115

Miután a megtámadott határozat (113)–(123) preambulumbekezdésében felidézte a vitatott intézkedés tartalmát, a Bizottság a határozat (126)–(154) preambulumbekezdésében megvizsgálta a magánbefektető kritériumának ezen intézkedésre való alkalmazhatóságát, a következők szerint: „(126) A körültekintő piacgazdasági befektető elve esetleges alkalmazhatóságának meghatározásához átfogó mérlegelés keretében kell megállapítani, hogy a Francia Köztársaság részvényesi minőségében vagy közhatalmi minőségében biztosította‑e az adómentességet. A Bíróság a2012. június 5‑i ítéletében több, az említett átfogó mérlegelés során figyelembe veendő tényezőt fejt ki. Ezek a tényezők, amelyek az alábbiakban részletesebb vizsgálat tárgyát képezik, a következők: kétség esetén az a tagállam feladata egyértelműen, objektív és ellenőrizhető szempontok alapján bizonyítani, hogy a végrehajtott intézkedés az ő részvényesi minőségéből ered; e szempontokból világosan ki kell tűnnie, hogy az érintett tagállam a gazdasági előny nyújtását megelőzően vagy azzal egyidejűleg meghozta azt a döntést, hogy a ténylegesen végrehajtott intézkedéssel befektet az ellenőrzött állami vállalkozásba; ezzel összefüggésben többek között olyan szempontokat lehet elvárni, amelyekből kitűnik, hogy e döntés olyan gazdasági értékeléseken alapul, amelyek összemérhetők azokkal, amelyeket a jelen ügy körülményei között az említett tagállaméhoz lehető legközelebbi helyzetben lévő, körültekintő piacgazdasági befektető az említett befektetés végrehajtása előtt lefolytatott volna annak érdekében, hogy meghatározza az ilyen befektetés jövőbeli jövedelmezőségét; a Bizottság megtagadhatja a kérdéses befektetés végrehajtásáról szóló döntés meghozatalát követően keletkezett bizonyítékok vizsgálatát; e szempontból különösen az intézkedés természete és tárgya, a hátterét képező összefüggések, valamint az elérni kívánt cél és az említett intézkedésre vonatkozó szabályok lehetnek relevánsak; a körültekintő piacgazdasági befektető kritériuma alkalmazásának lehetővé kell tennie annak eldöntését, hogy egy magánrészvényes hasonló feltételek mellett nyújtott volna‑e a fizetendő adóval azonos összeget az EDF‑fel összehasonlítható helyzetben lévő vállalkozásnak. (127) A francia hatóságok a (42) preambulumbekezdésben említett, 2002. december 11‑i észrevételeikben azt állították, hogy hatékonyabbnak és semlegesebbnek ítélték, ha az EDF a koncesszióba adó járandóságainak a teljes összegét a társasági adó megfizetése nélkül közvetlenül a saját tőkéhez rendeli. Az adókivetés mellőzéséről szóló állítólagos döntést megelőző vagy azzal egyidejű, [a Francia Köztársaság], illetve az EDF által az eljárás kiterjesztéséről szóló határozattal kapcsolatos észrevételeik alátámasztása érdekében továbbított dokumentumok egyike sem említi közvetlenül és közvetett módon sem az állítólagos befektetési döntést, annak következményeit, előnyeit és hátrányait, sem a tőkeinjekciók összegének az adókivetés mellőzésével történő növeléséről szóló hasonló döntést. A francia hatóságok által továbbított és a (87)–(108) preambulumbekezdésben szereplő dokumentumok nem említik, még kevésbé elemzik azt, hogy a koncesszióba adó járandóságaira elkülönített tartalékoknak az 1997. november 10‑i 97–1026. számú törvény értelmében az EDF‑nek biztosított tőkeinjekcióvá átminősített része után fizetendő társasági adó kivetésének mellőzéséről szóló döntés milyen előnyökkel vagy hátrányokkal járt az állam számára. (128) A körültekintő piacgazdasági befektető elvének alkalmazhatóságával kapcsolatos, a Bizottság által megfogalmazottakhoz hasonló kétségek esetén [a Francia Köztársaságnak] kell egyértelműen, objektív és ellenőrizhető szempontok alapján bizonyítania, hogy a végrehajtott intézkedés az ő részvényesi minőségéből ered. Márpedig a továbbított információk tekintetében úgy tűnik, hogy az EDF által elvileg fizetendő adó kivetéséről való lemondással járó befektetési döntés – a pontos tartalmának, az alapul szolgáló indokoknak és jogalapnak, az azt meghozó illetékes hatóságnak, valamint a meghozatala napjának ismeretét vagy ellenőrzését lehetővé tevő, indokolással ellátott jogi aktus nélkül – hallgatólagosan meghozott döntésnek tekintendő. A Bíróság által a körültekintő piacgazdasági befektető elve alkalmazhatóságának ellenőrzése tekintetében előterjesztett szempontokra – többek között az objektív és ellenőrizhető szempontok rendelkezésre állásának szükségességére, egy ténylegesen végrehajtott intézkedésre vagy előzetes gazdasági értékelésekre – tekintettel a hivatkozások vagy a konkrét bizonyítékok hiánya a szóban forgó elv alkalmazhatatlansága első jelének tekintendő. (129) Az állítólagos döntést tárgyaló dokumentumok hiányában ismertetni kell a francia állam által esetlegesen végrehajtott befektetési intézkedést. A jelen ügyben a Bíróság úgy vélte, hogy a körültekintő piacgazdasági befektető kritériumának lehetővé kell tennie annak meghatározását, hogy egy magánbefektető hasonló feltételek mellett befektetett volna‑e 5,88 milliárd FRF‑ot az EDF‑hez hasonló helyzetben lévő vállalkozásba. [A Francia Köztársaság] befektetése azt feltételezi, hogy az eredetileg felhasznált forrásokat meghaladó nyereség megszerzése érdekében lemond ennek az összegnek a beszedéséről. Az elemzést tehát a társasági adó megfizetendő összegéhez viszonyítva kell elvégezni. (130) Ebben a tekintetben kifejezetten a befektetésnek az adómentesség összege tekintetében vett nyereségességére vonatkozó tanulmányok, hivatkozások, illetve elemzések hiánya miatt az állítólagos befektetés hatásai nehezen különíthetők el a [Francia Köztársaság], illetve az EDF által továbbított információkban. Ez a nehézség nem leküzdhetetlen, amennyiben az elemzéshez a körültekintő piacgazdasági befektető elve alkalmazásának és alkalmazhatóságának ellenőrzése szempontjából releváns tényezők többségében úgy tekinthető, hogy az EDF‑nek a ki nem vetett adó összegeként biztosított tőkeinjekció‑többlet az összes tőkeinjekcióhoz kapcsolódó jogokat élvezett. Így amennyiben a tőkeinjekcióért bizonyos mértékű díjazás járt, ezt a mértéket alkalmazni kellett a ki nem vetett adó összegére, és azt ténylegesen arra alkalmazták. Ezzel szemben, a marginális hatás vagy növekményes hatás alapul vétele esetén, sem a [Francia Köztársaság], sem az EDF által továbbított információkból első látásra nem tűnik ki az a hatás, hogy a tőkeinjekciók összege a ki nem vetett adó összegének erejéig emelkedett. (131) Az adókivetés mellőzésének az volt a hatása, hogy a 14,119 milliárd FRF teljes összegű átminősített tartalékban további 5,88 milliárd FRF‑kal növelte az EDF‑nek szánt tőkeinjekciót, és következésképp az EDF saját tőkéjét. Ezt a tartalékot, amely nem a részvényes állam előzetesen nyújtott friss tőkeinjekciójának felelt meg, tőkeinjekcióvá minősítették át, és azt az EDF mérlege felső részének megfelelő tételébe, a többi saját tőkébe (tőke, injekciók stb., 2. táblázat) sorolták. Az adómentesség nélkül az EDF saját tőkéje, amelynek 1997‑ben el kellett érnie a 79,8 milliárd FRF‑ot, az akkoriban megvizsgált dokumentumok szerint 72,1 milliárd FRF‑ot tett volna ki ((100) preambulumbekezdés, 2. táblázat). Az állam által az EDF‑nek biztosított tőkeinjekciók összege 50,7 milliárd FRF helyett 44,8 milliárd FRF lett volna. Állítólagos befektetési döntés: elemzési szempontok (132) Először is, ahogyan azt a francia hatóságok hangsúlyozzák, mivel a meg nem fizetett adó összegének beszámítása növelte a tőkeinjekció alapját, és mivel arra rögzített mértékű (3%‑os) díj járt, az adómentesség, illetve az adó kivetésének mellőzése növelte az államnak fizetett díj abszolút értékét ((83) preambulumbekezdés). A tőkeinjekció adómentességnek megfelelő emelkedése azonban nem vezetett az államnak fizetett díj növekedéséhez. E tekintetben kétségtelen, hogy az állam által az EDF‑nek biztosított tőkeinjekció díjazásáról az 1956. december 30‑i 56–1360. számú rendelet óta van rendelkezés ((18) és (103) preambulumbekezdés). Ahogyan a (93) és a (102) preambulumbekezdésben szerepel, az 1997–2000 közötti időszakra vonatkozó vállalkozási szerződést megelőző és azt követő vállalkozási szerződések ily módon rendelkeztek – egyébként eltérő – díjazásról. A díjazás elve az állítólagos döntés előtt létezett, és azt követően is érvényesült. (133) A tényállás vizsgálata ezenkívül arra mutat rá, hogy a szóban forgó adómentességnek lehetett olyan hatása, hogy csökkentette az állami befektetés megtérülését. A Nemzetgyűlés 1997 szeptemberében készített jelentése egyértelműen rámutat, hogy a tőkeinjekció teljes összegének emelése miatt csökkent az e tőkeinjekció után fizetendő díj, hogy ne »növelje az EDF számára kivetett adóterhet« ((103) preambulumbekezdés). A Szenátus jelentése megerősíti ezt a csökkentést, amely a hatóságok szándéka volt (108) preambulumbekezdés. (134) 1991 és 1996 között az EDF alacsonyabb tőkeinjekció‑alap után magasabb díjat fizetett az államnak, mint amekkora díjat a magasabb alap után az 1997 és 2000 közötti időszakra előirányoztak. Az 1991–1996 közötti időszakban, amikor a tőkeinjekció összege 36,6 milliárd FRF volt, az abszolút értékben 3,41 milliárd FRF átlagos éves díj jelentősen meghaladta az 1997–2000 közötti időszakban 50,7 milliárd FRF‑ra növelt alap esetén előirányzott 2,35 milliárd FRF átlagos éves díjat ((92) és (102)–(103) preambulumbekezdés, 3. táblázat). Ezért az elemzés szerint az 5,88 milliárd FRF összegű tőkeinjekciónak a részvényes állam által az 1997–2000 közötti időszakra várt szokásos határmegtérülése tehát az 1991–1996 közötti időszakra tekintettel negatívnak volt tekinthető. (135) Ahogyan az a Nemzetgyűlés és a Szenátus jelentéséből egyértelműen kiderül, a francia hatóságok úgy intézték, hogy a francia államnak tőkeinjekció jogcímén folyósított abszolút és relatív díj abszolút értékben és relatív értékben ugyanolyan mértékben csökkenjen, mint amilyen mértékben a tőkeinjekció alapja növekedett. Következésképp a 97–1026. számú törvény előtti tőkeinjekciónál alacsonyabb mértékben díjazott tőkeinjekció teljes összegének növelése mellett az adómentesség biztosításáról szóló döntés nem feltétlenül tűnik befektetésnek. (136) Másodszor: a tőkeinjekciók díja tervezésének és megállapításának módja eltér attól, amelyet egy körültekintő piacgazdasági befektető figyelembe vehetett volna. (137) Ahogyan a felügyeletet ellátó miniszterek leveleiben, valamint a (97), a (103) és a (106) preambulumbekezdésben említett parlamenti jelentésekben szereplő utalásokból kiderül, a francia állam díjának az EDF mérleg‑átstrukturálása után, 1997‑ben végzett vizsgálata során a francia hatóságok figyelembe vették a szigorú értelemben vett részvényes államnak a tőkeinjekciók után fizetendő díjat és a több évi negatív veszteségelhatárolás után az állam által 1997‑től behajtandó – az adókivetés során közhatalomként eljáró államnak fizetendő –, várt adóösszeget is. Ahogyan a (93) preambulumbekezdésben szerepel, a tőkeinjekció díja – a közjogtól eltérve – a társasági adóból levonható volt. (138) A francia hatóságok által 1997‑ben vizsgált és érvényesített koncepció az EDF‑et terhelő globális adókivetés koncepciója volt, amely az adót és a részvényes díját együttvéve tartalmazta. A még az adóztatási előjogokból fakadó vitatott mentességen túl az EDF számára kivetett globális adó és az államnak mint részvényesnek fizetett díj keveredik a francia hatóságok által benyújtott dokumentumokban. Pedig szerintük ezek a dokumentumok bizonyítják a befektetési döntés létezését. Ezzel szemben az EDF által az adószedő államnak járó adó fizetésének – többek között a 97–1026. számú törvény előtt be nem szedett adó szabályozása és záróelszámolása révén, a részvényes állam díjának vizsgálata és megállapítása céljából történő – állandó figyelembevétele arra utal, hogy a vitatott adómentességet nem a befektetőként, hanem a közhatalomként eljáró állam hagyta jóvá. (139) Ezt az információt továbbá megerősíti az állam által – közhatalomként, nem pedig részvényesként megfogalmazott megfontolások és célkitűzések figyelembevételével – az EDF számára 1997‑ben meghatározott célkitűzések jellege. Ezek a megfontolások nyilvánvalóak az 1997–2000 közötti időszakra vonatkozó vállalkozási szerződés szerinti EDF‑árszabásban, amelytől a részvényes állam díja függött. Az állam ugyanis azt kérte az EDF‑től, hogy járuljon hozzá a francia ipar versenyképességének és a francia háztartások vásárlóerejének javításához. Ezek a körültekintő piacgazdasági magánbefektető által figyelembe vett megfontolásoktól nemcsak idegen megfontolások, hanem még ellentétesek is e feltételezett befektető pénzügyi érdekeivel. Ugyanez érvényes az 1997–2000 közötti vállalkozási szerződésben az EDF számára meghatározott azon célkitűzésre, hogy a helyi közösségeket szolgálva a gazdasági tevékenység és a munkahelyteremtés támogatását célzó ambiciózus politikát hajtson végre ((89) és (95) preambulumbekezdés). Az állítólagos befektetés megtérülésének meghatározását célzó gazdasági értékelések (140) Az állam és az EDF közötti, 1997. április 8‑án aláírt vállalkozási szerződés tartalmazott a pénzügyi forgatókönyvet érintő előzetes értékeléseket, amelyek kitértek az EDF tőkeinjekciójába való befektetés részvényes állam számára jelentkező megtérülésére vonatkozó előrejelzésekre is ((92) preambulumbekezdés). Ezek a dokumentumok és a francia hatóságok által előterjesztett elemzések az EDF által képzett, az összes – megadóztatott vagy nem megadóztatott, a 97–1026. számú törvény végrehajtásából vagy nem abból fakadó – tartalék átminősítésétől várt hatásokra vonatkoznak. A francia hatóságok által benyújtott, az EDF 1997. február 18‑i feljegyzésében szereplő egyetlen módszeres értékelés ((92) preambulumbekezdés) általános, és a tőkeinjekciók – többek között az EDF mérlegének átstrukturálása előtti tőkeinjekciók – szabályozás szerinti díjazására korlátozódik, amely nem tartalmazza például a tőkeinjekciók nélkül számított tőkemegtérülést, illetve a saját tőke megtérülését sem. (141) A [Francia Köztársaság], illetve az EDF által továbbított dokumentumok egyike sem utal arra, hogy az állítólagos befektetési döntés – azaz az EDF számára az átminősítésre vonatkozó adó kivetésének mellőzésével biztosított nagyobb összegű tőkeinjekció – vizsgálat, konkrét tanulmányok vagy elemzések tárgyát képezte volna. A vitatott összegekre tekintettel azonban egy körültekintő piacgazdasági befektető valószínűleg pénzügyi és gazdasági elemzést készíttetett volna a befektetésről annak eldöntése előtt, hogy – a tőkeinjekciók szabályozásokban foglalt megtérülésére tekintettel – az 5,88 milliárd FRF összegű adómentesség szükséges‑e ahhoz, hogy a vállalkozás biztosítsa teljes befektetésének hosszú távú megtérülését, és hogy e célból a részvényes megfelelő díjban részesüljön. Az erre irányuló előzetes gazdasági értékelés, amelyet a Bíróság az ítélete 84. pontjában a körültekintő piacgazdasági befektető elve alkalmazhatóságának megállapítását lehetővé tevő tényezők között említ, hiányzik. (142) Különösen említésre méltó annak megállapítása, hogy az 1997–2000 közötti időszakban az államnak biztosított díjon kívül nem tanulmányozták a hosszabb távú díjazást és megtérülést sem, holott [a Francia Köztársaság] pontosan azt állítja, hogy hosszú távú befektetést hajtott végre. Márpedig egy körültekintő piacgazdasági befektető nem mulasztotta volna el a 2000 utáni időszakra vonatkozó befektetés jövedelmezőségének elemzését. (143) Mivel észszerűen vélelmezhető, hogy egy körültekintő piacgazdasági befektető figyelembe vette volna az EDF eladósodottsági mutatója csökkenésének hatásait, helyénvaló annak megállapítása, hogy a [Francia Köztársaság] ((101) és (105) preambulumbekezdés) és az EDF által benyújtott bizonyos dokumentumok általánosan említik, hogy az EDF számára előnyt jelentett, hogy a jobb adósság/saját tőke arány miatt alacsonyabb költség mellett vett fel kölcsönt. Azonban egyetlen információ sem említi, hogy az EDF kölcsönfelvételi költségének csökkenése vagy egy alacsonyabb eladósodottsági mutató előnyt vagy jövedelmezőséget jelentett volna a részvényes állam számára. A (101) preambulumbekezdésben ismertetett, akkori számszerűsített adatok szerint az 50,7 milliárd FRF összegű – az 5,88 milliárd FRF összegű vitatott adómentességet tartalmazó – új tőkeinjekció egészének beszámításával a nettó adósság/saját tőke arány 148%‑ot tett ki. Az adómentesség nélkül ez az arány 163% körüli lett volna, azaz a 97–1026. számú törvény előtti 480%‑os aránynál mintegy harmada. Az adómentességnek az említett arány javulásához való hozzájárulása a különböző tartalékok átminősítése által kifejtett többi hatástól elkülönítve vizsgálva kevésbé jelentős, és az EDF kölcsönfelvételi költségeinek csökkenésében való konkrét megnyilvánulása igen kétséges ((170)–(172) preambulumbekezdés). A francia hatóságok által benyújtott dokumentumok mindenesetre nem említik befektetésként és nem is elemzik befektetésként a részvényes számára a 148%‑os arányból fakadó díjat, a 163%‑os arányból fakadó díjat pedig még kevésbé. Erre a kérdésre vonatkozóan egyáltalán nincs ahhoz az előzetes gazdasági értékeléshez hasonló – a Bíróság által az ítélete 84. pontjában említett – előzetes gazdasági értékelés, amelyet egy körültekintő piacgazdasági befektető készíttetett volna. (144) Ebben a tekintetben az EDF által az észrevételei alátámasztására benyújtott gazdasági tanulmány ((69)–(70) preambulumbekezdés) nem állapítja meg, hogy [a Francia Köztársaság] befektetőként járt volna el, nem pedig közhatalomként. A tanulmány az 1997‑ben hozott állítólagos befektetési döntés után készült, és azt az illetékes hatóságok nem vizsgálták meg ennek a döntésnek a meghozatalához. A tanulmány már csak ezért sem fogadható el bizonyítékként, a Bíróság megállapításainak megfelelően ((126) preambulumbekezdés, a 2012. június 5‑i ítélet 104. pontja) – Az, hogy a tanulmány az akkor rendelkezésre álló hiteles alapadatok alapján készült, nem érvényteleníti ezt a következtetést. A tanulmányt az eljárás 2013. májusi kiterjesztése után az ügy érdekében rendelték meg, és a következtetéseit az EDF 2013 júliusában nyilvánvalóan ismerte, holott a tanulmány 2013. októberi keltezésű. Másfelől, további okokból a tanulmány számszerűsített végeredményei érvénytelennek tekinthetők, és ennélfogva megalapozatlanná teszik az EDF által az észrevételei alátámasztása érdekében azokból levont következtetéseket; közelebbről: A tanulmány szinte kivétel nélkül akkori alapadatokat tartalmaz és a vállalkozások értékének felmérése során általánosan elismert módszertani megközelítéseket alkalmaz, az alábbiakban megfogalmazott fontos fenntartások mellett. Ennek ellenére mégis különösen összetett gazdasági értékelésnek minősíthető, miután egy viszonylag alapos adatkutatásra került sor, amelynek megvalósítása és hitelesítése hozzávetőleg három hónapot vett igénybe. A tanulmány számos, egymást követő – és néha vitatható – módszertani választást dolgoz fel. E feldolgozottság nélkül a szórványos és különféle eredetű alapadatokból egyáltalán nem szerezhető meg a tanulmány által bemutatott áttekintés vagy lehetséges előrejelzés a francia állam 1997. évi, állítólagosan várható jövedelmezőségének számszerűsített eredményeiről. Márpedig a Bíróság megköveteli, hogy a körültekintő piacgazdasági befektető elvének alkalmazása a döntés meghozatalának időpontjában előrelátható értékelésekre támaszkodjon (a 2012. június 5‑i ítélet 105. pontja). Az EDF állításaival ellentétben maga a tény, hogy a francia állam illetékes szolgálatai az 1996–1997‑ben rendelkezésre álló adatok alapján maguk nem végeztek és nem is rendeltek meg ilyen terjedelmű és összetettségű tanulmányt, arra utal, hogy a francia hatóságok számára a döntésük meghozatala előtt nem pusztán az állítólagos befektetés részvényes számára jelentkező jövedelmezősége volt a releváns megfontolás. A tanulmány a (87)–(108) preambulumbekezdésben ismertetett, a francia hatóságok szerint az állítólag meghozott döntést motiváló és indokoló információktól és feltételezésektől igen eltérő információk és feltételezések mentén elemzi a francia állam magatartását a körültekintő piacgazdasági befektető elvére tekintettel. Márpedig a befektetési döntést nem az EDF hozta, és a Bíróság (2012. június 5‑i ítéletének 82. és 83. pontja) szerint a meghozott döntés jellegét és hátterét megismertető szempontokat [a Francia Köztársaságnak] kell előterjesztenie. Mivel [a Francia Köztársaság] azt állítja, hogy az általa ismertetett információkra és adatokra tekintettel hozta meg a döntését, a tanulmány és ennélfogva az EDF de facto az állítólagos befektető helyébe lép, és úgy tűnik, a francia államnál jobban ismeri azokat a megfontolásokat és információkat, amelyek ténylegesen motiválták a már meghozott döntést és az állam által figyelembe vett feltételezéseket. Ennélfogva a tanulmány spekulációkra és feltevésekre hagyatkozik a francia hatóságok által 1997‑ben – más, nem kizárható egyéb információk és feltételezések mellett – esetlegesen figyelembe vett adatokat, információkat és feltételezéseket érintően, így 2015‑ben nem bír bizonyító erővel (vagy 2013 októberében, a kidolgozásakor sem) a francia hatóságok által 1997‑ben ténylegesen meghozott döntés megmagyarázása és megvilágítása szempontjából, amely döntést ezek a hatóságok eltérő adatokkal és feltételezésekkel magyaráznak. Ez a bizonyító erő annál is inkább hiányzik, mert a (70) preambulumbekezdésben ismertetett eredmények eléréséhez a tanulmány önkényes vagy merész, vagy tényekkel meg nem erősített, vagy a francia hatóságok által továbbított dokumentumokból következő, a francia hatóságok szerint a jelen ügyben a körültekintő piacgazdasági befektető elvének alkalmazhatóságát és tényleges alkalmazását szemléltető információknak ellentmondó feltételezésekre támaszkodik. Így először is a tanulmány azt feltételezi, hogy a részvényes államnak 2000 után fizetett díjat rendeleti úton nem szabályozzák, és az nem az állam és az EDF közötti vállalkozási szerződés tárgyát képezte, hanem azt az ágazat más vállalkozásai által 1996‑ban és 1997‑ben fizetett osztalékhoz viszonyítva állapították meg. Márpedig az EDF‑nek biztosított tőkeinjekciók díját 1956 óta rendelet szabályozta ((102) preambulumbekezdés), szabályozási úton állapították meg, és az 1997 előtt és jóval 1997 után is többéves vállalkozási szerződésekben szerepelt, az ágazat Franciaországtól eltérő piacokon működő vállalkozásai által fizetett osztalékokhoz nem kapcsolódó megfontolásoktól függően ((94) és (95) preambulumbekezdés). Másodszor: a tanulmány hasonlóképpen, ismét indokolás nélkül szerepelteti az EDF eredménykimutatásában az EDF szociális kifizetéseinek nyilvántartásából származó (adófizetés nélkül számított) 11,6 milliárd FRF összegű és az (adózás utáni) 7,3 milliárd FRF összegű tartalékot miközben ugyanilyen mértékben mesterségesen növeli az EDF értékét, figyelmen kívül hagyva az 1997‑ben arra vonatkozóan rendelkezésre álló információkat és előrelátható fejleményeket, hogy az EDF kötelezettségvállalásai milyen súllyal befolyásolják az alkalmazottai nyugdíjrendszerét ((168)–(169) preambulumbekezdés). Harmadszor: a tanulmány az EDF értékének a megtérülés és az eredmények javulásából fakadó növekedését is az 1997. évi »piaci kilátások« alapján számítja ki. Márpedig a francia hatóságok rendelkeztek arra vonatkozó, az 1997–2000 közötti időszakra szóló vállalkozási szerződés kidolgozása keretében validált előrejelzésekkel, hogy az EDF konkrétan és számszerűsítve mekkora bevételt és eredményt realizál ugyanebben az időszakban, és azt állítják, hogy döntésük meghozatalához ezekre az előrejelzésekre és információkra támaszkodtak ((78)–(79), (90), (94), (96) preambulumbekezdés), mindemellett 1997‑ben alaposan ismerték a vállalkozást és a pénzügyi kilátásait ((77) preambulumbekezdés). A harmadik személyektől származó »piaci kilátások«‑ra az EDF értékének e feltételek melletti végleges becslése érdekében történő hivatkozás nem igazolható, és nincs is összhangban azokkal az érvekkel, amelyeket [a Francia Köztársaság] a francia hatóságok által állítólag meghozott döntés kifejtésére és alátámasztására hoz fel. Ez az igazolhatóság és összhang annál kevésbé áll fenn, hogy a francia hatóságok kiemelik, hogy az EDF fő tevékenysége Franciaországban szabályozott árak mellett folyt 1997‑ben ((85) preambulumbekezdés). Ezeket az árakat továbbá a francia ipar versenyképességének és a francia háztartások vásárlóerejének javítása érdekében alacsony szinten rögzítették ((89) és (95) preambulumbekezdés). A tanulmány nem fejti ki, sőt nem is indokolja meg érvényesen, hogy a tőzsdén jegyzett részvénytársaságként létrehozott, Franciaországban számottevő jelenléttel nem bíró, eltérő versenykényszernek kitett és szabályozási korlátozások alá eső piacokon működő vállalkozások (például a spanyolországi Endesa, Gas Natural és Union Fenosa, a németországi RWE, EON és Verbund, a belgiumi Fluxys stb.) díjai, osztalékai és eredménye miért határozhatták meg az EDF eredményét, díjait és osztalékait, amint az szerepel a (70) preambulumbekezdésben ismertetett eredményeket befolyásoló feltételezések között. Végül negyedszer: a tanulmány indokolás nélkül azt állítja, hogy az EDF‑nek biztosított tőkeinjekció 1997. évi emelése likvid pénzügyi eszköz beszerzésével volt egyenértékű, legalább is potenciálisan. Az EDF azonban 1997‑ben alaptőkével nem rendelkező ipari és kereskedelmi közintézmény volt ((19) preambulumbekezdés), amely a francia hatóságok és az EDF akkori állítása szerint a jövőben is meg fogja őrizni ugyanezt a jogállást ((95), (105) preambulumbekezdés). A (179)–(181) preambulumbekezdés részletesebben szemlélteti ennek a feltételezésnek a kockázatosságát, amelytől azonban lényegesen függnek a tanulmány eredményei. Az intézkedés jellege és tárgya, háttere és az intézkedésre irányadó szabályok (145) A Bíróság hangsúlyozza, hogy a meghozott intézkedés jellege a körültekintő piacgazdasági befektető elve alkalmazhatóságának megállapításához figyelembe veendő releváns szempontok részét képezi (az ítélet 86. pontja). Az a döntés, hogy az EDF számára további összeget biztosítottak tőkeinjekcióként, azáltal, hogy nem vetettek ki adót a FEH‑hez kapcsolódó szabálytalan tartalékok átminősítésére, az EDF mérlegtételeinek átcsoportosítását jelentő, számviteli jellegű döntés ((100) és (105) preambulumbekezdés), és egyben adójogi természetű döntés is, mivel az illetékes hatóságok úgy vélik, hogy a társasági adót az átminősítés előtt kellett kivetni ((35) preambulumbekezdés), ugyanakkor az adót más átminősített céltartalékok után megfizették. Következésképp a francia hatóságok állításaival ellentétben nem nyer megállapítást, hogy ez a két vetület (számviteli és adózási) elválaszthatatlanul összekapcsolódna az 1997. november 10‑i 97–1026. számú törvénnyel bevezetett egyetlen intézkedésben. (146) A törvény 4. cikkének (2) bekezdése arról rendelkezett, hogy a FEH koncesszióba adott természetbeni eszközei ellenértékének, amely az EDF mérlegének forrásoldalán szerepelt, a megfelelő átértékelési különbözetektől mentes nettó értékben a »Tőkeinjekciók« tételben kell szerepelnie ((28) preambulumbekezdés). Ebből arra lehet következtetni, hogy a törvény azt írta elő, hogy az esetleges átértékelési különbözeteken kívül számviteli vagy adójogi átminősítés nem csökkentheti az EDF‑nek biztosított tőkeinjekcióként lekönyvelendő ellenérték összegét. Az EDF számára kivetendő adóval vagy annak mellőzésével kapcsolatos döntés azonban [a Francia Köztársaság] alkotmányának 34. cikke értelmében nem törvény hatálya alá tartozik, és a 97–1026. számú törvény nem dönthette el érvényesen ezt a kérdést. Ez a cikk adójogi kérdésekben a Parlament jogalkotási hatáskörét a bármely jellegű adó alapjának, mértékének és behajtási feltételeinek megállapítására korlátozza. Így a törvény által elrendelt ugyanezen átcsoportosítási művelet következtében az EDF egyes céltartalékok után megfizette az adót, más céltartalékok után azonban nem. (147) A francia hatóságok által továbbított, a (104) preambulumbekezdésben említett előkészítő dokumentumokból egyébként az derül ki, hogy az Államtanács 1997‑ben úgy vélte, hogy a nem jogalkotási jellegű rendelkezéseket ki kell iktatni a törvénytervezet szövegéből; ezenkívül az állam által a törvény értelmében az EDF számára esetlegesen kivetett adó korlátozását célzó, a törvénytervezet kormány általi módosításának tervezetét szintén elvetették. Végezetül az illetékes miniszterek 1997 áprilisában úgy vélték, hogy a felügyeleti hatóságoknak és a vállalkozásnak további eszmecseréket kell folytatnia az EDF mérlege számviteli és adójogi átstrukturálásának részletes feltételeiről ((98) preambulumbekezdés). (148) Ezek a szempontok, amelyeket [az 1997. december 22‑i] levél pontosít és számszerűsít ((31) preambulumbekezdés), arra utalnak, hogy a végrehajtás adójogi vetületei különválaszthatók az 1997. november 10‑i 97–1026. számú törvény rendelkezéseitől. E miniszterek az EDF‑hez intézett levelükben kifejtik az EDF mérlege felső részének az 1997. november 10‑i 97–1026. számú törvény 4. cikke szerinti átstrukturálását, és a jelek szerint hallgatólagosan döntenek az átstrukturálás adójogi következményeiről, anélkül, hogy a törvényben szó lenne megtérülő befektetésről vagy kötelező rendelkezésekről. (149) Az intézkedés háttere tekintetében, amelyet a Bíróság a körültekintő piacgazdasági befektető elve esetleges alkalmazhatóságának értékeléséhez a többi között releváns szempontként felhoz, az állam és az EDF közötti, 1997. április 8‑án aláírt vállalkozási szerződéshez vezető, az adott időszak alatti előkészítő értekezletek és alátámasztó dokumentumok arra mutatnak rá, hogy a tartalékok átminősítése a villamosenergia‑piacok Unión belüli, 1996‑tól megállapított részleges liberalizálásának keretébe illeszkedett. Az 1997–2000 közötti időszakra vonatkozó vállalkozási szerződésben és az előkészítő dokumentumokban, valamint a parlamenti dokumentumokban is szerepel az a törekvés, hogy az EDF tevékenységei fokozottabban nemzetközivé váljanak. Maga a vállalkozási szerződés előfeltételezi, hogy a teljesítéséhez a 97–1026. számú törvényben előírthoz hasonló, szabályozási célú jogalkotási intézkedésre van szükség, amely ezáltal tényleges folyamatosságot hoz létre a szerződés és a jogalkotó célkitűzései között. Azonban sem az 1997 áprilisában megkötött szerződés, sem az előkészítő dokumentumok, illetve az EDF felügyeleti hatóságaival folytatott eszmecserék sem foglalnak állást az adó pontos összegéről. (150) A [Francia Köztársaság] által az észrevételeiben kifejtett szempontok segítségével vázolt fenti háttér mindazonáltal nem teszi lehetővé annak biztos megállapítását, hogy az intézkedés egy befektetést végrehajtó részvényes magatartása. A francia Cour des comptes által 1994 októberében megállapított szabálytalanságok kezelésének szükségessége is e háttér része. Míg egyrészt egy olyan számviteli szabálytalanság kezeléséről volt szó, amely lehetővé tette az EDF számára, hogy évekig ne fizesse meg a társasági adót, a francia hatóságok hangsúlyozták, hogy az intézkedés nem vonta kétségbe az EDF monopolhelyzetét ((105) preambulumbekezdés), és hogy a piac liberalizálása által lehetővé tett stabil keretet fenn kell tartani ((95) preambulumbekezdés). Igaz, hogy a piac liberalizálása más tagállamok nemzeti piacára irányuló tevékenységbővítési kilátásokat teremtett, és hogy egyes intézkedésekről az 1997–2000 közötti időszakra vonatkozó vállalkozási szerződés rendelkezett az EDF nemzetközi jelenlétének fokozása érdekében. Mindazonáltal a hatóságok azon törekvése, hogy a liberalizálás kezdetekor pénzügyi támogatási intézkedésekkel a nemzeti vállalkozásokat részesítsék előnyben, nem korlátozódik az állami vállalkozásokra, és az állami vállalkozások körültekintő részvényeseinek magatartására sem jellemző. (151) Végezetül a Bíróság kimondja, hogy a vitatott intézkedésre irányadó szabályok vizsgálata releváns annak meghatározása szempontjából, hogy az intézkedés a jellegét tekintve a részvényes állam befektetése vagy közhatalmi előjog‑e. Az intézkedésnek az egyik vagy a másik kategóriába sorolásakor tehát figyelembe vehető az intézkedésre irányadó, alkalmazandó szabályok betartása. Következésképp meg kell vizsgálni az adóforrásoknak az EDF‑hez hasonló vállalkozásokba történő befektetésére irányadó szabályokat. A szóban forgó intézkedés nélkül a be nem szedett társasági adóból származó bevételek a francia állam általános költségvetésének bevételeibe kerültek volna 1997‑ben. Ahogyan arról a költségvetési tárgyú törvényekre vonatkozó sarkalatos törvényről szóló, a tényállás megvalósulásának idején alkalmazandó, 1959. január 2‑i 59–2. számú rendelet 18. cikke rendelkezett, az összes kiadás végrehajtását biztosító összes bevétel, valamennyi állami bevétel és kiadás az általános költségvetés című egységes számviteli nyilvántartásban könyvelendő. Az adóbevételeket így a költségvetésbe, az állam javára, nem pedig az állami vállalkozások javára kell befizetni. (152) A költségvetésre az egyetemesség alkotmányos elve alkalmazandó, amelynek értelmében valamennyi bevétel és valamennyi előirányzat két külön oszlopban tüntetendő fel, oly módon, hogy ne jöjjön létre konkrét kapcsolat például egy társaságiadó‑bevétel és az EDF‑hez hasonló állami vállalkozás javára biztosított tőkeinjekcióként történő felhasználás között. A francia jogban természetesen lehetséges, hogy az adóforrások támogatás vagy befektetés jogcímén az államtól eltérő jogi személyhez rendelhetők legyenek, amennyiben e hozzárendelés kifejezett rendelkezések tárgyát képezi. Az 59–2. számú rendelet 18. cikke ily módon előírta, hogy – konkrétan a kölcsönök és az előlegek kivételével – az állami bevételek adott célhoz rendelése kivételes, és csak költségvetési tárgyú törvény kormány által kezdeményezett rendelkezéséből fakadhat. (153) Márpedig [a 97–1026. számú törvény] nem volt költségvetési tárgyú törvény, és ennélfogva nem rendelhetett adóforrást az EDF tőkéjéhez. Úgy tűnik továbbá, hogy nem került sor az 1997. évi költségvetésre alkalmazandó költségvetési törvény kormány által kezdeményezett olyan célú konkrét rendelkezéseinek előzetes elfogadására, hogy az EDF által fizetendő adóból származó bevételt ugyanezen költségvetés keretében az EDF tőkéjébe történő befektetés jogcímén a francia állam kiadásaihoz rendeljék. Következésképp úgy tűnik, hogy nem alkalmazták ezt a szabályt, amely lehetővé teszi egy, az állam javára megállapított adóforrásnak az államtól eltérő jogi személybe – például az EDF‑be – való befektetését. (154) A fenti információk döntő többsége egyértelműen jelzi, hogy [a Francia Köztársaság] a társasági adó megfizetésének mellőzéséből fakadó gazdasági előny biztosítása előtt vagy azzal egyidejűleg nem hozta meg azt a döntést, hogy adómentesség biztosításával befektet az EDF‑be. Ennélfogva a körültekintő piacgazdasági befektető elve nem tűnik alkalmazhatónak erre az intézkedésre. A körültekintő piacgazdasági befektető elvének alkalmazására vonatkozó alábbi megfontolások következésképp másodlagos jellegűek.”