ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
A Sąd Najwyższy (Lengyelország) által 2018. november 27-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem — JA kontra Skarb Państwa, képviselik: Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości, Minister Finansów

(C-745/18. sz. ügy)

(2019/C 164/04)

Az eljárás nyelve: lengyel

A kérdést előterjesztő bíróság

Sąd Najwyższy

Az alapeljárás felei

Felperes: JA

Alperes: Skarb Państwa — Sejm Rzeczypospolitej Polskiej, Senat Rzeczypospolitej Polskiej, Prezes Rady Ministrów, Minister Sprawiedliwości, Minister Finansów

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

Úgy kell-e értelmezni a közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i 2006/112/EK tanácsi irányelv (1) 73. cikkét és 78. cikkének a) pontját, valamint az azt megelőző, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról — közös hozzáadottértékadó-rendszer: egységes adóalap-megállapításról szóló, 1977. május 17-i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv (2) 11. cikke A. része (1) bekezdésének a) pontját és 11. cikke A. része (2) bekezdésének a) pontját, a tagállamok kártérítési felelősségének a Bíróság ítélkezési gyakorlatában (különösen: 1991. november 19-i Andrea Francovich, valamint Danila Bonifaci és társai kontra Olasz Köztársaság ítélet, C-6/90 és C-9/90, ECLI:EU:C:1991:428; 1996. március 5-i Brasserie du Pêcheur kontra Bundesrepublik Deutschland, valamint The Queen kontra Secretary of State for Transport ex parte Factortame Ltd és társai ítélet, C-46/93 és C-48/93, ECLI:EU:C:1996:79) megállapított általános szabályai fényében értelmezve, hogy 2004. május 1-jétől e rendelkezések az ezen a napon az Európai Unióhoz csatlakozó tagállamokat olyan rendelkezéseket elfogadására kötelezik, amelyek szerint a vagyonfelügyelő részére a díjazása után járó hozzáadottérték-adóval (héa) növelt összegű díjazást kell biztosítani?

(1) HL 2006, L 347., 1. o.

(2) HL 1977, L 145., 1. o; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 23. o.
C 112/34

A Törvényszék (kilencedik tanács) T-406/11. sz., Prosegur Compañía de Seguridad kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a Prosegur Compañía de Seguridad, S. A. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés

(C-55/19. P. sz. ügy)

(2019/C 112/40)

Az eljárás nyelve: spanyol

Felek

Fellebbező: Prosegur Compañía de Seguridad, S. A. (képviselők: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero és A. Lamadrid de Pablo ügyvédek)

A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

A fellebbező kérelmei

A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

— helyezze hatályon kívül a Törvényszék 2018. november 15-i ítéletét;

— adjon helyt a megsemmisítés iránti keresetnek, és véglegesen semmisítse meg a megtámadott határozatot; és

— az Európai Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

2018. november 15-én a Törvényszék meghozta a T-406/11. sz., Prosegur Compañía de Seguridad, S. A. kontra Európai Bizottság ügyben az ítéletet, (1) amely ellen a jelen fellebbezés irányul. Az ítélet elutasítja a társasági adóról szóló spanyol törvény 12. cikke (5) bekezdésében szabályozott „az üzleti és cégértékről” szóló, 2009. október 28-i európai bizottsági határozat (2) ellen a felperes által benyújtott keresetet.

A fellebbezése alátámasztása érdekében a fellebbező egyetlen fellebbezési jogalapra hivatkozik, amely az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (1) bekezdésének értelmezése körében, a „szelektivitás” fogalmával kapcsolatban a megtámadott ítéletben foglalt téves jogértelmezésre vonatkozik.

Konkrétan a fellebbezés szerint a megtámadott ítélet tévedett:

— a referenciarendszernek a szelektivitás vizsgálatának első szakaszában való azonosításakor;

— azon cél meghatározásakor, amely alapján a szelektivitás vizsgálatának második szakaszában össze kell hasonlítani a különböző ténybeli és jogi helyzeteket;

— következésképpen a bizonyítási teher megosztásakor és az arányosság elvének alkalmazásakor;

— másodlagosan a vállalkozások külföldi egyesülésének lehetetlensége és a külföldön való részesedésszerzés közötti okozati összefüggés bizonyítékának feltételezett hiányával kapcsolatos vizsgálatában; és

— másodlagosan az intézkedésnek az ellenőrzés arányától függő elhatárolhatóságának elvetésekor;

— a jogilag helytelen érvelés fenntartása mellett az ítélet a határozat érvelését számos kérdésben eltérő saját érveléssel váltja fel, további téves jogértelmezést valósítva meg ezzel.

(1) 2018. november 15-i Prosegur Compañía de Seguridad kontra Bizottság ítélet (T-406/11, nem tették közzé, EU:T:2018:793)

(2) A külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2009. október 28-i 2011/5/EK bizottsági határozat (HL 2011. L 7., 48. o.).
C 112/32

A Törvényszék (kibővített kilencedik tanács) T-399/11. RENV sz., Banco Santander és Santusa kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a Banco Santander, S. A. és a Santusa Holding, S. L. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés

(C-53/19. P. sz. ügy)

(2019/C 112/38)

Az eljárás nyelve: spanyol

Felek

Fellebbezők: Banco Santander, S. A. és Santusa Holding, S. L. (képviselők: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero és A. Lamadrid de Pablo ügyvédek)

Az elsőfokú eljárás felperesének támogatása végett beavatkozó felek: Spanyol Királyság, Németországi Szövetségi Köztársaság és Írország

A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

A fellebbező kérelmei

A fellebbező azt kéri, hogy a Bizottság:

— helyezze hatályon kívül a Törvényszék 2018. november 15-i ítéletét;

— adjon helyt a megsemmisítés iránti keresetnek, és véglegesen semmisítse meg a megtámadott határozatot; valamint

— az Európai Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

2018. november 15-én a Törvényszék meghozta a T–399/11. RENV. sz., Banco Santander S. A. és Santusa Holding S. L. kontra Európai Bizottság ügyben az ítéletet, (1) amely ellen a jelen fellebbezés irányul. Az ítélet elutasítja a társasági adóról szóló spanyol törvény 12. cikke (5) bekezdésében szabályozott „üzleti és cégértékről” szóló, 2011. január 12-i európai bizottsági határozat (2) ellen a felperes által benyújtott keresetet.

A fellebbezése alátámasztása érdekében a fellebbező egyetlen fellebbezési jogalapra hivatkozik, amely az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (1) bekezdésének értelmezése körében, a „szelektivitás” fogalmával kapcsolatban a megtámadott ítéletben foglalt téves jogértelmezésre vonatkozik.

Konkrétan a fellebbezés szerint a megtámadott ítélet tévedett:

— a referenciarendszernek a szelektivitás vizsgálatának első szakaszában való azonosításakor;

— azon cél meghatározásakor, amely alapján a szelektivitás vizsgálatának második szakaszában össze kell hasonlítani a különböző ténybeli és jogi helyzeteket;

— következésképpen a bizonyítási teher megosztásakor és az arányosság elvének alkalmazásakor;

— másodlagosan a vállalkozások külföldi egyesülésének lehetetlensége és a külföldön való részesedésszerzés közötti okozati összefüggés bizonyítékának feltételezett hiányával kapcsolatos vizsgálatában; és

— másodlagosan az intézkedésnek az ellenőrzés arányától függő elhatárolhatóságának elvetésekor;

— a jogilag helytelen érvelés fenntartása mellett az ítélet a határozat érvelését számos kérdésben eltérő saját érveléssel váltja fel, további téves jogértelmezést valósítva meg ezzel.

(1) 2018. november 15-i Banco Santander és Santusa kontra Bizottság ítélet (T-399/11 RENV, EU:T:2018:787).

(2) A külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2011. január 12-i 2011/282/EU bizottsági határozat (HL 2011. L 135., 1. o.).
C 112/33

A Törvényszék (kilencedik tanács) T-405/11. RENV sz., Axa Mediterranean kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen az Axa Mediterranean Holding, S. A. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés

(C-54/19. P. sz. ügy)

(2019/C 112/39)

Az eljárás nyelve: spanyol

Felek

Fellebbezők: Axa Mediterranean Holding, S. A. (képviselők: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero és A. Lamadrid de Pablo ügyvédek)

A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

A fellebbező kérelmei

A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

— helyezze hatályon kívül a Törvényszék 2018. november 15-i ítéletét;

— adjon helyt a megsemmisítés iránti keresetnek, és véglegesen semmisítse meg a megtámadott határozatot; valamint

— az Európai Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

2018. november 15-én a Törvényszék meghozta a T–405/11. RENV. sz., Axa Mediterranean Holding, S. A. kontra Európai Bizottság ügyben az ítéletet, (1) amely ellen a jelen fellebbezés irányul. Az ítélet elutasítja a társasági adóról szóló spanyol törvény 12. cikke (5) bekezdésében szabályozott „üzleti és cégértékről” szóló, 2011. január 12-i európai bizottsági határozat (2) ellen a felperes által benyújtott keresetet.

A fellebbezése alátámasztása érdekében a fellebbező egyetlen fellebbezési jogalapra hivatkozik, amely az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (1) bekezdésének értelmezése körében, a „szelektivitás” fogalmával kapcsolatban a megtámadott ítéletben foglalt téves jogértelmezésre vonatkozik.

Konkrétan a fellebbezés szerint a megtámadott ítélet tévedett:

— a referenciarendszernek a szelektivitás vizsgálatának első szakaszában való azonosításakor;

— azon cél meghatározásakor, amely alapján a szelektivitás vizsgálatának második szakaszában össze kell hasonlítani a különböző ténybeli és jogi helyzeteket;

— következésképpen a bizonyítási teher megosztásakor és az arányosság elvének alkalmazásakor;

— másodlagosan a vállalkozások külföldi egyesülésének lehetetlensége és a külföldön való részesedésszerzés közötti okozati összefüggés bizonyítékának feltételezett hiányával kapcsolatos vizsgálatában; és

— másodlagosan az intézkedésnek az ellenőrzés arányától függő elhatárolhatóságának elvetésekor;

— a jogilag helytelen érvelés fenntartása mellett az ítélet a határozat érvelését számos kérdésben eltérő saját érveléssel váltja fel, további téves jogértelmezést valósítva meg ezzel.

(1) 2018. november 15-i Axa Mediterranean Holding kontra Bizottság ítélet (T-405/11, nem tették közzé, EU:T:2018:780).

(2) A külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2011. január 12-i 2011/282/EU bizottsági határozat (HL 2011. L 135., 1. o.).
—

semmisítse meg a megtámadott határozat 1. cikkének (1) bekezdését, amennyiben a külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2011. január 12-i 2011/282/EU bizottsági határozat (2) megállapítja, hogy a vitatott adóügyi intézkedés állami támogatásnak minősül, valamint
—

semmisítse meg a megtámadott határozat 1. cikkének (1) bekezdését, amennyiben a külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2009. október 28-i 2011/5/EK bizottsági határozat (2) megállapítja, hogy a vitatott adóügyi intézkedés állami támogatásnak minősül, valamint
C 112/29

A Törvényszék (kilencedik tanács) T-239/11. sz., Sigma Alimentos Exterior kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a Sigma Alimentos Exterior, S. L. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés

(C-50/19. P. sz. ügy)

(2019/C 112/35)

Az eljárás nyelve: spanyol

Felek

Fellebbező: Sigma Alimentos Exterior, S. L. (képviselő: M. Muñoz Pérez ügyvéd)

A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

A fellebbező kérelmei

A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

— bírálja el a jelen fellebbezést;

— helyezze hatályon kívül Törvényszék T-239/11. sz. ügyben 2018. november 15-én hozott ítéletét; (1)

— semmisítse meg a 2011. január 12-i (EU) 2011/282 bizottsági határozat (2) 1. cikkének (1) bekezdését;

— másodlagosan semmisítse meg a megtámadott határozat 4. cikkét;

— az alperest kötelezze a költségek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

A jelen fellebbezés két jogalapon alapul, amelyek közül a második három részre oszlik:

— a World Duty Free ítélet (3) helytelen értelmezése, téves összehasonlíthatósági kritériumokat határozva meg, amelyek a szelektivitás fennállásának nem megfelelő értékeléséhez, és ezáltal jogellenes támogatás fennállásának megállapításához vezetnek, megsértve ezzel az EUMSZ 107. cikkét;

— a Törvényszék helytelenül – a jogellenes támogatás fennállásának megállapításához a Bizottság által követett három szakaszos módszer téves elemzése alapján – mondta ki, hogy a határokon átnyúló üzleti kombinációk jogi akadályainak lehetséges értékelése nem vonja kétségbe, hogy a vitatott intézkedés szelektív. Következésképpen az ítélet a következők miatt hibás: — a nemzeti általános adószabályozás azonosításának hibája, megsértve a jogellenes állami támogatásnak minősítésre vonatkozó EUMSZ 107. cikk rendelkezéseit; — a vizsgált intézkedés általános jellegű intézkedésként való minősítésének téves mellőzése, amely ugyanúgy megsérti az EUMSZ 107. cikk rendelkezéseit; — a nemzeti általános szabályozás alóli kivétel fennállásának referenciakeretként való értékelése hibás, és megsérti az EUMSZ 107. cikket.

A fellebbező úgy véli, hogy a Törvényszék több okból is megsértette az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését és az adósemlegesség elvét, valamint a Bizottság vitatott határozatban foglalt érvelését több szempontból is érdemben kiegészítette, vagy sajátjával váltotta fel, ami önmagában megalapozza a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését.

(1) 2018. november 15-i Sigma Alimentos Exterior kontra Bizottság ítélet (T-239/11, nem tették közzé, EU:T:2018:781).

(2) A külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2011. január 12-i 2011/282/EU bizottsági határozat (HL 2011. L 135., 1. o.).

(3) 2016. december 21-i Bizottság kontra World Duty Free Group SA és társai ítélet (C-20/15 P és C-21/15 P, EU:C:2016:981)
C 112/31

A Törvényszék (kilencedik tanács) T-227/10. RENV sz., Banco Santander, S. A. kontra Európai Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a Banco Santander, S. A. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés

(C-52/19. P. sz. ügy)

(2019/C 112/37)

Az eljárás nyelve: spanyol

Felek

Fellebbező: Banco Santander, S. A. (képviselők: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero és A. Lamadrid de Pablo ügyvédek)

A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

A fellebbező kérelmei

A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

— helyezze hatályon kívül a Törvényszék 2018. november 15-i ítéletét;

— adjon helyt a megsemmisítés iránti keresetnek, és véglegesen semmisítse meg a megtámadott határozatot; valamint

— az Európai Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

2018. november 15-én a Törvényszék meghozta a T–227/10. RENV. sz., Banco Santander, S. A. kontra Európai Bizottság ügyben az ítéletet, (1) amely ellen a jelen fellebbezés irányul. Az ítélet elutasítja a társasági adóról szóló spanyol törvény 12. cikke (5) bekezdésében szabályozott „üzleti és cégértékről” szóló, 2009. október 28-i európai bizottsági határozat (2) ellen a felperes által benyújtott keresetet.

A fellebbezése alátámasztása érdekében a fellebbező egyetlen fellebbezési jogalapra hivatkozik, amely az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (1) bekezdésének értelmezése körében, a „szelektivitás” fogalmával kapcsolatban a megtámadott ítéletben foglalt téves jogértelmezésre vonatkozik.

Konkrétan a fellebbezés szerint a megtámadott ítélet tévedett:

— a referenciarendszernek a szelektivitás vizsgálatának első szakaszában való azonosításakor;

— azon cél meghatározásakor, amely alapján a szelektivitás vizsgálatának második szakaszában össze kell hasonlítani a különböző ténybeli és jogi helyzeteket;

— következésképpen a bizonyítási teher megosztásakor és az arányosság elvének alkalmazásakor;

— másodlagosan a vállalkozások külföldi egyesülésének lehetetlensége és a külföldön való részesedésszerzés közötti okozati összefüggés bizonyítékának feltételezett hiányával kapcsolatos vizsgálatában; és

— másodlagosan az intézkedésnek az ellenőrzés arányától függő elhatárolhatóságának elvetésekor;

— a jogilag helytelen érvelés fenntartása mellett az ítélet a határozat érvelését számos kérdésben eltérő saját érveléssel váltja fel, további téves jogértelmezést valósítva meg ezzel.

(1) 2018. november 15-i Banco Santander kontra Bizottság ítélet (T-227/10, nem tették közzé, EU:T:2018:785).

(2) A külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2009. október 28-i 2011/5/EK bizottsági határozat (HL 2011. L 7., 48. o.).
C 112/30

A Törvényszék (kibővített kilencedik tanács) T-219/10. RENV sz., World Duty Free Group kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a World Duty Free Group, S. A., korábban Autogrill España, S. A. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés

(C-51/19. P. sz. ügy)

(2019/C 112/36)

Az eljárás nyelve: spanyol

Felek

Fellebbező: World Duty Free Group, S. A., korábban Autogrill España, S. A. (képviselők: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero és A. Lamadrid de Pablo ügyvédek)

Az elsőfokú eljárás felperesének támogatása végett beavatkozó felek: Spanyol Királyság, Németországi Szövetségi Köztársaság és Írország

A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

A fellebbező kérelmei

A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

— helyezze hatályon kívül a Törvényszék 2018. november 15-i ítéletét;

— adjon helyt a megsemmisítés iránti keresetnek, és véglegesen semmisítse meg a megtámadott határozatot; valamint

— az Európai Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

2018. november 15-én a Törvényszék meghozta a T–219/10. RENV. sz., World Duty Free Group, S. A. kontra Európai Bizottság ügyben az ítéletet, (1) amely ellen a jelen fellebbezés irányul. Az ítélet elutasítja a társasági adóról szóló spanyol törvény 12. cikke (5) bekezdésében szabályozott „üzleti és cégértékről” szóló, 2009. október 28-i európai bizottsági határozat (2) ellen a felperes által benyújtott keresetet.

A fellebbezése alátámasztása érdekében a fellebbező egyetlen fellebbezési jogalapra hivatkozik, amely az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (1) bekezdésének értelmezése körében, a „szelektivitás” fogalmával kapcsolatban a megtámadott ítéletben foglalt téves jogértelmezésre vonatkozik.

Konkrétan a fellebbezés szerint a megtámadott ítélet tévedett:

— a referenciarendszernek a szelektivitás vizsgálatának első szakaszában való azonosításakor;

— azon cél meghatározásakor, amely alapján a szelektivitás vizsgálatának második szakaszában össze kell hasonlítani a különböző ténybeli és jogi helyzeteket;

— következésképpen a bizonyítási teher megosztásakor és az arányosság elvének alkalmazásakor;

— másodlagosan a vállalkozások külföldi egyesülésének lehetetlensége és a külföldön való részesedésszerzés közötti okozati összefüggés bizonyítékának feltételezett hiányával kapcsolatos vizsgálatában; és

— másodlagosan az intézkedésnek az ellenőrzés arányától függő elhatárolhatóságának elvetésekor;

— a jogilag helytelen érvelés fenntartása mellett az ítélet a határozat érvelését számos kérdésben eltérő saját érveléssel váltja fel, további téves jogértelmezést valósítva meg ezzel.

(1) 2018. november 15-i World Duty Free Group kontra Bizottság ítélet (T-219/10 RENV, EU:T:2018:784).

(2) A külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2009. október 28-i 2011/5/EK bizottsági határozat (HL 2011. L 7., 48. o.).
C 139/40

A Törvényszék (kilencedik tanács) T-677/14. sz., Biogaran kontra Bizottság ügyben 2018. december 12-én hozott ítélete ellen a Biogaran által 2019. február 28-án benyújtott fellebbezés

(C-207/19. P. sz. ügy)

(2019/C 139/38)

Az eljárás nyelve: francia

Felek

Fellebbező: Biogaran (képviselők: M. Utges Manley solicitor, A. Robert advocate, O. de Juvigny, T. Reymond, J. Killick és J. Jourdan ügyvédek)

A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

A fellebbező kérelmei

A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

— teljes egészében helyezze hatályon kívül a Törvényszék T-677/14. sz. ügyben 2018. december 12-én hozott ítéletét;

— semmisítse meg a C(2014) 4955 final bizottsági határozat (AT.39612 — Perindopril [Servier] ügy) 1. cikke b) pontjának iv. alpontját, 7. cikke (1) bekezdésének b) pontját és 8. cikkét annyiban, amennyiben azok a Biogaranra vonatkoznak;

— kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

Első jogalapjával a Biogaran előadja, hogy az ítéletet téves jogalkalmazás jellemzi, mivel azzal az indokkal állapítja meg a licencia jogsértő jellegét, hogy az egyezség célja versenyellenes. A fellebbező szerint az ítélet a cél általi jogsértés fogalmának kiterjesztő koncepcióján alapul, és nem veszi figyelembe a tapasztalat és a nyilvánvaló korlátozás hiányát. Az ítélet ezenkívül jogilag téves vizsgálaton alapul, amely elvonatkoztat mind a Servier és a Niche által kötött egyezség hátterétől, mind pedig attól, hogy ez utóbbiak nem voltak potenciális versenytársak.

Második jogalapjával a Biogaran arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a Bizottság indokolását a sajátjával helyettesítette. A Törvényszék szerint a Biogaran állítólagos ösztönzése „meghatározó” volt a Niche azon döntésére, hogy nem lép a piacra. Azonban sem a kifogásközlés, sem a határozat nem állítja és nem is bizonyítja, hogy ezen ösztönzésnek, amelyet csupán „további” ösztönzésnek minősítettek, „meghatározó” szerepe volt abban, hogy a Niche elfogadta az egyezség feltételeit.

A Biogaran a harmadik jogalapjával azt állítja, hogy a Törvényszék megsértette az arányosság elvét és az EUMSZ 101. cikk célkitűzéseit, amikor az anyavállalatának felelőssége mellett az ő felelősségét is megállapította. Mivel a Törvényszék kimondta, hogy az anyavállalat közvetlenül részt vett a jogsértésben, és irányítási jogkörét arra használta, hogy saját jogsértő magatartásához a leányvállalata is hozzájáruljon, ezáltal teljesen megfosztva a leányvállalatot az autonómiájától, a Törvényszék nem állapíthatta volna meg az anyavállalat felelőssége mellett a leányvállalat felelősségét is, mivel ezáltal túllépte a versenyszabályok megfelelő alkalmazásához feltétlenül szükséges mértéket.

A negyedik jogalapjával a Biogaran azzal érvel, hogy az ítéletet hatályon kívül kell helyezni, mivel az helybenhagyja az elvet és a bírság kiszámításának módját, a jelen ügy összetett és újszerű jellege, valamint a Biogaran meghatározó szerepének teljes hiánya ellenére.