3)

Úgy kell-e értelmezni az EUMSZ 56. cikket, az átláthatóság követelményét, az egyenlőség elvét, valamint a részrehajlásnak az uniós jogi tilalmát, hogy azokkal ellentétes a sportfogadások más tagállam engedélyével rendelkező fogadásszervező számára, németországi engedély nélkül történő közvetítésének a szankcionálása olyan esetben, amelynek jellegzetessége a „sportfogadásokra vonatkozó kísérleti kikötést” tartalmazó, kilenc éven át hatályos Glücksspieländerungsstaatsvertrag („GlüÄndStV”), amely hét évre szólóan előírja annak az elméleti lehetőségét, hogy legfeljebb 20 koncessziót nem állami fogadásszervezőnek is kioszthatnak, melyek esetében a közvetítési engedély szükséges feltétele a valamennyi szövetségi tartományra kiterjedő legalizációs hatály, és amelyet ezenfelül a következők jellemeznek: a) a koncessziós eljárást és az ezzel kapcsolatban felmerülő jogvitákat a koncesszióba adó szervek azon ügyvédi irodákkal együttesen intézik, amelyek a szövetségi tartományok többségének és azok lottóvállalkozásainak az uniós joggal ellentétes sportfogadás-monopóliummal kapcsolatban rendszeresen tanácsot adtak, és amelyek azokat a nemzeti bíróságok előtt a magán fogadásszervezőkkel szemben képviselték, valamint amelyeket az állami szervek képviseletével a C-316/07, C-358/07, C-359/07, C-360/07, C-409/07 és C-410/07. sz. Markus Stoß és társai ügyben (ECLI:EU:C:2010:504], a C-46/08. sz. Carmen Media Group ügyben (ECLI:EU:C:2010:505), valamint a [C-409/06. sz. Winner Wetten ügyben (ECLI:EU:C:2010:503) lefolytatott előzetes döntéshozatali eljárásban megbíztak, b) az Európai Unió Hivatalos Lapjában 2012. augusztus 8-án közzétett, koncesszióra vonatkozó ajánlati felhívásból nem tűnnek ki a benyújtandó koncepció minimumkövetelményeire, az ezenfelül megkövetelt nyilatkozatok és igazolások tartalmára, valamint a legfeljebb 20 koncesszióba vevő kiválasztására vonatkozó részletek, melyeket csupán az ajánlattételi határidő lejártát követően, egy úgynevezett „tájékoztató közlemény” keretében és számos egyéb dokumentumban, kizárólag azokkal az ajánlattevőkkel közöltek, akik a koncessziós eljárás „második szakaszába” továbbjutottak, c) a koncesszióba adó szerv az ajánlati felhívással ellentétben az eljárás kezdete után 8 hónappal csak 14 koncessziós ajánlattevőt hívott be a szociális és biztonsági koncepciójának a személyes bemutatása céljából annál az oknál fogva, hogy azok a koncesszió minimumkövetelményeinek 100 %-ban megfelelnek, míg az eljárás kezdete után 15 hónappal azt közölte, hogy a minimumkövetelményeket egyetlen ajánlattevő sem teljesítette „ellenőrizhető módon”, d) az állami lottótársaságok egyesülése útján létrejött, állami irányítás alatt álló koncessziós ajánlattevő („Ods”, Ods Deutschland Sportwetten GmbH) az egyike azon 14 ajánlattevőnek, amelyeket a koncesszióba adó szervek a koncepciójuk ismertetése céljából behívtak, jóllehet az a sportesemény-szervezőkkel való szervezeti összefonódások miatt nem alkalmas a koncesszióra, mivel a jogi szabályozás (a GlüÄndStV 21. § -ának (3) bekezdése) az aktív sport és az azt szervező egyesületek, valamint a sportfogadások szervezése és közvetítése között szigorú elkülönülést ír elő, e) a koncesszió odaítéléséhez többek között kötelező „a tervezett sportfogadási ajánlathoz szükséges eszközök jogszerű eredetének” az igazolása, f) a koncesszióba adó szerv és a koncesszió odaítéléséért felelős, a szövetségi tartományok képviselőiből álló szerencsejáték-ügyi tanács, nem használják ki a koncesszió magán fogadásszervezőnek való odaítélésére vonatkozó lehetőséget, míg az állami lottótársaságok a koncesszió esetleges odaítélésétől számított egy éves időszakon át sportfogadásokat, lottójátékokat és más szerencsejátékokat szerveznek, és az átfogó kereskedelmi fogadóiroda-hálózatukon keresztül kereskedelmet folytathatnak és ajánlatot tehetnek?