ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
28

Az ítélkezési gyakorlat szerint a fellebbezési tanács valamely határozatát akkor kell úgy tekinteni, hogy az az e tanács előtti eljárásban részt vevő valamely felet nem érinti hátrányosan, ha e fél kérelmének helyt ad a védjegy lajstromozását kizáró okok vagy a törlési okok valamelyikének alapján, vagy általánosabb jelleggel az említett fél által előterjesztett érvelésnek csupán egy része alapján, még ha az ugyanezen fél által hivatkozott többi ok vagy érv vizsgálatát el is mulasztja vagy el is utasítja (2011. december 14‑i Völkl kontra OHIM – Marker Völkl [VÖLKL] végzés, T‑504/09, EBHT, EU:T:2011:739, 26. pont; lásd még ebben az értelemben: 2009. július 14‑i Hoo Hing kontra OHIM – Tresplain Investments [Golden Elephant Brand] végzés, T‑300/08, EU:T:2009:275, 29–37. pont; lásd analógia útján: 1992. szeptember 17‑i NBV és NVB kontra Bizottság ítélet, T‑138/89, EBHT, EU:T:1992:95, 30–35. pont).
23

Érdemi szempontból a 2868/95 rendeletnek 22. szabálya, amelyet – miként ez az említett rendelet 40. szabályának (6) bekezdéséből is következik – a törlési eljárásokban is alkalmazni kell, (4) bekezdésében azt tartalmazza, hogy „a bizonyítékot a 79. és 79a. szabállyal összhangban nyújtják be, és a bizonyításnak lehetőleg [helyesen: főszabály szerint] az iratokra és az olyan tárgyi bizonyítékokra kell szorítkoznia, mint például a csomagolóanyagok, címkék, árjegyzékek, katalógusok, számlák, fényképek, újsághirdetések és […] írásbeli nyilatkozatok.”
80

A felperes szerint a címkéjét a nem muzulmán fogyasztól úgy értelmezik, mint egy minőségi jelzést, és nem mint csupán a sariának való megfelelőséget tanúsító jelzést. E tekintetben egy napilapban megjelent olyan reklámszlogenekre is hivatkozik, mint a „The mark of Quality, Hygiene & Safety”, a „Peace of mind for non Muslims too” és a „Besides the Brand, There’s One Symbol You Can Trust” szlogenek. A tárgyaláson pontosította, hogy az említett napilap a világ bármely részén elérhető, papír‑ és elektronikus változatban, és nem csupán az előfizetők számára hozzáférhető, amint azt a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 38. pontjában tévesen állította. Következésképpen az említett tanács tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a korábbi védjegyet azok a fogyasztók, akik nem követik a halal étkezési rendet, nem ismerik, és ennélfogva nehezebb megállapítani annak „goodwilljét”. A felperes az e napilapban közzétett több cikkre, valamint több internetes honlapra is hivatkozik. Végül előadja, hogy részt vett két olyan eseményen az Egyesült Királyságban, amelyeken a címkéje tekintetében promóciót végzett.
37

A német joggal kapcsolatos ezen tájékozódás a fellebbezési tanács részéről nagy valószínűséggel lehetővé tette volna a számára azt, hogy rendelkezésére álljanak azok az elemek, amelyekre a felperes első alkalommal a Törvényszék előtti eljárásban hivatkozott, és amelyek közül néhány már első látásra is relevánsnak tűnik azon állítások vizsgálatát illetően, amelyek az érintett közönségnek a Markengesetz 4. §‑ának (2) bekezdése értelmében vett meghatározására irányulnak. Ez elmondható többek között a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság) ítélkezési gyakorlatára, amely szerint e bíróság elismerte, hogy az érintett közönség köre bizonyos körülmények között – még akár tömegfogyasztási cikkek esetében is – szűkebben is meghatározható, figyelemmel a speciális áruk rendeltetésére és kereskedelmi értékesítési csatornáira (BGH, I ZR 90/58, DB 1959, 1368. o., [amtl. Leitsatz] – Sunpearl II), vagy e termékek vásárlóira és az esetleg érdeklődést mutató személyekre, akik közül néhányan lehet, hogy e termékeket elvetik vagy visszautasítják (BGH, I ZR 94/80, GRUR 1982, 672. o. – Aufmachung von Qualitätsseifen). Hasonlóképpen, a Bundespatentgericht (szövetségi szabadalmi bíróság) Бepёзкa [28 W (pat) 40/10. sz.] ügyben hozott ítéletéből is az derül ki, hogy bizonyos feltételek mellett, a 29. és 30. osztályba tartozó áruk esetében, akárcsak a jelen ügyben, az érintett közönség köre leszűkíthető az orosz nyelvet ismerő fogyasztókra, különös tekintettel az érintett áruk kiszerelésére, csomagolására és cirill betűs megnevezésére.
73

A fenti 72. pontban felidézett iratokból tehát kitűnik, hogy a felperes képviselőjének, ekként pedig magának a felperesnek legkésőbb a 2013. január 21‑i elektronikus levél időpontjában pontos és bizonyos tudomása volt a felperes nevének a 267/2012 rendelet IX. mellékletébe történő felvételéről, valamint e felvétel indokairól. E tekintetben a felperes által a tárgyaláson felhozott, arra alapított érvet is el kell utasítani, hogy ebben az időpontban csak képviselőjének volt tudomása nevének a 267/2012 rendelet IX. mellékletébe történő felvételéről és e felvétel indokairól, neki magának azonban nem. Meg kell ugyanis állapítani, hogy a felperes a tárgyaláson azt is előadta, hogy Tanács még annak feltételezése esetén is közölhette volna – és közölnie is kellett volna – képviselőjével az említett rendeletet, hogy ez az intézmény támaszkodhatott az iráni postaszolgálatok által nyújtott azon jelzésre, amely szerint elköltözött. Márpedig a felperes – anélkül, hogy ellentmondásba ne kerülne önmagával – nem állíthatja, hogy a képviselőjével való közlés egyedi közlésnek minősül, és nem állíthatja ezzel egyidejűleg, hogy neve 267/2012 rendelet IX. mellékletébe történő felvételének képviselője általi említése nem bizonyíthatja, hogy neki magának arról tudomása volt.
147

Az [EUMSZ 108. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999 tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) 1. cikke b) pontjának i) alpontja szerint létező támogatás minden támogatás, amely a Szerződésnek az érintett tagállamban történő hatálybalépését megelőzően már létezett, vagyis az olyan támogatási programok és egyedi támogatások, amelyeket a Szerződés hatálybalépése előtt vezettek be, és azt követően is alkalmazhatók. E rendelet 1. cikkének c) pontja értelmében minden olyan támogatást, azaz támogatási programot és egyedi támogatást, amely nem létező támogatás, beleértve a létező támogatások módosítását is, új támogatásnak kell tekinteni. A 659/1999 rendelet végrehajtásáról szóló, 2004. április 21‑i 794/2004 bizottsági rendelet (HL L 140., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 4. kötet, 3. o.) 4. cikkének (1) bekezdése a 659/1999 rendelet 1. cikkének c) pontja alkalmazásában létező támogatás módosításának nyilvánít – a tisztán formai vagy adminisztratív jellegű módosítások kivételével – minden olyan változtatást, amely nem befolyásolhatja a támogatási intézkedés közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelését.
41

A Bizottság a megtámadott határozat (97)–(99) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a szóban forgó tevékenység ugyanúgy gazdasági tevékenységnek minősül, hasonlóan az egyéb olyan esetekhez, ahol regionális hatóságok infrastruktúrakezelést végeznek. Álláspontja szerint egy piac akkor létezik, ha a kérdéses szolgáltatást más szereplők is hajlandók, illetve képesek nyújtani, ami a vizsgált esetben is igaz. Megállapította, hogy a DTT‑hálózat üzemeltetése nem tartozik az állam előjogai közé, és nem olyan tevékenység, amelyet kizárólag az államvégezhet. Az érintett szolgáltatások jellemzően hatósági jogkörön kívül esnek, és önmagukban is gazdasági jellegűek, amelyet bizonyít, hogy az I. térség piacán számos vállalkozás működik. Ezenfelül a Bizottság megállapította, hogy egy hatóságoktól független európai műholdas platformüzemeltető magánvállalkozás egy közbeszerzési eljárás keretében érdeklődést mutatott aziránt, hogy a II. térségben nyújtsa a szolgáltatást, és a szóban forgó tevékenység kizárólag országos és regionális magáncsatornák sugárzását érinti.
92

Ebből következik, hogy e költségeknek a felperes által a Bizottság általi megtérítésük céljából történő bejelentése nem volt megbízható, és hogy a felperes nem teljesítette arra vonatkozó szerződéses kötelezettségeit, hogy csak a támogatható költségeket jelentse be. E hiányosságok az ARTreat szerződés II. melléklete II.1. cikkének (10) bekezdése értelmében vett szabálytalanságoknak minősülnek. Ugyanis azok azzal járnak vagy járhatnak, hogy kárt okoznak az Unió általános költségvetésének. Az ARTreat szerződés II. melléklete II.38. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján anélkül igazolják az említett szerződés felmondását, hogy e felmondást aránytalannak vagy joggal való visszaélést megvalósítónak lehetne tekinteni. A felmondás ARTreat szerződés II. melléklete II.38. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt okainak jogszerűségét nem kérdőjelezi meg a felperes. Ezenkívül a könyvvizsgálattal megállapított szabálytalanságok kellően súlyosak, és így az ARTreat szerződés felmondása nem minősül az egyoldalú felmondásra vonatkozó jog olyan gyakorlásának, amely nyilvánvalóan túllépi az e jog körültekintő és gondos személy általi rendes gyakorlásának korlátait. [omissis]
6

2009. december 22‑én a beavatkozó fél a 207/2009 rendelet 51. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján megszűnés megállapítása iránti kérelmet nyújtott be a vitatott védjegynek a fenti 3. pontban említett valamennyi áru tekintetében történő lajstromozásával szemben arra való hivatkozással, hogy elmulasztották annak a megszűnés megállapítása iránti kérelem benyújtását megelőző folyamatos ötéves időszak alatt történő tényleges használatát, még akkor is, ha tudomása szerint az említett védjegyet 1950 és 1974 között használták is motorokra.
80

Emlékeztetni kell arra, hogy az ajánlattevőkkel szembeni egyenlő bánásmód elve, amelynek célja a közbeszerzési eljárásban részt vevő vállalkozások közötti egészséges és hatékony verseny kialakulásának elősegítése, megköveteli, hogy valamennyi ajánlattevő azonos esélyekkel rendelkezzen ajánlata összeállításakor, és ebből következően azt a követelményt is magában foglalja, hogy valamennyi versenytárs tekintetében ugyanazon feltételek vonatkozzanak az ajánlatokra (2004. április 29‑iBizottság kontra CAS Succhi di Frutta ítélet, C‑496/99 P, EBHT, EU:C:2004:236, 110. pont). Ily módon az ajánlattevőkkel szemben egyenlő bánásmódot kell alkalmazni akkor is, amikor ajánlataikat elkészítik, és akkor is, amikor az ajánlatkérő hatóság ajánlataikat értékeli (lásd ebben az értelemben: 2011. február 17‑i ítélet, Bizottság kontra Ciprus, C‑251/09, EU:C:2011:84, 39. pont; 2013. szeptember 16‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet, T‑402/06, EBHT, EU:T:2013:445, 66. pont).
57

Mivel a Bizottság hangsúlyozza, hogy a gabona‑ és cukorágazatban annak ellenére is nyújtottak be kiviteli igazolás iránti kérelmeket, hogy az export‑visszatérítések összegét nullában rögzítették, ki kell emelni, hogy a Bizottság nem szolgál részletes adatokkal, amelyek alapján értékelhető lenne, hogy a gazdasági szereplők milyen okok miatt nyújtottak be ilyen kérelmeket más ágazatokban, illetve amelyek alapján értékelhető lenne, hogy a baromfihús‑ágazatbeli helyzet ezekkel összehasonlítható volt‑e. A Bizottság egyébként a tárgyaláson elismerte, hogy ilyen gyakorlatra nincs példa a közelmúltból.
149

A választott megfogalmazás képlékenysége nem azt bizonyítja, hogy a felsorolás korlátozó jellegű lenne. E képlékenységet egyébként a szóban forgó rendelkezés többi nyelvi változata is megerősíti. Így például az angol változatban a „One or more of the following aspects shall be taken into account when refunds for a certain product are being fixed” fordulat, a németben pedig a „Die Ausfuhrerstattungen werden je nach Erzeugnis unter Berücksichtigung eines oder mehrerer der folgenden Faktoren festgesetzt” fordulat szintén azt erősíti meg, hogy a Bizottság csupán arra köteles, hogy a felsorolt tényezők közül legalább egyet figyelembe vegyen, ami nem jelenti azt, hogy érvelését kizárólag ezekre a tényezőkre kellene alapítania.
27

A Bizottság a megtámadott határozat (30) és (31) preambulumbekezdésében emlékeztet arra, hogy a TRLIS 124–128. cikkében előírt hajóűrtartalomadó‑rendszert 2002‑ben engedélyezték a belső piaccal összeegyeztethető állami támogatásként a tengeri szállítási ágazatnak nyújtott állami támogatásokról szóló, 2004. január 17‑én módosított (HL C 13., 3. o.), 1997. július 5‑i közösségi iránymutatások (HL C 205., 5. o.; a továbbiakban: tengeri szállítási iránymutatások) alapján [a Spanyolország által végrehajtott N 736/2001 állami támogatásról – A tengeri szállítási társaságok űrtartalom alapján történő adóztatásáról szóló, 2002. február 27‑i C (2002) 582 végleges bizottsági határozat (HL 2004. C 38., 4. o.)].
50

A Bizottság azt állítja, hogy elfogadta a Görög Köztársaságnak a helyszíni ellenőrzések lefolytatása késedelmes időpontjára vonatkozó magyarázatát. E késedelem a dohányágazatban nem minősül a pénzügyi korrekció indokának, amint az a Bizottság végleges állásfoglalásából is kitűnik. Az alkalmazott pénzügyi korrekció a feldolgozó ágazatok kulcsfontosságú ellenőrzései tekintetében 2006‑ban és 2007‑ben feltárt, a második kifogás tárgyát alkotó hiányosságokon alapul. A pervezető intézkedésre adott válaszában a Bizottság előadta, hogy a végleges állásfoglalás és az összefoglaló jelentés közötti látszólagos „eltérés”„nyilvánvalóan valamely hibából, vagy az összefoglaló jelentés kibocsátójának az ellenőrzések elmaradásából következő mulasztás »jelentőségével« kapcsolatos kétségeiből ered”. A Bizottság mindazonáltal azt állítja, hogy ez az „eltérés” nem volt hatással a jelen ügyben alkalmazott pénzügyi korrekcióra. „Az EMOGA Garanciarészlege számláinak végső elszámolására vonatkozó határozat előkészítése során a pénzügyi következmények kiszámítására vonatkozó iránymutatás” című, VI/5330/97. sz. dokumentumra (a továbbiakban: VI/5330/97. sz. dokumentum) hivatkozva a Bizottság azt állítja, hogy a jelen ügyben a „feldolgozó vállalkozások kulcsfontosságú ellenőrzéseinek 2006‑ban és 2007‑ben történő elmulasztására” vonatkozó, és az összefoglaló jelentésben is megállapított hiányosság már önmagában is igazol egy „5%‑os nagyságrendű” pénzügyi korrekciót. Következésképpen az, hogy más hiányosságokat is figyelembe vesz‑e vagy sem, nem módosítja a végül alkalmazott pénzügyi korrekció mértékét.
33

A jelen ügyben az ütköző védjegyek vizuális szempontból különböznek egymástól, ám hangzásbeli és fogalmi szempontból bizonyos mértékben hasonlóak az első részük, vagyis a „mac”, illetve „mc” elem miatt. Az ütköző védjegyek közötti hangzásbeli és fogalmi hasonlóságokat nem lehet teljesen figyelmen kívül hagyni amiatt, hogy – amint ezt a felperes állítja – az érintett védjegyekkel jelölt áruk forgalmazási módja elsősorban vizuális kiválasztáson alapul. Az ítélkezési gyakorlatból valóban az következik, hogy ha a védjeggyel megjelölt áruk rendszerint önkiszolgáló üzletekben értékesített közszükségleti cikkek, akkor az érintett vásárlóközönség a vásárlás során az érintett védjegyet általában vizuális módon érzékeli, és ezáltal a vizuális szempont nagyobb jelentőséget kap e védjegynek egy másik védjeggyel fennálló hasonlósága átfogó értékelésénél (lásd ebben az értelemben és analógia útján: 2007. május 23‑iHenkel kontra OHIM – SERCA [COR] ítélet, T‑342/05, nem tették közzé, EU:T:2007:152, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2007. december 13‑iCabrera Sánchez kontra OHIM – Industrias Cárnicas Valle [el charcutero artesano], T‑242/06, nem tették közzé, EU:T:2007:391, 80. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Azonban még ha ilyen esetben kisebb jelentősége is van a hangzásbeli hasonlóságnak (2007. december 13‑iel charcutero artesano ítélet, T‑242/06, nem tették közzé, EU:T:2007:391, 81. pont), mivel az érintett áruk fogyasztója rendszerint nem ejti ki a védjegyet, mégsem elhanyagolható jelentőségű, sőt ugyanolyan fontos marad, mivel bizonyos esetekben nem kizárt, hogy a vásárlást megelőzően szóbeli kommunikációt folytatnak az árukról és az érintett védjegyről (lásd ebben az értelemben: 2007. május 23‑iCOR‑ítélet, T‑342/05, nem tették közzé, EU:T:2007:152, 53. pont; 2011. szeptember 23‑iNEC Display Solutions Europe kontra OHIM – C More Entertainment [see more] ítélet, T‑501/08, nem tették közzé, EU:T:2011:527, 53. pont), vagy hogy az említett árukat szóban, a rádióban vagy más fogyasztók által reklámozzák (2011. szeptember 23‑isee more ítélet, T‑501/08, nem tették közzé, EU:T:2011:527, 53. pont). Ugyanígy, ha ilyen esetben kisebb jelentősége van a fogalmi hasonlóságnak amiatt, hogy az önkiszolgáló üzletekben a fogyasztó nem sok időt veszteget az egymást követő vásárlások között, és gyakran el sem olvassa a különböző árukon szereplő valamennyi tájékoztatást, hanem inkább csak hagyja, hogy a címkéjük és csomagolásuk által keltett átfogó vizuális benyomás irányítsa (2008. december 2‑iEbro Puleva kontra OHIM – Berenguel [BRILLO’S] ítélet, T‑275/07, nem tették közzé, EU:T:2008:545, 24. pont), attól még nem lesz elhanyagolható a szerepe, különösen akkor nem, ha az ütköző védjegyek szóvédjegyek.
70

Másodszor, az intézmények érvelésével ellentétben, az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdése c) pontjának második bekezdésében meghatározott határidő nem pusztán tájékoztató jellegű amiatt, hogy a fenti 62. pontban hivatkozott Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware kontra Tanács ítélet (EU:C:2009:598) 110‑113. pontja szerint a Bizottság a vizsgálati eljárás során bármikor módosíthatja a kezdeti döntését. Ezekben a pontokban ugyanis a Bíróság nem a Bizottság azon lehetőségéről határozott, hogy a fent említett határidőt figyelmen kívül hagyhatja, amely lehetőség egyébiránt nem is volt kérdéses abban a jogvitában, amelyet a Bíróság ezen ítélet keretében elbírált. A Bíróság e pontokban tehát csupán annak a megállapítására szorítkozott, hogy az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdése c) pontja második bekezdésének nem tulajdonítható olyan értelmezés, amely arra kötelezné a Bizottságot, hogy olyan végleges intézkedéseket javasoljon a Tanácsnak, amelyek az érintett vállalkozás hátrányára örökké fenntartanának egy, az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdése c) pontjának első bekezdésében meghatározott anyagi jogi feltételek kezdeti értékelése során elkövetett hibát. A Bíróság ebből arra a következtetésre jut, hogy abban az esetben tehát, ha a Bizottság tudomást szerezne arról, hogy a kezdeti értékelését ilyen hiba érinti, az ő feladata, hogy ebből az eljárási garanciák betartásának biztosítása mellett levonja a megfelelő következtetéseket (Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware kontra Tanács ítélet, fenti 62. pont, EU:C:2009:598, 111. és 112. pont). Következésképpen önmagában az a körülmény, hogy a Bizottság ezen ítélkezési gyakorlatnak megfelelően lehetőséggel rendelkezik – sőt köteles – arra, hogy a PGJ‑re vonatkozó, értékelési hibával érintett kezdeti döntését megváltoztassa, nem releváns azon kötelezettsége tekintetében, amely szerint be kell tartania az alaprendelet által az ilyen kezdeti döntés elfogadására vonatkozóan meghatározott határidőt.
149

E megállapítást nem módosítja M. R. S. S. N. – aki a megállapodás megkötésének, valamint a kikötés törléséről szóló megállapodás megkötésének időpontjában a PT versenyjogi igazgatásáért felelt – eskü alatt tett nyilatkozata, amelyet a Bizottság az ellenkérelemhez csatolt B.1. mellékleteként nyújtott be. Kétségtelen, hogy e nyilatkozatban M. R. S. S. N. azt állítja, hogy a Telefónica és a PT között 2010 októberében lezajlott telefonos konferenciabeszélgetések során értékelték a kikötés versenyjogi értelemben vett elfogadhatóságát, továbbá hogy ennek alapján megállapították, hogy a felek nem vállalhatnak az eredetileg kialakított feltételek szerinti kötelezettséget, e konferenciabeszélgetésekből pedig az is kitűnik, hogy a kikötésben előírt kötelezettséget attól az időponttól kezdve teljesítettnek lehet tekinteni, hogy a felek lefolytatták a kikötés jogszerűségének vizsgálatát, és arra a következtetésre jutottak, hogy a céljára nincs lehetőség (lásd a megtámadott határozat (117) preambulumbekezdését is). Ugyanakkor, mint azt a Bizottság is hangsúlyozza (a megtámadott határozat (120) és (122) preambulumbekezdése), e nyilatkozat nem minősül a 2010. októberi beszélgetések tartalmára vonatkozó olyan bizonyítéknak, amely e beszélgetések idejéből származik, ami jelentősebb bizonyító erőt kölcsönözne neki (lásd ebben az értelemben: 1999. március 11‑iEnsidesa kontra Bizottság ítélet, T‑157/94, EBHT, EU:T:1999:54, 312. pont; 2013. december 16‑iNederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied és Technische Unie kontra Bizottság ítélet, T‑5/00 és T‑6/00, EBHT, EU:T:2003:342, 181. pont). Ezenkívül, még ha az általa említett körülmények közvetlen tanújának tanúvallomását főszabály szerint jelentős bizonyító erejű bizonyítéknak is kell tekinteni (2011. március 3‑iSiemens kontra Bizottság ítélet, T‑110/07, EBHT, EU:T:2011:68, 75. pont), figyelembe kell venni azt is, hogy a jelen ügyben a szóban forgó nyilatkozatot olyan személy tette, akinek közvetlen érdekeltsége lehet az ügyben, és aki nem tekinthető a felperestől függetlennek (lásd ebben az értelemben: a fent hivatkozott Siemens kontra Bizottság ítéletet, EU:T:2011:68, 69. és 70. pont).
77

Továbbá, amint azt a tárgyaláson maga is elismerte, a Bizottság nem vitathatja a kifejezetten a megtámadott határozat vitatása érdekében összeállított jogi jelentések, vagyis az A.69. sz. melléklet (M. P.‑nek a portugál jogra vonatkozó véleménye) és az A.76. sz. melléklet (a D. W. C. A. által a brazil jogra vonatkozóan megfogalmazott jelentés) elfogadhatóságát sem azon az alapon, hogy amennyiben a mellékletek olyan jogi elemeket tartalmaznak, amelyeken a keresetben megfogalmazott bizonyos jogalapok alapulnak, ezeknek az elemeknek annak a beadványnak a szövegében is szerepelniük kell, amelyhez ezek a mellékletek kapcsolódnak, vagy legalább azokat megfelelően azonosítani kell ebben a beadványban. A jelen ügyben ugyanis a jogi jelentésekben szereplő jogi elemeket a felperes beadványaiban megfelelően azonosították (lásd a fenti 72. pontot). Ilyen feltételek mellett az A.69. sz. és az A.76. sz. mellékletet elfogadhatónak kell nyilvánítani.
54

Először is, semmilyen bizonyíték nem támasztja alá azon tényt, hogy amióta a támogatás kedvezményezettje 2013 közepén felhagyott tevékenységével, a felperes „jelentős piaci részesedést szerzett a francia piacon” (lásd fenti 30. pont). Mindenesetre, még ha e tény bizonyítást is nyerne, a felperes nem állítja, hogy az ítélkezési gyakorlat értelmében (lásd fenti 47. pont) ez jellemezné a többi versenytárshoz képest a versenyhelyzete sajátosságát. Ugyanez a helyzet azon körülményt illetően, mely szerint ha a felperes a FagorBrandt piaci részesedésének csupán 1%‑át szerezte is volna meg, ez az összeg megfelelt volna a megtámadott határozattal érintett támogatás összegének. E megállapítás ugyanis a piac valamennyi gazdasági szereplőjére érvényes.
15

2013. február 18‑án az Európai Unió Tanácsa elfogadta az Amerikai Egyesült Államokból származó bioetanol behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről szóló, 157/2013/EU végrehajtási rendeletet (HL L 49., 10. o., a továbbiakban: megtámadott rendelet), amellyel országos szinten 62,30 euró nettó tonnánkénti fix összegben meghatározott, a teljes bioetanol‑tartalom tömegszázalékának arányában alkalmazandó 9,5% mértékű dömpingellenes vámot vetett ki ötéves időtartamra az Egyesült Államokból származó, jelenleg az ex 2207 10 00, ex 2207 20 00, ex 2208 90 99, ex 2710 12 21, ex 2710 12 25, ex 2710 12 31, ex 2710 12 41, ex 2710 12 45, ex 2710 12 49, ex 2710 12 51, ex 2710 12 59, ex 2710 12 70, ex 2710 12 90, ex 3814 00 10, ex 3814 00 90, ex 3820 00 00 és ex 3824 90 97 KN‑kód alá besorolt, „üzemanyag‑felhasználású etanolnak” is nevezett bioetanolra, azaz mezőgazdasági termékekből előállított, denaturált vagy nem denaturált etil‑alkoholra – kivéve azokat a termékeket, amelyeknek az EN 15376 szabvány szerint mért víztartalma több mint 0,3% (m/m) –, valamint mezőgazdasági termékekből előállított, benzines keverékben található etil‑alkoholra, amelynek etil‑alkohol‑tartalma több mint 10%.