1.

Az első, arra alapított jogalap, hogy az alperes tévesen alkalmazta a jogot az EUSZ 102. cikk alapján elvégzett megfelelőségi teszt alkalmazásakor, mivel nem vonta le a szükségszerű következtetéseket abból a megállapításból, hogy a TV 2-nek nyújtott hatósági kompenzációt az „Altmark”-ítéletben (C-280/00. sz., Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítélet [EBHT 2003., I-7747. o.]) megállapított második és negyedik feltétel megsértésével nyújtották. (1.1) Az „Altmark”-ítéletben megállapított második feltétel és az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése közötti összefüggés kapcsán a felperes arra hivatkozik, hogy: — az „Altmark”-ítéletben megállapított második feltételben kimondott átláthatósági követelmények az alperes által az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése alapján elvégzett tesztnek ugyancsak szerves részét képezi; — az alperes már más, tisztán alaki követelménynek való megfelelést is előír az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdésével való megfeleléshez; — az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdés már előírja az átláthatóság és bizonyos strukturális biztosítékok fennállásának követelményét; — az „Altmark”-ítéletben megállapított második feltételt már több, az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdésének alkalmazhatóságára vonatkozó bizottsági közlemény és határozat is tükrözi, akár a közszolgálati műsorszolgáltatás terén is; továbbá — semmilyen meggyőző érv nem áll fenn arra nézve, hogy az alperes miért ne vehetné figyelembe az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdésének különböző saját közleményeiben és határozataiban szereplő értelmezését, különösen amennyiben a Bizottság értelmezése eltér az ítélkezési gyakorlatban kidolgozott értelmezéstől. (1.2) Az „Altmark”-ítéletben megállapított negyedik feltétel és az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése közötti összefüggés kapcsán a felperes arra hivatkozik, hogy: — hátrányos következményekkel járna a piacon fennálló versenyre a közszolgálati műsorszolgáltatás hatékonyságának az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése alkalmazásának tekintetében történő figyelmen kívül hagyása közbeszerzési pályázat hiányában; — ez a helyzet a műsorszolgáltató ágazatban fennálló versenyt különösen jelentős mértékben károsítaná, ugyanis a közszolgálati műsorszolgáltató összes költségét olyan közszolgálati többletköltségek jellemzik, amelyet az adott tagállam kompenzálhat, és amely szegmensen nem áll fenn semmilyen kötelezettség annak vizsgálatára, hogy a költségek a szakszerűtlen irányításnak vagy a közszolgálati kötelezettségek teljesítésének tudhatók-e be; — a közszolgálati műsorszolgáltatás kompenzációja tehát gyakorlatilag megmentési célból nyújtott vagy operatív támogatásként használható, amely lehetővé teszi egy veszteséges társaság részére, hogy folytassa tevékenységét ahelyett, hogy átszerveznék vagy felszámolnák; — a hatékonysági teszt nem változtatja az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdését „halálos ítéletté”, ugyanis a Bizottság az adott ügy sajátos körülményeinek megfelelően jóváhagyhat olyan kompenzációt is, amely meghaladja egy átlagos, megfelelően irányított vállalkozás költségeit; — az amszterdami jegyzőkönyv tükrében értelmezett EUMSZ 106. cikk (2) bekezdésének nem az célja, hogy valamely közszolgálati műsorszolgáltatót megóvjon a versenyszabályok alkalmazásától, hanem az, hogy megvédje a tagállamok azon szabadságát, hogy milyen módon határozzák meg a közszolgálati szereplők feladatát és biztosítsa, hogy a polgárok a társadalomnak legkevesebb költséget jelentő módon jussanak e közszolgálati szolgáltatásokhoz.