóban forgó védjegy egyértelműen nem rendelkezik az érintett áruk és szolgáltatások vonatkozásában a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett megkülönböztető képességgel. Végül pontosította, hogy ezen indokok ugyanezen rendelet 7. cikkének (2) bekezdése alapján is érvényesek.
1

1996. április 1‑jén a Husky of Tostock Ltd (a továbbiakban: védjegyjogosult) a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) (helyébe lépett a közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet [HL L 78., 1. o.]) alapján közösségi védjegybejelentést nyújtott be a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).
1

A felperesek, a Petropars Iran Co. (a továbbiakban: PPI), a Petropars Oilfields Services Co. (a továbbiakban: POSCO), a Petropars Aria Kish Operation and Management Co. (a továbbiakban: POMC) és a Petropars Resources Engineering Kish Co. (a továbbiakban: PRE) olyan iráni társaságok, amelyek a kőolaj‑, a gáz‑ és a petrokémiai ágazatokban végzik tevékenységeiket.
62

Egyébiránt meg kell állapítani, hogy az MHHPA tekintetében a hatásoknak nem létezik olyan küszöbértéke, amely alatt a szenzibilizáció kizárható, amint az a támogató dokumentum 6.3.1.4 és 6.3.2 pontjából is következik. Hasonlóképpen, amint azt az ECHA is állítja, és amint az a támogató dokumentum 6.3.3 pontjából is következik, az MHHPÁ‑nak való kitettség már viszonylag alacsony mértékű kitettség esetében is a légzőszervekkel kapcsolatos egészségügyi problémákat okoz a munkavállalóknak.