ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
28

E törvény 5. cikke értelmében: „(1) A magánérdekeltségeikről nyilatkozó személyek kötelesek nyilatkozatukat a [főbizottság] által meghatározott szabályoknak megfelelően, a megválasztásuk, felvételük vagy kinevezésük napjától számított 30 napon belül elektronikus úton benyújtani (a jelen törvény 4. cikkének (2) bekezdésében, valamint a jelen cikk (2), (3) és (4) bekezdésében említett esetek kivételével). (2) A közszolgálati állásra jelentkező személyek (a jelen törvény 4. cikkének (2) bekezdésében említett személyek, valamint azon személyek kivételével, akiknek adatait a törvény alapján titkosítják, és/vagy akik hírszerzési, kémelhárítási vagy bűnügyi felderítő tevékenységet folytatnak) a megválasztásuk, a felvételük vagy a kinevezésük időpontja előtt nyújtják be nyilatkozatukat, kivéve, ha más jogszabályok másként rendelkeznek. (3) Azok a személyek, akiknek adatait a törvény alapján titkosítják, és/vagy akik hírszerzési, kémelhárítási vagy bűnügyi felderítő tevékenységet folytatnak, a megválasztásuktól, a felvételüktől vagy a kinevezésüktől számított 30 napon belül nyújtják be nyilatkozatukat azon intézmény (jogi személy) vezetőjéhez vagy megfelelően meghatalmazott képviselőjéhez, ahol dolgoznak, az ezen intézmény által (az említett jogi személy által) meghatározott módon. (4) A közbeszerzési szerződések odaítéléséről döntő bizottságok tagjai, az ajánlatkérő szerv vezetője által az egyszerűsített közbeszerzési eljárás lefolytatásával megbízott személyek, valamint a közbeszerzési eljárásokban közreműködő szakértők a közbeszerzési eljárásokban való részvételük kezdete előtt elektronikus úton küldik meg a magánérdekeltségi nyilatkozatukat (amennyiben korábban nem nyújtottak be ilyen nyilatkozatot). A közbeszerzési szerződések odaítéléséről döntő bizottság tagja, az ajánlatkérő szerv vezetője által az egyszerűsített közbeszerzési eljárás lefolytatásával megbízott személy, valamint a közbeszerzési eljárásban közreműködő szakértő, aki nem nyújtott be magánárdekeltségi nyilatkozatot, nem jogosult részt venni az odaítélési eljárásban, és e személyt az érintett feladatkörből fel kell menteni. (5) Ha az érintett személyt foglalkoztató intézmény (jogi személy) működésére vonatkozó részletes szabályokat meghatározó szöveg úgy rendelkezik, a nyilatkozatot nem csak ezen intézmény (jogi személy) vezetője vagy annak megfelelően meghatalmazott képviselője részére lehet benyújtani, hanem ezen intézmény (e jogi személy) alvállalkozója, felé elszámolási kötelezettséggel tartozó személy vagy más jogi személy vezetője vagy annak megfelelően meghatalmazott képviselője részére is benyújható. (6) A nyilatkozatokhoz való hozzáférésre jogosult intézmények – a törvényben meghatározott esetekben és módon – a nyilatkozattevő munkahelyétől vagy [a főbizottságtól] kérik be a nyilatkozatokat.”
59

E tekintetben, amint azt a főtanácsnok is kiemeli az indítványának 62. és 63. pontjában, e rendelkezések arra irányulnak, hogy az érintett alkalmazottak érdekeit a befektetők érdekeihez közelítsék, és biztosítsák azt, hogy az érintett alkalmazottakat az ÁÉKBV‑k és az ABA‑k esetleges veszteségei is érintsék, és ne csupán a nyereségből részesedjenek. Ezenkívül e rendelkezések annak biztosítására irányulnak, hogy az a rövid távon elért értéknövekedés, amely az ÁÉKBV befektetőinek ajánlott tartási időszak vagy az adott ABA életciklusához és visszaváltással kapcsolatos politikájához igazított időtartam alatt már el is tűnik, ne nyújtson az ÁÉKBV alapkezelő társasága vagy az ABAK alkalmazottai részére idő előtti és ezáltal jogalap nélküli előnyt.
23

A Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság) e körülmények között határozott úgy, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Úgy kell‑e értelmezni a [2003/86 irányelv 4. cikke (1) bekezdése [első albekezdésének] c) pontját], hogy a menekültként elismert családegyesítő gyermeke e rendelkezés értelmében akkor is kiskorúnak minősül, ha utóbbi a családegyesítő menedékjog iránti kérelmének benyújtásakor kiskorú volt, azonban már a családegyesítő menekültként való elismerését és a családegyesítés iránti kérelem benyújtását megelőzően nagykorúvá vált? 2) Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén: Milyen követelményeket kell ilyen esetben a 2003/86 irányelv 16. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett valódi családi kapcsolattal szemben támasztani? a) Elegendő‑e ehhez a törvényes szülő‑gyermek kapcsolat vagy valódi családi élet is szükséges? b) Amennyiben valódi családi élet is szükséges: milyen intenzitás szükséges e tekintetben? Elegendő‑e ehhez például az alkalmi vagy rendszeres látogatások, közös háztartásban való együttélés vagy ezen felül olyan összetartó közösség szükséges, amelynek tagjai egymásra vannak utalva? c) Megköveteli‑e a még harmadik államban tartózkodó és a menekültként elismert szülővel való családegyesítés iránti kérelmet benyújtó, időközben nagykorúvá vált gyermek csatlakozása azt, hogy a beutazást követően a családi élet a tagállamban várhatóan a 2b. kérdés értelmében leírt módon (újra) folytatódik?”
7

E rendelet „Fogalommeghatározások” című 2. cikke előírja: „E rendelet alkalmazásában: […] c) »kérelmező«: az a harmadik országbeli állampolgár, vagy az a hontalan személy, aki nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be, amelynek tárgyában még nem hoztak jogerős határozatot; […] f) »nemzetközi védelemben részesülő személy«: az a harmadik országbeli állampolgár, vagy hontalan személy, aki [a harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésére, az egységes menekült‑ vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról szóló, 2011. december 13‑i 2011/95/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011. L 337., 9. o.; helyesbítések: HL L 167., 58. o.; HL 2019. L 19., 20. o.)] 2. cikkének a) pontjában meghatározott nemzetközi védelemben részesült; g) »családtag«: amennyiben a család már a származási országban is létezett, a kérelmezőnek a tagállamok területén tartózkodó alábbi családtagjai: […] amennyiben a kérelmező kiskorú és nem házas, abban az esetben az édesapja, édesanyja vagy az érte jogszabály szerint vagy az azon tagállam gyakorlata szerint felelős egyéb felnőtt, amelyben a felnőtt tartózkodik, […]”
53

Mindenekelőtt ugyanis a piacgazdasági magánszereplő elve képezi azt az általános kritériumot, amelyet annak értékelése során kell alkalmazni, hogy egy adott állami magatartás előnyben részesít‑e egy vagy több vállalkozást, ideértve azt az esetet is, amikor – mint a jelen ügyben is – e magatartás áruk vagy szolgáltatások beszerzésében áll. Következésképpen, ellentétben azzal, amit a Törvényszék a T‑607/17 ítélet 116–121. és 124–131. pontjában megállapított, ezt az elvet a jelen ügyben lehetett volna, sőt kellett volna alkalmazni, még akkor is, ha az autonóm régió e célból olyan repülőtér‑üzemeltetőkön keresztül járt el, amelyek maguk nem feltétlenül állami szervek. Konkrétan e régió a vitatott intézkedések révén arra törekedett, hogy a jogilag illetékes közjogi vagy magánjogi jogalanyokon keresztül Szardínia szigetéről induló vagy oda érkező légi járatokat, valamint marketing‑ és reklámszolgáltatásokat vegyen igénybe, amelyek célja és hatása e célpont népszerűsítése, amely magatartás gazdasági dimenzióval bír.
2

E kérelmet a GE Aircraft Engine Services Ltd (a továbbiakban: GEAES) és a Commissioners for His Majesty’s Revenue and Customs (adó‑ és vámhatóság, Egyesült Királyság; a továbbiakban: adóhatóság) között a GEAES által létrehozott elismerési és jutalmazási program keretében a 2013 decembere és 2017 októbere közöti időszak vonatkozásában az alkalmazottai részére juttatott vásárlási utalványok értéke után be nem vallott áthárított hozzáadottérték‑adó (héa) miatti utólagos adómegállapítás tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
14

A „Brüsszel IIb” rendelet (14) preambulumbekezdése kimondja: „A Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében a bíróság fogalmát tágan kell értelmezni, vagyis annak magában kell foglalnia a közigazgatási vagy egyéb olyan hatóságokat – például a közjegyzőket – is, akik vagy amelyek joghatóságot gyakorolnak bizonyos házassági, illetve szülői felelősségi ügyekben. Minden olyan megállapodást, amelyet a bíróság a nemzeti joggal és eljárással összhangban lefolytatott érdemi vizsgálatot követően jóváhagyott, határozatként kell elismerni és végre kell hajtani. Az olyan egyéb megállapodások más tagállamokban való érvényesítésének, amelyek az eredeti eljárás helye szerinti tagállamban egy hatóság vagy egyéb, a Bizottságnak e célból bejelentett, hatósági tevékenységet végző szerv formális beavatkozását követően válnak jogilag kötelező erejűvé, e rendelet közokiratokra és megállapodásokra vonatkozó különös rendelkezéseivel összhangban kell történnie. E rendeletnek nem célja, hogy lehetővé tegye a tisztán magánjellegű megállapodások szabad mozgását. Lehetővé kell tenni azonban az olyan megállapodások mozgását, amelyek nem határozatok vagy közokiratok, ám amelyeket egy erre feljogosított hatóság nyilvántartásba vett. E hatóságok magukban foglalhatják a megállapodásokat nyilvántartásba vevő közjegyzőket is, akkor is, ha szabad foglalkozást űznek.”
2

Az EK‑Szerződés 87. és 88. cikkének a kezességvállalás formájában nyújtott állami támogatásra való alkalmazásáról szóló bizottsági közlemény (HL 2008. C 155., 10. o.; a továbbiakban: kezességvállalásról szóló közlemény) 2.2. pontja szerint: „A támogatás kedvezményezettje általában a hitelfelvevő. Amint az a 2.1. pontban megállapításra került, a kockázatviselést általában megfelelő díjjal ellentételezik. Ha a hitelfelvevő nem köteles díjat fizetni, vagy alacsony összegű díjat fizet, akkor előnyhöz jut. A kezesség nélküli helyzethez képest az állami kezességvállalás lehetővé teszi a hitelfelvevő számára, hogy a pénzpiacokon az általában elérhető pénzügyi feltételeknél kedvezőbb feltételek mellett jusson hitelhez. Az állami kezességvállalás segítségével a hitelfelvevő jellemzően alacsonyabb kamatot kaphat, illetve kevesebb biztosítékot kínálhat. Egyes esetekben állami kezességvállalás nélkül a hitelfelvevő nem találna olyan pénzügyi intézményt, amely kész lenne bármilyen feltétel mellett is hitelezni. Az állami kezességvállalás így megkönnyítheti új vállalkozás létrehozását, és lehetővé teheti egyes vállalkozások számára, hogy pénzt szerezzenek új tevékenységek folytatására. Hasonlóképpen, az állami kezességvállalás segítséget nyújthat a nehézségekkel küzdő vállalkozásoknak, hogy a megszűnés vagy a szerkezetátalakítás helyett továbbra is aktívak maradjanak, ami a verseny torzulásához vezethet.”
29

A kérdést előterjesztő bíróság az uniós jogot illetően először is megállapítja, hogy B és C jogszerűen tartózkodott Hollandiában, amikor őrizetbe vették őket. Következésképpen e bíróság, amely úgy véli, hogy az őrizetre vonatkozó releváns szabályok a jelen ügyben a 2013/33 irányelvben és a 604/2013 rendeletben foglalt szabályok, azt kéri, hogy a feltett kérdés vizsgálata során a 2008/115 irányelvet is vegyék figyelembe.
19

E körülmények között a Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo no 2 de Valladolid (valladolidi 2. sz. közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „A [2011/7 irányelv] 4. cikkének (1) bekezdésére, 6. cikkére, valamint 7. cikkének (2) és (3) bekezdésére figyelemmel: 1) Úgy kell‑e értelmezni az irányelv 6. cikkét, hogy a 40 eurót csak akkor kell bármely esetben számlánként számítani, ha a hitelező a számlákat közigazgatási, illetve bírói úton előterjesztett kérelmeiben egyenként nevesítette, vagy inkább a 40 eurót bármely esetben számlánként kell számítani, akkor is, ha együttes és általános kérelmek benyújtására került sor? 2) Hogyan kell értelmezni a [9/2017. törvény] 198. cikkének (4) bekezdését – amely 60 napos fizetési határidőt [ír elő] minden esetben és minden szerződés tekintetében azáltal, hogy egy kezdeti 30 napos időszakot állapít meg a jóváhagyásra és további 30 napot a fizetésre – a [2011/7] irányelv (23) [preambulumbekezdésére] tekintettel […]? 3) Hogyan kell értelmezni a 2011/7 irányelv 2. cikkét? [Ezen] irányelv értelmezése lehetővé teszi‑e annak megállapítását, hogy az ugyanezen irányelv által elismert késedelmi kamatok számítási alapja magában foglalja a teljesített szolgáltatásnyújtás után felszámított héát, amelynek összege a számlán megjelenik? Vagy inkább el kell‑e különíteni és meg kell‑e határozni, hogy a vállalkozó mely időpontban fizeti be az adót az adóhatóságnak?”
6

Ugyanezen rendelet II. fejezetének a „[j]oghatóság fogyasztói szerződések esetén” című 4. szakaszában található 17. cikk (1) bekezdésének c) pontja a következőképpen rendelkezik: „Valamely személy, a fogyasztó által kereskedelmi vagy szakmai tevékenységén kívül eső céllal megkötött szerződéssel kapcsolatos ügyekben a joghatóságot a 6. cikk és a 7. cikk 5. pontjának sérelme nélkül e szakasz határozza meg, ha: […] c) […] a szerződést olyan személlyel kötötték, aki a fogyasztó lakóhelyének tagállamában kereskedelmi vagy szakmai tevékenységet folytat, vagy ilyen tevékenysége bármilyen módon az említett tagállamra, illetve több állam között az említett tagállamra is irányul, és a szerződés az ilyen tevékenység körébe tartozik.”
21

A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy kizárólag a nemzeti jog alapján helyt kellene adni az alapeljárás felperesei arra irányuló kérelmének, hogy semmisítsék meg a részvételi megállapodásnak a munkavállalói képviselők csökkentett létszámú felügyelőbizottságba való kinevezésére vonatkozó szabályait. A SEBG 21. §‑a (6) bekezdésének első mondata ugyanis megköveteli, hogy a részvételi megállapodásban részes felek az SE átalakulással történő létrehozásakor biztosítsák, hogy a munkavállalók részvételével kapcsolatos, a SEBG 2. §‑ának (8) bekezdése értelmében vett eljárásnak a munkavállalók által a társaság döntéshozatalára gyakorolt befolyást meghatározó elemei a létrehozandó SE‑ben is egyenértékű szinten fennmaradjanak. Így először is ezen elemeket – minden esetben az átalakuló részvénytársaságban már meglévő, a munkavállalók részvételével kapcsolatos, a SEBG 2. §‑ának (8) bekezdése értelmében vett eljárásokra tekintettel – a releváns nemzeti jog alapján kell meghatározni. Továbbá a munkavállalóknak a társaságon belüli döntéshozatalra gyakorolt befolyását meghatározó elemeknek a létrehozandó SE‑ben is egyenértékű szinten fenn kell maradniuk. A SEBG 21. §‑a (6) bekezdésének első mondata kétségkívül nem írja elő az átalakuló társaságban fennálló eljárások és jogi helyzet teljes körű fenntartását, de a munkavállalók képviselőinek az átalakuló társaságban való döntéshozatalra gyakorolt befolyását döntő módon meghatározó eljárási elemeket az SE‑re alkalmazandó, a munkavállalók részvételére vonatkozó megállapodásban is minőségileg egyenértékű szinten kell biztosítani. Márpedig a nemzeti jognak megfelelően a szakszervezetek által a csökkentett létszámú felügyelőbizottságba munkavállalói képviselőknek javasolt jelöltek megválasztására vonatkozó külön szavazás alkalmazásának pontosan az a célja, hogy megerősítse a munkavállalók képviselőinek a vállalkozáson belüli döntéshozatalra gyakorolt befolyását annak biztosításával, hogy e képviselők között olyan személyek is legyenek, akik a vállalkozás körülményeit és igényeit nagymértékben ismerik, és egyúttal külső szakértelemmel is rendelkeznek.
187

Amennyiben az ügy részben vagy egészben való eldöntését a per állása megengedi, az Európai Unió Bíróságának Alapokmánya 61. cikke első bekezdése értelmében a Bíróság, az esettől függően, maga is határozhat a jogvitáról vagy annak azon részéről, amelynek elbírálását a per állása megengedi, amellett, hogy az ügy azon részét, amelynek eldöntését a per állása nem teszi lehetővé, visszautalja a Törvényszék elé (lásd ebben az értelemben: C‑183/17. P. és C‑184/17. P. sz. ítélet, 103. pont; 2021. október 28‑iVialto Consulting kontra Bizottság ítélet, C‑650/19 P, EU:C:2021:879, 139. pont).
23

A C‑518/20. és a C‑727/20. sz. ügyben előterjesztett, együttesen vizsgálandó kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2003/88 irányelv 7. cikkét és a Charta 31. cikkének (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a munkavállaló által az olyan referencia‑időszakban szerzett, fizetett éves szabadsághoz való jog, amely alatt azóta is fennálló teljes keresőképesség‑csökkenés vagy munkaképtelenség következett be nála, a nemzeti jog által engedélyezett átvételi időszak leteltével vagy azt követően akkor is megszűnhet, ha a munkáltató nem biztosított időben lehetőséget a munkavállaló számára arra, hogy ezt a jogát gyakorolja.
6

A hajóűrtartalomadó‑rendszert 2002‑ben engedélyezték olyan állami támogatásként, amely a C(2004) 43 bizottsági közleménnyel (HL 2004. C 13., 3. o.) módosított, a tengeri szállítási ágazatnak nyújtott állami támogatásokról szóló, 1997. július 5‑i közösségi iránymutatások (HL 1997. C 205., 5. o.) (a továbbiakban: tengeri iránymutatások) értelmében összeegyeztethető a belső piaccal; ezen engedélyezésről a Spanyolország által végrehajtott N 736/2001 állami támogatásról – A tengeri szállítási társaságok űrtartalom alapján történő adóztatásáról szóló, 2002. február 27‑i C(2002) 582 végleges bizottsági határozat (HL 2004. C 38., 4. o.; a továbbiakban: a hajóűrtartalom szerinti adóztatásról szóló, 2002. február 27‑i bizottsági határozat) rendelkezett. E rendszer keretében a hajózási társaságok nyilvántartásainak valamelyikébe bejegyzett és az adóhatóságtól erre vonatkozó engedéllyel rendelkező vállalkozások nem a bevételeik és kiadásaik, hanem az űrtartalom alapján adóznak. A spanyol jogszabály a gazdasági egyesülések számára lehetővé teszi, hogy e nyilvántartások egyikébe bejegyeztessék magukat annak ellenére, hogy azok nem hajózási társaságok.
45

Hasonló megközelítést kell egyébként követni az erőfölényben lévő vállalkozás versenyellenes szándékának bizonyítását illetően is. E szándék ugyanis az említett vállalkozás által követett stratégia jellegére és céljaira utaló valószínűsítő körülménynek minősül, és ekként figyelembe vehető. A versenyellenes szándék fennállása a bírság kiszámítása szempontjából is releváns lehet. Mindazonáltal az ilyen szándékosság bizonyítása önmagában nem szükséges, és nem is elegendő az erőfölénnyel való visszaélés fennállásának megállapításához, mivel az EUMSZ 102. cikk értelmében vett „visszaélés” fogalma a szóban forgó magatartás objektív értékelésén alapul (lásd ebben az értelemben: 2012. április 19‑iTomra Systems és társai kontra Bizottság ítélet, C‑549/10 P, EU:C:2012:221, 19. és 21. pont; 2022. május 12‑iServizio Elettrico Nazionale és társai ítélet, C‑377/20, EU:C:2022:379, 61. és 62. pont).
11

A 2015/1589 rendelet 1. cikke kimondja: „E rendelet alkalmazásában: a) »támogatás«: bármely olyan intézkedés, amely megfelel az EUMSZ 107. [cikk] (1) bekezdésében megállapított összes feltételnek; b) »létező támogatás«: i. [az Osztrák Köztársaság, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmány (HL 1994. C 241., 21. o., és HL 1995. L 1., 1. o.)] 144. és 172. cikkének, a [csatlakozási okmány] 3. pontjának és a IV. melléklet függelékének, [a Bolgár Köztársaság és Románia csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmány (HL 2005. L 157., 203. o.)] 2. pontjának és 3. pontja b) alpontjának és az V. melléklet függelékének, továbbá [a Horvát Köztársaság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unióról szóló szerződés, az Európai Unió működéséről szóló szerződés és az Európai Atomenergia‑közösséget létrehozó szerződés kiigazításáról szóló okmány (HL 2012. L 112., 21. o.)] 2. pontjának és 3. pontja b) alpontjának és a IV. melléklet függelékének sérelme nélkül, minden támogatás, amely az [EUM‑Szerződésnek] az érintett tagállamokban történő hatálybalépését megelőzően már létezett, vagyis az olyan támogatási programok és egyedi támogatások, amelyeket az [EUM‑Szerződésnek] az érintett tagállamokban történő hatálybalépése előtt vezettek be és azt követően is alkalmazhatók; ii. engedélyezett támogatás, azaz olyan támogatási programok és egyedi támogatások, amelyeket a Bizottság vagy [az Európai Unió] Tanács[a] engedélyezett; iii. olyan támogatás, amelyet a 659/1999/EK rendelet 4. cikkének (6) bekezdése szerint vagy a 659/1999/EK rendelet hatálybalépése előtt, de ennek az eljárásnak megfelelően engedélyeztek [helyesen: olyan támogatás, amelyet a 659/1999/EK rendelet 4. cikkének (6) bekezdése vagy a jelen rendelet 4. cikkének (6) bekezdése szerint, vagy a 659/1999/EK rendelet hatálybalépése előtt, de ennek az eljárásnak megfelelően engedélyeztek]; iv. olyan támogatás, amely létező támogatásnak tekintendő az e rendelet 17. cikke szerint; v. olyan támogatás, amelyet létező támogatásnak kell tekinteni, mert megállapítható, hogy a hatálybalépése idején nem minősült támogatásnak, és ezt követően – a belső piac fejlődésének eredményeként és anélkül, hogy a tagállam módosította volna – vált támogatássá. Egyes intézkedéseknek egy tevékenység az uniós jog általi liberalizálását követő támogatássá válása során az ilyen intézkedések a liberalizációra megállapított időpontot követően már nem minősülnek támogatásnak [helyesen: létező támogatásnak]; c) »új támogatás«: olyan támogatás, azaz támogatási program és egyedi támogatás, amely nem létező támogatás, beleértve a létező támogatások módosítását is; […]”
9

Ugyanezen irányelv 90. cikkének szövege a következő: „A nyilvános gyógyszerhirdetés nem tartalmazhat olyan elemeket, amelyek: a) azt a benyomást keltik, hogy nincs szükség orvosi konzultációra vagy sebészeti műtétre, különösen azáltal, hogy diagnózist vagy postai úton történő kezelést ajánl; b) azt állítják, hogy a gyógyszer hatása garantált, nincs mellékhatása, illetve hogy hatása kedvezőbb egy másik kezelésnél vagy gyógyszernél, vagy azokkal egyenértékű; c) azt állítják, hogy az alany általános egészségi állapota a gyógyszer bevételével javul; d) azt állítják, hogy az alany egészségi állapotát befolyásolhatja, ha nem veszi be a gyógyszert; ezt a tilalmat nem kell alkalmazni a 88. cikk (4) bekezdésében említett védőoltási kampányokra; e) kizárólag vagy főként gyermekeknek szólnak; f) tudósok, egészségügyi szakemberek vagy olyan személyek ajánlására hivatkoznak, akik nem tudósok vagy egészségügyi szakemberek, de népszerűségük révén elősegíthetik a gyógyszer fogyasztását; g) azt állítják, hogy a gyógyszer élelmiszer, kozmetikum vagy más fogyasztói termék; h) azt állítják, hogy a gyógyszer biztonságossága vagy hatásossága annak köszönhető, hogy természetes anyag; i) egy kórelőzmény leírásával vagy részletes bemutatásával téves öndiagnózishoz vezethetnek; j) helytelen, riasztó vagy félrevezető módon utalnak a gyógyulás tüneteire; k) helytelen, riasztó vagy félrevezető módon, képszerűen mutatják be az emberi testnek a betegség vagy a sérülés okozta elváltozásait, illetve a gyógyszernek az emberi testre vagy annak egy részére gyakorolt hatását.”
5

A Bizottság a megújuló energiaforrásokból előállított villamos energiára és a hatékony kapcsolt energiatermelésre vonatkozó támogatási programról szóló, 2014. október 28‑i határozatában (SA.36023 állami támogatás) (HL 2015. C 44., 2. o.; a továbbiakban: 2014. évi határozat) megállapította, hogy az észt támogatási program, miközben megsértette az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésében előírt kötelezettséget, eleget tett a környezetvédelem állami támogatásáról szóló közösségi iránymutatásban (HL 2001. C 37., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 76. o.), a környezetvédelem állami támogatásáról szóló iránymutatásban (HL 2008. C 82., 1. o.), valamint a 2014. évi iránymutatásban előírt feltételeknek, így az említett program összeegyeztethető volt az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjával.