C–378/17. sz. ügy

Minister for Justice and Equality

és

Commissioner of An Garda Síochána

kontra

Workplace Relations Bizottság

(a Supreme Court [Írország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Előzetes döntéshozatal – A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód – 2000/78/EK irányelv – Az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalma – Rendőrtisztek felvétele – Az uniós jog egy meghatározott területen való alkalmazásának biztosítása céljából jogszabály által létrehozott országos szerv – Az uniós jognak nem megfelelő nemzeti szabályozás alkalmazásának mellőzésére vonatkozó jogkör – Az uniós jog elsőbbsége”

Összefoglaló – A Bíróság ítélete (nagytanács), 2018. december 4.

Uniós jog – Elsőbbség – Ellentétes nemzeti jog – A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód – Az uniós jog e területen való alkalmazásának biztosítása céljából jogszabály által létrehozott országos szerv – Az uniós jognak nem megfelelő nemzeti szabályozás alkalmazásának mellőzésére vonatkozó jogkör hiánya – Megengedhetetlenség

(2000/78 tanácsi irányelv)

Az uniós jogot, és különösen az uniós jog elsőbbségének elvét akként kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, mint amely az alapügy tárgyát képezi, amelynek értelmében egy, az uniós jog valamely meghatározott területen való alkalmazásának biztosítása céljából jogszabály által létrehozott országos szerv nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy úgy határozzon, mellőzi valamely, az uniós joggal ellentétes nemzeti jogszabály alkalmazását.

Ugyanis a tagállamok feladata, hogy kijelöljék a hatáskörrel rendelkező bíróságot és/vagy a nemzeti rendelkezések érvényességének felülvizsgálatért felelős intézményeket, és gondoskodjanak azon jogorvoslati eszközökről és eljárásokról, amelyek lehetővé teszik ezen érvényesség vitatását, és a kérelem megalapozottsága esetén megsemmisítsék e rendelkezést, valamint adott esetben meghatározzák e megsemmisítés joghatásait.

Ugyanakkor a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében az uniós jog elsőbbsége megköveteli, hogy az uniós jogi rendelkezéseket – hatásköreik keretei között – alkalmazni hivatott nemzeti bíróságok kötelesek biztosítani e rendelkezések teljes érvényesülését, szükség esetén – saját hatáskörüknél fogva – eltekintve az azokkal ellentétes nemzeti rendelkezések alkalmazásától, anélkül hogy kérniük kellene e nemzeti rendelkezések jogalkotói vagy bármilyen egyéb alkotmányos úton történő előzetes megsemmisítését, vagy erre várniuk kellene (lásd ebben az értelemben: 1978. március 9‑iSimmenthal ítélet, 106/77, EU:C:1978:49, 17., 21. és 24. pont; 2018. március 6‑iSEGRO és Horváth ítélet, C‑52/16 és C‑113/16, EU:C:2018:157, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

Ilyen körülmények között, amennyiben a Munkahelyi viszonyok bizottsága, mint olyan szerv, amelyet a nemzeti jogalkotó a 2000/78 irányelv és az egyenlő bánásmódról szóló törvények által konkrétan meghatározott hátrányos megkülönböztetés tilalma elve foglalkoztatás és munkavégzés területén való alkalmazásának biztosítására vonatkozó hatáskörrel ruházott fel, olyan ügyben jár el, amelyben ezen elv tiszteletben tartását vitatják, az uniós jog elsőbbségének elve értelmében kötelessége – e hatáskör keretében – azon jogokat védeni, és teljes érvényesülésüket biztosítani, amelyeket az uniós jog a jogalanyok számára biztosít, adott esetben eltekintve a nemzeti jog mindazon rendelkezéseinek alkalmazásától, amelyek e joggal ellentétesek (lásd ebben az értelemben: 2005. november 22‑iMangold ítélet, C‑144/04, EU:C:2005:709, 77. pont; 2010. január 19‑iKücükdeveci ítélet, C‑555/07, EU:C:2010:21, 53. pont; 2016. április 19‑iDI‑ítélet, C‑441/14, EU:C:2016:278, 35. pont).

Ha egy olyan szerv, mint a Munkahelyi viszonyok bizottsága, amelyet a törvény azzal a feladattal ruházott fel, hogy biztosítsa a 2000/78 irányelv alkalmazását és a 2000/78 irányelv alkalmazásából eredő kötelezettségek tiszteletben tartását, nem állapíthatná meg, hogy valamely nemzeti rendelkezés ellentétes az említett irányelvvel, és következésképpen nem határozhatna úgy, hogy eltekint e rendelkezés alkalmazásától, a foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmódra vonatkozó uniós szabályok hatékony érvényesülése csökkenne (lásd ebben az értelemben: 2003. szeptember 9‑iCIF ítélet, C‑198/01, EU:C:2003:430, 50. pont).

(lásd: 34., 35., 45., 48., 52. pont és a rendelkező rész)