ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
48

E tekintetben meg kell állapítani, hogy bár az 1896/2006 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése kimerítő jelleggel szabályozza azokat a feltételeket, amelyeknek az európai fizetési meghagyás iránti kérelemnek meg kell felelnie (2012. december 13‑iSzyrocka ítélet, C‑215/11, EU:C:2012:794, 32. pont), a kérelmezőnek az ilyen fizetési meghagyás iránti kérelem benyújtásához az említett rendelet 7. cikkének (1) bekezdése szerint az e rendelet I. mellékletében szereplő „A” formanyomtatványt is használnia kell. Márpedig egyrészt az „A” formanyomtatvány 10. pontjából következik, hogy a kérelmezőnek lehetősége van arra, hogy megjelölje és leírja a rendelkezésre álló bizonyítékokat, az okirati bizonyítékokat is ideértve, és másrészt e formanyomtatvány 11. pontjából kitűnik, hogy az annak korábbi pontjaiban kifejezetten kérteken felül további információk is megadhatók, így az lehetővé teszi a követelés alátámasztása érdekében hivatkozott kiegészítő információk megadását, többek között a teljes szerződés ismertetésének vagy annak másolata benyújtásának formájában.
2

E kérelmet az Amoena Ltd és a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királyságának adóhatósága, a továbbiakban: adóhatóság) között folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, amelynek tárgya protézistartó melltartók tarifális besorolása.
35

E tekintetben, először is, el kell utasítani a GRDF azon érvét, amely szerint a vitarendező hatóság határozatai olyan közigazgatási határozatok, amelyek nem keletkeztethetnek joghatásokat a felek közötti jogvita felmerülését megelőzően. Az ilyen értelmezés ellentétes lenne a 2009/73 irányelv céljaival, és megfosztaná azt annak hatékony érvényesülésétől. Amint azt az Európai Bizottság az írásbeli észrevételeiben tette, emlékeztetni kell a Bíróság azon állandó ítélkezési gyakorlatára, amely szerint azon kötelezettség, hogy különösen az uniós jog megsértéséből eredő valamennyi következmény megszüntetésével biztosítsák az uniós jog teljes érvényesülését, a nemzeti bíróságokat, egyúttal azonban az érintett tagállam valamennyi olyan szervét – ideértve a közigazgatási hatóságokat – is terheli, amelyek az uniós jogot a hatásköreik keretében alkalmazni hivatottak (lásd ebben az értelemben: 1990. június 12‑iNémetország kontra Bizottság ítélet, C‑8/88, EU:C:1990:241, 13. pont; 2004. január 7‑iWells ítélet, C‑201/02, EU:C:2004:12, 64. pont; 2018. december 4‑iMinister for Justice and Equality et Commissioner of An Garda Síochána ítélet, C‑378/17, EU:C:2018:979, 38. és 39. pont).
8

A 2009/72 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése, amely lényegében átveszi a 2003/54 irányelv 3. cikkének (2) bekezdését, a következőképpen szól: „A Szerződés vonatkozó rendelkezéseinek – különös tekintettel annak 86. cikkére – teljes tiszteletben tartásával a tagállamok a villamosenergia‑ágazatban működő vállalkozások számára általános gazdasági érdekből előírhatnak olyan közszolgáltatási kötelezettségeket, amelyek a biztonságra ‑ az ellátás biztonságát is beleértve –, az ellátás folyamatosságára, minőségére és árára, valamint a környezetvédelemre – beleértve az energiahatékonyságot, a megújuló forrásokból származó energiákat és az éghajlat védelmét – vonatkoznak. Ezeket a kötelezettségeket világosan meg kell határozni, azoknak átláthatónak, megkülönböztetéstől mentesnek [helyesen: hátrányos megkülönböztetéstől mentesnek] és ellenőrizhetőnek kell lenniük, továbbá a[z uniós] villamosenergia‑ipari vállalkozások számára garantálniuk kell, hogy a nemzeti fogyasztókhoz egyenlő módon hozzáférjenek. Az ellátás biztonsága, az energiahatékonysági/keresletoldali szabályozás és a környezetvédelmi, valamint a megújuló forrásokból származó energiára irányuló célok teljesítése vonatkozásában – ahogy arra ez a bekezdés is hivatkozik – a tagállamok hosszú távú tervezést vezethetnek be, figyelembe véve annak lehetőségét, hogy harmadik fél is kérhet hozzáférést a rendszerhez.”
19

E körülmények között a Najvyšší súd Slovenskej republiky (a Szlovák Köztársaság legfelsőbb bírósága, Szlovákia) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé: „Az alapeljárás körülményei között lehet‑e úgy értelmezni a [883/2004] rendelet 1. cikkének w) pontját, 4. cikkét és 5. cikkét a[…] [Charta] 34. cikkének (1) és (2) bekezdésében foglalt, a szociális biztonsági ellátásokhoz és a szociális előnyökhöz való joggal összefüggésben, hogy azokkal ellentétes egy olyan nemzeti rendelkezés alkalmazása, amelynek értelmében a szlovák társadalombiztosítási szerv a felperes állampolgárságát alapvető feltételként veszi figyelembe a nemzeti válogatott sportolókat megillető, az öregségi nyugdíjat kiegészítő ellátáshoz való jog tekintetében még akkor is, ha egy másik jogi követelmény, nevezetesen a jogelődök – ideértve a Csehszlovák Szocialista Köztársaságot is – nemzeti válogatottjában való részvétel is a nemzeti szabályozás részét képezi?”
3)

Amennyiben az 1. kérdésre adott válasz nem, tehát a tagállam nemcsak a [2003/86 irányelv] 10. cikk[ének] (2) bekezdés[é]ben foglalt feltételt (»menekült eltartottja«) alkalmazhatja, az azt jelenti, hogy jogosult belátása szerint bármilyen, ideértve a[z] [ezen irányelv] 4. cikk[ének] (2) és (3) bekezdésében más családtagi kör vonatkozásában előírt feltételeket is meghatározni, avagy kizárólag az [említett] [i]rányelv 4. cikk[ének] (3) bekezdésben foglalt feltételt alkalmazhatja[?] Ez esetben az [i]rányelv 4. cikk[ének] (3) bekezdésben foglalt »objectively unable to provide for their own needs on account of their state of health« milyen ténybeli helyzetet jelent? Úgy értelmezendő‑e, hogy a családtag »a saját szükségleteiről« nem tud, vagy akként, hogy »önmagáról nem képes« gondoskodni, esetleg egyéb módon értelmezendő?”
32

Ilyen körülmények között a Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo no 14 de Madrid (madridi 14. sz. közigazgatási bíróság, Spanyolország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Helytálló‑e a [keretmegállapodás] 4. szakaszának azon értelmezése, amely szerint az olyan helyzet, mint a jelen ügybeli, amelyben a határozott időre foglalkoztatott közszolgálati alkalmazott ugyanolyan munkát végez, mint a közalkalmazott (aki [jogviszonyának megszűnése esetén] végkielégítésre nem jogosult, mert a rá irányadó jogi szabályozásban nem létezik a végkielégítés alapjául szolgáló helyzet), nem tartozik az említett 4. szakaszban leírt esetkörbe? 2) Összhangban van‑e a keretmegállapodással azon – a keretmegállapodás céljainak elérése érdekében alkalmazott – értelmezés, amely szerint, mivel az [uniós jog] alapelvei közé tartozó egyenlő bánásmódhoz való jognak és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának (az Európai Unió Alapjogi Chartájának 20. és 21. cikke, [valamint] az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozatának 23. cikke) egy irányelvben való konkretizálásáról van szó, és mivel azok az EUMSZ 151. és EUMSZ 153. cikk [szerinti] alapvető szociális jogoknak minősülnek, a határozott időre foglalkoztatott közszolgálati alkalmazott végkielégítéshez való joga akár a határozott időre foglalkoztatott szerződéses alkalmazottakkal való összehasonlítás útján, mivel (közalkalmazotti vagy munkavállalói) jogállása csak közjogi munkáltatótól függ, akár az elsődleges [uniós] jog vertikális közvetlen alkalmazásával is megállapítható? 3) Figyelembe véve adott esetben az állandó szükségletek kielégítésére irányuló határozott idejű szerződések alkalmazásával való visszaélés fennállását, anélkül hogy objektív ok, az azt igazoló sürgős és nyomós szükséglet fennállna, és anélkül, hogy a spanyol jogban hatékony szankciók vagy korlátok lennének, olyan intézkedésként, amely a visszaélés megelőzésére és az uniós jog megsértése következményének elkerülésére irányul, amennyiben a munkáltató nem biztosít határozott idejű foglalkoztatást a munkavállaló számára, az olyan, jogellenes felmondás esetén járó végkielégítéssel azonos végkielégítés, amely megfelelő, arányos, hatékony és visszatartó erejű szankciónak tekintendő, összhangban áll‑e az 1999/70 irányelv által kitűzött célokkal?”
8

Az említett rendeletnek „A kiadások támogathatósága” című 55. cikke értelmében: „(1) A kiadások az Alapból abban az esetben jogosultak támogatásra, ha az operatív program[nak az Európai] Bizottsághoz történő benyújtásának időpontja vagy 2007. január 1‑je – a két időpont közül a korábbit kell figyelembe venni –, valamint 2015. december 31. között a kedvezményezettek ténylegesen kifizették azokat. A társfinanszírozott műveletek a támogatásra jogosultság kezdőnapját megelőzően nem fejeződhetnek be. (2) Az (1) bekezdéstől eltérve, a természetbeni hozzájárulások, az értékcsökkenés és az általános költségek a kedvezményezett által a műveletek végrehajtása során kifizetett költségeknek tekinthetők az alábbi feltételekkel: a) a költségek elszámolhatóságára vonatkozó, a (4) bekezdés szerint megállapított szabályok előírják az ilyen költségek elszámolhatóságát; b) a költség összegét számlákkal megegyező bizonyító erejű számviteli bizonylatokkal igazolják; c) természetbeni hozzájárulások esetén az alapokból származó társfinanszírozás nem haladja meg a teljes elszámolható költségnek az említett hozzájárulások nélküli értékét. […] (4) A kiadások támogathatóságára vonatkozó szabályokat nemzeti szinten kell megállapítani az e rendeletben előírt kivételekre is figyelemmel. Ezek a szabályok az operatív program keretében bejelentett kiadások egészére vonatkoznak. […]”
31

A Törvényszék, miután ezen ítélet 53–65. pontjában megállapította, hogy a kereset elfogadhatatlan, amennyiben azt a European Citizens’ Initiative One of Us szervezet nyújtotta be, az említett ítélet 68–101. pontjában a vitatott közlemény EUMSZ 263. cikk értelmében vett megtámadható jellegét vizsgálta. Ugyanezen ítélet 77. pontjában a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy e közlemény olyan kötelező joghatásokat vált ki, amelyek a jogi helyzetüket jelentősen módosítva érinthetik a szervezők érdekeit. A Törvényszék e tekintetben kiemelte, hogy a Bizottságnak a 211/2011 rendelet 10. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében egy, a vitatott közleményhez hasonló közleményt kell ismertetnie az indítványozott polgári kezdeményezésre vonatkozó jogi és politikai következtetéseinek összefoglalása érdekében. A Törvényszék ezért úgy ítélte meg, hogy az e közleménnyel szemben indított kereset elfogadható.
19

Az Airbnb Ireland e szolgáltatáson – vagyis a hirdetéseket összegyűjtő elektronikus platformján a bérbeadók és a bérlők összekapcsolásán – kívül bizonyos egyéb szolgáltatásokat is kínál a bérbeadók számára, például választható szolgáltatásként az ajánlatuk tartalmát meghatározó sablont, szintén választható fényképes szolgáltatást, valamint felelősségbiztosítást és legfeljebb 800000 eurós kárra nyújtott biztosítékot. Az Airbnb Ireland ezenfelül a szálláshelyük árának a platform adatain alapuló piaci átlagok alapján történő becslésére alkalmas, választható eszközt is a rendelkezésükre bocsát. Egyébiránt amikor a bérbeadó elfogad egy bérlőt, az utóbbi a bérleti díjat, valamint a költségeket és az AIRBNB Ireland szolgáltatásának díját (6–12%) is magában foglaló összeget fizet meg az AIRBNB Payments UK‑nak. Az Airbnb Payments UK a bérbeadó számára nyitott számlán őrzi a pénzt, majd a bérlő szálláshelyre való bejelentkezésétől számított 24 óra elteltével továbbítja azt a bérbeadónak, ezáltal garanciát nyújt a bérlő számára, hogy létezik az ingatlan, a bérbeadó számára pedig fizetési garanciát nyújt. Végül az Airbnb Ireland olyan rendszert vezetett be, amelyben a bérbeadók és a bérlők egy 0‑tól 5 csillagig terjedő minősítéssel értékelhetik egymást, amely értékelés a szóban forgó elektronikus platformon elérhető.
37

E tekintetben a Montreali Egyezmény elfogadásához vezető előkészítő munkálatokból az tűnik ki, hogy a szerződő felek a „baleset” fogalmát részesítették előnyben az eredeti tervezetben javasolt „esemény” fogalommal szemben (lásd többek között: az International Union of Aviation Insurers által benyújtott 1999. május 13‑i DCW Doc No.28 vélemény, valamint a Rapporteur on the Modernization and Consolidation of the Warsaw System C‑WP/10576 jelentése). Ennek az az oka, hogy az „esemény” fogalmát túl szélesnek minősítették, mivel az bármely körülményt magában foglalhat, és túlságosan elhúzódó jogvitához vezethet.
48

Amint azt a Bíróság többször is kimondta, a jogalanyok valamely irányelv feltételhez nem kötött és kellően pontos rendelkezéseire valamely tagállammal és annak összes közigazgatási szervével szemben, valamint olyan szervezetekkel és szervekkel szemben is hivatkozhatnak, amelyek az állam felügyelete vagy ellenőrzése alatt állnak, vagy a magánszemélyek közötti jogviszonyokra alkalmazandó szabályokból következőkhöz képest többletjogosultságokkal rendelkeznek (lásd ebben az értelemben: 2018. szeptember 6‑iHampshire ítélet, C‑17/17, EU:C:2018:674, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az állammal azonos megítélés alá eshetnek az olyan szervezetek vagy szervek is, amelyeket egy hatóság közfeladat ellátásával bízott meg, és e célból többletjogosultságokkal ruházta fel őket (2017. október 10‑iFarrell ítélet, C‑413/15, EU:C:2017:745, 34. pont; 2018. szeptember 6‑iHampshire ítélet, C‑17/17, EU:C:2018:674, 55. pont).
51

Amint ugyanis azt a főtanácsnok is kiemelte indítványának 82. pontjában, bár az alapügyben vitatotthoz hasonló nemzeti szabályozás káros hatásai csak bizonyos esetekben, és nem szisztematikusan következhetnek be, az ilyen szabályozás akkor is olyan hatásokat von maga után, amelyek nem egyeztethetők össze a 90/435 irányelvvel.
20

A fellebbező azt is kérte, hogy a Közszolgálati Törvényszék kötelezze a Bizottságot a vagyoni kárának megtérítésére, valamint ex aequo et bono 5000 euróra becsült nem vagyoni kárának megtérítésére.
12

Az FSE‑ben fennálló tőkerészesedés FSI‑re történő átruházását követően a 2017. április 14‑i decreto‑legge n. 50 – Disposizioni urgenti in materia finanziaria, iniziative a favore degli enti territoriali, ulteriori interventi per le zone colpite da eventi sismici e misure per lo sviluppo (50. sz. rendkívüli törvényerejű rendelet – Sürgős pénzügyi intézkedések, a regionális vagy helyi hatóságok támogatására szolgáló kezdeményezések, a szeizmikus események által érintett területek támogatására irányuló további intézkedések, valamint fejlesztési intézkedések; a GURI 2017. április 24‑i 95. számú rendes melléklete; a továbbiakban: 50/2017. sz. rendkívüli törvényerejű rendelet), jelenleg, módosítást követően, a 2017. június 21‑i 96. sz. törvény (a GURI 2017. június 23‑i 31. számú rendes melléklete) 47. cikkének (7) bekezdése módosította a 2016. évi stabilitási törvény 1. cikke (867) bekezdésének hatodik mondatát, amelynek helyébe a következő szöveg lépett: „A jelen bekezdésben szereplő kötelezettségek sérelme nélkül 70 millió euró kiadást engedélyeznek a 2016. évre. Az ennek megfelelő forrásokat az erre vonatkozó és a társaság szerkezetátalakítási tervével kapcsolatos uniós szabályoknak megfelelően be kell vinni az [FSE] tőketartalékába, hogy fedezzék az infrastruktúraágazat – adott esetben korábbról fennálló – kötelezettségeit és finanszírozási szükségleteit. Ez az intézkedés a [264/2016. sz. rendelet] alapján már végrehajtott aktusokat, intézkedéseket és műveleteket nem érinti […].”
8

E rendeletnek „A közösségi növényfajta‑oltalmi jogok kimerülése” című 16. cikke a következőképpen rendelkezik: „A közösségi növényfajta‑oltalmi jogok nem terjednek ki az oltalom alatt álló, valamint a 13. cikk (5) bekezdésének hatálya alá tartozó fajta anyagával kapcsolatos tevékenységekre, ha az anyagot a jogosult a Közösség bármely részén mások részére rendelkezésre bocsátotta vagy azt a jogosult hozzájárulásával más részére rendelkezésre bocsátották, továbbá nem terjed ki azon tevékenységekre, amelyek a fenti anyagból származó bármely anyaghoz kapcsolódnak, kivéve, ha e tevékenységek: a) a szóban forgó fajta továbbszaporítására is kiterjednek, kivéve, ha e szaporítás már az anyag rendelkezésre bocsátásának időpontjában is szándékolt volt; vagy b) a fajtaösszetevők olyan harmadik országba irányuló kivitelére is kiterjednek, amely nem részesíti oltalomban azon növénynemzetségek vagy fajok fajtáit, amelyhez az adott fajta tartozik, kivéve, ha az exportált anyagot végső fogyasztásra szánják.”
68

Meg kell tehát állapítani, hogy e kontextusbeli elemek összessége egybevágóan azt mutatja, hogy annak ellenére, hogy a „Fack ju” kifejezés egyenértékűnek tekinthető az angol „Fuck you” kifejezéssel, az említett filmvígjátékok címét a németül beszélő nagyközönség nem tekintette erkölcsileg elfogadhatatlannak. E tekintetben azt is meg kell jegyezni, hogy ennek az angol kifejezésnek a németül beszélő közönség általi felfogása – még ha az közismert is e közönség körében, és ez utóbbi ismeri is annak jelentését – nem feltétlenül ugyanaz, mint az angolul beszélő közönség felfogása, hiszen az anyanyelvben az érzékenység fokozottabb lehet, mint egy idegen nyelvben. Ugyanezen ok miatt a németül beszélő közönség az említett angol kifejezést nem feltétlenül ugyanúgy érzékeli, mint ahogyan annak német fordítását észlelné. Ezenkívül a szóban forgó filmvígjátékok címe, és így a bejelentett védjegy nem csupán ezen angol kifejezésből áll, hanem annak német nyelvű átírásából és a hozzákapcsolt „Göhte” elemből.
22

A jelen ügyben először is meg kell állapítani – és ezt a felek sem vitatják –, hogy az IPCF új etikai kódexe 21. cikke (2) bekezdésének hatálya megegyezik az IPCF korábbi etikai kódexe 21. cikke (3) bekezdésének hatályával. E két rendelkezés ugyanis lényegében azt írja elő, hogy az alkuszi vagy biztosítási ügynöki, ingatlanügynöki – kivéve a társasházkezelési – tevékenységet, valamint bármely olyan banki vagy pénzügyi szolgáltatási tevékenységet, amelyet az Autorité des services et marchés financiers‑nál be kell jegyeztetni, minden esetben a külső IPCF‑könyvelő függetlenségét és pártatlanságát veszélyeztetőnek kell tekinteni.
5

A 2010. december 13‑i legge n. 220 recante Disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge di stabilità 2011) (az állam éves és többéves költségvetésének kialakítására vonatkozó rendelkezésekről szóló 2010. december 13‑i 220. sz. törvény [a stabilitásról szóló 2011. évi törvény]; a GURI 2010. december 21‑i 297. száma; a továbbiakban: 2011. évi stabilitási törvény) 1. cikkének (66) bekezdése értelmében: „[…] a) […] az egységes adót a játék – akár távolból történő – a gazdasági és pénzügyminisztérium – állami monopóliumok önálló igazgatósága által odaítélt koncesszió hiányában vagy a koncesszió érvénytelensége esetén végzett gyűjtése után is meg kell fizetni […]; b) az [504/1998] törvényerejű rendelet 3. cikkét akként kell értelmezni, hogy adóalanynak minősül bárki, aki saját vagy harmadik, akár külföldi illetőségű személy érdekében tippjátékot vagy fogadást szervez, függetlenül attól, hogy ehhez milyen – akár elektronikus – eszközt használ fel, és akkor is, ha nem rendelkezik a gazdasági és pénzügyminisztérium – állami monopóliumok önálló igazgatósága által odaítélt koncesszióval, vagy érvfénytelen koncesszióval rendelkezik. Ha az adóalany a tevékenységét harmadik fél érdekében végzi, az a személy, akinek érdekében az adóalany e tevékenységet végzi, az adóalannyal egyetemlegesen kötelezett az adó és az ahhoz kapcsolódó szankciók megfizetésére.”
50

E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a Schengeni határ‑ellenőrzési kódex VI. mellékletével összefüggésben értelmezett 5. cikke (2) bekezdésének c) pontja és 19. cikke értelmében a tagállamok tengeri határain történő ellenőrzés ettől eltérően az említett kódex 2. cikkének 8. pontjában szereplő határátkelőhelyeken kívül is elvégezhető, mivel e melléklet 3.1.1. pontja e tekintetben pontosítja, hogy a hajók ellenőrzése – az esettől függően – az érkezési vagy az indulási kikötőben, vagy az e célra kijelölt, a hajó közvetlen közelében lévő területen, illetve az Egyesült Nemzetek Tengerjogi Egyezménye által meghatározottak szerinti parti tengeren a hajók fedélzetén, akár menet közben is elvégezhető, vagy – ilyen értelmű megállapodás esetén – amikor a hajó eléri, illetve elhagyja egy harmadik ország területét.
15

A kérdést előterjesztő bíróság kifejti továbbá, hogy az ezen adó – megbízót mentesítő – megfizetése tekintetében a bizonyításfelvétel megkönnyítése érdekében a külföldi illetőségű szakmai közvetítők felelős képviselő engedélyezését kérhetik, aki az ő nevükben köteles az ezen adófizetéssel kapcsolatos bevallási és adminisztratív kötelezettségeket teljesíteni. E közvetítők azonban nem kötelezhetők ilyen képviselő kijelölésére. Ezenkívül, még ha képviselőt is jelöl a TÜA‑ra vonatkozó kötelezettségei teljesítése érdekében, a megbízó továbbra is felelős marad a belga állammal szemben. Az említett megbízó ezen adó megfizetését oly módon igazolhatja, hogy a WDRT 127. cikkének megfelelő kimutatást nyújt be, amely többek között feltünteti az említett adó alapját képező ügylet értékét, valamint a közvetítőjének történő fizetés vonatkozásában – például egy számlakivonat útján – bizonyítékot terjeszt elő.
35

Ami a 2014/24 irányelv 57. cikke (4) bekezdésének a) pontjában előírt fakultatív kizárási okot illeti, hangsúlyozni kell, hogy – amint azt a főtanácsnok is megjegyzi indítványának 32. pontjában – ezen ok személytelenül fogalmaz, anélkül, hogy meghatározásra kerülne az ezen irányelv 18. cikkének (2) bekezdésében előírt kötelezettségek megsértőjének személye. Következésképpen meg kell állapítani, hogy a 2014/24 irányelv 57. cikke (4) bekezdése a) pontjának megfogalmazása, az ezen irányelv (101) preambulumbekezdésének első bekezdése fényében értelmezve is, ‑ amely rendelkezésből az következik, hogy az ajánlatkérő szerveknek lehetőséget kell biztosítani ahhoz, hogy kizárják a megbízhatatlannak bizonyult gazdasági szereplőket, akik megsértették környezetvédelmi vagy szociális kötelezettségeiket ‑ nem képezi akadályát annak, hogy a tagállamok úgy ítéljék meg, hogy a megállapított kötelezettségszegés elkövetője az alvállalkozó is lehet, és így előírhatják annak lehetőségét, illetve kötelezettségét az ajánlatkérő szervvel szemben, hogy azok e tény okán kizárják azt a gazdasági szereplőt, amely benyújtotta ajánlatát a közbeszerzési eljárásban való részvétel érdekében.