T‑425/04., T‑444/04., T‑450/04. és T‑456/04. sz. egyesített ügyek

Francia Köztársaság és társai

kontra

Európai Bizottság

„Állami támogatások – A France Télécom javára elfogadott pénzügyi intézkedések – Részvényesi előlegre vonatkozó terv – A francia kormány tagjának nyilvános nyilatkozatai – A támogatást a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánító és visszatéríttetését el nem rendelő határozat – Megsemmisítés iránti kereset – Az eljáráshoz fűződő érdek – Elfogadhatóság – Az állami támogatás fogalma – Előny – Állami források – Indokolási kötelezettség”

Az ítélet összefoglalása

1. Megsemmisítés iránti kereset – Tagállamok keresete – A támogatás közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét megállapító bizottsági határozat elleni kereset – Az eljáráshoz fűződő érdek bizonyításától nem függő elfogadhatóság

2. Megsemmisítés iránti kereset – Természetes vagy jogi személyek – Az eljáráshoz fűződő érdek – A támogatás közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét megállapító bizottsági határozat

3. Államok által nyújtott támogatások – Fogalom – Valamely tagállam kormányának tagja által tett, e tagállam azon szándékát kifejező nyilvános nyilatkozatok, hogy valamely vállalkozás pénzügyi nehézségeinek megoldása érdekében megfelelő intézkedéseket hoz – Állami források átruházása nélkül nyújtott előny – Kizártság – Valamely vállalkozásnak nyújtandó hitelkeretre vonatkozó terv

(EK 87. cikk, (1) bekezdés)

4. Államok által nyújtott támogatások – Fogalom – Állami forrásokból származó előny államnak betudható nyújtása – Valamely tagállam kormányának tagja által tett, e tagállam azon szándékát kifejező nyilvános nyilatkozatok, hogy valamely vállalkozás pénzügyi nehézségeinek megoldása érdekében megfelelő intézkedéseket hoz – Állami források átruházása nélkül nyújtott előny – Kizártság

(EK 87. cikk, (1) bekezdés)

5. Államok által nyújtott támogatások – Bizottsági határozat – Bírósági felülvizsgálat

6. Intézmények jogi aktusai – Indokolás – Kötelezettség – Terjedelem

(EK 253. cikk

1. Az EK‑Szerződés egyértelmű különbséget tesz egyfelől az intézmények és a tagállamok, másfelől pedig a természetes és jogi személyek megsemmisítés iránti kereset indítására vonatkozó joga között, mivel bármely tagállamnak joga van arra, hogy megsemmisítés iránti keresettel vitassa a Bizottság határozatainak jogszerűségét, anélkül hogy e jog gyakorlása az eljáráshoz fűződő érdek bizonyításától függne. Valamely tagállamnak tehát a keresete elfogadhatóságához csak azt kell bizonyítania, hogy a Bizottság általa megtámadott jogi aktusa joghatásokat fejt ki a vonatkozásában. Az eljáráshoz fűződő érdek kizárólag a természetes vagy jogi személyek, és nem az intézmények vagy a tagállamok által benyújtott keresetekre vonatkozik.

Továbbá az eljáráshoz fűződő érdek fogalmát nem szabad összekeverni a megtámadható jogi aktus fogalmával, amelynek értelmében ahhoz, hogy egy jogi aktus megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezze, annak sérelem okozására alkalmas joghatások kiváltására kell irányulnia, amit a tartalma alapján kell meghatározni.

Valamely állami támogatás közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét megállapító bizottsági határozat ilyen kötelező joghatásokat vált ki, tehát a tagállamok által keresettel megtámadható jogi aktusnak minősül.

(vö. 118., 119. pont)

2. Valamely természetes vagy jogi személy által benyújtott megsemmisítés iránti kereset csak akkor elfogadható, ha a felperesnek létrejött és fennálló érdeke fűződik a megtámadott aktus megsemmisítéséhez. Ez az érdek feltételezi, hogy e jogi aktus megsemmisítése önmagában jogi következményekkel járhat, vagy más megfogalmazás szerint a kereset – eredményét tekintve – az azt indító személy javára szolgálhat. Így egy olyan jogi aktus, amely egészében ennek a személynek kedvez, jellegénél fogva nem okozhat neki sérelmet, és ennek a személynek nem fűződik érdeke ahhoz, hogy annak megsemmisítését kérje.

Valamely állami támogatás közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét megállapító bizottsági határozatot illetően azonban a támogatás kedvezményezettjének versenytárs vállalkozása e határozat megsemmisítéséhez fűződő, létrejött és fennálló érdeket igazol, amennyiben úgy érvel, hogy az állam további támogatási intézkedéseket is tett, amelyek különböző, a kedvezményezett vállalkozás számára nyújtott előnyökkel járnak, és amelyek a piaci helyzetét is veszélyeztetik.

A támogatás fennállása és közös piaccal való összeegyeztethetetlensége ugyanis a priori nem zárja ki egyéb, a közös piaccal összeegyeztethetetlen támogatási intézkedések fennállását, amelyek – bár a Bizottság határozatában nem szerepelnek – szintén az említett határozat elfogadásához vezető közigazgatási eljárás tárgyát képezik, és amelyek ráadásul alkalmasak arra, hogy alapvetően érintsék a támogatás kedvezményezettje bizonyos versenytársainak piaci helyzetét.

Továbbá, amennyiben a felperes azzal érvel, hogy a megtámadott jogi aktus – még ha rá nézve részben kedvező is – nem védi megfelelően jogi helyzetét, el kell ismerni ahhoz fűződő érdekét, hogy a bíróságtól kérje ezen határozat jogszerűségének felülvizsgálatát.

(vö. 116., 127., 128., 130., 131. pont)

3. Ahhoz, hogy egy intézkedést az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak lehessen minősíteni, szükséges egyrészt, hogy az előnyt tartalmazzon, amely különböző formában jelenhet meg („bármilyen formában”), és másrészt, hogy ez az előny közvetlenül vagy közvetve állami forrásból származzon („a tagállamok által vagy állami forrásból” nyújtott előny legyen). Az előny fogalma magában foglalja, hogy az állami beavatkozásnak a kedvezményezett gazdasági és/vagy pénzügyi helyzetének javulását, sőt anyagi gyarapodását kell eredményeznie, könnyítve például a költségvetésére rendszerint nehezedő terheken.

A valamely tagállam kormányának tagja által tett, e tagállam azon szándékát kifejező nyilvános nyilatkozatok hatását illetően, hogy valamely vállalkozás pénzügyi nehézségeinek megoldása érdekében megfelelő intézkedéseket hoz, meg kell állapítani, hogy ezek a nyilatkozatok értékelhető előnyt jelenthetnek az említett vállalkozás számára, mivel lehetővé teszik a pénzügyi piacok bizalmának újbóli elnyerését és a rövid lejáratú adósságának refinanszírozásához szükséges új hitelek könnyebb és olcsóbb megszerzését, és végül hozzájárulnak igen törékeny pénzügyi helyzetének stabilizálásához. Az ilyen nyilatkozatok ugyanis döntő módon befolyásolhatják a hitelminősítő intézetek reakcióját, és így hozzájárulhatnak a vállalkozásról a befektetők és a hitelezők által alkotott kép újraértékeléséhez, valamint döntő jelentőségűnek bizonyulhatnak a kérdéses vállalkozás refinanszírozásában később részt vevő pénzpiaci szereplők magatartása tekintetében.

Továbbá a tőkepiacokon a hitelnyújtást és a refinanszírozást szabályozó elvek értelmében egy vállalkozás minősítési kategóriája és ennélfogva a számára nyújtott hitelekhez kötődő nemteljesítési kockázat meghatározó a refinanszírozás e vállalkozás által viselendő költségének megállapítása, és különösen az új kötvények kibocsátásáért követelhető kamatok szempontjából. Ebből következik, hogy minél kisebb ez a nemteljesítési kockázat, a tőkepiacokon annál könnyebb és olcsóbb a szóban forgó hitelek refinanszírozása. Más szóval a vállalkozás minősítésére nézve minden pozitív befolyás, legyen az a befektetők bizalmának elnyerésére vagy megerősítésére alkalmas nyilvános kijelentéseknek köszönhető, azonnali hatással jár a költségek szintjén, amit saját tőkepiaci refinanszírozása érdekében a vállalkozásnak kell viselnie.

Ezenfelül valamely intézkedés állami támogatásnak való minősítéséhez a Bizottságnak objektív elemek alapján kell megállapítania, hogy az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett támogatás fogalmának minden együttes feltétele – az előny fennállását is beleértve – teljesül, figyelembe véve a szóban forgó intézkedés gazdasági hatásait.

Adott összegű hitelkeret valamely vállalkozásnak való nyújtására vonatkozó egyoldalú, soha végre nem hajtott állami ajánlat esetében a Bizottság kizárólag ez alapján nem vélelmezheti, hogy ez az ajánlat előnyös gazdasági hatásokkal jár a kedvezményezett számára, anélkül hogy figyelembe venné a szóban forgó hitelszerződés végrehajtására vonatkozó és különösen az említett hitel nyújtásához és visszafizetéséhez támasztott feltételeket, különösen akkor, ha a kedvezményezett nem fogadta el ezt az ajánlatot, hanem arra szorítkozott, hogy piaci feltételek mellett refinanszírozza magát. Ha ez másképp lenne, akkor még a nyilvánvalóan kedvezőtlen feltételeket, mint például magasabb kamatokat és a piacinál szigorúbb visszafizetési feltételeket tartalmazó hitelszerződést is támogatásnak kellene minősíteni az EK 87. cikk (1) bekezdése alapján, kizárólag azért, mert egy állami hitelező késznek mutatkozik arra, hogy bizonyos összeget a kedvezményezett rendelkezésére bocsásson.

(vö. 215., 231., 234., 237., 238., 253., 255. pont)

4. Csak azok az előnyök tekintendők az EK 87. cikk (1) bekezdésének értelmében támogatásnak, amelyeket közvetlenül vagy közvetve állami forrásból nyújtanak. Ugyanis az e rendelkezésben szereplő megkülönböztetés „a tagállamok által” és az „állami forrásból” nyújtott támogatás között nem azt jelenti, hogy az állam által nyújtott valamennyi előny támogatásnak minősül, függetlenül attól, hogy állami forrásból finanszírozzák‑e, vagy sem, hanem e megkülönböztetésnek csak az a célja, hogy e fogalom egyaránt vonatkozzon a közvetlenül az állam által, valamint az általa kijelölt vagy létrehozott köz‑ vagy magánszervezet által nyújtott előnyökre.

Ezzel összefüggésben a magánbefektető kritériuma alkalmazásának szükségszerű előfeltétele, hogy az állam által egy vállalkozás javára hozott intézkedések állami forrásokból származó előnyt nyújtsanak.

Továbbá a lefolytatandó bírósági felülvizsgálat terjedelmét illetően emlékeztetni kell arra, hogy a támogatás fogalma objektív fogalom, és ennélfogva valamely intézkedés állami támogatásnak való minősítése, amely a Szerződés szerint mind a Bizottság, mind pedig a bíróság feladata, főszabály szerint – elsősorban a szóban forgó állami beavatkozás összetett jellegéből adódó különleges körülmények kivételével – nem igazolhatja a Bizottság széles mérlegelési jogkörének elismerését. Ez ugyanis csak az EK 87. cikk (3) bekezdésének alkalmazása során van így, amely magában foglalja bizonyos intézkedések közös piaccal való esetleges összeegyeztethetőségének vizsgálata során gazdasági, szociális, regionális és ágazati jellegű összetett értékelések Bizottság általi figyelembevételét, ami láthatóan valóban széles körű mérlegelési jogkört biztosít. Az állami támogatásnak a Szerződésben meghatározottak szerinti fogalma ugyanis jogi jellegű, és azt objektív tények alapján kell értékelni. Emiatt a bíróságnak főszabály szerint mind az előtte folyamatban lévő jogvita konkrét tényeinek, mind a Bizottság által elvégzett értékelés technikai jellegének vagy összetettségének figyelembevételével teljes felülvizsgálatot kell gyakorolnia azon kérdés vonatkozásában, hogy valamely intézkedés az EK 87. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik‑e.

Az előnynek állami források átruházásából kell származnia. Ezen, az azonosított előny és az állami források elkötelezése közötti összefüggés követelménye főszabály szerint feltételezi, hogy az említett előny szorosan kötődjön egy annak megfelelő, az állami költségvetést terhelő kiadáshoz, vagy az állam által vállalt, jogilag kötelező erejű kötelezettségek alapján e költségvetést terhelő, kellően konkrét gazdasági kockázathoz.

Ami a valamely tagállam kormányának tagja által tett, e tagállam azon szándékát kifejező nyilvános nyilatkozatokat illeti, hogy valamely vállalkozás pénzügyi nehézségeinek megoldása érdekében megfelelő intézkedéseket hoz, az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami forrásoknak a tagállam részéről való konkrét, feltétel nélküli és visszavonhatatlan elkötelezése azt feltételezi, hogy a nyilvános nyilatkozatok kifejezetten tartalmazzák akár a beruházásra szánt pontos összegeket, akár a garancia által biztosított konkrét adósságokat, vagy legalább egy előre meghatározott pénzügyi keretet, mint például egy adott összegű hitelkeretet, valamint a tervezett hozzájárulás nyújtásának feltételeit.

Egyedül az a tény, hogy a tagállam a pénzügyi piacokon meglévő sajátos hírnevéhez folyamodik, nem lehet elegendő annak bizonyításához, hogy forrásai olyan kockázatnak voltak kitéve, amit az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében állami források olyan átruházásának lehet tekinteni, amely kellő mértékben kapcsolódik az állam kormányának tagja által tett nyilvános nyilatkozatokkal a vállalkozás számára nyújtott előnyhöz. Nem elegendő ugyanis, hogy a tagállam, ahelyett hogy közvetve vagy közvetlenül állami forrásokat kötelezne el, a pénzügyi piacok működésének különös szabályaihoz fordul annak érdekében, hogy rövid távon stabilizálja a vállalkozás gazdasági helyzetét, éspedig éppen abból a célból, hogy teljesítse a később meghozandó konkrétabb támogatási intézkedésekhez nélkülözhetetlen vállalkozási és pénzügyi feltételeket.

(vö. 214., 217–219., 262., 280., 282., 297. pont)

5. Az állami támogatásokkal kapcsolatos közösségi peres eljárások során a tényállás megállapítása és a bizonyítás a Törvényszék teljes körű mérlegelési jogkörébe tartozik. Ezenkívül ebben az összefüggésben az a kérdés, hogy egy nemzeti jogszabály a jelen ügyben alkalmazható‑e, vagy sem, és ha igen, akkor milyen mértékben, a bíróság ténymegállapításához tartozik, és a bizonyításfelvételre, valamint a bizonyítási teher megoszlására vonatkozó szabályoknak van alávetve.

(vö. 269. pont)

6. Az EK 253. cikk által megkövetelt indokolásnak igazodnia kell az adott jogi aktus jellegéhez, továbbá világosan és félreérthetetlenül fel kell tüntetnie a jogi aktust elfogadó intézmény érvelését úgy, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott intézkedés indokait, a hatáskörrel rendelkező bíróság pedig gyakorolhassa felülvizsgálatát. Továbbá a határozatok indokolására vonatkozó kötelezettség olyan lényeges eljárási szabálynak minősül, amelyet külön kell választani az indokolás megalapozottságának kérdésétől, amely a vitatott jogi aktus érdemi jogszerűségére vonatkozik. Valamely határozat indokolása ugyanis azon indokok egyértelmű kifejezéséből áll, amelyeken e határozat alapszik. Ha ezen indokok hibában szenvednek, az a határozat érdemi jogszerűségét érintheti, de annak indokolását nem, ami megfelelő lehet annak ellenére, hogy hibás indokokat fejt ki.

(vö. 315. pont)

A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (kibővített harmadik tanács)

2010. május 21.( )

„Állami támogatások – A France Télécom javára elfogadott pénzügyi intézkedések – Részvényesi előlegre vonatkozó terv – A francia kormány tagjának nyilvános nyilatkozatai – Az állami támogatást a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánító és visszatéríttetését el nem rendelő határozat – Megsemmisítés iránti kereset – Az eljáráshoz fűződő érdek – Elfogadhatóság – Az állami támogatás fogalma – Előny – Állami források – Indokolási kötelezettség”

A T‑425/04., T‑444/04., T‑450/04. és T‑456/04. sz. egyesített ügyekben,

a Francia Köztársaság (képviselik kezdetben: G. de Bergues, R. Abraham és S. Ramet, később: E. Belliard, G. de Bergues és S. Ramet, és végül: E. Belliard, G. de Bergues, A.‑L. Vendrolini és J‑C. Niollet, meghatalmazotti minőségben)

a T‑425/04. sz. ügy felperesének,

a France Télécom SA (székhelye: Párizs [Franciaország], képviselik kezdetben: A. Gosset‑Grainville és S. Hautbourg, később: S. Hautbourg avocats)

a T‑444/04. sz. ügy felperesének,

a Bouygues SA (székhelye: Párizs),

a Bouygues Télécom SA (székhelye: Boulogne‑Billancourt [Franciaország])

(képviselik őket: J. Vogel, F. Sureau, D. Théophile és J. Blouet Gaillard, avocats)

a T‑450/04. sz. ügy felpereseinek,

az Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom) (székhelye: Párizs, képviselik: O. Fréget, F. Herrenschmidt, M. Struys és L. Eskenazi avocats)

a T‑456/04. sz. ügy felperesének,

az Európai Bizottság (képviselik kezdetben: C. Giolito és J. Buendía Sierra, később: C. Giolito és D. Grespan, meghatalmazotti minőségben)

alperes ellen,

támogatják őket:

a Francia Köztársaság (képviselik: a T‑450/04. sz. ügyben E. Belliard, G. de Bergues, A.‑L. Vendrolini és J‑C. Niollet, valamint a T‑456/04. sz. ügyben G. de Bergues, meghatalmazotti minőségben)

beavatkozó a T‑450/04. és T‑456/04. sz. ügyekben,

valamint

a Bouygues SA (székhelye: Párizs)

és

a Bouygues Télécom SA (székhelye: Boulogne‑Billancourt)

(képviselik őket: J. Vogel, F. Sureau, D. Théophile és J. Blouet Gaillard avocats)

beavatkozók a T‑444/04. sz. ügyben,

továbbá

a France Télécom SA (székhelye: Párizs, képviselik kezdetben: A. Gosset‑Grainville és S. Hautbourg, később: S. Hautbourg avocats)

beavatkozó a T‑450/04. és T‑456/04. sz. ügyekben,

a Franciaország részéről a France Télécom részére biztosított állami támogatásról szóló, 2004. augusztus 2‑i 2006/621/EK bizottsági határozat (HL L 257., 11. o.) megsemmisítése iránti kérelmei tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített harmadik tanács),

tagjai: J. Azizi elnök (előadó), E. Cremona, I. Labucka, S. Frimodt Nielsen és K. O’Higgins bírák,

hivatalvezető: E. Coulon,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2009. április 21‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

I – A France Télécom pénzügyi helyzete a 2001 és 2004 közötti időszakban

1 1990‑ig a France Télécom SA (a továbbiakban: FT) által gyakorolt tevékenységek a francia ministère des Postes et Télécommunications (francia postaügyi és távközlési minisztérium) egyik igazgatóságának hatáskörébe tartoztak. Az FT‑t 1991‑ben közjogi jogi személyként hozták létre, és 1996. december 31. óta részvénytársaságként működik. A tőzsdén az FT‑t 1997 októbere óta jegyzik. A jelen jogvita tárgyát képező határozat meghozatalakor az FT elsősorban Franciaországban és különösen a vezetékestelefon‑ágazatban, valamint leányvállalatain – az Orange‑on, a Wanadoo‑n és az Equanton – keresztül a mobiltelefon-, az internet-, az adatátviteli és más információs szolgáltatási ágazatban távközlési hálózatok működtetésével és szolgáltatások nyújtásával foglalkozó csoport volt. 2002‑ben az FT tőkéjében a francia állam részesedése 56,45%‑ra emelkedett.

2 2001. december 31‑én az FT a 2001. évre vonatkozó beszámolójában 63,5 milliárd euró nettó adósságot és 8,3 milliárd euró veszteséget tett közzé.

3 2002. június 30‑án az FT nettó adóssága elérte a 69,69 milliárd eurót, amelyből 48,9 milliárd euró a 2003–2005 évek során esedékessé vált tartozásokból származó szükségszerű eladósodás. Ez a szükségszerű eladósodás alapvetően az FT által tevékenységének a mobiltelefon‑ágazatban való kiterjesztése érdekében 1999‑től végrehajtott olyan részesedésszerzések következménye, mint a brit Orange szolgáltató felvásárlása és a német Mobilcom szolgáltató tőkéje egy részének megszerzése.

4 A 2002. július 12‑én a Les Echos című napilapban megjelent interjúban a ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie (francia gazdasági, pénzügyi és ipari miniszter, a továbbiakban: gazdasági miniszter) az FT pénzügyi helyzetével kapcsolatban a következőket nyilatkozta (a továbbiakban: 2002. július 12‑i nyilatkozat):

„Többségi részvényesek vagyunk, a tőke 55%‑ával rendelkezünk […]. Az állam mint részvényes körültekintő befektetőként fog eljárni, és ha az [FT]‑nek nehézségei lennének, meghoznánk a megfelelő intézkedéseket. […] Ismétlem, hogy ha az [FT]‑nek finanszírozási gondjai lennének, és jelenleg nem ez a helyzet, az állam meghozná a szükséges döntéseket, hogy ezeken túljusson. Ön újraindítja a tőkeemelésről keringő híreszteléseket… Nem, egyáltalán nem! Én egyszerűen csak annyit mondok, hogy kellő időben meghozzuk a megfelelő intézkedéseket. Ha erre szükség lesz. […]”

5 A 2002. szeptember 12‑én közzétett félévi beszámoló szerint az FT forgalma a 2001‑es pénzügyi év azonos időszakához képest 10%‑os emelkedést mutatott, az amortizáció előtti működési eredmény (a továbbiakban: EBITDA) 6,87 milliárd euróra emelkedett, amely a korábbi adatok 13,3%‑os és az előzetes adatok 9,8%‑os növekedését jelenti, a működési eredmény pedig 3,18 milliárd eurót tett ki, amely az előzetes adatok 15%‑os növekedését jelenti. A pénzügyi ráfordítások (1,75 milliárd euró) utáni, de adózás előtti, kisebbségi részesedések és érdekeltségek nélküli eredmény a rendkívüli jogcímek nélkül 718 millió eurót tett ki, szemben a 2001. június 30‑i 271 millió euróval. A szabad működési cashflow 3,6 milliárd euróra emelkedett, ami 2001 első félévéhez képest 15%‑os növekedést jelent. Az FT ugyanakkor megerősítette, hogy konszolidált saját tőkéje 2002. június 30‑án 440 millió euróval negatívba fordult.

6 2002. szeptember 12‑én a francia hatóságok nyilvánosan bejelentették, hogy elfogadták az FT vezérigazgatójának lemondását (a továbbiakban: az FT korábbi vezérigazgatója).

7 Egy, az FT pénzügyi helyzetéről szóló, 2002. szeptember 13‑i sajtóközleményben a francia hatóságok a következőket állapították meg:

„Az első félévben tapasztalt kivételes mértékű veszteségek után az [FT] súlyos sajáttőkeállomány‑hiánnyal néz szembe. Ez a pénzügyi helyzet meggyengíti az [FT] potenciálját. A [francia] kormánynak tehát eltökélt szándéka, hogy teljes körűen a rá háruló felelősséggel járjon el […]. A cég pénzügyi helyzete megromlásából bekövetkező új helyzetre való tekintettel [az FT korábbi vezérigazgatója] felajánlotta lemondását a [francia] kormánynak, amely azt elfogadta. Ez a lemondás az igazgatótanács ülésekor lép érvénybe, amelyre a legközelebbi hetekben kerül sor, és amikor egy új elnököt fognak bemutatni […] Az új elnök a legrövidebb időn belül egy konszolidációs tervet fog az igazgató tanács elé beterjeszteni, amely lehetővé teszi az adósságok leépítését, és az [FT] pénzügyi struktúrájának a helyreállítását, eközben fenntartva stratégiai ütőkártyáit. A [francia] állam támogatást nyújt az [FT‑nek] e terv megvalósításában, és a maga részéről hozzájárul az [FT] saját tőkéjének a jelentős konszolidációjához egy olyan ütemterv és olyan eljárások szerint, amelyeket a piaci feltételek függvényében állapítanak meg. Addig is a [francia] állam, ha szükséges, meghozza azokat az intézkedéseket, amelyekkel elkerülhető, hogy az [FT] finanszírozási problémákkal szembesüljön.”

8 Az FT új vezérigazgatóját (a továbbiakban: az FT új vezérigazgatója) 2002. október 2‑án nevezték ki. A kinevezésről hírt adó sajtóközlemény a következőképpen szól:

„Az [FT] igazgatótanácsának a javaslatára a Minisztertanács úgy döntött, hogy kinevezi [az FT új vezérigazgatóját] […]. Ennek alapján az új elnök azonnal felméri az [FT] helyzetét, melynek eredményéről az elkövetkező hetekben tájékoztatja az igazgatótanácsot, és erre épül majd az a pénzügyi konszolidációs és stratégiai fejlesztési terv, amely lehetővé teszi az [FT] adósságainak a csökkentését, miközben megerősíti ütőkártyáit. Ebben a keretben [az FT új vezérigazgatója] élvezni fogja a részvénytulajdonos állam támogatását, amely eltökélt abban, hogy érvényesíti teljes körű felelősségét. A [francia] állam segíteni fogja a konszolidációs intézkedéseket, és a maga részéről hozzájárul az [FT] saját tőkéjének a felerősítéséhez, az [FT] elnökével és igazgatótanácsával szoros kapcsolatban kialakított módozatok szerint. Amint azt már említettük, a [francia] állam időközben és szükség esetén meghozza azokat az intézkedéseket, amelyek lehetővé teszik, hogy az [FT]‑t ne sújtsa semmiféle finanszírozási probléma.”

9 2002. november 19‑én a francia hatóságok „tájékoztatót” küldtek a Bizottságnak, amely egyrészt bemutatja az FT aktuális pénzügyi helyzetét, hangsúlyozva, hogy „operatív teljesítménye kitűnő”, másrészt pedig kifejezi az FT tőkéjének piaci feltételek között történő emelésében való részvétel iránti szándékukat, bemutatva az FT konszolidációs tervéhez való hozzájárulásuk módjait. E tájékoztatóban a francia hatóságok többek között az alábbi kijelentéseket tették:

„Az ahhoz szükséges mozgástér biztosítása érdekében, hogy az [FT] a legjobb feltételek mellett és a legkedvezőbb időpontban lépjen a piacra, a [francia] állam kész arra, hogy részvényesi előleg formájában megelőlegezze a tőkeemelésben való részvételét, amit az új részvények kibocsátásakor tőkévé alakítanak át. Ezen előleg összege részben vagy egészben megfelel a jövendő tőkeemelésben a [francia] állam által jegyzett tőkének, és elérheti a 9 [milliárd eurót] is. Ez az előleg ideiglenes, és annak részvényekké való átalakítása kötelező. Az előleget kizárólag az [FT] szükségletei befolyásolják. Másrészt az előleget a mindenkor érvényes piaci feltételek mellett nyújtják, és a kamatokat beolvasztják a tőkébe.

Az [FT] konszolidációs tervében való részvétel megvalósítása érdekében a [francia] állam az ERAP‑ot, a [francia] állam ipari és kereskedelmi közhivatalát kívánja bevonni, amely részvényesi előleget nyújt az [FT] számára, és az a célja, hogy ezen előleg tőkére történő átváltásakor az [FT] többségi részvényesévé váljon. Mivel az [FT]‑ben való állami részesedés az aktívái között szerepel, a közhivatal passzívái közé veszik fel a kötvényadósságokat. Az ERAP e választása a [francia] állam azon akaratát tükrözi, hogy tisztán azonosítsa a teljesített vagyoni hozzájárulást, elkülönítve azt egy erre létrehozott struktúrában.”

10 Az FT igazgatótanácsának 2002. december 4‑i ülésén az FT új vezetői bemutatták a „Ambition FT 2005” címet viselő cselekvési tervet (a továbbiakban: Ambition 2005 terv), amely a saját tőke 15 milliárd eurós megerősítésével alapvetően az FT mérlegegyensúlyának helyreállítására irányul.

11 Az Ambition 2005 terv bemutatását a gazdasági miniszter 2002. december 4‑i sajtóközleménye kísérte, amely az alábbiakról szól:

„[A] gazdasági […] miniszter megerősíti, hogy a [francia] állam támogatja az [FT] igazgatótanácsa által [2002.] december 4‑én jóváhagyott cselekvési tervet. 1) Az [FT] cégcsoport koherens gazdasági egységet képez, amelynek teljesítménye kiemelkedő. Ugyanakkor az [FT] pénzügyi helyezte jelenleg egyensúlyhiányos, saját tőkére és középtávú refinanszírozásra van szüksége. Ez a helyzet a korábbi, rosszul kezelt és a pénzügyi »buborék« csúcspontján megvalósított befektetések kudarcai és általában a piaci helyzet megváltozása miatt állt elő. Az a körülmény, hogy az [FT] csak eladósodás révén tudta finanszírozni fejlődését, tovább súlyosbította ezt a helyzetet. 2) A [francia] állam, a többségi részvénytulajdonos, kérte az új vezetőket, hogy a cégcsoport integritását megőrizve állítsák helyre az [FT] pénzügyi egyensúlyát […] 3) Tekintettel a vezetők által kidolgozott cselekvési tervre, és a beruházások megtérülési perspektíváira, a [francia] állam a saját tőke 15 milliárd eurós konszolidációjában saját tőkerészesedésének arányában, azaz 9 milliárd euróval vesz részt. A [francia] állam, mint részvénytulajdonos, ezzel körültekintő befektetőként jár el. Az [FT] feladata, hogy kidolgozza a saját tőke konszolidációjának módozatait és annak pontos menetrendjét. A [francia] kormány azt kívánja, hogy ezt a műveletet úgy végezzék, hogy közben mindenképpen szem előtt tartsák a kisrészvényesek és az [FT] dolgozói részvényeseinek helyzetét. Annak érdekében, hogy az [FT] lehetőséget kapjon arra, hogy a legalkalmasabb pillanatban indítson be egy tőkepiaci akciót, a [francia] állam kész előrehozni a saját tőke konszolidációjában való részvételét, piaci kamattal terhelt ideiglenes részvénytulajdonosi előleg formájában, amit az [FT] rendelkezésére bocsát. 4) A [francia] állam [FT‑ben] való teljes részesedését az ERAP ipari és kereskedelmi közhivatalhoz helyezik át. A [francia] állam a pénzügyi piacokon veszi fel azokat a pénzeszközöket, amelyekkel az [FT] saját tőkéjének konszolidációjához kíván hozzájárulni.”

12 2002. december 11‑én és 12‑én az FT két kötvénykibocsátást kezdeményezett egymást követően, 2,9 milliárd euró összértékben.

13 2002. december 20‑án az Entreprise de recherches et d’activités pétrolières (kőolajipari tevékenységekkel és kutatással foglalkozó vállalkozás, a továbbiakban: ERAP) egy parafált és aláírt, részvényesi előlegre vonatkozó szerződéstervezetet küldött az FT részére. Az FT ezt a szerződéstervezetet nem írta alá, és a részvényesi előlegezést soha nem hajtották végre.

14 2003. január 15‑én az FT kötvénykibocsátás formájában 5,5 milliárd összértékű kölcsönt vett fel. Ezeket a kötvénykölcsönöket nem fedezte állami biztosíték, illetve garancia.

15 2003. február 10‑én az FT megújította a 15 milliárd eurós szindikált hitel lejáró részét.

16 2003. március 4‑én elindították az Ambition 2005 terv által előirányzott sajáttőke‑konszolidációs műveletet. 2003. március 24‑én az FT 15 milliárd eurós tőkeemelést hajtott végre. A francia állam ebben a műveletben az FT‑ben való tőkerészesedése arányában, 9 milliárd euróval vett részt. Hatmilliárd eurós összeget egy 21 bankból álló bankszindikátus biztosított. Ezt a műveletet 2003. április 11‑én fejezték be.

17 Az FT a 2002‑es pénzügyi évet mintegy 21 milliárd euró veszteséggel zárta, és a nettó pénzadóssága mintegy 68 milliárd eurót tett ki. A 2002‑es pénzügyi év FT által 2003. március 5‑én közzétett beszámolója a forgalom 8,4%‑os, az amortizáció előtti működési eredmény 21,1%‑os, valamint a működési eredmény 30,9%‑os növekedését mutatja. 2003. április 14‑én a francia állam az FT tőkéjének 58,9%‑ával rendelkezett, ebből 28,6%‑ot az ERAP‑on keresztül.

18 2003. július 31‑én a francia kormány Minisztertanácsa (Conseil des ministres) elfogadott egy, az FT tőkéjére vonatkozó többségi állami részesedésből származó kötelezettségek megszüntetését előíró törvényjavaslatot. A francia Assemblée nationale (nemzetgyűlés) elfogadta ezt a törvényjavaslatot, amely később, 2003. december 31‑én hatályba lépett.

19 2004. szeptember 1‑jén a francia állam az FT tőkéje mintegy 10%‑ának 5,2 milliárd euró összegért való eladása mellett döntött, 42,25%‑ra csökkentve ezzel az FT tőkéjében való részesedését.

II – A közigazgatási eljárás

20 A Francia Köztársaság az EK 88. cikk (3) bekezdése, valamint az [EK 88.] cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) 2. cikke alapján 2002. december 4‑én bejelentette az Európai Közösségek Bizottságának az Ambition 2005 terv által előírt pénzügyi intézkedéseket, ideértve a részvényesi előlegre vonatkozó tervet is.

21 2003. január 22‑én két, francia jog szerint működő társaság, a Bouygues SA és a Bouygues Télécom SA (a továbbiakban együtt: Bouygues‑társaságok), amelyek közül az utóbbi a francia mobiltelefon‑piacon működik, a francia állam által az FT‑nek és az Orange‑nak az FT konszolidációja keretében nyújtott egyes támogatásokra vonatkozó panaszt nyújtottak be a Bizottsághoz. Ez a panasz különösen egyrészt a francia állam 9 milliárd eurós befektetésének bejelentésére, másrészt pedig a francia hatóságok által az FT érdekében 2002 júliusa óta tett nyilvános nyilatkozatokra (a továbbiakban: 2002 júliusa óta tett nyilatkozatok) irányul.

22 2003. január 31‑i levelében a Bizottság tájékoztatta a francia hatóságokat arról a határozatáról, hogy megindítja az EK 88. cikk (2) bekezdésében előírt hivatalos vizsgálati eljárást az FT javára tervezett pénzügyi intézkedések miatt.

23 Az eljárás megindításáról szóló határozatot 2003. március 12‑én tették közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában (HL C 57., 5. o.). A határozat felkérte az érdekelt feleket, hogy terjesszék elő a szóban forgó intézkedésekkel kapcsolatos észrevételeiket.

24 2003. április 4‑i levelükben a francia hatóságok előterjesztették az eljárást megindító határozattal kapcsolatos észrevételeiket, és vitatták a Bizottság által a határozatban megfogalmazott kétségek megalapozottságát.

25 A Bouygues‑társaságok 2003. április 11‑i beadványukban terjesztették a Bizottság elé észrevételeiket, emlékeztetve arra, hogy 2003. január 22‑i panaszukat úgy kell tekinteni, hogy az a jelen eljárásban képviselt álláspontjuk szerves részét képezi. Ezenkívül a Bizottság számos egyéb érdekelt féltől kapott észrevételeket, beleértve az Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications‑t (távközlési hálózatokat működtető és szolgáltatásokat nyújtó francia üzemeltetők szövetsége) (AFORS Télécom, a továbbiakban: AFORS) és az FT‑t is. A közigazgatási eljárás során különösen az FT és a Bouygues‑társaságok nyújtottak be több gazdasági szakvéleményt és jogi véleményt.

26 2003. május 30‑án a Bizottság hirdetményt tett közzé „segítő szolgáltatás nyújtására annak érdekében, hogy értékeljék a francia állam által az FT‑nek nyújtott pénzügyi támogatásnak a piacgazdaságban működő magánbefektetői elvvel való összeegyeztethetőségét, és hogy adott esetben gazdaságilag elemezzék az FT konszolidációs tervét”. E közbeszerzési szerződést 2003. szeptember 24‑én egy tanácsadónak ítélték oda, aki gazdasági jelentését 2004. április 28‑án nyújtotta be (a továbbiakban: 2004. április 28‑i jelentés).

27 A 2004. április 28‑i jelentést egy 2004. március 22‑i jogi jelentés (a továbbiakban: 2004. március 22‑i jelentés) kísérte. 2004. május 3‑i levelében a Bizottság elküldte e két jelentést a francia hatóságoknak, és felhívta őket észrevételeik előterjesztésére.

III – A megtámadott határozat

A – A megtámadott határozat közlése

28 A Franciaország részéről a France Télécom részére biztosított állami támogatásról szóló, 2004. augusztus 2‑i 2006/621/EK határozatot (HL 2006. L 257., 11. o., a továbbiakban: megtámadott határozat) a Bizottság 2004. augusztus 3‑án közölte a francia hatóságokkal.

29 2004. augusztus 3‑án a Bizottság megküldte a megtámadott határozat másolatát az FT és a Bouygues‑társaságok részére.

30 2004. szeptember 3‑án a Bizottság megküldte az AFORS részére a megtámadott határozat másolatát.

B – A megtámadott határozat rendelkező része

31 A megtámadott határozat 1. cikke előírja, hogy „[a] [Francia Köztársaság] által 9 milliárd euró hitelkeret formájában az [FT] számára [2002 decemberében] nyújtott részvényesi előleg a 2002. július óta közzétett nyilatkozatok összefüggésében vizsgálva a közös piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatásnak minősül”.

32 A megtámadott határozat 2. cikke értelmében „[a]z 1. cikkben hivatkozott támogatást nem kell visszatéríteni”.

C – A Bizottságnak az FT 2002 júniusa és 2003 márciusa közötti pénzügyi helyzetére vonatkozó megállapításai

33 A megtámadott határozatnak „A tények leírása időrendben, és az [FT] pénzügyi helyzete” címet viselő 3. címében a Bizottság lényegében az alábbiakban kifejtett megállapításokat tette.

34 Először, az FT pénzügyi helyzetét illetően a Bizottság megállapította, hogy az FT 2002 óta „súlyos szerkezeti problémákkal terhelt vállalat volt, amely egyensúlyhiányos mérleget nyújtott be” (a megtámadott határozat (17) preambulumbekezdése). E tekintetben a Bizottság egyrészt rámutatott az FT gyorsan romló minősítésére 2002 első féléve folyamán, amit olyan hitelminősítő intézetek bejelentései bizonyítottak, mint a Standard & Poor’s (a továbbiakban: S & P), a Moody’s és a Fitch Ratings (a megtámadott határozat (20)–(27) preambulumbekezdése), másrészt pedig – az FT‑re vonatkozó „hitelkamat‑mutatók” (a kötvényárfolyamok közti eltérések) elemzéséből adódóan – „hitelkamatmutató‑inverziót” állapított meg, vagyis különösen 2002 júliusának elején egy nagyon rövid lejáratú tartozáshoz kapcsolódó magas kockázatot a közép‑ és hosszú lejáratú tartozáshoz kapcsolódó kockázatok jelentőségéhez képest. Egy vállalat adósságaira vonatkozó „hitelkamat‑mutatók” ugyanis azt tükrözik, hogy miként értékeli a piac azt a kockázatot, hogy az adott vállalat teljesíteni tudja‑e esedékes hitele kamatainak és tőkéjének a visszafizetésére vonatkozó kötelezettségét, és e mutatók a rövid lejáratú tartozásokhoz képest rendszerint magasabbak a hosszú lejáratú tartozások esetében. Így ezek a „hitelkamat‑mutatók” befolyásolják a kötvények valorizációját, valamint azt, hogy új kötvények kibocsátása milyen kamatszint mellett történhet. A Bizottság szerint ezt a kockázatnövekedést az FT kötvényei árának 2002. júniusi és júliusi esése is megerősítette, amely így a piac által érzékelt, megnövekedett nemteljesítési kockázat miatt az FT adósságának egy kisebb értékét tükrözi (a megtámadott határozat (28)–(31) preambulumbekezdése). A Bizottság megállapította továbbá, hogy az FT részvényeinek az árfolyama 2002 első felében jelentősen visszaesett, és legalacsonyabb szintjét első alkalommal 2002. június 27‑én (7,79 euró), második alkalommal pedig 2002. szeptember 30‑án (6,01 euró) érte el (a megtámadott határozat (35) preambulumbekezdése).

35 Másodszor, a Bizottság lényegében megállapította, hogy a 2002. július 12‑i nyilatkozat napjáig az FT adósságának minden súlyosabb minősítése a biztos befektetési kategória (investment grade) megszűnését okozta volna, és hogy az S & P és a Moody’s hitelminősítő intézetek közel voltak ahhoz, hogy lerontsák e minősítést a „junk bond” kategóriába (spekulatív kötvény) (a megtámadott határozat (37) preambulumbekezdése).

36 2002. július 12‑i sajtóközleményében az S & P ugyanakkor a következőket nyilatkozta (a megtámadott határozat (37) és (38) preambulumbekezdése):

„Az FT bizonyos nehézségekbe ütközhet azzal kapcsolatban, hogy adósságállományát, melynek törlesztése 2003‑ban válik esedékessé, refinanszírozza. Ugyanakkor a [francia] állami bejelentés indokolja az FT minősítésének a fenntartását a [biztos] befektetési kategóriában […]. [A] francia állam – amely az [FT] üzletrészeinek az 55%‑ával rendelkezik – egyértelműen kijelentette [az S & P]‑nek, hogy körültekintő befektetőként szándékozik viselkedni és megtenné a szükséges intézkedéseket, ha az FT‑nek nehézségei lennének. Az [FT] minősítését BBB‑re szállították le […]”.

37 A megtámadott határozat (212) preambulumbekezdésében a Bizottság kitért arra, hogy a Moody’s már 2002. június 24‑én lerontotta az FT minősítését a „junk bondot” közvetlenül meghaladó kategóriába. Ezenkívül a (221) preambulumbekezdésében, illetve az említett határozat 142. lábjegyzetében a Bizottság a Deutsche Bank 2002. július 22‑i jelentésére támaszkodott, amit a következő szövegrészekben idézett és magyarázott:

„2002. július 12‑én az S & P az [FT] minősítését »BBB‑«‑ra rontotta le […] A hitelminősítő intézet már nem számít arra, hogy az [FT] eléri 3,5 × nettó adósságállomány/EBITDA célkitűzését 2003‑ban, de stabil perspektívájúnak minősítette a három B mínusz minősítést. Úgy tűnik, hogy a stabil perspektívát alátámasztja [az S & P sajtóközleménye következik:] »[A] francia állam – amely az [FT‑ben] 55%‑os részesedéssel rendelkezik – és amely világosan jelezte az [S & P‑nek], hogy körültekintő befektetőként fog viselkedni, és meghozza a megfelelő rendelkezéseket, ha az FT‑nek nehézségei lennének«. Itt ki kell emelnünk, hogy az S & P kezdetben azt mondta, hogy nem számítja be a francia kormány rendkívüli támogatását az [FT] hitelminősítésébe, amikor júniusban a minősítését BBB‑re fokozta le. Úgy tűnik, hogy azóta az intézet megváltoztatta véleményét, mert kijelentette, hogy a creditwatch status konklúzió »az [FT] a 2003. év végi likviditásainak az elemzését, és a francia államnak a francia távközlési piacon való potenciális részvételének a felülvizsgálatát követi« (19. o.). »Az [FT] javára szolgált a piac növekvő bizalma, miszerint a [francia] állam valamilyen módon kezelni fogja a hitelállományát« (20. o.). »Nem hagyható figyelmen kívül az a tény, hogy az FT‑ben a francia állam a többségi tulajdonos, és a francia pénzügyminiszter legutóbbi kijelentései megnyugtatták a befektetőket a tekintetben, hogy a likviditás biztosítva lesz« (54. o.). »Ugyanakkor […] úgy gondoljuk, hogy az [FT] az említett módon ’a [francia] állam burkolt támogatásával’ végül is megtalálja azokat a likvid forrásokat, amelyekre szüksége van. Ennek a formája lehet egy kölcsön, piaci feltételek mellett, amelyet bankok vagy a [francia] kormány biztosít« (21. o.). Ugyanakkor »mi a piaci ára mondjuk egy 10 milliárd eurós új adósságnak, egy BBB‑hitelminősítés esetén? Mi a tényleges költsége egy 10 milliárd eurós adósságnak egy olyan cég számára, amely valójában nem felel meg a BBB‑minősítésnek, és amelyet csupán a kormány támogatása miatt sorolnak ebbe a kategóriába? […] Úgy gondoljuk, hogy nincs jó válasz ezekre a kérdésekre, mert ha az FT a valós világban működne, szerintünk nem lenne képes arra, hogy anélkül refinanszírozza magát, hogy ne kellene az adósságot tőkévé konvertáló eszközöket igénybe vennie«. (33. o., és ugyanezt az okfejtést lásd: 54. o.). Vagy még: »A sajtóban említést nyert, hogy a francia kormány támogatná az [FT]‑t, burkoltan elfogadva, hogy elfogadja az [FT] ’végső hitelezőjének’ szerepét. Ez a kijelentés jelentősen javította a kötvények és a részvények árfolyamát, a részvények 90%‑ot, a kötvények pedig 137 bázispontot nyertek két hét alatt, elsősorban azért, mert a spekulánsok bebiztosították pozícióikat« (28. o.). Ki kell emelnünk, hogy az S & P a legutóbbi telefonkonferenciáján az FT visszaminősítése kapcsán kijelentette, hogy általában egy olyan vállalatot, amelynek a cash flow generálása négyszeres adósságállomány/EBITDA arányt mutat, BBB‑ minősítést kap, ami a legutolsó [biztos] befektetési kategóriájú minősítés. Az FT jelenlegi minősítése, a BBB‑, úgy tűnik, hogy sokkal inkább a [francia] kormánynak a szükséges likviditás biztosítására vonatkozó támogatási ígéretére támaszkodik, mintsem az alapvető helyzetre”.

A Deutsche Bank számításai szerint az FT adósságállomány/EBITDA aránya 2002 második félévében 4,9 volt, 2002. december 31‑én pedig 5,20.

38 A Bizottság ebből azt a következtetést vonta le, hogy 2002 júliusában az FT‑t bizalmi válság érte.

39 Az FT korábbi vezérigazgatója ugyanis 2002. szeptember 16‑án bejelentette a sajtóban, hogy „a minősítés leromlása megakadályozza az [FT által] tervezett refinanszírozásokat”, és hogy „az FT adósságainak [2002] június végi visszaminősítése a Moody’s intézet részéről [….] bezárta [előtte] a piacok kapuit” (a megtámadott határozat (212) preambulumbekezdéséhez tartozó 131. lábjegyzet; lásd továbbá az említett határozat (212) preambulumbekezdését). A megtámadott határozat (252) preambulumbekezdéséhez tartozó 176. lábjegyzetből egyébként az is következik, hogy az FT könyvvizsgálóinak a vizsgálóbizottság előtti meghallgatása során az FT korábbi vezérigazgatója a következőket állította:

„De van egy elem, amit a fekete forgatókönyv sohasem vett számításba: az, hogy a tőkepiacok bezárulnak előttünk. Ezzel az eshetőséggel sohasem számoltunk, mert úgy gondoltuk, hogy ésszerűnek tűnik, hogy a [francia] állam, mint többségi részvényes jelenléte megakadályozná, hogy a piacok az [FT] esetleges csődjével számoljanak, anélkül hogy a [francia] államnak szükséges lenne támogatását kimutatni. Ezt a véleményt a piaci részvevők szinte mindegyike osztotta, mindaddig, amíg a három nagy hitelminősítő intézet egyike – és csak egy – úgy döntött, hogy az [FT] a fizetésképtelenség határán volt, és felülvizsgálta hitelminősítését, egyik napról a másikra bezárva előtte a piacokhoz való bármiféle hozzáférés lehetőségét. [...] Amikor [2002] június hónapban ez az egyetlen hitelminősítő intézet közzétette véleményét, és amikor így a piacok bezárultak előttünk, tudtam, hogy újabb kölcsönfelvétel nélkül az [FT]‑nek egy évvel később, 2003 első félévének a végén, fizetési nehézségei lennének”.

40 Egyrészt ezt a bizalmi válságot 2002. december 11‑én a nemzetgyűlés gazdasági bizottsága előtti meghallgatásán az FT új vezérigazgatója is megerősítette, amely meghallgatás jegyzőkönyve (a megtámadott határozat (39) preambulumbekezdéséhez tartozó 32. lábjegyzet) a következőképpen szól:

„[Az FT új vezérigazgatója] megjegyezte, hogy a kidolgozott finanszírozási tervet nem tartották be, a helyzet 2001 elején súlyosabbá vált, így azután 2003 nyarára előre látható volt a likviditási válság […] Kijelentette, hogy a fizetésképtelenségi helyzet fenyegetése alatt az [FT] sokkos állapotba került […] jelentős eladósodása miatt, mivel likvid eszközöket kellett találnia, hogy 2003‑ban 15 milliárd euró, majd 2004‑ben ugyancsak 15 milliárd euró, és 2005‑ben 20 milliárd euró törlesztést kifizessen […]”.

41 A megtámadott határozat (248) preambulumbekezdése megemlíti, hogy 2002. december 5‑én a francia szenátus pénzügyi bizottsága előtti meghallgatáson az FT új vezérigazgatója kijelentette, hogy „[e]gy hatalmas eladósodással szemben, az [FT] úgy tűnik, hogy nem érzékelte, hogy milyen helyzetben is van egy vállalat, amelynek romlik a hitelminősítése, és amely már nem juthatott hozzá a tőkepiacokhoz”.

42 Másrészt a francia szenátus a gazdasági és tervbizottság nevében 2002. november 21‑én benyújtott véleményben megállapította, hogy az FT alacsony szintű minősítése elmélyíti a rövid lejáratú tartozásai kezelésének válságát (a megtámadott határozat (39) preambulumbekezdése) az alábbiak szerint:

„Tehát 2003 [júniusában] várható, hogy az FT finanszírozási problémái kritikusak, sőt […] »megoldhatatlanok« lesznek. Ha az [FT]‑nek addigra (a büntető jellegű hitelminősítése miatt) nem sikerül visszajutnia a piacokra, a [francia] állam kénytelen lesz megtalálni azokat az eszközöket, amelyek segítik az [FT] refinanszírozását.”

43 A megtámadott határozat (245) és (246) preambulumbekezdéséből az is következik, hogy többek között a JP Morgan egy 2002. december 2‑i jelentése szerint az állam támogatása nélkül az FT nem lett volna képes új tőkékhez jutni a piacon, hogy adósságát refinanszírozza. E tekintetben a jelentés az alábbiakra hívja fel a figyelmet:

„Még mindig úgy tekintünk az FT kockázat/értékesülés alapján vett profiljára, hogy az nem vonzó, amíg egy stratégiai felülvizsgálatra sor nem kerül. […] Bár látunk egy jelentős kapacitást arra, hogy az FT csökkentse a költségeit, és jelentős hozamot termeljen, és még akkor is, ha az elnök‑vezérigazgatónak jóhírneve van, a [francia] kormánynak központi szerepe van abban, hogy megadja az FT‑nek azt a rugalmasságot, amire szüksége van. Ez idő alatt a likviditási kockázat folytatódik, és szerintünk egy tőkeemelés csak idő kérdése. […] A [francia] kormány szerepe még inkább központivá válik az adósság újrafinanszírozásában és csökkentésében. Ugyanakkor a 2003. évi elbátortalanító refinanszírozási esedékességekre tekintettel, az FT és a hitelminősítő intézetek rövid távon a likviditási kockázatokra és az [FT] refinanszírozására koncentráltak. Ez nem lenne lehetséges a [francia] kormány intervenciója nélkül – még az [FT] is elismerte ezt a harmadik negyedévben tartott telefonkonferenciáján.”

44 E helyzetben a hitelminősítő intézetek ugyanakkor fenntartották az FT biztos befektetési kategóriájú minősítését, figyelembe véve a francia hatóságok bejelentéseit (a megtámadott határozat (39) preambulumbekezdése). Ezenkívül a megtámadott határozat (222) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a francia állam és a konszolidációs műveletben részt vevő bankcsoport között 2002. szeptember 11‑én és 12‑én aláírt megállapodás jegyzőkönyvének egyik feltétele értelmében „[a] Moody’s és a [S & P] hitelminősítő intézeteknél a hosszú távú befektetéseket [helyesen: tartozásokat] illetően legalábbis fenn kell tartani a jelenlegi minősítéseket ([biztos] befektetési kategória); ezt a feltételt a garancia és a befektetési szerződésbe is beépítik”. Végül az egyik részt vevő bank, a Morgan Stanley az FT tőkeemelésében való kötelezettségvállalása vonatkozásában 2002. szeptember 12‑én kijelentette (a megtámadott határozat (222) preambulumbekezdéséhez tartozó 147. lábjegyzet):

„Úgy ítéljük meg, hogy a tervezett műveletet nehéz lenne a jelenlegi feltételek mellett megvalósítani, és hogy a piacok kedvező reagálása a hét végén nyilvánosságra kerülő nyilatkozatokra és közleményekre az egyik kulcsfontosságú elemét fogják képezni annak, hogy létrejöjjenek az e művelet megvalósításához szükséges feltételek.”

45 Harmadszor, az FT 2002. szeptemberi pénzügyi helyzetére (a megtámadott határozat (40)–(49) preambulumbekezdése), és különösen a francia hatóságok 2002. szeptember 13‑i (lásd a fenti 7. pontot) és október 2‑i (lásd a fenti 8. pontot) sajtóközleményére tekintettel a hitelminősítő intézetek módosították az FT adósságkezelésére vonatkozó minősítésüket, továbbá a piac bizalmának növekedésére hivatkoztak.

46 Így a Moody’s egy 2002. szeptember 13‑i sajtóközleményben módosította az FT adósságállományának minősítését, és azt az FT támogatására vonatkozó francia állami kötelezettségvállalás következtében negatívról átsorolta stabilra (a megtámadott határozat (52) preambulumbekezdése és 45. lábjegyzete), amely szerint:

„a Moody’s bizalmát megerősítette a [francia] kormány nyilatkozata, amely ismételten megerősítette erős támogatását az [FT] felé. Annak ellenére, hogy a Moody’s aggodalma a pénzügyi kockázat egészét illetően és különösen az [FT] likviditásainak a sérülékeny helyzetét illetően továbbra is fennáll, a Moody’s nagyobb bizalmat táplál aziránt, hogy a francia kormány támogatni fogja az [FT]‑t, ha nehézségei lennének adósságai törlesztésében.”

47 Ugyanakkor 2002. december 17‑én az S & P kijelentette egyrészt, hogy 2002 júliusa óta a francia hatóságok támogatása volt az egyik fő oka annak, hogy az FT minősítését a biztos befektetési kategóriában tartották. Másrészt, hogy a francia hatóságok részvényesi előleg nyújtását bejelentő nyilatkozata és az FT tőkéjében való részesedésükkel arányos jegyzésvállalása egy 15 milliárd eurós feltőkésítési műveletben bizonyítékként szolgált e támogatásra és az FT hitelezőinek jelentős védelmére nézve (a megtámadott határozat (58) preambulumbekezdése, továbbá 52. és 53. lábjegyzete).

48 A Bizottság ezenkívül azt is megállapította, hogy az FT tőkéjének 2003. februári és márciusi emelését követően a hitelminősítő intézetek már nem tekintették a francia állami támogatást az FT minősítése kulcselemének, amely támogatást az S & P 2002. december 17‑én, valamint a Moody’s 2003 februárjában továbbra is nagyon fontosnak tartott. A Moody’s így kijelentette (a megtámadott határozat (61) preambulumbekezdése és 54. lábjegyzete):

„A francia kormány állandóan hangoztatta, hogy támogatja az [FT]‑t, és az a szándéka, hogy szükség esetén pénzügyi támogatásban részesíti, hogy szembenézzen esetleges likviditási problémáival. Ezt a támogatást nyilvánvalóvá tette […] egy 9 milliárd eurós hitelkeret az [FT] részére, 18 hónapos időtartamra, mely kamatokat is tartalmaz, de amelyet kizárólag [FT]‑részvényekben kell törleszteni. Moody’s a [francia] állami támogatást Baa3 minősítésébe integrálja. […] [A]z [FT] jelentős eladósodásához kapcsolódó pénzügyi kockázat nem felel meg befektetői minősítésének (amelyet kompenzálnak jó operatív teljesítményei és a francia kormány burkolt támogatása.”

49 Az S & P FT‑re vonatkozó 2003. május 14‑i, vagyis a tőkeemelést követő minősítése egyébként egyértelműen az FT pénzügyi adatain alapult (a megtámadott határozat (61) preambulumbekezdése és 54. lábjegyzete).

50 A megtámadott határozat (247) preambulumbekezdése szerint többek között a Global Equity Research egy 2003. február 20‑i jelentése is megerősítette azt a tényt, hogy a tőkepiac csak a francia hatóságok nyilatkozatait követően tette lehetővé az FT számára a megfelelő feltételekkel történő refinanszírozást. E jelentés szerint „az azonnali likviditási problémákat megoldották: a 15 milliárd euró tőkeemelésben való részvétele megelőlegezéseként kezdeményezett 9 milliárd euró hitelkeret létrehozása óta az FT ismételten hozzájutott az adósságfinanszírozási piacokhoz, hogy csökkentse azonnali likviditási szükségleteit”.

D – A megtámadott határozat tárgya

51 A megtámadott határozat „Ennek a határozatnak a tárgya” címet viselő 6. címében a Bizottság először is emlékeztetett a Francia Köztársaság bejelentésének tárgyára, amely a részvényesi előleg Ambition 2005 terv keretében történő megvalósítására vonatkozott. A Bizottság megjegyezte továbbá, hogy „[a]nnak érdekében, hogy határozni lehessen arról, hogy vajon az intézkedések összeegyeztethetők‑e a Szerződéssel, megvizsgálta a tervezett előleg bejelentésével kapcsolatos eseményeket, közöttük a kormány 2002. július és december közötti nyilatkozatait”, és hogy „a bejelentett intézkedések nem elemezhetők anélkül, hogy figyelembe ne vegyék az [említett] nyilatkozat[oka]t”. E nyilatkozatokkal ugyanis a francia hatóságok kifejezést adtak azon elhatározásuknak, hogy megfelelő intézkedéseket hozzanak az FT pénzügyi nehézségeinek a megoldására. A részvényesi előleg nyújtására vonatkozó terv az előzőleg elhangzott szándékaik megvalósulását jelenti. Anyagi téren semmilyen jogi indoka nincs annak, hogy az érdemi tények vizsgálatát csupán azokra a tényekre korlátozzuk, amelyeket a francia állam a bejelentésében megnevezett. A támogatás fogalma objektív fogalom, ami a gazdasági realitásokra támaszkodik. Ebből az következik, hogy ha a Bizottságnak korábbi, objektíven érdemleges tényekről van tudomása, azokat is be kell vennie elemzésébe (a megtámadott határozat (185) preambulumbekezdése). A Bizottság hozzátette, hogy az eljárást megindító határozat (70) preambulumbekezdésében és 40. lábjegyzetében utalt arra, hogy a 2002 júliusa óta tett nyilatkozatok olyan elemek lehetnek, amelyeket utasítása keretében figyelembe kell venni (a megtámadott határozat 105. lábjegyzete).

52 A megtámadott határozat (186) és azt követő preambulumbekezdéseiben a Bizottság az alábbi módon foglalja össze álláspontját:

„(186) Ebben az esetben a Bizottság megállapítja, hogy a 2002. decemberi intézkedéseket, amelyek a bejelentés tárgyát képezték, [2002] július[a] óta több, a francia hatóságok által tett bejelentés és általuk hozott intézkedés előzte meg. Egyrészt ezek a nyilatkozatok és intézkedések lehetővé teszik, hogy jobban meg lehessen érteni a [2002] decemberi intézkedések okait és jelentőségét. Másrészt ezek az előzetes nyilatkozatok és intézkedések bizonyosan hatással voltak arra, hogy miként vélekedtek a piacok és a gazdasági szereplők az FT helyzetéről [2002] december[é]ben. Mivel a gazdasági szereplők magatartását ugyanakkor az állam magatartása befolyásolja, ezért az nem jelent objektív kritériumot arra, hogy azt követően ebből állapítsuk meg az állam magatartását. Ezeket az előzetes intervenciókat [helyesen: beavatkozásokat] tehát figyelembe kell venni akkor, amikor azt vizsgáljuk, hogy a decemberi intézkedések tartalmaztak‑e támogatásokat.

(187) Lehetséges ugyanis a francia hatóságok 2002 júliusa óta tett nyilatkozatainak és meghozott intézkedéseinek a maguk összességében való elemzése, melyek konkretizálásának az időpontját a [2002] decemberi intézkedések képeznék (a részvényesi előleg rendelkezésre bocsátása), tehát azok az intézkedések, amelyek a bejelentés tárgyát képezték […]

(188) Az adott eset elemzése első megközelítésre azt sugallja, hogy időbeli eltérés van a [2002.] július hónapban rendkívül előnyös, a vállalatnak szóló előnyök és az állami források potenciális elkötelezése között, amely inkább [2002.] december hónapban lett világosan meghatározva. Ugyanis akkor lehetne a gazdasági [...] miniszter kijelentéseit támogatásnak minősíteni, ha e nyilatkozatok világosan hatással voltak a piacokra és előnyt biztosítottak az [FT‑nek]. Ugyanakkor nem lenne könnyű a kétség lehetősége nélkül meghatározni, hogy a 2002. július [12]‑i nyilatkozat[…] olyan természetű[…] volt[…]‑e, hogy legalábbis potenciálisan állami forrásokat kötelez[ett] volna el. Ebből a szempontból a Bizottság alaposan elemzett számos jogi érvet, melyek igyekeztek kimutatni egyrészt, hogy az ilyen nyilvános nyilatkozatok jogi szempontból egy állami garanciával egyenértékűek, másrészt hogy az állam jóhírnevét kockáztatják, melynek megsértése gazdasági következményekkel jár. Összességében véve ezeket az elemeket fel lehetett úgy fogni, mint amelyek veszélyeztetik az állami forrásokat (akár úgy, hogy kiváltják az állam felelősségvállalását a befektetők irányában, akár megnövelve az állam későbbi beavatkozásainak a költségét). Az a tézis, miszerint a 2002. július [12]‑i nyilatkozat[…] támogatást jelentene[…], tehát egy újszerű, de valószínűleg nem alaptalan elgondolás.

(189) Ugyanakkor az adott esetben a Bizottság nem rendelkezik elegendő elemmel, amelyek ennek az újszerű tézisnek az alapján kétséget kizáróan bizonyítanák a támogatás jelenlétét. Ugyanakkor úgy látja, hogy megállapíthatja a támogatás jelenlétét egy hagyományosabb megközelítésben a decemberi intézkedésekből kiindulva, amelyek a bejelentés tárgyát képezték.

(190) Egyrészről ugyanis egyértelmű, hogy [2002.] december hónapban az állami források elkötelezése megtörtént. Másrészről az is nyilvánvaló, hogy december hónapban, ha figyelembe vesszük az előzetes nyilatkozatoknak és intézkedéseknek a piacra gyakorolt hatását, az [FT] számára előny keletkezett.

(191) E tekintetben a »magánbefektető a piacgazdaságban elv« nem alkalmazható arra, hogy igazolja ezt a [2002.] decemberi intervenciót [helyesen: beavatkozást], mint ahogy azt a francia hatóságok állítják, mert a gazdasági szereplők decemberi magatartását a kormány [2002] július[a] óta tett cselekedetei és [előzetes] bejelentései egyértelműen befolyásolták. Ha vannak is kétségek a tekintetben, hogy a [2002] július[a óta tett] nyilatkozatok eléggé pontosak voltak‑e ahhoz, hogy azok önmagukban támogatásnak minősüljenek, ahhoz nem fér kétség, hogy e nyilatkozatok legalábbis elegendők voltak ahhoz, hogy »megfertőzzék« a piacok értékítéletét, és [hatással legyenek] a gazdasági szereplők későbbi magatartásá[ra]. Ha ez a helyzet, akkor nem lehet a gazdasági szereplőknek ezt a magatartását egy semleges összehasonlítás kiindulási pontjának tekinteni, hogy ez alapján ítéljük meg a [francia] állam magatartását. A »magánbefektető a piacgazdaságban elv« nem támaszkodhat tehát arra a piaci helyzetre, amely [2002] december[é]re alakult ki, hanem logikusan egy olyan piaci helyzetre kell, hogy támaszkodjon, amelyet az előzetes nyilatkozatok hatása még nem befolyásolt.”

E – Az EK 87. cikk (1) bekezdésének és a körültekintő piacgazdasági magánbefektető elvének alkalmazása

53 A megtámadott határozatnak „Az érintett intézkedésnek az [EK] 87. cikk (1) bekezdése szerinti értékelése” címet viselő 7. címében a Bizottság többek között az alábbiakat hangsúlyozta (a megtámadott határozat (194) preambulumbekezdése):

„[A] részvényesi előleg (amely az [FT] feltőkésítésében való [francia] állami részvétel megelőlegezése) előnyt biztosít az FT javára, mert lehetővé teszi számára, hogy kibővítse finanszírozási eszközeit, és megnyugtassa a piacot esedékes fizetési kötelezettségei teljesítésére vonatkozó képességét illetően. Még ha a [részvényesi] előlegre vonatkozó [szerződést] soha nem is írták alá, a piac felé érzékeltetett látszat, miszerint ilyen előleg létezik, alkalmas arra, hogy az FT számára előnyt jelentsen, mert a piac úgy tekintette, hogy az [FT] pénzügyi helyzete szilárdabb [...]. Ez [hatással lehetett] volna az FT kölcsönfelvételi feltételei[re].”

54 A Bizottság megállapította továbbá (a megtámadott határozat (195) preambulumbekezdése), hogy:

„[A]z a tény, miszerint egy potenciális forrásáthelyezést kiváltó állami kötelezettségvállalás felajánlásából olyan előny származik, amelyik nem azonnali, nem zárja ki, hogy ezt az előnyt állami források révén nyújtották. »E tekintetben arra kell […] rámutatni, hogy az állandó joggyakorlat [helyesen: ítélkezési gyakorlat] szerint nem szükséges minden esetben megállapítani, hogy történt‑e állami forrásáthelyezés ahhoz, hogy egy bizonyos egy vagy több vállalatnak nyújtott előnyt az [EK] 87. cikk (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősítsenek« (a 113. lábjegyzet: a Bíróság C‑482/99. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben 2002. május 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑4397. o.] 36. pontja, lásd továbbá a Bíróság C‑387/92. sz. Banco Exterior de España ügyben 1994. március 15‑én hozott ítéletének [EBHT 1994., I‑877. o.] 14. pontját, valamint a Bíróság C‑6/97. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 1999. május 19‑én hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑2981. o.] 16. pontját). Eszerint még egy olyan előny is, amelyet egy esetleges pótlólagos állami tehervállalás révén nyújtottak, állami támogatásnak minősül akkor, ha az [helyesen: minősül, mivel] hatással van a versenyre és a tagállamok közötti kereskedelemre (a 114. lábjegyzet: a Bíróság C‑200/97. sz. Ecotrade‑ügyben 1998. december 1‑jén hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑7907. o.] 43. pontja, és a Törvényszék T‑204/97. és T‑270/97. sz., EPAC kontra Bizottság egyesített ügyekben 2000. június 13‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑2267. o.] 80. pontja).”

55 Egy ilyen „részvényesi előleg rendelkezésre bocsátásának a bejelentésével, amelyet e rendelkezésre bocsátás előzetes feltételeinek a teljesítésével társítottak […], azzal a piac számára keltett látszattal, mintha ezt az előleget ténylegesen rendelkezésre bocsátották volna […] és végül a parafált és az ERAP által aláírt előlegszerződésnek az FT részére való elküldésével állami források pótlólagos megterhelése” történt. Még ha ezt a szerződést az FT soha nem is írta alá, ez akkor sem jelenti azt, hogy ne történt volna meg az állami források potenciális lekötése. A Bizottság szerint egyrészt, „amennyiben ez a dokumentum szerződéses ajánlatot képezett, és mindaddig, amíg azt vissza nem vonták, az FT azt bármikor aláírhatta volna, biztosítva ezzel magának a jogot, hogy azonnal megkaphassa a 9 milliárd euró összeget”, és másrészt „[a] [francia] állam tudatában kellett, hogy legyen ennek, ezért az ERAP révén az FT rendelkezésére kellett tartania az ennek megfelelő forrásokat” (a megtámadott határozat (196) preambulumbekezdése). A Bizottságnak ennélfogva meg kellett vizsgálnia, hogy az FT‑nek eszerint nyújtott előny megfelel‑e a körültekintő magánbefektető elvének, és hatással van‑e a versenyre és a tagállamok közötti kereskedelemre (a megtámadott határozat (197) preambulumbekezdése).

56 A Bizottság, miután megállapította, hogy az FT‑nek nyújtott előny torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, és alkalmas arra, hogy érintse a tagállamok közötti kereskedelmet (a megtámadott határozat (198)–(201) preambulumbekezdése), a megtámadott határozat „A körültekintő magánbefektető a piacgazdaságban elv” címet viselő 8. címében azt a kérdést vizsgálta meg, hogy a francia hatóságok által a részvényesi előlegre vonatkozó tervet megelőző hónapok során tett nyilatkozatok összességét figyelembe véve tiszteletben tartották‑e az említett elvet (a megtámadott határozat (202) és azt követő preambulumbekezdései).

57 A francia hatóságok 2002. július 12‑i nyilatkozatából (lásd a fenti 4. pontot), és a 2002. szeptember 13‑i, október 2‑i és december 4‑i sajtóközleményéből (lásd a fenti 7., 8. és 11. pontot) a Bizottság lényegében arra következtetett, hogy „[e]zeket a nyilatkozatokat összességükben úgy lehet tekinteni, mint amelyek nyilvánosságra hozták a [francia] államnak azt a szándékát, hogy ha az [FT‑nek] finanszírozási problémái vagy pénzügyi nehézségei lennének, az állam meghozná a szükséges intézkedéseket, hogy ezeken túljusson”, és mint amelyek e tekintetben kinyilvánítják az állam kötelezettségvállalását. Ezek a nyilvános, ismételt, egybehangzó és a francia államnak tulajdonítható nyilatkozatok ugyanis kellőképpen egyértelműek, pontosak és véglegesek ahhoz, hogy hiteles módon tükrözzék az állam feltétel nélküli kötelezettségvállalását, többek között a pénzügyi és ipari miliőt illetően, amelyek szintén idetartoznak (a megtámadott határozat (206)–(213) és (217) preambulumbekezdése). Sőt, e nyilvános nyilatkozatokon kívül a francia hatóságok „a piac olyan fő szereplőivel” is kapcsolatba léptek, mint az S & P (lásd a fenti 35. és 37. pontot), annak érdekében, hogy tájékoztassák őket szándékukról, és hogy gyorsan ismét bizalmat keltsenek a piacon, elkerülve ezzel az FT adóssága minősítésének „junk bond” kategóriára való rontását (a megtámadott határozat (212) preambulumbekezdése).

58 Az ilyen nyilatkozatok teljes mértékben alkalmasak arra, hogy azokat a piac hitelesnek fogadja el, és ennek következtében e nyilatkozatok a piacokban olyan elvárást keltenek, miszerint a francia állam „minden szükséges lépést megtesz annak érdekében, hogy az FT bármely pénzügyi problémáját megoldja”. A Bizottság szerint „[h]a a [francia] állam nem tett volna eleget ennek az elvárásnak, ez közvetlenül érintette volna tulajdonosi, részvényesi vagy vállalatvezetői jó hírét, akár tőzsdén jegyzett vállalatokról legyen szó, akár nem, és kötvénykibocsátó minőségében is, az államadósság finanszírozásában”. Ezek a nyilatkozatok tehát egy, az állam jóhírnevére épülő stratégiát fejeznek ki (a megtámadott határozat (217) preambulumbekezdése). Következésképpen ezek az elemek „úgy tekinthetők, mint amelyek ténylegesen veszélybe sodorhatják az állami forrásokat”, és „[a]z a tézis, miszerint a […] 2002 júliusa óta tett nyilatkozat[ok] támogatásnak minősülnek, […] egy újszerű tézis, de valószínűleg nem alaptalan” (a megtámadott határozat (218) preambulumbekezdése).

59 A megtámadott határozat (219) preambulumbekezdésében azonban a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy „nem tudja kétséget kizáróan bizonyítani a támogatás meglétét ezen az alapon”. Ugyanakkor úgy látta, hogy „megállapíthatja a támogatás jelenlétét egy hagyományosabb megközelítésben, a 2002. decemberi intézkedésekből kiindulva, amelyek a bejelentés tárgyát képezték”. Ebből a szempontból elegendő „kimutatni, hogy az előzetes nyilatkozatok ténylegesen befolyásolták a piac decemberi felfogását, anélkül, hogy ezeket a […] nyilatkozatokat önmagukban támogatásnak kellene minősíteni”.

60 Többek között a 2004. április 28‑i jelentés, amely az FT részvényei (egy 37,8%‑tól 43,8%‑ig terjedő sávban) és kötvényei (egy 3,2%‑tól 9,7%‑ig terjedő sávban) értékének rendellenes és nem elhanyagolható növekedésére hívja fel a figyelmet a 2002. július 12‑i nyilatkozatot követően, az S & P ugyanaznapi sajtóközleménye (lásd a fenti 35. pontot), valamint a Deutsche Bank 2002. július 22‑i jelentése (lásd a fenti 37. pontot) alapján a Bizottság arra következtetett, hogy „a piac ezeket a nyilatkozatokat úgy tekintette, mint a [francia] államnak az FT támogatására vonatkozó hiteles kötelezettségvállalási stratégiáját” (a megtámadott határozat (220)–(222) preambulumbekezdése).

61 A francia hatóságok nyilatkozatai ugyanis meghatározók voltak az FT biztos befektetési kategóriájú minősítésének fenntartásában, míg a „junk bond” minősítés a részvényesi előleg nyújtását kevésbé valószínűvé, és minden bizonnyal jóval költségesebbé tette volna (a megtámadott határozat (225) preambulumbekezdésének vége). Ebben az értelemben a francia hatóságok azon döntése, hogy az FT feltőkésítésének megelőlegezéseként hitelkeretet bocsátanak rendelkezésre, az általuk tett nyilatkozatok végrehajtását jelenti (a megtámadott határozat (226) preambulumbekezdése).

62 A Bizottság szerint nem mérvadó az, hogy az FT 2003 áprilisában lefolytatott feltőkésítése sikeres volt, és hogy a részvényesi előleg nyújtását sohasem hajtották végre. A körültekintő magánbefektető kritériumának alkalmazása arra vezeti a Bizottságot, hogy olyan elemekből induljon ki, amelyekkel a befektető befektetési döntése pillanatában rendelkezik. Ennélfogva e 2003. áprilisi művelet sikerét nem lehet figyelembe venni a francia állam 2002. decemberi magatartásának a megítélésében. Egyébként, amennyiben a francia hatóságok nyilatkozatai befolyást gyakoroltak a piacra és a gazdasági szereplők magatartására, a Bizottság „nincs abban a helyzetben, hogy más gazdasági szereplők magatartását vegye alapul, amikor az állam magatartását megítéli, és így az egyidejűség kritériumát alkalmazza”. A Bizottság szerint „[u]gyanis a [francia] állam júliusi, majd megismételt nyilatkozatai, hogy meghozza a szükséges intézkedéseket, amelyekkel az [FT] megoldhatja finanszírozási problémáit, meghamisítják az egyidejűség próbáját, amennyiben a magánbefektetőkre már nem lehet úgy tekinteni, mintha csupán az [FT] helyzetéből kiindulva hoznák meg döntésüket, és ez független attól a körülménytől, hogy megállapítható‑e, hogy vajon ezek a nyilatkozatok tartalmaztak‑e állami támogatást, vagy sem”. A körültekintő magánbefektető elvének alkalmazása nem támaszkodhat a piac 2002. decemberi helyzetére, hanem logikusan „arra a piaci helyzetre kell támaszkodnia, amikor azt még nem fertőzték meg az előzetes nyilatkozatok és intervenciók [helyesen: beavatkozások]” (a megtámadott határozat (227) preambulumbekezdése).

63 Márpedig „úgy tűnik”, hogy amennyiben a vitatott befektetési döntések a 2002 júliusa előtti helyzet összefüggésében kerülnek vizsgálatra, vagyis az FT‑t ebben az időszakban sújtó pénzügyi és bizalmi válságra tekintettel, illetve amikor a francia hatóságok még semmiféle intézkedést és nyilatkozatot nem tettek, ezek a vitatott befektetési döntések nem tartják tiszteletben a körültekintő magánbefektető elvét (a megtámadott határozat (228) preambulumbekezdése). E körülmények között „valószínűtlen, hogy egy magánbefektető 2002 júliusa óta hasonló nyilatkozatokat tett volna, mint amilyeneket a francia kormány fogalmazott meg, és amelyek pusztán gazdasági szempontból alkalmasak lettek volna arra, hogy komolyan elkötelezzék szavahihetőségét és jó hírét, jogi szempontból pedig alkalmasak lettek volna arra, hogy mindenesetre már ettől az időponttól arra kötelezzék, hogy pénzügyileg támogassa az [FT]‑t”. Egy ilyen befektető tehát az FT‑vel kapcsolatban rendkívül nagy kockázatot vállalt volna magára, mindenféle kompenzáció nélkül. Márpedig minden bizonnyal még egy olyan referenciarészvényes, aki ugyanolyan információkkal rendelkezett volna, mint amelyekkel a francia hatóságok abban az időben rendelkeztek, sem tett volna 2002 júliusában támogató nyilatkozatot az FT javára anélkül, hogy előzetesen ne végzett volna alapos vizsgálatot a vállalat pénzügyi helyzetére vonatkozóan, és ne hozta volna meg a rendbehozatalhoz szükséges intézkedéseket, hogy mérlegelni tudja azt a kockázatot, amelyet egy ilyen lépés magában foglal. Mindenesetre egy ilyen referenciarészvényesnek szüksége lett volna a pénzügyi piacok részvételére, hogy rendbe hozza az FT helyzetét. Márpedig az említett piacok „ebben az időszakban nem úgy tűntek, hogy hajlandók befektetni, vagy nagyobb hitelt nyújtani az FT‑nek” (a megtámadott határozat (229) preambulumbekezdése).

64 A fentiek összességéből az következik, hogy „a körültekintő magánbefektető a piacgazdaságban [kritériuma] nem teljesült”, és hogy „[k]övetkezésképpen a részvényesi előleg tervvel az FT‑nek nyújtott előny – azt a francia hatóságok előzetes nyilatkozatainak és intervencióinak [helyesen: beavatkozásainak] a fényében vizsgálva – állami támogatás, még akkor is, ha az előny mértékét nehéz kiszámítani” (a megtámadott határozat (230) preambulumbekezdése).

F – A szóban forgó támogatás közös piaccal való összeegyeztethetősége

65 A megtámadott határozatnak „A támogatás összeegyeztethetősége” címet viselő 9. címében a Bizottság megállapította egyrészt, hogy a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatásról (HL 1999. C 288., 2. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 322. o.) szóló bizottsági közlemény 4–6. pontja értelmében az FT‑t nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak kell tekinteni, másrészt pedig, hogy a szóban forgó támogatási intézkedéseket nem lehet a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott támogatásnak tekinteni, mivel azok nem felelnek meg az ezen iránymutatásban előírt engedélyezési feltételeknek (a megtámadott határozat (231)–(255) preambulumbekezdése). Az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja és a fent hivatkozott iránymutatás alapján a Bizottság tehát arra következtetett, hogy ezek az intézkedések a közös piaccal összeegyeztethetetlenek (a megtámadott határozat (256) preambulumbekezdése).

G – A szóban forgó támogatás visszatéríttetése

66 A megtámadott határozatnak „A támogatás visszatérítése [helyesen: visszatéríttetése]” címet viselő 10. címében a Bizottság kimondta, hogy ebben a stádiumban lehetetlen elvégezni a vitatott támogatások pontos számszerűsítését azoknak a 659/1999 rendelet 14. cikke alapján történő visszatéríttetése érdekében (a megtámadott határozat (257)–(259) preambulumbekezdése).

67 A Bizottság szerint „[m]inden erőfeszítése ellenére […] nem volt abban a helyzetben, hogy a bejelentett intézkedések »nettó« pénzügyi hatásának egy ésszerű értékelését megkapja, amit egy olyan elméleti számítás alapján kellene megállapítani, amely különválasztja a [francia] államnak tulajdonítható cselekedetek és nyilatkozatok hatását minden olyan más elemtől, amely hatást gyakorolhatott az FT helyzetére, vagy arra, hogy ezt hogyan fogta fel a piac”. Hozzátette, hogy „[a]z sem tűnik lehetségesnek, hogy a [megtámadott] határozatba olyan számítási paramétereket építsenek be, amelyek eléggé precízek ahhoz, hogy a végleges számítást a [megtámadott] határozat végrehajtási fázisában lehessen elvégezni”. A Bizottság ebből arra következtetett, hogy „[e] különleges körülmények között, a 659/1999 [...] rendelet 14. cikkének (1) bekezdése alapján, miszerint »a Bizottság nem követeli a támogatás visszatérítését [helyesen: visszatéríttetését], ha ezzel a közösségi jog valamely általános elvébe ütközne«, a tagállam védelmi [helyesen: védelemhez való] jogának a tiszteletben tartása akadálya lehet a visszatérítésnek [helyesen: visszatéríttetésnek]” (a megtámadott határozat (261) preambulumbekezdése).

68 A Bizottság szerint ez a megállapítás a támogatás kedvezményezettjeit jogos bizalma védelmének elvére tekintettel is igazolt (a megtámadott határozat (262) preambulumbekezdése). Ezzel kapcsolatban a megtámadott határozat (263) és (264) preambulumbekezdésében kijelentette:

„(263) A Bizottság figyelembe vette a [francia] kormány nyilatkozatait az állami támogatásokra vonatkozó szabályokkal összefüggésben az érintett intézkedés megfelelőségének a megállapításában [helyesen: közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelésében]. Elszigetelten szemlélve a részvényesi előlegtervezetet, bizonyára úgy ítélték volna meg, hogy az a Szerződés szerint nem jelent támogatást. Ugyanakkor a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a nyilatkozatok azzal a hatással jártak, hogy az [FT‑vel] kapcsolatosan visszaállították a bizalmat a piacon, kizárva ezzel a körültekintő befektető [helyesen: magánbefektető] elvének az alkalmazhatóságát, és a részvényesielőleg‑tervezetből az FT‑nek nyújtott támogatás materiális megvalósítása lett. A Bizottság elismeri, hogy első alkalommal fordul elő, hogy azt a kérdést kell megvizsgálnia, hogy vajon ez a típusú magatartás támogatást jelent‑e. Amennyiben a támogatás következésképpen olyan magatartásoktól függ, amelyek megelőzték a [részvényesi]előleg‑tervezet bejelentését, egy gondos piaci szereplő jóhiszemű lehetett az érintett tagállam magatartásának a jogszerűsége iránti bizalmában, aki a maga részéről megfelelően bejelentette az előleg tervezetet. Ahogy azt Darmon főtanácsnok a C‑5/98. sz., Bizottság kontra Németország ügyben ismertetett indítványában (a Bíróság 1990. szeptember 20‑án hozott ítélete, EBHT 1990., I‑3437. o.) mondta: »nem lehet figyelmen kívül hagyni azt az elbizonytalanodást, ami egyes vállalatokon bizonyos ’atipikus’ támogatási formák esetében úrrá lesz, hogy most szükséges‑e ezeket bejelenteni, vagy sem«.

(264) Következésképpen a Bizottság arra a megállapításra jut, az FT‑nek lehetett jogos elvárása [helyesen: bizalma] aziránt, hogy [a Francia Köztársaság] magatartása nem jelent állami támogatást. A fentiek alapján a Bizottság úgy ítéli meg, hogy ebben az esetben a támogatás visszatérítésének [helyesen: visszatéríttetésének] elrendelése ellentétes lenne a közösségi jog általános elveivel.”

Az eljárás és a felek kérelmei

I – A T‑425/04. és T‑444/04. sz. ügyek

69 A Törvényszék Hivatalához 2004. október 13‑án benyújtott keresetlevelével a Francia Köztársaság előterjesztette a T‑425/04 számon nyilvántartásba vett keresetet.

70 A Törvényszék Hivatalához 2004. november 5‑én benyújtott keresetlevelével az FT előterjesztette a T‑444/04 számon nyilvántartásba vett keresetet.

71 A Francia Köztársaság és az FT azt kéri, hogy a Törvényszék:

– semmisítse meg a megtámadott határozatot;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

72 A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– a kereseteket mint elfogadhatatlanokat utasítsa el;

– másodlagosan a kereseteket mint megalapozatlanokat utasítsa el;

– a Francia Köztársaságot és az FT‑t kötelezze a költségek viselésére.

73 A Bouygues‑társaságok a Törvényszék Hivatalához 2007. október 25‑én benyújtott kérelmükben kérték, hogy a Bizottság kérelmeinek támogatása végett beavatkozhassanak a T‑444/04. sz. ügybe.

74 A Bizottság a Törvényszék Hivatalához 2007. november 20‑án benyújtott beadványában közölte, hogy nincs kifogása az ellen, hogy a Bouygues‑társaságok a kérelmeinek támogatása végett beavatkozzanak. Ugyanakkor hozzátette, hogy a Bouygues‑társaságok által ezen beavatkozás keretében előterjesztett érveknek a keresetük alátámasztására a T‑450/04. sz. ügyben előterjesztett érvekkel való összhangját illetően fenntartja álláspontját (lásd a lenti 78. és azt követő pontokat).

75 Az FT a Törvényszék Hivatalához 2007. november 21‑én benyújtott beadványában arra kérte a Törvényszéket, hogy ezt a beavatkozás iránti kérelmet nyilvánítsa elfogadhatatlannak, és a Bouygues‑társaságokat kötelezze a költségek viselésére, másodlagosan pedig korlátozza ezt a beavatkozást a szóbeli szakaszra.

76 Az FT a Törvényszék Hivatalához 2007. december 4‑én benyújtott beadványában kérte a T‑444/04. sz. ügyben benyújtott keresetlevél és a válasz egyes elemeinek a Bouygues‑társaságokkal szembeni bizalmas kezelését.

77 A Törvényszék harmadik tanácsának elnöke 2008. január 30‑i végzésében engedélyezte, hogy a Bouygues‑társaságok a T‑444/04. sz. ügy szóbeli szakaszában beavatkozzanak a Bizottság kérelmeinek támogatása végett, elrendelte továbbá, hogy közöljék a beavatkozókkal a tárgyalásra készített jelentés ideiglenes, nem bizalmas változatát, az FT bizalmas kezelésre vonatkozó kérelmének megalapozottságáról azonban nem határozott. A tárgyalásra készített jelentés e nem bizalmas változatának tartalmával szemben a felek egyike sem terjesztett elő kifogást.

II – A T‑450/04. sz. ügy

78 A Bouygues‑társaságok a Törvényszék Hivatalához 2004. november 9‑én benyújtott keresetlevelükkel előterjesztették a T‑450/04 számon nyilvántartásba vett keresetet.

79 A Bouygues‑társaságok azt kérik, hogy a Törvényszék:

– semmisítse meg a megtámadott határozatot;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

80 A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– a megtámadott határozat 1. cikkének megsemmisítése iránti kérelmet mint elfogadhatatlant, másodlagosan pedig mint megalapozatlant utasítsa el;

– a megtámadott határozat 2. cikkének megsemmisítése iránti kérelmet mint megalapozatlant utasítsa el;

– a Bouygues‑társaságokat kötelezze a költségek viselésére.

81 Az FT és a Francia Köztársaság a Törvényszék Hivatalához 2005. március 25‑én és 29‑én benyújtott beadványaiban kérte, hogy a Bizottság kérelmeinek támogatása végett beavatkozhasson a T‑450/04. sz. ügybe. A Törvényszék harmadik tanácsának elnöke 2005. május 25‑i végzéseiben engedélyezte ezeket a beavatkozásokat. A megadott határidőn belül a beavatkozók benyújtották beavatkozási beadványaikat, a Bouygues‑társaságok és a Bizottság pedig megtették az e beadványokkal kapcsolatos észrevételeiket.

82 A Francia Köztársaság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– a megtámadott határozat 2. cikkének megsemmisítése iránti kérelmet mint megalapozatlant utasítsa el;

– a Bouygues‑társaságokat kötelezze a költségek viselésére.

83 Az FT azt kéri, hogy a Törvényszék:

– a keresetet mint megalapozatlant utasítsa el;

– a Bouygues‑társaságokat kötelezze a költségek viselésére.

III – A T‑456/04. sz. ügy

84 Az AFORS a Törvényszék Hivatalához 2004. november 12‑én benyújtott keresetlevelével előterjesztette a T‑456/04 számon nyilvántartásba vett keresetet.

85 Az AFORS azt kéri, hogy a Törvényszék:

– semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkét;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

86 A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– a megtámadott határozat 1. cikkének megsemmisítése iránti kérelmet mint elfogadhatatlant utasítsa el;

– a megtámadott határozat 2. cikkének megsemmisítése iránti kérelmet mint megalapozatlant utasítsa el;

– az AFORS‑t kötelezze a költségek viselésére.

87 Az FT és a Francia Köztársaság a Törvényszék Hivatalához 2005. március 25‑én és 29‑én benyújtott beadványaiban kérte, hogy a Bizottság kérelmeinek támogatása végett beavatkozhasson a T‑456/04. sz. ügybe. A Törvényszék harmadik tanácsának elnöke 2005. május 12‑i és 25‑i végzéseiben engedélyezte ezeket a beavatkozásokat. A megadott határidőn belül a beavatkozók benyújtották beavatkozási beadványaikat, az AFORS pedig megtette az e beadványokkal kapcsolatos észrevételeit.

88 A Francia Köztársaság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– a keresetet utasítsa el;

– az AFORS‑t kötelezze a költségek viselésére.

89 Az FT azt kéri, hogy a Törvényszék:

– a megtámadott határozat 1. cikkének megsemmisítése iránti kérelmet mint elfogadhatatlant utasítsa el;

– a megtámadott határozat 2. cikkének megsemmisítése iránti kérelmet mint megalapozatlant utasítsa el;

– az AFORS‑t kötelezze a költségek viselésére.

IV – Pervezető intézkedések, kibővített ítélkező testület elé utalás és egyesítés

90 A Törvényszék eljárási szabályzatának 64. cikke szerinti pervezető intézkedések címén a T‑425/04., T‑444/04. és T‑450/04. sz. ügyeket érintően a Törvényszék a 2007. december 11‑i levélben egyrészt felhívta a Bizottságot egyes dokumentumok benyújtására, másrészt írásbeli kérdéseket intézett a Francia Köztársasághoz, az FT‑hez és a Bizottsághoz, és írásbeli válaszadásra hívta fel őket. A felek a megadott határidőn belül eleget tettek e pervezető intézkedéseknek.

91 A Törvényszék 2008. február 13‑án az eljárási szabályzat 14. cikke alapján, valamint a harmadik tanács javaslatára a négy ügyet a feleknek az említett szabályzat 51. cikke szerinti meghallgatását követően kibővített ítélkező testület elé utalta.

92 A Bouygues‑társaságok a Törvényszék Hivatalához 2008. április 15‑én, a T‑450/04. sz. ügy keretében benyújtott beadványban az eljárási szabályzat 50. cikkének 1. §‑a alapján kérték a T‑425/04., T‑444/04., T‑450/04. és T‑456/04. sz. ügyek egyesítését. Az ezen ügyekben részt vevő többi fél a megadott határidőn belül észrevételeket terjesztett elő e kérelemmel kapcsolatban.

93 Az FT a Törvényszék Hivatalához 2008. május 14‑én benyújtott beadványban az eljárási szabályzat 50. cikkének 2. §‑a alapján kérte a T‑425/04., T‑450/04. és T‑456/04. sz. ügyekben részt vevő többi fél tekintetében a T‑444/04. sz. ügyben benyújtott keresetlevélben és a válaszban szereplő egyes elemek, valamint a keresetlevél bizonyos mellékleteinek bizalmas kezelését, és benyújtotta ezen eljárási iratok nem bizalmas változatát.

94 A Törvényszék kibővített harmadik tanácsának elnöke az eljárási szabályzat 50. cikke alapján 2009. február 17‑i végzésével a szóbeli szakasz lefolytatása és ítélethozatal céljából egyesítette a T‑425/04., T‑444/04., T‑450/04. és T‑456/04. sz. ügyeket. Emellett a kibővített harmadik tanács elnöke elrendelte egyrészt, hogy az egyesített ügyek eljárási irataiba való betekintést az iratok nem bizalmas változataira korlátozzák, másrészt pedig, hogy a tárgyalásra készített jelentés ideiglenes, nem bizalmas változatát közölni kell a felekkel, az FT bizalmas kezelésre vonatkozó kérelmének megalapozottságáról azonban nem határozott. E tekintetben a felek egyike sem terjesztett elő kifogást.

V – Szóbeli szakasz

95 Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (kibővített harmadik tanács) a szóbeli szakasz megnyitásáról határozott.

96 A 2009. április 21‑i tárgyaláson a Törvényszék meghallgatta a felek szóbeli előadásait és a Törvényszék szóbeli kérdéseire adott válaszaikat.

97 A tárgyaláson a Bizottság elállt a T‑456/04. sz. ügyben előterjesztett első kereseti kérelmétől, amelyben azt kérte, hogy a Törvényszék az AFORS‑nak a megtámadott határozat 1. cikkének megsemmisítése iránti kérelmét mint elfogadhatatlant utasítsa el, amit a tárgyaláson felvett jegyzőkönyvben is rögzítettek.

A jogkérdésről

I – A megtámadott határozat 1. cikkének megsemmisítése iránti kérelemről

A – A T‑425/04., T‑444/04., T‑450/04. és T‑456/04. sz. ügyekben előterjesztett elfogadhatatlansági kifogásokról

1. A felek érvei

98 A Bizottság úgy érvel, hogy a T‑425/04. és T‑444/04. sz. ügyekben benyújtott keresetek, valamint a T‑450/04. sz. ügyben a megtámadott határozat 1. cikkének megsemmisítése iránti kérelem az eljáráshoz fűződő érdek hiánya miatt elfogadhatatlan.

99 A Francia Köztársaság és az FT keresetét illetően a Bizottság fenntartja, hogy e felperesek már kielégítést kaptak, és nem fűződik érdekük a megtámadott határozat egészének megsemmisítéséhez, mivel még ha ez a határozat a szóban forgó támogatást a közös piaccal összeegyeztethetetlennek is nyilvánítja, annak visszatéríttetését nem rendeli el.

100 Bár a Szerződés értelmében egy tagállam kiemelt felperesnek számít, és nem kell bizonyítania, hogy a vitatott aktus az ő tekintetében joghatásokkal bír, mégis létrejött és fennálló érdeke kell, hogy fűződjön e jogi aktus megsemmisítéséhez. Következésképpen egy tagállam csak a neki sérelmet okozó aktusokkal szemben nyújthat be keresetet, vagyis azokkal szemben, amelyek természetüknél fogva egyértelműen módosítják a tagállam jogi helyzetét. Emellett annak megállapításához, hogy valamely jogi aktus joghatásokat vált‑e ki, annak tartalmát kell megvizsgálni. Ezeket a feltételeket a többi felperesre, úgymint az FT‑re és a Bouygues‑társaságokra még inkább alkalmazni kell.

101 A Bouygues‑társaságok keresetével kapcsolatban a Bizottság úgy véli, hogy az első megsemmisítési jogalapjuk keretében ezek a felperesek a megtámadott határozat (219) preambulumbekezdéséig egyetértenek a kifejtett érveléssel. Valójában nem támadják az említett határozatot amiatt, hogy az a bejelentett intézkedéseket a közös piaccal összeegyeztethetetlen támogatásnak minősíti, mivel ez a minősítés érdekükben áll, és megfelel az elvárásaiknak. Ezt ők kizárólag annyiban vitatják, hogy a Bizottság nem állapította meg, hogy 2002 júliusa óta tett nyilatkozatok együttesen vagy külön‑külön is állami támogatásoknak minősülnek. A megtámadott határozat 1. cikke tehát a Bouygues‑társaságoknak kedvez, és nem igazol e cikk megsemmisítéséhez fűződő, létrejött és fennálló érdeket.

102 A Bizottság szerint egyedül egy aktus rendelkező része alkalmas joghatások kiváltására és következésképpen kifogásolásra. A megtámadott határozat indokolásában szereplő megfontolások önmagukban nem alkalmasak arra, hogy megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezzék, és csak akkor lehet ezeket a közösségi bíróság jogszerűségi vizsgálatának alávetni, ha egy sérelmet okozó aktus indokolásaként a rendelkező rész szükségszerű alátámasztására szolgálnak. Ki kell tehát jelenteni, hogy egy, a felperesnek kedvező határozat nem alkalmas arra, hogy az neki sérelmet okozzon, és az érintett harmadik felek jogainak sérelme hiányában e határozattal szemben megsemmisítés iránti keresetet indítson.

103 E tekintetben a Bizottság emlékeztet a Bíróság C‑164/02. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 2004. január 28‑án hozott végzésének (EBHT 2004., I‑1177. o.) 18–25. pontjára, amely szerint az eljáráshoz fűződő érdek hiánya miatt elfogadhatatlan egy állami támogatásokról szóló határozat címzett tagállamának keresete, ha ez a határozat számára kedvező, mivel bizonyos intézkedéseket a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánít. A Bíróság szerint e határozat rendelkező része nem váltott ki olyan kötelező joghatásokat, amelyek alkalmasak a felperes érdekeinek befolyásolására, mivel jogi helyzetét nem módosítja alapvetően és nyilvánvalóan. Az e végzés alapjául szolgáló helyzet kissé különbözik ugyan a jelen jogvita alapjául szolgáló helyzettől abban, hogy az FT javára hozott intézkedéseket a közös piaccal összeegyeztethetetlen támogatásoknak minősítették. Azonban egyrészt annak megállapításával, hogy e támogatásokat nem lehet visszatéríttetni, a megtámadott határozat a Francia Köztársaságnak és az FT‑nek kedvez, és természeténél fogva nem alkalmas arra, hogy módosítsa a jogi helyzetüket, vagy hátrányt okozzon számukra. Másrészt, mivel a megtámadott határozat 1. cikke az FT javára hozott intézkedéseket a közös piaccal összeegyeztethetetlen támogatásoknak minősíti, ezzel a Bouygues‑társaságokat elégíti ki, és szintén nem alkalmas arra, hogy módosítsa a jogi helyzetüket, vagy sérelmet okozzon nekik. A Bouygues‑társaságok ugyanis nem vitatják ezt a rendelkező részt, hanem mindössze azon megállapítás megsemmisítését kérik, amely szerint a 2002 júliusa óta tett nyilatkozatok összefüggésében vizsgálva egyedül a részvényesi előleg minősül állami támogatásnak. Mindenesetre e négy felperesnek nem fűződik létrejött és fennálló érdeke a jelen jogvita eldöntéséhez, mivel még ha kérelmeik megalapozottnak minősülnek is, jogi helyzetük a megtámadott határozat 1. cikkének megsemmisítését követően is változatlan marad, függetlenül az ilyen megsemmisítést igazoló indokoktól.

104 A Francia Köztársaság által támogatott Bizottság hozzáteszi, hogy – noha nem vitatja a Bouygues‑társaságoknak a megtámadott határozat 2. cikkének megsemmisítéséhez fűződő érdekét – úgy véli, helyzetük mindenképpen ellentmondásos. Feltételezve ugyanis, hogy a Bouygues‑társaságoknak a megtámadott határozat 1. cikkének megsemmisítése iránti kérelme megalapozott, a Törvényszék nem dönthet az említett határozat 2. cikkének megsemmisítése iránti kérelmükről. Ebben az esetben a részvényesi előleg már nem lenne a megtámadott határozat 2. cikkének alkalmazása során figyelembe veendő 1. cikkben említett támogatás. Ez az ellentmondás csak erősíti a Bizottság azon állítását, amely szerint elfogadhatatlan, hogy a Bouygues‑társaságok vitassák az említett határozat 1. cikkét.

105 Továbbá a Francia Köztársaságnak a megtámadott határozaton alapuló azon esetleges kötelezettsége, hogy a jövőben minden, a jelen ügyben támogatásnak minősített intézkedéshez hasonló támogatási intézkedést bejelentsen, még ha bizonyos eljárási kötelezettségeket magában is foglalna, nem eredményezi a saját vagy az FT jogi helyzetének olyan módosítását, amely megalapozná az eljáráshoz fűződő, létrejött és fennálló érdekük elismerését. Mindezt a fenti 103. pontban hivatkozott Hollandia kontra Bizottság ügyben hozott végzés is megerősíti, amelyben a Bíróság nem fogadta el a felperes állam létrejött és fennálló érdekét, annak ellenére, hogy az erre az érvre hivatkozott. Amennyiben ugyanis a felperes által hivatkozott érdek jövőbeni jogi helyzetet érint, a felperesnek bizonyítania kell, hogy e helyzet sérelme már jelenleg bizonyosnak mutatkozik. Ugyanakkor, amennyiben egy nemzeti bíróság a megtámadott határozat figyelembevétele mellett dönt, és annak hatályát illetően kétségei merülnek fel, e bíróságnak lehetősége van arra, hogy az EK 234. cikk alapján előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesszen a Bíróság elé, így egy esetleges jogvita során a felperesek semmiképp nem lesznek megfosztva a tagállami bíróság előtti jogérvényesítés lehetőségétől.

106 A Bizottság elutasítja az FT azon érvét, miszerint a megtámadott határozat kockáztatja a vitatott támogatás visszafizetését, figyelembe véve különösen a T‑450/04. és T‑456/04. sz. ügyekben benyújtott kereseteket. A jelen ügyben kizárólag a harmadik felek kereseteire való utalás önmagában nem igazolhatja e felperes eljáráshoz fűződő érdekét. Egyrészt, a Bizottság szerint az esetleges nemzeti szintű keresetek pusztán hipotetikus jellegűek. Jóllehet a megtámadott határozat elfogadását megelőzően a támogatási intézkedések végrehajtása jogellenes volt – ideértve azt a döntést is, hogy nem rendelték el a szóban forgó támogatás visszatéríttetését –, és a nemzeti bíróságok kötelesek biztosítani a jogalanyok jogainak védelmét, mindazonáltal nem vitatott, hogy az említett határozatot megelőzően a jelen ügyben nem indítottak ilyen keresetet. Másrészt, ami a T‑450/04. és T‑456/04. sz. ügyekben benyújtott kereseteket illeti, a Bizottság rámutat arra, hogy még ha ezek megalapozottak is, egyedül a Bizottságnak az EK 233. cikk alapján az ítélet végrehajtására hozott új határozata okozna sérelmet az FT‑nek. Márpedig, mivel ilyen új határozat nem létezik, ennek a felperesnek nem kell visszatérítenie a közös piaccal esetlegesen összeegyeztethetetlen támogatást.

107 A Bizottság ebből azt a következtetést vonja le, hogy a T‑425/04. és T‑444/04. sz. ügyekben sem a Francia Köztársaság, sem az FT megtámadott határozat megsemmisítésére vonatkozó érdekét nem lehet elfogadni. A T‑450/04. sz. ügyben arra a következtetésre jut, hogy a Bouygues‑társaságoknak az említett határozat 1. cikkének megsemmisítése iránti kérelme elfogadhatatlan.

108 A Francia Köztársaság, az FT és a Bouygues‑társaságok a Bizottság által előterjesztett elfogadhatatlansági kifogások elutasítását kérik.

109 A Bouygues‑társaságok úgy vélik, hogy a megtámadott határozat 1. cikkének megsemmisítése iránti kérelmük elfogadható, mivel ez a cikk az alátámasztásához szükséges indokolással összefüggésben hallgatólagosan, de szükségszerűen a Bizottság jogilag kötelező elutasítását tartalmazza arra nézve, hogy elfogadja a Bouygues‑társaságok azon állítását, amely szerint a 2002 júliusa óta tett nyilatkozatok önmagukban állami támogatásoknak minősülnek.

110 Végül, az AFORS által a T‑456/04. sz. ügyben benyújtott keresettel kapcsolatban az FT a megtámadott határozat 1. cikkének megsemmisítése iránti esetleges kérelem elfogadhatatlanságának megállapítását kéri. E tekintetben az AFORS kijelenti, hogy keresete kizárólag az említett határozat 2. cikkére vonatkozik.

2. A Törvényszék álláspontja

a) Előzetes észrevételek

111 Először meg kell állapítani, hogy a T‑425/04. és T‑444/04. sz. ügyekben a Bizottság a Francia Köztársaság és az FT eljáráshoz fűződő érdekét a megtámadott határozat egészét illetően vitatja, anélkül hogy e tekintetben különbséget tenne e határozat 1. és 2. cikke között. Ezzel szemben a T‑450/04. sz. ügyben a Bizottság alkalmazza ezt a megkülönböztetést, mivel a Bouygues‑társaságok eljáráshoz fűződő érdekét csak a megtámadott határozat 1. cikkét illetően vitatja, e határozat 2. cikkét illetően viszont nem.

112 A Bizottság szerint tehát a megtámadott határozat 1. és 2. cikke a részleges megsemmisítés szempontjából elválasztható elemeknek minősül.

113 A Törvényszék úgy ítéli meg, hogy a jelen ügyben valóban ez a helyzet.

114 A megtámadott határozat 2. cikkét, amely megállapítja, hogy az 1. cikkben a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánított támogatást nem kell visszatéríttetni, külön is meg lehet semmisíteni, anélkül hogy ez az 1. cikk vagy az azt alapvetően alátámasztó indokolás hatályának módosulásával járna (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑540/03. sz., Parlament kontra Tanács ügyben 2006. június 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., I‑5769. o.] 27. és 28. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

115 Továbbá az a tény, hogy a megtámadott határozat 1. cikkének a Francia Köztársaság és az FT által hivatkozott jogalapok alapján történő esetleges teljes megsemmisítése szükségképpen okafogyottá teszi a 2. cikket, nem vonja kétségbe ez utóbbi cikk elválasztható jellegét, mivel ez az okafogyottá válás a tartalmára nincs befolyással, és független attól a kérdéstől, hogy elrendeli‑e a visszatéríttetést, vagy sem. Továbbá, ahogyan arra a tárgyalás során a Bouygues‑társaságok rámutattak, a megtámadott határozat 1. cikkének a Bouygues‑társaságok által a T‑450/04. sz. ügyben hivatkozott jogalapok alapján történő részleges megsemmisítése esetén, amely nem érinti annak megállapítását, hogy egy támogatás a közös piaccal összeegyeztethetetlen, a 2. cikket külön továbbra is meg lehet semmisíteni.

116 Az eljáráshoz fűződő érdekkel kapcsolatban emlékeztetni kell továbbá arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely természetes vagy jogi személy által benyújtott megsemmisítés iránti kereset csak akkor elfogadható, ha a felperesnek létrejött és fennálló érdeke fűződik a megtámadott aktus megsemmisítéséhez. Ez az érdek feltételezi, hogy e jogi aktus megsemmisítése önmagában jogi következményekkel járhat, vagy más megfogalmazás szerint a kereset – eredményét tekintve – az azt indító személy javára szolgálhat. Így egy olyan jogi aktus, amely egészében ennek a személynek kedvez, jellegénél fogva nem okozhat neki sérelmet, és ennek a személynek nem fűződik érdeke ahhoz, hogy annak megsemmisítését kérje (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑354/05. sz., TF1 kontra Bizottság ügyben 2009. március 11‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 84. és 85. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

117 Ezen elvekre tekintettel kell megvizsgálni azt, hogy a Francia Köztársaságnak, az FT‑nek és a Bouygues‑társaságoknak érdekükben áll‑e a megtámadott határozat 1. cikkének megsemmisítése.

b) A Francia Köztársaságnak és az FT‑nek a megtámadott határozat 1. cikkével szembeni eljáráshoz fűződő érdekéről

118 Először, a Francia Köztársaság eljáráshoz fűződő érdekével kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a Szerződés egyértelmű különbséget tesz egyfelől az intézmények és a tagállamok, másfelől pedig a természetes és jogi személyek megsemmisítés iránti kereset indítására vonatkozó joga között, mivel bármely tagállamnak joga van arra, hogy megsemmisítés iránti keresettel vitassa a Bizottság határozatainak jogszerűségét, anélkül hogy e jog gyakorlása az eljáráshoz fűződő érdek igazolásától függne. Valamely tagállamnak tehát a keresete elfogadhatóságához csak azt kell bizonyítania, hogy a Bizottság általa megtámadott jogi aktusa joghatásokat fejt ki a vonatkozásában (a Bíróság C‑208/99. sz., Portugália kontra Bizottság ügyben 2001. november 27‑én hozott végzésének [EBHT 2001., I‑9183. o.] 22. és 23. pontja, a Törvényszék T‑233/04. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 2008. április 10‑én hozott ítéletének [EBHT 2008., II‑591. o.] 37. pontja, és a T‑309/04., T‑317/04., T‑329/04. és T‑336/04. sz., TV 2/Dánia és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2008. október 22‑én hozott ítéletének [EBHT 2008., II‑2935. o.] 63. pontja). Ez a megállapítás következik az eljáráshoz fűződő érdek ítélkezési gyakorlat által kialakított fogalommeghatározásából is (lásd a fenti 116. pontot), amely kizárólag a természetes vagy jogi személyek, és nem az intézmények vagy a tagállamok által benyújtott keresetekre vonatkozik.

119 Márpedig, a Bizottság álláspontjával ellentétben, az eljáráshoz fűződő érdek fogalmát nem szabad összekeverni a megtámadható jogi aktus fogalmával, amelynek értelmében ahhoz, hogy egy jogi aktus megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezze, annak sérelem okozására alkalmas joghatások kiváltására kell irányulnia, amit a tartalma alapján kell meghatározni (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑147/96. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 2000. június 22‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑4723. o.] 25. és 27. pontját; a fenti 118. pontban hivatkozott Portugália kontra Bizottság ügyben hozott végzés 24. pontját; a fenti 103. pontban hivatkozott Hollandia kontra Bizottság ügyben hozott végzés 18. és 19. pontját, valamint a fenti 118. pontban hivatkozott TV 2/Dánia és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 63. pontját). E tekintetben meg kell állapítani, hogy tartalma alapján a megtámadott határozat ilyen, kötelező joghatásokat kiváltó megtámadható jogi aktusnak minősül.

120 A jelen ügyben a Szerződés rendelkezéseire tekintettel, és a fenti 118. és 119. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat fényében a Francia Köztársaság – kizárólag tagállami minőségéből adódóan – a megtámadott határozat 1. cikkével szemben megsemmisítés iránti keresetet nyújthat be, anélkül hogy e tekintetben az eljáráshoz fűződő érdekét igazolnia kellene.

121 Másodszor, az FT‑n