ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
c.

Ismételt kérelem 1. Úgy kell-e értelmezni a „Dublin III” rendelet 7. cikkének (2) bekezdését és 20. cikkének (1) bekezdését, hogy e rendelkezések nem zárják ki a III. fejezet rendelkezéseinek alkalmazhatóságát és a „Dublin III” rendelet VI. fejezetének II. szakasza szerinti, átvétel iránti megkeresésekre vonatkozó eljárás lefolytatását azokban az esetekben, amikor a kérelmezők már nyújtottak be menedékjog iránti kérelmet a megkereső tagállamban, és e kérelmet a megkereső tagállam a 2013/32/EU irányelv (7) 38. cikkével összefüggésben értelmezett 33. cikke (2) bekezdésének c) pontja alapján eredetileg mint elfogadhatatlant elutasította, azonban időközben – például a „2016. március 18-i EU-Törökország nyilatkozat” tényleges okafogyottá válását követően (lásd: EN P-000604/2021, Answer given by Ms Johansson on behalf of the European Commission, 2021. június 1.) – ismételt kérelemre vonatkozó jogszerű eljárást folytatnak le a megkereső tagállamban? 2. A c.1. kérdésre adandó nemleges válasz esetén: Úgy kell-e értelmezni a „Dublin III” rendelet 7. cikkének (2) bekezdését és 20. cikkének (1) bekezdését a c.1. kérdésben ismertetett esetben, hogy a család egységével kapcsolatos felelősségi feltételek (a „Dublin III” rendelet 8–11. és 16. cikke) eseteiben e rendelkezések nem zárják ki a III. fejezet rendelkezéseinek alkalmazhatóságát és a „Dublin III” rendelet VI. fejezetének II. szakasza szerinti, átvétel iránti megkeresésekre vonatkozó eljárás lefolytatását? 3. Akkor is alkalmazni kell-e „Dublin III” rendelet 17. cikkének (2) bekezdését, ha a kérelmezők már nyújtottak be menedékjog iránti kérelmet a megkereső tagállamban, és e kérelmet a megkereső tagállam a 2013/32/EU irányelv 38. cikkével összefüggésben értelmezett 33. cikke (2) bekezdésének c) pontja alapján eredetileg mint elfogadhatatlant elutasította, azonban időközben – például a „2016. március 18-i EU-Törökország nyilatkozat” tényleges okafogyottá válását követően (lásd: EN P-000604/2021, Answer given by Ms Johansson on behalf of the European Commission, 2021. június 1.) – ismételt kérelemre vonatkozó jogszerű eljárást folytatnak le a megkereső tagállamban? 4. A c.3. kérdésre adandó igenlő válasz esetén: Biztosít-e a „Dublin III” rendelet 17. cikkének (2) bekezdése a menedékkérők részére – a megkeresett államban – bíróság előtt érvényesíthető alanyi jogot? E tekintetben léteznek-e a nemzeti hatóságok mérlegelési jogkörének gyakorlására vonatkozó uniós jogi előírások – például a család egységének és a gyermek érdekeinek figyelembevétele –, vagy ez kizárólag a nemzeti jog hatálya alá tartozik?
I.

Ellentétes-e a 2014/52/EU irányelvvel (1) módosított, 2011/92/EU irányelvvel (2) az olyan nemzeti szabályozás, amely a „városfejlesztési projektek” esetében a környezeti hatásvizsgálat elvégzését legalább 15 ha-s területfelhasználás és 150 000 m2-t meghaladó bruttó alapterület küszöbértékének elérésétől, valamint attól teszi függővé, hogy egy átfogó, multifunkcionális, mindenesetre lakó- és kereskedelmi épületekkel – a projekt területét meghaladó kiterjedésű, az épületek megközelítését biztosító úthálózatot és a projekt területét meghaladó vonzáskörzettel rendelkező, az ellátást szolgáló létesítményeket is ideértve – történő területbeépítésre irányuló fejlesztési projektről legyen szó? Jelentőséggel bír-e e tekintetben, hogy a nemzeti jog különös tényállásokat állapít meg — a szabadidő- és vidámparkok, sportstadionok vagy golfpályák (bizonyos mértékű területfelhasználástól, illetve bizonyos számú parkolóhelytől), — az ipari vagy üzleti parkok (bizonyos mértékű területfelhasználástól), — a bevásárlóközpontok (bizonyos mértékű területfelhasználástól, illetve bizonyos számú parkolóhelytől), — a turisztikai szálláshelyek, mint például a szállodák, üdülőtelepek – a segédlétesítményeket is ideértve – (bizonyos ágyszámtól, illetve bizonyos mértékű területfelhasználástól, a zárt lakóterületeken kívüli területre korlátozva), valamint — a nyilvánosság számára hozzáférhető parkolók vagy parkolóházak (bizonyos számú parkolóhelytől) tekintetében?
2.

Úgy kell-e értelmezni a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett EUSZ 2. cikket és EUSZ 19. cikk (1) bekezdését, hogy amennyiben a bíróság valamely tanácsának az 1. pontban ismertetett feltételek mellett kinevezett személy a tagja, a) azokkal – figyelembe véve az intézményi és rendszerszintű kontextust is – ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezések alkalmazása, amelyek az ilyen személy bírói tisztségre való kinevezése jogszerűségének vizsgálatát a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság, Lengyelország) a bírói tisztségre kizárólag az 1. pontban ismertetett feltételek mellett kinevezett személyekből álló tanácsának kizárólagos hatáskörébe utalják, és amelyek egyben előírják a bírói kinevezésekkel kapcsolatos kifogások elbírálásának mellőzését; b) az európai jog tényleges érvényesülésének biztosítása érdekében a nemzeti jog olyan értelmezését követelik meg, amely lehetővé teszi a bíróság számára, hogy a határozathozatalra alkalmatlan bíró kizárására vonatkozó szabályok analógia útján történő alkalmazása útján – akár hivatalból is – kizárja az ilyen személyt az ügy elbírálásából (iudex inhabilis); c) előírják, hogy a nemzeti bíróság az uniós jog alkalmazása és az effet utile érvényesülése érdekében hagyja figyelmen kívül a nemzeti alkotmánybíróság ítéletét, amennyiben ezen ítélet a nemzeti joggal összeegyeztethetetlennek nyilvánít egy bíró kizárására irányuló kérelmet, amely arra hivatkozik, hogy a bíró kinevezése hibás volt, és nem felelt meg a törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróság – Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett – EUSZ 19. cikk (1) bekezdése értelmében vett uniós követelményeinek; d) előírják, hogy a nemzeti bíróság az uniós jog alkalmazása és az effet utile érvényesülése érdekében hagyja figyelmen kívül a nemzeti alkotmánybíróság ítéletét, amennyiben az ellentétes az Európai Unió Bíróságának ideiglenes intézkedések tárgyában hozott végzésével, amely azon nemzeti rendelkezések alkalmazásának felfüggesztését rendeli el, amelyek megakadályozzák a nemzeti bíróságokat annak vizsgálatában, hogy teljesülnek-e a törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróság – Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett – EUSZ 19. cikk (1) bekezdése értelmében vett uniós követelményei?
A Törvényszék (második tanács) T-282/19. sz., Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi kontra EUIPO ügyben 2021. március 24-én hozott ítélete ellen a Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi által 2021. június 3-án benyújtott fellebbezés

(C-345/21. P. sz. ügy)

(2022/C 24/14)

Az eljárás nyelve: angol

Felek

Fellebbező: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (képviselők: S. Malynicz BL, S. Baran Barrister, V. Marsland Solicitor)

A többi fél az eljárásban: Fashion Energy Srl, az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO)

A Bíróság (a fellebbezés megengedhetőségéről határozó tanács) 2021. november 23-i végzésében úgy határozott, hogy a fellebbezés nem megengedhető, és hogy a Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi maga viseli saját költségeit.
B)

Az első kérdésre adott nemleges válasz esetén (e rendelkezések nem ellentétesek) a kérdést előterjesztő bíróság a következő kérdéseket terjeszti elő: B.1 Ellentétes-e a Charta 7. és 38. cikkével összefüggésben értelmezett 47. cikkével, valamint a tisztességtelen feltételekről szóló 93/13/EGK irányelvvel, a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló 2005/29/EK irányelvvel, valamint az uniós jog hatékony érvényesülésének elvével az olyan ítélkezési gyakorlat, amely lényegében nem akadályozza meg a zálogjog fogyasztók vagy más személyek lakásának tekinthető ingatlan magánárverés útján történő érvényesítését, és egyúttal akkor sem veszi figyelembe a fogyasztó kötelezettségszegésének a hitelösszeghez és a hitel futamidejéhez viszonyított súlyát, ha a hitelezői követelés kielégítésének más módja is rendelkezésre áll, bírósági végrehajtási eljárás útján, amelynek keretében a zálogjoggal terhelt lakás értékesítése nem élvez elsőbbséget? B.2 Úgy kell-e értelmezni a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló 2005/29/EK irányelv 3. cikkének (1) bekezdését, hogy a fogyasztói hitelezés során a fogyasztóknak a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokkal szembeni védelme kiterjed a hitelezői követelés törlesztésének valamennyi módjára, így a korábbi kölcsönből eredő kötelezettségek kielégítésére felvett új kölcsön igénybevételére is? B.3 Úgy kell-e értelmezni a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló 2005/29/EK irányelvet, hogy tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatnak minősül az olyan hitelező magatartása is, aki több kölcsönt nyújt az olyan fogyasztónak, aki nem tudja a kölcsönöket törleszteni, így ennek következtében olyan kölcsönzési lánc alakul ki, amelybe tartozó kölcsönöket a hitelező ténylegesen nem folyósítja a fogyasztónak, hanem azokat visszatartja a korábbi kölcsönök és a kölcsönök teljes költségének fedezésére? B.4 Úgy kell-e értelmezni a fogyasztói hitelmegállapodásokról és a 87/102/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló 2008/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (3) (a továbbiakban: fogyasztói hitelekről szóló 2008/48/EK irányelv) ezen irányelv (10) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 2. cikke (2) bekezdésének a) pontját, hogy az még olyan kölcsön esetében sem zárja ki ezen irányelv alkalmazását, amely rendelkezik a fogyasztói hitel valamennyi vonásával, és amikor a hitelező egy kisebb rész kivételével a teljes kölcsönt korábbi fogyasztói hitelek fedezésére és a megállapodás szerinti zálogjog ingatlan tekintetében történő biztosítására használta fel? B.5 Úgy kell-e értelmezni az Európai Unió Bíróságának 2016. április 21-i Radlinger és Radlingerová ítéletét (C-377/14, ECLI:EU:C:2016:283), hogy az a kölcsönszerződésre is alkalmazandó, ha az ilyen szerződés alapján a folyósított kölcsön egy részét a hitelező költségeinek fedezésére fordították?
3)

A második kérdésre adott válaszoktól függetlenül, az ingatlanok időben megosztott, klubtagsági pontokon alapuló használati jogára vonatkozó szerződés ingatlanon fennálló dologi jogok vagy tagsághoz fűződő kötelmi jogok megszerzésére irányuló szerződésnek minősül-e? — Amennyiben a megszerzett jogok dologi jogoknak minősülnek, az alkalmazandó jog meghatározásakor az 593/2008 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének c) pontja és 6. cikkének (1) bekezdése közül melyik részesítendő előnyben, ideértve azt az esetet, amikor a fogyasztó az a személy, aki a szokásos tartózkodási helyétől eltérő állam jogát választja alkalmazandó jogként? — Amennyiben a megszerzett jogok személyhez fűződő jogoknak minősülnek, azokat a 4. cikk (1) bekezdésének c) pontja szerinti ingatlannal kapcsolatos bérleti jognak vagy a 4. cikk (1) bekezdésének b) pontja szerinti szolgáltatásnyújtással kapcsolatos jognak kell-e tekinteni? És mindenesetre, a fogyasztók és/vagy felhasználók vonatkozásában a 6. cikk (1) bekezdésének alkalmazása abban az esetben is előnyt élvez-e, ha a fogyasztó az a személy, aki a szokásos tartózkodási helyétől eltérő állam jogát választja alkalmazandó jogként?
a)

a szerződést úgy nyilvánítja érvényessé, hogy a szerződés elsődleges tárgyát képező nyújtott kölcsön kirovó pénznemévé a magyar forintot és azt a forint összeget helyettesíti be, amit a fogyasztó ténylegesen megkapott a hitelezőtől, és az így meghatározott tőke után fizetendő ügyleti kamatot is az érvénytelennek nyilvánított szerződéstől eltérően határozza meg (helyettesíti be), mégpedig akként, hogy a szerződéskötéskori „induló” kamat a szerződéskötéskor irányadó budapesti bankközi forint hitelkamatlábnak, mint referencia kamatnak (BUBOR) az eredeti (devizaalapú) szerződésben meghatározott kamatfelárral növelt értékével egyenlő;
1)

Ellentétes-e a [Charta] 7. cikkével összefüggésben értelmezett EUMSZ 20. cikkel az alapügyben szóban forgóhoz hasonló olyan tagállami szabályozás, amelynek alapján e tagállam állampolgárságát a 22. életév betöltésekor főszabály szerint jogszabály erejénél fogva elveszti az olyan, tagállamon kívül született személy, aki soha nem élt e tagállamban, és aki nem is tartózkodott ott olyan körülmények között, amelyek az e tagállamhoz fűződő szoros kötelékre utalnának, így az olyan személyt, aki egyidejűleg nem rendelkezik egy másik tagállam állampolgárságával, megfosztja az uniós polgár jogállásától és az e jogálláshoz kapcsolódó jogaitól, figyelembe véve, hogy az alapügyben szóban forgó jogi szabályozásból az következik, hogy: a) a tagállamhoz fűződő szoros kötelék fennállását különösen az adott tagállamban történő, összesen egy év tartózkodást követően kell vélelmezni, b) ha valamely személy a 22. életévének betöltése előtt a tagállam állampolgárságának megőrzésének engedélyezése iránti kérelmet nyújt be, a tagállami állampolgárság megőrzése kevésbé szigorú feltételek mellett is engedélyezhető, és e célból a hatáskörrel rendelkező hatóságoknak meg kell vizsgálniuk az állampolgárság elvesztésének következményeit, valamint c) az érintett személy az elvesztett állampolgárságot a 22. életév betöltését követően kizárólag honosítással szerezheti vissza, amelyhez több feltétel kapcsolódik, köztük az, hogy hosszabb ideig folyamatosan a tagállamban kell tartózkodnia, noha a tartózkodás időtartama e tagállam korábbi állampolgára esetében némileg lerövidíthető?
C 73/27

A Törvényszék (harmadik tanács) T-238/19. sz., Wepa Hygieneprodukte GmbH és társai kontra Európai Bizottság ügyben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen a WEPA Hygieneprodukte GmbH és a WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, utóbbi korábban Wepa Leuna GmbH és Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH által 2021. december 16-án benyújtott fellebbezés

(C-795/21. P. sz. ügy)

(2022/C 73/31)

Az eljárás nyelve: német

Felek

Fellebbezők: WEPA Hygieneprodukte GmbH, WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, utóbbi korábban Wepa Leuna GmbH és Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH (képviselők: H. Janssen, A. Vallone, D. Salm ügyvédek)

A többi fél az eljárásban: Európai Bizottság, Németországi Szövetségi Köztársaság

A fellebbezők kérelmei

1. A Bíróság helyezze teljes egészében hatályon kívül a Törvényszék (harmadik tanács) T-238/19. sz. ügyben 2021. október 6-án hozott ítéletét;

2. semmisítse meg a „Németország által az alapterhelésű fogyasztók részére a StromNEV 19. § -a alapján végrehajtott SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) támogatási program” ügyben hozott 2018. május 28-i bizottsági határozatot;

3. másodlagosan utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé;

4. a Bizottságot kötelezze mindkét eljárás költségeinek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

Első jogalapjukban a fellebbezők arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék elferdíti a tényeket, és figyelmen kívül hagyja a nemzeti jog tartalmát és hatályát, amennyiben határozatát arra alapítja, hogy először is a Bundesnetzagentur (szövetségi hálózati ügynökség) kötelező jelleggel állapítja meg a Stromnetzentgeltverordnung (a villamosenergia-hálózati díjakról szóló német rendelet, StromNEV) 19. § -ának (2) bekezdésében foglalt pótdíj összegét, másodszor a szövetségi hálózati ügynökség e tekintetben nagyon részletes szabályokat írt elő, harmadszor pedig az említett pótdíj teljes egészében fedezte a hálózatüzemeltetők által elszenvedett bevételkieséseket. A Törvényszék számára tehát nem álltak rendelkezésre olyan releváns tények, amelyek alátámasztanák a pótdíj révén beszedett pénzeszközök feletti állami ellenőrzést.

Második jogalapjukban a fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék figyelmen kívül hagyja az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami forrásból nyújtott támogatás fennállására vonatkozó követelményeket. A Törvényszék először is figyelmen kívül hagyja azt, hogy a StromNEV 19. § -ának (2) bekezdésében előírt pótdíj nem adó, „kötelező teher” vagy „adójellegű díj” (a második jogalap első része). Másodszor a Törvényszék figyelmen kívül hagyja azt, hogy az alapterhelésű fogyasztóknak a StromNEV 19. § -a (2) bekezdésének második mondatában előírt mentesítése és a StromNEV 19. § -ának (2) bekezdésében foglalt pótdíj nem minősül állami forrásból nyújtott támogatásnak (a második jogalap második része). Márpedig, ha a pótdíj nem minősül adónak, mint a jelen esetben is, akkor nem állnak fenn az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésében foglalt tényállási feltételek a Törvényszék szerint sem. Ezen túlmenően, még ha adóról is lenne szó, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének tényállási feltételei azért sem állnak fenn, mert a pótdíj nem az állam által vagy állami forrásból nyújtott támogatás.
6)

Úgy kell-e értelmezni a GDPR 83. cikkének (1) bekezdésében szereplő rendelkezést, amely szerint a „közigazgatási bírságok […] hatékonyak, arányosak és visszatartó erejűek legyenek”, hogy az kiterjed az „adatkezelő” felelősségével kapcsolatos esetekre is akkor, amikor valamely informatikai termék létrehozása során a fejlesztő is végez személyesadat-feldolgozási műveleteket, továbbá hogy minden esetben automatikusan maguk után vonják-e az adatkezelő felelősségét az adatfeldolgozó által szabálytalanul végzett személyesadat-feldolgozási műveletek? Úgy kell-e értelmezni ezt a rendelkezést, hogy az az adatkezelő objektív felelősségének eseteire is vonatkozik?
3)

Abból kiindulva, hogy a 2000/60 irányelv 7. cikkének (3) bekezdése – a 4. cikkre vonatkozó V. melléklettel ellentétben – nem határoz meg saját referenciaértékeket a károsítás tilalmának vizsgálatára: a. Milyen feltételek mellett kell úgy tekinteni, hogy a víztest állapotának romlása és ennek következtében az ivóvíz előállításához szükséges vízkezelés mértékének növekedése következik be? b. A vízkezelés mértékének növekedésére és ezáltal a 2000/60 irányelv 7. cikkének (3) bekezdésében előírt károsítási tilalomra vonatkozó referenciapontnak tekinthetők-e az emberi fogyasztásra szánt víz minőségéről szóló, 1998. november 3-i 98/93/EK irányelv (4) I. mellékletében szereplő határértékek, amire a 2000/60 irányelv 7. cikke (2) bekezdésének második félmondata utal? c. A b) kérdésre adott igenlő válasz esetén: Fennállhat-e a 2000/60 irányelv 7. cikkének (3) bekezdésében előírt károsítási tilalom megsértése, ha az egyetlen releváns érték esetében nem az I. melléklet A. vagy B. része szerinti határértékről, hanem az I. melléklet C. része szerinti úgynevezett indikátor paraméterről van szó?
2.

Figyelembe véve azt a tényt, hogy az elsőfokú bíróságnak a határozat ellen indított peres eljárásban a határozat jogszerűségét hivatalból és a keresetben nem hivatkozott szempontok alapján is vizsgálnia kell, és hivatalból további bizonyítást kell felvennie és szakértőt kell kirendelnie, az következik-e az Európai Unió Alapjogi Chartája – az importőrnek az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló, 2013. október 9-i 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 44. cikkének (1) bekezdése szerinti jogorvoslati jogával összefüggésben értelmezett – 47. cikkének (1) bekezdéséből és 41. cikke (2) bekezdésének c) pontjából, a vámhatóságoknak a Vámkódex 22. cikkének (7) bekezdésével összefüggésben értelmezett 29. cikke szerinti, a határozat alapjául szolgáló okok megjelölésére vonatkozó kötelezettségéből, valamint az ügy körülményeiből, hogy: — az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló, 2013. október 9-i 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 70. cikke (3) bekezdésének d) pontjában foglalt azon feltétel, hogy „a vevő és az eladó nincs kapcsolatban egymással, vagy a kapcsolat nem befolyásolta az árat”, a bíróság előtti eljárásban állapítható meg először, vagy a vámhatóságnak már a megtámadott határozat indokolása keretében értékelnie kell ezt a kérdést? — amennyiben az importőrnek megvolt az eljárásjogi lehetősége, azonban nem nyilatkozott kifejezetten arról, hogy a behozott áruk értékét a levonásos módszerrel határozza meg az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 74. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerint, az említett megállapításra vonatkozó kifejezett jogvesztő határidő miatt ellentétes lenne-e az 1308/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek a gyümölcs- és zöldségágazat tekintetében történő kiegészítéséről szóló (EU) 2017/891 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet 75. cikkének (5) és (6) bekezdésével az, ha ezt az értéket a határozat ellen indított peres eljárásban bíróság előtt állapítanák meg először, tekintettel az importőr azon alapuló kifogásainak figyelembevételére is, hogy az áru Unión belüli eladási ára megközelíti a bejelentett ügyleti értéket?
C 213/17

A Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona (Spanyolország) által 2021. augusztus 6-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – F C C és M A B kontra Caixabank S. A., korábban Bankia S. A.

(C-484/21. sz. ügy)

(2022/C 213/21)

Az eljárás nyelve: spanyol

A kérdést előterjesztő bíróság

Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona

Az alapeljárás felei

Felperesek: F C C és M A B

Alperes: Caixabank S. A., korábban Bankia S. A.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1) Összeegyeztethető-e [az Európai Unió Alapjogi Chartájának] 38. cikkével, az uniós jog tényleges érvényesülésének elvével, valamint a 93/13 irányelv (1) 6. cikkének (1) bekezdésével és 7. cikkének (1) bekezdésével az, hogy az olyan tisztességtelen feltétel pénzügyi következményei, mint amilyen a költségek visszakövetelésére irányuló igény, elévülésének ideje azon időpont előtt kezdődik, amely időpontban az említett szerződési feltételt tisztességtelen jellege miatt semmisnek nyilvánították?

2) Összeegyeztethető-e [az Európai Unió Alapjogi Chartájának] 38. cikkével, az uniós jog tényleges érvényesülésének elvével, valamint az 93/13 irányelv 6. cikkének (1) bekezdésével és 7. cikkének (1) bekezdésével az, hogy az az időpont minősül a tisztességtelen feltétel elévülési ideje kezdő időpontjának, amikor egy precedens alkotására jogosult bíróság – mint amilyen a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság) – megállapítja, hogy egy adott szerződési feltétel tisztességtelen, függetlenül attól, hogy a konkrét fogyasztó ismeri-e ezen ítélet tartalmát vagy sem?

3) Összeegyeztethető-e [az Európai Unió Alapjogi Chartájának] 38. cikkével, az uniós jog tényleges érvényesülésének elvével, valamint az 93/13 irányelv 6. cikkének (1) bekezdésével és 7. cikkének (1) bekezdésével az, ha hosszú futamidejű szerződésben előírják, hogy a jelzálogjog alapítása céljából fizetett költségek visszakövetelésére vonatkozó bírósági igény elévülési ideje a kifizetés időpontjában kezdődik, tekintettel arra, hogy a tisztességtelen feltétel joghatása ebben az időpontban megszűnik és nem áll fenn e feltétel újbóli alkalmazásának kockázata?

(1) A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5-i 93/13/EGK tanácsi irányelv (HL 1993. L 95, 29. o.; magyar különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.).
—

A harmadik téves jogalkalmazás, amely szerint a Törvényszék nem vonta le azt a következtetést, hogy az elsőfokú eljárás felperese nem tartotta tiszteletben az eljáráshoz fűződő érdekének az átmeneti időszak végétől való fennmaradásának igazolására vonatkozó kötelezettségét. Tekintettel arra, hogy a bejelentett védjegyet csak az átmeneti időszak végét követően lajstromozták, vagyis olyan időpontban, amikor az ütköző védjegyek nem töltik be (és soha nem is töltötték be) alapvető funkciójukat egyidejűleg, (1) az EUIPO arra hivatkozik, hogy semmilyen ütközés nem merülhet fel ratione temporis és ratione loci. Ebből következik, hogy az elsőfokú eljárás felperesének semmilyen előnye nem származhatott az eljárásból, és ennélfogva nem tudja igazolni az eljáráshoz fűződő érdek fennmaradását.