ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
49

E tekintetben a Görög Köztársaság arra vonatkozó érvének, hogy illetékes hatóságai akkora már meg fogják tenni az engedély nélküli lerakók rehabilitációjához szükséges intézkedéseket, ha azok tényleges rehabilitációja még nem is fejeződik be, nem adható hely. Az a körülmény ugyanis, még ha bizonyítást nyerne is, amely szerint az illetékes hatóságok adminisztratív szinten elfogadták a megállapított jogsértés megszüntetéséhez szükséges valamennyi intézkedést, nem elegendő ahhoz, hogy a Bíróság eltekintsen a jelen esetben kényszerítő bírság kiszabásától, mivel egyes, szóban forgó engedély nélküli lerakók továbbra is üzemelnek, és/vagy azok rehabilitációja nem történt meg.
28

C nem vitatta ezt az első határozatot, és benyújtott egy második menedékjog iránti kérelmet, amelyet ezúttal a származási országában a homoszexualitása miatti üldöztetéstől való félelmére alapított. E második kérelem keretében C azt állította, hogy homoszexuális vonzalmát csupán a származási országának elhagyása után ismerhette be. C a kérelme alátámasztása érdekében megküldött az annak vizsgálatáért felelős hatóságoknak egy azonos nemű személlyel folytatott intim cselekményekről készült videofelvételt.
77

Negyedszer, még ha jelentősen javult is a helyzet az eljárás kezdete óta, amikor is 5301 engedély nélküli telepet számoltak össze, figyelembe kell venni, hogy az Olasz Köztársaság mind a hulladékgazdálkodást, mind pedig más területeket érintő, más jogsértési eljárások tárgyát is képezte, amelyek némelyike kötelezettségszegést megállapító ítélet kihirdetéséhez vezetett.
37

Ahogyan arra a kérdést előterjesztő bíróság már helytállóan rámutatott, a Synflorix forgalombahozatali engedélye I. mellékletének szövegéből az tűnik ki, hogy azok a terápiás javallatok, amelyekre a Synflorixet engedélyezték, a következőkre korlátozódnak: „aktív immunizálás Streptococcus pneumoniae által okozott invazív megbetegedések és akut otitis media ellen, csecsemőknek és gyermekeknek, 6 hetestől legfeljebb 2 éves korig”, ezenkívül ez a melléklet pontosítja, hogy: „nincs elegendő bizonyíték arra vonatkozóan, hogy a Synflorix biztosít‑e védelmet […] a nem tipizálható Haemophilus influenzae ellen”. Arra is rá kell mutatni, hogy az Európai Gyógyszerügynökség (EMA) által a Synflorix forgalombahozatali engedélye iránti bejelentés értékelése keretében készített európai nyilvános értékelő jelentés (Assessment report for Synflorix, procedure No. EMEA/H/C/000973, a továbbiakban: európai nyilvános értékelő jelentés) ebben a tekintetben kifejti: „[m]ivel a Haemophilus influenzae egyik nem tipizálható törzse által okozott akut középfülgyulladás elleni védelemre vonatkozó bejelentést ebben a szakaszban nem támasztják alá klinikai adatok, a leírásban a gyógyszer szempontjából nincs szükség a protein D tartalmának elemzésére.” [nem hivatalos fordítás]
13

Az adott útért felelős közlekedési hatóság azon jogköre, hogy egy meghatározott úton vagy útszakaszon meghatározott járműtípusok tekintetében korlátozza a forgalmat, az 1984. évi törvény 6. cikkéből ered, amelynek az alapjogvitára alkalmazandó változata a következőképpen rendelkezett: „(1) Nagy‑London valamely útjának közlekedési hatósága e cikk értelmében határozatban elrendelheti a jármű‑ és egyéb forgalom (beleértve a gyalogosforgalmat is) ellenőrzését vagy szabályozását. A rendelkezés meghozható különösen: a) a jelen törvény 1. mellékletében említett bármely cél érdekében, vagy az abban szereplő bármely kérdésre tekintettel és b) a jelen törvény 1. cikke (1) bekezdésének a)–g) pontjában említett bármely egyéb cél érdekében. (2) Olyan út esetében, amelynek tekintetében a Secretary of State [miniszter] a közlekedési hatóság, a [miniszter] egyetértése mellett ugyancsak a helyi közlekedési hatóság gyakorolja az e cikk szerinti határozathozatali jogkört. (3) Az e cikk értelmében meghozott határozat alkalmazandó: a) a helyi hatóság teljes területére vagy e terület különös részeire vagy e területeken belül különös helyekre vagy utcákra vagy az utcák szakaszaira; b) egész nap vagy különös időszakok tekintetében; c) kizárólag meghatározott események vagy meghatározott időpontok tekintetében; d) bármilyen forgalom tekintetében; e) a határozatban foglalt vagy az abban szereplő módon meghatározott kivételeknek megfelelően.”
71

Ekképpen, még ha feltételezésre kerül is, hogy a Kahveci és Inan ítéletből (EU:C:2012:180) következő, a jelen ítélet 68. pontjában felidézett elvek átültethetők a jelen ügyre, és hogy tehát az alapeljárás alperesei – akik megszerezték a fogadó tagállam állampolgárságát, megtartva mellette a török állampolgárságot is – jogosultak a szóban forgó kiegészítő ellátás folyósítására, a lakóhelyre vonatkozó követelmény, amelytől a nemzeti jog függővé teszi az ilyen folyósítást, továbbra is alkalmazandó lenne az esetükben.
45

Az 1986. április 1‑jétől 2001. december 31‑ig terjedő időszakot illetően a Bizottság – mint az a vitatott határozat (328) és (370) preambulumbekezdéséből kitűnik – megállapította, hogy a 2002. január 1‑jei időpontban az ITR SpA felelősséggel tartozott úgy a saját, mint a jogelődje, a Pirelli Treg SpA magatartásáért, amelyet 1990 decemberében egyszerűen beolvadás útján megszerzett. A Bizottság ezt követően megállapította, hogy az ugyanezen 2002. január 1‑jei időpontban az ITR SpA a tengeri tömlők ágazatában gyakorolt tevékenységeit a csoporton belüli szerkezetátalakítás keretében átruházta a 100%‑os tulajdonban lévő leányvállalatára, az ITR Rubberre. A Bizottság azt is megállapította, hogy ezen átruházás időpontjában az ITR SpA és az ITR Rubber az anyavállalat és a 100%‑os tulajdonában lévő leányvállalat közötti kapcsolat révén gazdasági szempontból egységet alkotott, és ugyanazon vállalkozás részét képezte. A Bizottság úgy ítélte meg, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint ilyen esetben az átruházó korábbi jogsértő magatartásáért való felelősség átszállhat az átvevőre, még akkor is, ha az átruházó jogilag továbbra is létezik.
33

Ezt követően meg kell állapítani, hogy a közjogi szervezeteknek a közbeszerzési eljárásokban a magánjogi gazdasági szereplőkkel párhuzamosan történő részvételi lehetősége már a 92/50 irányelv 1. cikkének c) pontjából is egyértelműen következik, amely rendelkezés értelmében „szolgáltató” bármely olyan természetes vagy jogi személy – beleértve az állami szervet is – aki, illetve amely szolgáltatást végez. Ezenfelül e lehetőséget a Bíróság elismerte a Teckal‑ítéletben (C‑107/98, EU:C:1999:562, 51. pont), és ezt megismételte a későbbi ARGE‑ítéletben (EU:C:2000:677, 40. pont), a CoNISMa‑ítéletben (EU:C:2009:807, 38. pont), valamint az Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce és társai ítéletben (EU:C:2012:817, 26. pont) is.
2

Ezt a kérelmet az S. A. McCarthy és H. P. McCarthy Rodriguez, és gyermekük, Natasha Caley McCarthy Rodriguez, valamint a Secretary of State for the Home Department (a továbbiakban: Secretary of State) között az Egyesült Királyságba vízum nélkül történő beutazáshoz való jog H. P. McCarthy Rodriguez részére történő biztosításának megtagadása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
15

E körülmények között a le Hoge Raad der Nederlanden felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1) Meg kell‑e tagadniuk a nemzeti hatóságoknak és bíróságnak az Európai Unió joga alapján a Közösségen belüli termékértékesítésre vonatkozó adómentesség, az olyan termékek vásárlását terhelő héa levonásához való jog alkalmazását, amelyeket a vásárlást követően másik tagállamba adnak fel, vagy a hatodik irányelv 28b. cikke A. része (2) bekezdése második mondatának alkalmazásából eredő héa‑visszatérítést, ha objektív körülmények alapján megállapítást nyer, hogy kikerülték az érintett termékeket terhelő adót, az adóalany tudta vagy tudnia kellett volna, hogy részt vett e csalásban, és a nemzeti jog nem írja elő a mentesség, az adólevonási jog vagy a visszatérítés e körülmények közötti megtagadását? 2) Az előző kérdésre adandó igenlő válasz esetén akkor is meg kell‑e tagadni az említett adómentességet, adólevonást vagy visszatérítést, ha a héacsalást valamely másik (a termékek feladási helye szerinti tagállamtól eltérő) tagállamban követték el, és az adóalany e csalásról tudott vagy tudnia kellett volna, még ha az adóalany a feladási hely szerinti tagállamban teljesítette is az adómentesség, az adólevonás vagy a visszatérítés minden nemzeti jogi (alaki) feltételét, és az utóbbi tagállam adóhatóságainak minden esetben továbbította a termékekkel, a feladással és a termékek érkezési helye szerinti tagállam vevőivel kapcsolatos összes szükséges adatot? 3) Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén mit kell érteni a hatodik irányelv 28b. cikke A. része (2) bekezdése első mondatának végén szereplő »adóköteles« kifejezés alatt: a Közösségen belüli termékbeszerzést az érkezési hely szerinti tagállamban terhelő héának a jogszabályban meghatározott héabevallásban történő feltüntetését vagy – a héa feltüntetése hiányában – a helyzet rendezését szolgáló intézkedéseknek az érkezési hely szerinti tagállam adóhatóságai általi megtételét is? Jelentőséggel bír‑e az e kérdésre adandó válasz szempontjából, hogy az érintett ügylet olyan ügyletek láncolatának részét képezi, amelyek az érkezési hely szerinti országban héacsalásra irányulnak, és az adóalany erről tudott vagy tudnia kellett volna?”
25

A 2587/2001 rendelettel módosított 404/93 rendelet 18. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) Minden év január 1‑jétől az alábbi vámkontingensek nyílnak meg: a) 2200000 tonna nettó súlyú vámkontingens, elnevezése: »A kontingens«; b) 453000 tonna nettó súlyú kiegészítő vámkontingens, elnevezése: »B kontingens«; c) 750000 tonna nettó súlyú önálló vámkontingens, elnevezése: »C kontingens«. Az A és B kontingens minden egyes harmadik országból származó termék behozatalára nyitva áll. A C kontingens az AKCS‑[államokból] származó termékek behozatalára áll nyitva. [...] (2) Az A és B kontingens alá tartozó behozatal, valamint a nem AKCS‑[államok] közé tartozó harmadik országokból származó banánbehozatal esetén [helyesen: Az A és B kontingens alá tartozó, a nem az AKCS‑[államok] közé tartozó harmadik országokból származó banánbehozatal esetén] a vám 75 EUR/tonna. Az AKCS‑[államokból] származó termékek behozatali vámja nulla. (3) A C kontingens alá tartozó behozatalra a vám nulla. [...]”
15

A 2009. december 17‑i környezet‑, terület‑ és tengervédelmi miniszteri rendelet 1. cikkének (1) és (4) bekezdése így rendelkezik: „(1) A hulladék követhetőségének ellenőrzésére szolgáló rendszer (a továbbiakban: Sistri), amelyet a környezetvédelem területére szakosodott csendőrségi egység (Comando carabinieri per la Tutela dell’Ambiente) kezel: a) a jelen rendelet hatálybalépését követő 180. napon lép működésbe a veszélyes hulladékot termelő, több mint ötven alkalmazottat foglalkoztató jogalanyok – köztük a [152/2006] törvényerejű rendelet 212. cikkének (8) bekezdésében foglalt jogalanyok –, a [152/2006] törvényerejű rendelet 184. cikke (3) bekezdésének c), d) és g) pontjában foglalt, nem veszélyes hulladékot termelő, több mint ötven alkalmazottat foglalkoztató vállalkozások és szervek, a kereskedők és közvetítők, a különös fajtájú hulladék hasznosítására és újrahasznosítására létrehozott, a konzorciumi tagok terhére hulladékkezelést szervező konzorciumok, a [152/2006] törvényerejű rendelet 212. cikkének (5) bekezdésében foglalt, különös hulladékot gyűjtő és szállító vállalkozások, és a hulladékhasznosítást és ártalmatlanítást végző vállalkozások és szervek, valamint a jelen rendelet 5. cikkének (10) bekezdésében foglalt jogalanyok tekintetében, b) a jelen rendelet hatálybalépését követő 210. napon lép működésbe a veszélyes hulladékot termelő, legfeljebb ötven alkalmazottat foglalkoztató jogalanyok – köztük a [152/2006] törvényerejű rendelet 212. cikkének (8) bekezdésében foglalt jogalanyok –, a [152/2006] törvényerejű rendelet 184. cikke (3) bekezdésének c), d) és g) pontjában foglalt, nem veszélyes hulladékot termelő, legfeljebb ötven és legalább tizenegy alkalmazottat foglalkoztató vállalkozások és szervek tekintetében. [...] (4) A [152/2006] törvényerejű rendelet 184. cikke (3) bekezdésének c), d) és g) pontjában foglalt, nem veszélyes hulladékot termelő, legfeljebb tíz alkalmazottat foglalkoztató vállalkozások és szervek, a [152/2006] törvényerejű rendelet 212. cikkének (8) bekezdésében foglalt, nem veszélyes hulladékot gyűjtő és szállító vállalkozások, a polgári törvénykönyv 2135. cikkében foglalt, nem veszélyes hulladékot termelő mezőgazdasági vállalkozók és a [152/2006] törvényerejű rendelet 184. cikke (3) bekezdésének c), d) és g) pontjában foglalt tevékenységektől eltérő tevékenységből eredő nem veszélyes hulladékot termelő vállalkozások és szervek önkéntes alapon csatlakozhatnak a Sistri rendszerhez az (1) bekezdés b) pontjában meghatározott időponttól kezdve.”
5

A természeti szépségről szóló 1928. évi törvény (Natuurschoonwet 1928, a továbbiakban: a természeti szépségről szóló törvény) 1. cikke előírja: „(1) E törvény alkalmazásában: a) földbirtok: a Hollandiában található, teljesen vagy részben természeti területeket, erdőket vagy más faállományokat magában foglaló ingatlan – azokat az ingatlanokat is beleértve, amelyeken kúria vagy más, a földbirtok jellegéhez illő épület található –, amennyiben ezen ingatlan jellegzetes megjelenési formájában való fennmaradása kívánatos a természeti szépség megőrzésére tekintettel; b) tulajdonos: 1. az ingatlan tulajdonosa, akit nem haszonélvezeti vagy örök‑haszonbérleti korlátozott jog illet meg, a (3) bekezdés szerinti eseteket kivéve; 2. a haszonélvező vagy az örökhaszonbérlő, a (3) bekezdés szerinti eseteket kivéve; c) gazdasági tulajdonlás: ingatlanra vonatkozó, az említett ingatlanon fennálló részesedést megtestesítő jogok és kötelezettségek rendszere. A részesedés legalább bizonyos értékváltozási kockázatot foglal magában és a magánjogi tulajdonostól eltérő személyt illet meg. Kizárólag az értékesítési jog átruházása nem tekinthető a gazdasági tulajdonlás átruházásának; d) hatáskörrel rendelkező miniszter: a hatáskörrel rendelkező gazdasági, a mezőgazdasági és innovációs miniszter; e) hatáskörrel rendelkező miniszterek: a hatáskörrel rendelkező gazdasági, mezőgazdasági és innovációs miniszter, és a hatáskörrel rendelkező pénzügyminiszter. (2) Rendeletben vagy rendelet értelmében szabályokat kell elfogadni az ingatlan földbirtoknak történő minősítésének feltételeiről. E feltételek az alábbiakra vonatkoznak: a) az ingatlan területe, amely magában foglalhatja a földbirtoknak tekintett vagy a hivatkozott előbbi ingatlannal ilyen birtokot képező szomszédos ingatlan területét is, ha szoros történeti kapcsolat áll fenn a két ingatlan között; b) az ingatlan területének azon hányada, amelyet legalább természeti terület, erdő és más faállomány borít, valamint e természeti területeken, erdőkben és más faállományokon lévő természet; c) a természeti területtel, erdővel és más faállománnyal nem borított területek és az azokon lévő természet, függetlenül attól, hogy kapcsolódnak‑e az ingatlan közvetlen szomszédos területein lévő természethez; d) az építési módok és típusok; e) a területek és az épületek használati módjai. […]”
34

Ami a 2005/85 irányelvet illeti, a 3. cikkéből az következik, hogy az a menedékjog iránti kérelemre alkalmazható, illetve a kiegészítő védelem iránti kérelmekre is, ha a tagállam olyan egységes eljárást vezet be, amelynek a keretében a kérelmet a két nemzetközi védelmi forma alapján vizsgálja (M.‑ítélet, C‑277/11, EU:C:2012:744, 79. pont; N.‑ítélet, C‑604/12, EU:C:2014:302, 39. pont), és hogy a tagállamok úgy határozhatnak, hogy ezt az irányelvet a nemzetközi védelem más formája iránti kérelmekre is alkalmazzák.
6

Ugyanezen irányelv 3. cikke (1) bekezdésének c) pontja így rendelkezik: „A Közösségre átruházott hatáskörök korlátain belül ezt az irányelvet minden személyre alkalmazni kell, mind a köz‑, mind a magánszféra vonatkozásában, beleértve a köztestületeket [helyesen: állami szerveket] is, a következőkre tekintettel: [...] c) alkalmazási és munkakörülmények [helyesen: alkalmazási és munkafeltételek], beleértve az elbocsátást és a díjazást”.
3

A 85/337 irányelv 4. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen fogalmaz: „(1) A 2. cikk (3) bekezdésre is figyelemmel az I. mellékletben felsorolt projekteket vizsgálatnak vetik alá az 5–10. cikkel összhangban. (2) A 2. cikk (3) bekezdésére is figyelemmel a II. mellékletben felsorolt projektekre, a tagállamok határozzák meg: a) esetenkénti vizsgálattal, vagy b) a tagállamok által megállapított küszöbértékek vagy szempontrendszer alapján, hogy a projektet alá kell‑e vetni az 5–10. cikknek megfelelő vizsgálatnak. A tagállamok dönthetnek úgy is, hogy az a) vagy a b) pontnak megfelelő mindkét eljárást alkalmazzák.”
4

E rendelet 13. cikke így rendelkezik: „(1) A 14c. és 14f. cikkre is figyelemmel, a rendelet hatálya alá tartozó személyekre csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni. (2) A 14–17. cikk rendelkezéseire is figyelemmel: a) egy tagállam területén alkalmazott személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, még abban az esetben is, ha egy másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, vagy, ha az őt alkalmazó vállalkozás vagy magánszemély székhelye vagy lakóhelye egy másik tagállam területén található; [...]”
56

A gyógyszerek nagykereskedelmi forgalmazását illetően a 2001/83 irányelv 80. cikkének b) és c) pontja többek között előírja, hogy az engedély jogosultja csak olyan személyektől szerezhet be gyógyszerkészleteket, akik maguk is rendelkeznek nagykereskedelmi forgalmazási engedéllyel, illetve mentesültek ezen engedély megszerzése alól, de azt is, hogy csak olyan személyeknek szállíthatnak gyógyszert, akik maguk is rendelkeznek nagykereskedelmi forgalmazási engedéllyel, illetve az érintett tagállamban engedéllyel rendelkeznek a lakossági gyógyszerellátásra, vagy arra jogosultak. Az ilyen szabályozás összehasonlítható a 273/2004 rendelet 3. cikkének (3) bekezdésében foglat szabályozással.
16

A cour du travail de Bruxelles megjegyzi mindazonáltal, hogy a Bíróság több alkalommal is megállapította, hogy a nyugdíjakra vonatkozó belga szabályozás nem kellő mértékben teszi lehetővé az olyan munkavállaló jogainak hordozhatóságát, aki belga munkáltató és valamely európai intézmény foglalkoztatottja is volt. A cour du travail de Bruxelles e tekintetben a Bizottság kontra Belgium ítéletre (137/80, EU:C:1981:237, 19. pont) és a My‑ítéletre (EU:C:2004:821) hivatkozik. Mivel az ONEM azt állítja, hogy az ezen utóbbi ítéletben követett gondolatmenet egy nyugdíjakra vonatkozó meghatározott rendelkezés létén alapul, következésképpen ezt a gondolatmenetet nem lehet a munkanélküliségi biztosítási rendszerér alkalmazni, a cour du travail de Bruxelles kételyeket táplál ezen érv tekintetében, és rámutat, hogy a Bíróság ezen ítéletében kialakított megoldás a lojális együttműködés elvéhez látszik kapcsolódni. A cour du travail de Bruxelles rámutat továbbá, hogy e megoldást nemcsak a nyugdíjakra alkalmazták, hanem a szülői ellátások és a családi támogatások terén, valamint egy adókedvezmény kapcsán is.
42

Az Egyesült Királyság a Bizottság ezen érvére válaszolva megállapítja, hogy a veszteségekre vonatkozó határokon átnyúló csoportkedvezmény a 2006. április 1‑jét megelőző időszakokra is fennáll, de azt az e korábbi időszakokra alkalmazandó és a Marks & Spencer ítéletet (EU:C:2005:763) követően az uniós jognak megfelelően értelmezett jogszabályok szabályozzák, amely értelmezésre irányult a Supreme Court of the United Kingdom jelen ítélet 7. pontjában hivatkozott 2013. május 22‑én hozott ítélete is.
5

Az említett irányelvet annak 3. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében az Európai Közösségre átruházott hatáskörök korlátain belül minden személyre alkalmazni kell mind a köz‑, mind a magánszféra vonatkozásában – beleértve az állami szerveket is –, többek között az alkalmazási és munkafeltételekre, beleértve a díjazást is.
4

E rendelet (11), (12) és (15) preambulumbekezdése az alábbiakat mondja ki: „(11) A joghatósági szabályoknak nagymértékben kiszámíthatóknak kell lenniük, és azt az elvet kell követniük, hogy a joghatóságot általában az alperes lakóhelye alapozza meg, és a joghatóságnak ezen az alapon mindenkor megállapíthatónak kell lennie, kivéve egyes pontosan meghatározott eseteket, amelyekben a per tárgya vagy a felek szerződéses szabadsága eltérő joghatósági okot kíván meg. A jogi személyek székhelyét a közös szabályok átláthatóságának fokozása és a joghatósági okok összeütközése elkerülése végett önállóan kell meghatározni. (12) Az alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében. [...] (15) A harmonikus jogalkalmazás érdekében a párhuzamos eljárások lehetőségét el kell kerülni, és biztosítani kell, hogy ne hozzanak egymással összeegyeztethetetlen határozatot két tagállamban. […]”
31

Ezért, ha a nemzeti bíróság jogosult lenne arra, hogy a tisztességtelen feltételek tartalmát módosítsa, e lehetőség sérthetné a 93/13 irányelv 7. cikke által elérni kívánt hosszú távú célt. E lehetőség ugyanis hozzájárulna annak a visszatartó erőnek a megszüntetéséhez, amely az eladók vagy szolgáltatók tekintetében jelentkezik az ilyen tisztességtelen feltételeknek a fogyasztók vonatkozásában való puszta és egyszerű alkalmazhatatlansága következtében, mivel az eladók vagy szolgáltatók továbbra is alkalmazni próbálnák az említett feltételeket annak tudatában, hogy még ha azok érvénytelenségét meg is állapítanák, a szerződést a nemzeti bíróság a szükséges mértékben továbbra is kiegészíthetné oly módon, hogy az említett eladók vagy szolgáltatók érdekei biztosítottak legyenek (Banco Español de Crédito ítélet, EU:C:2012:349, 69. pont; Kásler és Káslerné Rábai ítélet, EU:C:2014:282, 79. pont).
12

Az 1408/71 rendeletnek „Az alkalmazandó jogszabályok meghatározása” című II. címe alatt található, „Általános szabályok” címet viselő 13. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) A 14c. és 14f. cikkre is figyelemmel, a rendelet hatálya alá tartozó személyekre csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni. (2) A 14–17. cikk rendelkezéseire is figyelemmel: a) egy tagállam területén alkalmazott személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik még abban az esetben is, ha egy másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, vagy ha az őt alkalmazó vállalkozás vagy magánszemély székhelye vagy lakóhelye egy másik tagállam területén található; [...]”
6

Az 1008/2008 rendelet „Tájékoztatás és megkülönböztetésmentesség” című 23. cikkének (1) bekezdése előírja: „A Szerződés hatálya alá tartozó tagállam területén található repülőtérről kiinduló légi járatok a nagyközönség számára rendelkezésre álló, felkínált vagy bármilyen formában – többek között az interneten – közzétett légi viteldíjaival és légi tarifáival [helyesen: légi fuvardíjaival] együtt az azokra vonatkozó feltételeket is fel kell tüntetni. A megfizetendő végső árat mindenkor fel kell tüntetni, és annak magában kell foglalnia az alkalmazandó légi vitel‑ vagy légi tarifadíjat [helyesen: légi fuvardíjat], valamint a közzététel idején elkerülhetetlen és előre látható valamennyi vonatkozó adót, díjat, felárat és illetéket. A végső ár megjelölése mellett feltüntetik legalább az alábbiakat: a) légi vitel‑ vagy légi tarifadíj [helyesen: fuvardíj]; b) adók; c) repülőtéri díjak; valamint d) egyéb díjak, felárak és illetékek, mint például a védelmi díj vagy üzemanyagfelár; amennyiben a b), c) és d) pontban felsorolt díjakat a légi vitel‑ vagy légi tarifadíjon [helyesen: légi fuvardíjon] felül kell megfizetni. A választható felárakat egyértelmű, átlátható és világos formában tüntetik fel minden jegyfoglalási folyamat kezdetén, és azok elfogadásáról az ügyfél dönt [helyesen: azok elfogadása az ügyfél kifejezett nyilatkozatával történik].”