T‑15/02. sz. ügy

BASF AG

kontra

az Európai Közösségek Bizottsága

„Verseny – Kartellek a vitamintermékek ágazatában – Védelemhez való jog – Bírságkiszabási iránymutatás – A bírság alapösszegének megállapítása – Elrettentő hatás – Súlyosító körülmények – Irányító vagy felbujtó szerep – Együttműködés a közigazgatási eljárás során – Szolgálati titoktartás és a gondos ügyintézés elve”

Az ítélet összefoglalása

1. Verseny – Közigazgatási eljárás – Kifogásközlés – Szükséges tartalom – A védelemhez való jog tiszteletben tartása

(17. tanácsi rendelet, 19. cikk, (1) bekezdés; 2842/98 bizottsági rendelet, 2. és 3. cikk)

2. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

3. Verseny – Bírságok – Bírságot kiszabó határozat – Indokolási kötelezettség – Terjedelem

(EK 253. cikk, 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)

4. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértések súlya

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

5. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1. pont)

6. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1.A pont)

7. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1.A pont)

8. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Elrettentő jelleg

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk,; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1.A pont)

9. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Elrettentő jelleg

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1.A pont)

10. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Elrettentő jelleg

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

11. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértések súlya

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)

12. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Elrettentő jelleg

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)

13. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértések súlya – Súlyosító körülmények

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 2. pont)

14. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértések súlya – Súlyosító körülmények

17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 2. pont)

15. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértések súlya

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 2. pont)

16. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás

(EK 229. cikk, 17. tanácsi rendelet, 17. cikk,)

17. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértések súlya – Súlyosító körülmények

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 2. pont)

18. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértések súlya – Súlyosító körülmények

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 2. pont)

19. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértések súlya – Súlyosító körülmények

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 2. pont)

20. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértések súlya – Súlyosító körülmények

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 2. pont)

21. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértések súlya – Súlyosító körülmények

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 2. pont)

22. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Az eljárás alá vont vállalkozás együttműködése miatt a bírság alóli mentesítésről vagy a bírság csökkentéséről szóló bizottsági közlemény

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 96/C 207/04 bizottsági közlemény)

23. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – Az eljárás alá vont vállalkozás Bizottsággal történő együttműködésének figyelembevétele

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 96/C 207/04 bizottsági közlemény, B cím b) pont)

24. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – Az eljárás alá vont vállalkozás Bizottsággal történő együttműködésének figyelembevétele

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 96/C 207/04 bizottsági közlemény, B cím)

25. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 96/C 207/04 bizottsági közlemény, B cím és 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 2. pont)

26. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – Az eljárás alá vont vállalkozás Bizottsággal történő együttműködésének figyelembevétele

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 96/C 207/04 bizottsági közlemény, B cím)

27. Verseny – Bírságok – Bírósági felülvizsgálat

(EK 81. és 229. cikk; EGT‑Megállapodás, 53. cikk, (1) bekezdés; 17. tanácsi rendelet, 17. cikk)

28. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – Az eljárás alá vont vállalkozás Bizottsággal történő, az engedékenységi közlemény keretein kívüli együttműködésének figyelembevétele

(17. tanácsi rendelet, 17. cikk; 96/C 207/04 bizottsági közlemény, és 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 3. pont)

29. Verseny – Közigazgatási eljárás – Szolgálati titok

(EK 287. cikk; 17. tanácsi rendelet, 20. cikk, (2) bekezdés)

1. A versenyjogi szabályok alkalmazása során a kifogásközlésnek tartalmaznia kell a kifogások kellően világosan, akár tömören megfogalmazott ismertetését ahhoz, hogy az érdekeltek ténylegesen megismerhessék a Bizottság által nekik felrótt magatartásokat. A kifogásközlés ugyanis csak ezzel a feltétellel képes betölteni a közösségi rendeletekben kijelölt feladatát, amelynek lényege, hogy minden szükséges bizonyítékot a vállalkozások rendelkezésére kell bocsátani ahhoz, hogy ténylegesen érvényre juttathassák védekezésüket azelőtt, hogy a Bizottság végleges határozatot fogadna el. E feladat nem változik az annak címzettjét jelentő vállalkozás különleges helyzetétől és a Bizottsággal történő együttműködése függvényében. Az említett követelményt akkor tartják tiszteletben, ha a határozat nem ró az érdekeltek terhére a kifogások ismertetésében meghatározottaktól eltérő jogsértéseket, és csak olyan tényeket fogad el, amelyekkel kapcsolatban az érdekelteknek alkalmuk nyílt magyarázatot adni.

Ami a védelemhez való jognak a bírságok kiszabása tekintetében történő gyakorlását illeti, a Bizottság – ha kifejezetten jelzi a kifogásközlésében, hogy meg fogja vizsgálni: ki kell‑e szabni bírságot az érintett vállalkozásokra, és megfogalmazza azokat a fő ténybeli és jogi elemeket, amelyek bírságot vonhatnak maguk után, mint például a feltételezett jogsértés súlya és időtartama, továbbá az a tény, hogy ez utóbbit „szándékosan vagy gondatlanságból” követték‑e el – teljesíti a vállalkozások meghallgatáshoz való jogának tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettségét. Így megadja a vállalkozásoknak a szükséges adatokat ahhoz, hogy ne csak a jogsértés megállapításával szemben, hanem a bírságkiszabás tényével szemben is megvédhessék magukat. A bírságok összegének meghatározását illetően ebből az következik, hogy az érintett vállalkozások védelemhez való jogát a Bizottság előtt az biztosítja, hogy észrevételeket lehet tenni a kifogásolt tények időtartamával, súlyosságával és versenyellenes jellegével kapcsolatban.

A Bizottság nem köteles megemlíteni kifogásközlésében sem a bírságok általános szintjére vonatkozó politika esetleges megváltoztatásának lehetőségét, amely lehetőség a versenypolitika általános megfontolásaitól függ, és nem kapcsolódik közvetlenül a jelen ügyek konkrét körülményeihez, sem pedig a bírság elrettentő hatásának biztosítása céljából végrehajtott esetleges bírságemelés mértékét, mivel ha megadja azokat a ténybeli és jogi elemeket, amelyekre a bírságok összegének kiszámítását alapozza, a Bizottság nem köteles közelebbről megjelölni, hogy ezeket az egyes elemeket hogyan veszi figyelembe a bírság szintjének meghatározásakor. Az előirányzott bírságok szintjére vonatkozó utalás azt megelőzően, hogy a vállalkozásoknak módjukban állt volna benyújtani az észrevételeiket az ellenük felhozott kifogások tekintetében, a Bizottság határozatának megelőlegezését jelentené, ami nem lenne helyénvaló.

(vö. 46–49., 58–59., 62. pont)

2. Márpedig amennyiben a Bizottság mérlegelési jogkörrel rendelkezik az egyes bírságok összegének megállapításakor, anélkül hogy pontos matematikai képletet lenne köteles alkalmazni, akkor nem térhet el a maga által lefektetett szabályoktól. Mivel a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírságok megállapításának módszeréről szóló iránymutatás olyan eszköz, amelynek célja, hogy a felsőbbszintű jogszabályok tiszteletben tartásával pontosan meghatározza azokat a szempontokat, amelyeket a Bizottság a mérlegelési jogkörének gyakorlása során a bírságok meghatározásakor kíván alkalmazni, a Bizottságnak a bírságok összegének megállapításával ténylegesen figyelembe kell vennie a bírságkiszabási iránymutatás pontjait, különösen az abban kötelezően meghatározott elemeket.

(vö. 119. pont)

3. A közösségi versenyszabályok megsértése miatt több vállalkozásra bírságot kiszabó határozat esetében az indokolási kötelezettség terjedelmét egyebek között arra tekintettel kell meghatározni, hogy a jogsértések súlyát számos tényező függvényében kell értékelni, úgymint például az ügy sajátos körülményei, kontextusa és a bírságok elrettentő hatása, anélkül azonban, hogy létezne kötelezően figyelembe veendő szempontok kötött vagy kimerítő listája. E kötelezettséggel együtt járó követelmények teljesülnek akkor, ha a Bizottság a határozatában megjelöli azokat az értékelési tényezőket, amelyek lehetővé tették számára a jogsértés súlyának és időtartamának mérését, noha kívánatos lenne, hogy a Bizottság megjelölje a kívánt elrettentő hatás tekintetében befolyásoló számszerűsített elemeket, amelyek mérlegelési jogkörének gyakorlása során őt vezették.

(vö. 131., 206., 213–214. pont)

4. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírságok megállapításának módszeréről szóló iránymutatás a jogsértések különböző súlyossági fokát tükröző sávok alapján meghatározott összeget ír elő a bírságszámítás kiindulópontjaként, amely súlyossági fokok, mint olyanok, nem állnak összefüggésben a releváns forgalommal. Ez a módszer lényegében a bírságok viszonylagos és rugalmas díjszabásán alapszik. Így tehát ha a Bizottság egy és ugyanazon határozatban számos jogsértést állapít meg, ez módszer semmiképp nem írja elő – egyébként nem is tiltja – azt, hogy minden egyes jogsértés tekintetében az alapösszeg meghatározásához figyelembe kell venni az érintett piac méretét, tehát még kevésbé írja elő azt a Bizottságnak, hogy ezeket az alapösszeget a piac összesített forgalmának egy meghatározott százaléka alapján rögzítse.

(vö. 133–135. pont)

5. A közösségi versenyjogi jogsértésekért kiszabott bírságok összegének meghatározásakor a Bizottság nem köteles a bírságszámítást az érintett vállalkozások üzleti forgalmára alapozott összegekből kiindulva elvégezni, sem biztosítani – abban az esetben, ha egyazon jogsértésben több vállalkozás érintett –, hogy az érintett vállalkozásokra vonatkozóan a számítása eredményeképpen született bírságok végső összegei az érintett vállalkozások között a teljes üzleti forgalmuk vagy a szóban forgó termék piacán meglévő üzleti forgalmuk tekintetében tett összes különbségtételt kifejezik. A jogsértések súlyát számos tényező függvényében kell értékelni, úgymint például az ügy sajátos körülményei, kontextusa és a bírságok elrettentő hatása. Így a Bizottság kétségkívül megteheti, hogy a bírság összegének meghatározása érdekében a jogsértés súlyosságának értékelésére szolgáló tényezőként figyelembe vegye a jogsértés tárgyát képező termékekre vonatkozó üzleti forgalmat, ennek a számnak azonban nem kell aránytalan jelentőséget tulajdonítani más értékelési tényezőkhöz viszonyítva, mivel a bírságok összege nem állapítható meg a csupán az ezen a számon alapuló számítás eredményeként.

Másfelől annak ellenére, hogy a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírságok megállapításának módszeréről szóló iránymutatás nem írja elő, hogy a bírságok összegét a termékre vonatkozó világméretű üzleti forgalom alapján számítsák ki, nem zárja ki, hogy a bírság összegének meghatározásakor az üzleti forgalomra vonatkozó mutatószámokat a közösségi jog általános elveinek betartása érdekében figyelembe vegyék, amennyiben a körülmények ezt megkívánják. Ráadásul a bírságkiszabási iránymutatás hangsúlyozza, hogy az azonos magatartásért járó azonos büntetés elve – ha a körülmények így kívánják – az érintett vállalkozások vonatkozásában eltérő összegű bírságok kiszabásához vezethet, anélkül hogy ezt a különbségtételt matematikai számítások szabályoznák.

Az arányosság és az egyenlő bánásmód felperes által hivatkozott elvei sem követelik meg, hogy a bírság alapösszege a kartell összes különböző tagja esetében az egyéni üzleti forgalom azonos százalékát tegye ki.

(vö. 139., 145–149. pont)

6. Az a megközelítés, amely valamely kartell különböző résztvevőivel szemben kiszabott bírságok összegei meghatározása céljából a tagokat több csoportba osztja, amely az azonos csoportba tartozó vállalkozások esetében megállapított alapösszeg átalányosítását vonja maga után, nem kifogásolható. Azonban e csoportba soroláskor be kell tartani az egyenlő elbánás elvét, amely szerint tilos a hasonló helyzeteket különböző módon kezelni és a különböző helyzeteket azonos módon kezelni, hacsak az ilyen elbánás objektíve nem indokolt. Másfelől a bírság összegének legalábbis arányban kell állnia a jogsértés súlyosságának értékeléséhez figyelembe vett tényezőkkel.

Annak ellenőrzéséhez, hogy egy kartell tagjainak csoportba sorolása megfelel‑e az egyenlő bánásmód és az arányosság elveinek, a közösségi bíróságnak – a Bizottság e tárggyal kapcsolatos mérlegelési jogköre gyakorlásának jogszerűségére irányuló vizsgálata keretében – annak vizsgálatára kell szorítkoznia, hogy ez az elosztás koherens és objektív módon indokolt‑e, anélkül hogy a Bizottság értékelését azonnal a sajátjával helyettesítené.

E tekintetben valamely kartell tagjainak két csoportra, vezetőkre és egyebekre osztása, nem ésszerűtlen módja annak, hogy a piacon fennálló viszonylagos jelentőségüket az egyedi alapösszeg kiigazítása céljából figyelembe vegyék, amennyiben az nem vezet a szóban forgó piacok súlyosan eltorzított bemutatásához.

(vö. 150., 156–157., 159. pont)

7. A Bizottság mérlegelési jogköre lehetővé teszi számára, hogy bizonyos elemeket figyelembe vegyen vagy figyelmen kívül hagyjon a versenyjogi szabályok megsértése miatt általa kiszabni kívánt összegek meghatározása során, különös tekintettel az ügy körülményeire. Figyelemmel a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírságok megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 1.A. pontja hatodik bekezdésének rendelkezéseire, meg kell állapítani, hogy a több vállalkozást érintő jogsértések esetében a Bizottság fenntartott bizonyos mérlegelési keretet azzal a lehetőséggel kapcsolatban, hogy a bírságok súlyozását az egyes vállalkozások mérete függvényében végezze el. A bírságkiszabási iránymutatás 1.A. pontjának hatodik bekezdésében szereplő „bizonyos esetekben” kifejezés és „különösen” szó használatából következik, hogy a vállalkozások egyéni mérete függvényében történő súlyozás nem jelent a Bizottság által saját magának előírt szisztematikus számítási szakaszt, hanem egy lehetséges rugalmasság, amelyet azokra az ügyekre tartott fenn magának, amelyekben arra szükség lehet.

E tekintetben a Bizottság nem lépi át mérlegelési jogkörének határait, ha a piacon jelenlévő csupán két vállalkozás által elkövetett jogsértés miatti bírságok alapösszegeinek megállapítása szakaszában nem alkalmaz eltérő bánásmódot e két vállalkozás tekintetében az e piacon elért üzleti forgalmaikban és az általuk birtokolt piaci részesedésekben fennálló különbség ellenére, mivel egyrészt egy olyan piacon, amelyen mindössze két piaci szereplő van jelen, egy kartell csak akkor képes fennállni, ha abban mindkét piaci szereplő részt vesz, és a piaci részesedést tekintve a második piaci szereplő részvétele ugyanolyan nélkülözhetetlen magához a kartellnek a létezéséhez, mint az első piaci szereplőé, és másrészt a jelen ügyben két nagy gyártóról volt szó.

(vö. 180–182. pont)

8. A 17. rendelet 15. cikkében a versenyjogi szabályok megsértése esetére meghatározott szankcióknak egyaránt célja a jogsértő magatartások megbüntetése, illetve azok megismétlésének megelőzése. A versenyjogi szabályok megsértése esetére kiszabott bírság egyik célja az elrettentés, ennek biztosítása olyan általános követelmény, amelyet a Bizottságnak a bírságok kiszámítása során mindvégig szem előtt kell tartania, és nem feltétlenül követeli meg azt, hogy ennek a számításnak legyen egy olyan sajátos szakasza, amely e cél megvalósítása érdekében az összes releváns körülmény átfogó értékelésére szolgál.

(vö. 218–220., 226., 238. pont)

9. A 17. rendelet 15. cikke értelmében a versenyjogi szabályok megsértése miatt kiszabandó bírság összegének megállapítása során a vállalkozás mérete és gazdasági teljesítménye releváns értékelési tényezők, amelyek figyelembe vehetők a bírságok elrettentő hatásának biztosítása céljából. Egy nagyméretű vállalkozás, amely a kartell többi tagjához képest jelentős pénzügyi erőforrásokkal rendelkezik, könnyebben képes mozgósítani a bírság kifizetéséhez szükséges pénzösszegeket, ami a bírság kellően elrettentő hatása érdekében arányosan nagyobb bírság kiszabását teszi indokolttá, mint amelyet egy ugyanolyan jogsértést elkövető vállalkozással szemben szabnak ki, amely nem rendelkezik ilyen erőforrásokkal.

E tekintetben az, hogy a Bizottság a vállalkozások méretének és összesített erőforrásainak elrettentés céljából történő figyelembevételét célzó szorzót alkalmaz, nem kizárt azon az alapon, hogy azt a bírságkiszabási iránymutatás nem írja elő kifejezetten. A vállalkozások méretének és összesített erőforrásainak figyelembevétele hozzájárulhat a bírság olyan szinten történő megállapításához, amely az iránymutatás 1.A pontja értelmében kellően elrettentő hatást biztosít, mégpedig vagy azzal, hogy közvetlenül olyan alapösszeget állapítanak meg, amely többek között számításba veszi ezeket a tényezőket, vagy azzal, hogy a más tényezők (úgymint a jogsértés jellege vagy az egyéni jogsértő magatartás hatása) függvényében megállapított alapösszegre olyan kiigazítást alkalmaznak, amelynek célja a vállalkozások méretének és összesített erőforrásainak figyelembevétele. Ez a határozatban követett második módszer amellett, hogy nem ütközik a bírságkiszabási iránymutatásba, az első módszerhez képest még növeli is a Bizottság számításának átláthatóságát.

(vö. 235., 253. pont)

10. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírságok megállapításának módszeréről szóló iránymutatásban a versenyjogi szabályok különösen súlyos megsértése esetében semmi sem zárja ki az alapösszegre a bírság kellően elrettentő hatásának biztosítása érdekében alkalmazott 100%‑os növelési kulcsot.

Ami különösen e jogsértéseket illeti, a bírságkiszabási iránymutatás mindössze azt jelzi, hogy a valószínű bírságösszegek „20 millió euró fölött” vannak. A bírságkiszabási iránymutatásban említett, ilyen jogsértésekre kötelezően alkalmazandó egyedüli felső határ, a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdésében megállapított teljes forgalom tíz százalékának megfelelő általános határ, valamint a jogsértés időtartama címén megállapítható pótösszegre vonatkozó felső határok (lásd a bírságkiszabási iránymutatás 1.B. pontja első bekezdésének második és harmadik francia bekezdését). Ezért a bírságkiszabási iránymutatás semmilyen jogos bizalmat nem alapozhat meg az alapösszeg nagyságát, az erre az összegre a jogsértés időtartamától eltérő címen alkalmazott pótösszegek nagyságát és ennek következtében a különösen súlyos jogsértésekért kiszabandó bírságok végleges összegeinek nagyságát illetően. Ugyanez igaz a végleges bírság azon hányadát illetően, amit a számítás keretében kiszabott pótösszeg tehet ki.

(vö. 249., 251–252. pont)

11. Az a tény, hogy a versenyjogi szabályok megsértése miatt büntetett vállalkozás a jogsértés megszüntetését követően visszaesése megelőzésére irányuló intézkedéseket fogadott el, semmiképpen nem kötelezi a Bizottságot arra, hogy bírságcsökkentő tényezőket alkalmazzon. Kétségkívül fontos, hogy egy vállalkozás intézkedéseket tett annak megakadályozása érdekében, hogy alkalmazottai újabb közösségi versenyjogi jogsértéseket kövessenek el, ám ezen intézkedések meghozatala nem változtat a megállapított jogsértés megtörténtén. Csupán abból a tényből, hogy korábbi határozathozatali gyakorlatában a Bizottság egyes esetekben a követendő program bevezetését enyhítő körülményként vette figyelembe, nem következik, hogy minden hasonló esetben köteles lenne ugyanígy eljárni.

(vö. 266–267. pont)

12. A közösségi versenyszabályok megsértéséért büntetésben részesítendő vállalkozás tekintetében az elrettentés követelményeinek értékelésekor a Bizottságnak nem kell figyelembe vennie az ugyanazokért a titkolt cselekményekért harmadik országokban kapott büntetéseket. A Bizottság által a bírságok összegének meghatározásakor követhető elrettentési cél annak biztosítására irányul, hogy a vállalkozások a Közösségben, illetve az Európai Gazdasági Térségben (EGT) végzett tevékenységük során tiszteletben tartsák a Szerződés által meghatározott versenyszabályokat. Ebből az következik, hogy a közösségi versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírságok elrettentő erejét nem lehet kizárólag a bírsággal sújtott vállalkozás egyedi helyzete függvényében megítélni, sem annak függvényében, hogy betartja‑e az EGT‑n kívüli harmadik államokban rögzített versenyszabályokat.

(vö. 269. pont)

13. Amikor a versenyjogi szabályok megsértését több vállalkozás követte el, a bírságok összegének meghatározásakor mindegyikük részvételének viszonylagos súlyát vizsgálni kell, ami különösen annak megállapítását foglalja magában, hogy a jogsértésben való részvételük időtartama alatt mi volt az abban játszott szerepük. Ebből különösen az következik, hogy a bírság összegének kiszámításához figyelembe kell venni azt a „vezető” szerepet, amelyet egy vagy több vállalkozás tölt be a kartellben, mivel az ilyen szerepet betöltő vállalkozásoknak ennek következtében különleges felelősséget kell viselniük a többi vállalkozáshoz képest. Ezen elveknek megfelelően a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírságok megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 2. pontja a súlyosító körülményekről szóló részében nem kimerítő felsorolást ad azokról a körülményekről, amelyek a bírság alapösszegének emelését eredményezhetik, amely felsorolás tartalmazza a „jogsértés irányítója és felbujtója szerepet”.

(vö. 280–282. pont)

14. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírságok megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 2. pontja harmadik francia bekezdésének megfogalmazásából is következik az, hogy valamely vállalkozás által a versenyjogi szabályok megsértésében játszott szerep vizsgálata során különbséget kell tenni a jogsértés irányítójának és felbujtójának fogalma között, és két külön elemzést kell végezni annak igazolására, hogy e vállalkozás ezek közül az egyik vagy a másik szerepet játszotta. Ugyanis míg a felbujtó szerep egy kartell létrehozásának vagy bővítésének pillanatával függ össze, addig az irányító szerep a kartell működéséhez kapcsolódik.

(vö. 316. pont)

15. Valamely vállalkozás egy kartell felbujtójának történő minősítéséhez annak más vállalkozásokat kell rávennie vagy ösztönöznie arra, hogy kartellt alakítsanak, vagy ahhoz csatlakozzanak. Nem elegendő csupán az, hogy a kartell alapító tagjai között szerepelt. Így például egy olyan kartellben, amelyet mindössze két vállalkozás alapított, e vállalkozásokat nem indokolt automatikusan felbujtónak minősíteni. Ezt a minősítést arra a vállalkozásra kell fenntartani, amelyik adott esetben a kezdeményezést megtette, például azzal, hogy a másiknak az összejátszás lehetőségét javasolta, vagy azzal, hogy megkísérelte meggyőzni arról, hogy ekképpen járjon el.

(vö. 321., 456. pont)

16. A Bizottság a versenyjogi szabályok megsértése miatt bírságot kiszabó határozata ellen benyújtott kereset keretében a bírság alapösszegéhez képest a súlyosító körülményekre tekintettel történő növelése során a Bizottság által végzett értékelés jogellenességének megállapítása lehetővé teszi a közösségi bíróság számára, hogy korlátlan felülvizsgálati jogkörét gyakorolva, tekintettel az ügy összes körülményére, megerősítse, megsemmisítse vagy módosítsa az említett bírságemelést.

(vö. 303., 338., 394. pont)

17. A versenyjogi szabályok megsértése irányítójakénti minősítés tekintetében az a tény, hogy valamely kartellen belüli áremeléseket, beleértve azok nagyságát, időpontját és a végrehajtásuk mechanizmusát, közös megegyezéssel döntötték el a kartell tagjai közti megbeszéléseken, nem változtat semmit azon a különleges felelősségen, amit valamely vállalkozás akkor vállalt, amikor úgy döntött, hogy ténylegesen elsőként fogja bevezetni a megbeszélt emelést. Az ilyen kezdeményezéssel – anélkül, hogy a kartell értekezletén meghatározott áremelési megállapodásban ezzel név szerint és kifejezetten megbízták volna – a vállalkozás önkéntesen nagy lökést adott e megállapodás végrehajtásának azzal, hogy az már nem csupán papíron létezett, hanem ténylegesen kifejtette hatását a piacra.

Ezzel szemben mindössze az a tény, hogy egy kartell tagja elsőként jelentett be egy új árat vagy egy áremelést, nem tekinthető kartellirányító szerepe jelének, amikor a jelen eset körülményei azt mutatják, hogy a szóban forgó árat vagy emelést közös megegyezéssel határozták meg a kartell többi tagjával, és hogy ez utóbbiak arról is döntöttek, hogy azt melyikük jelenti be elsőként, mivel ez a kijelölés arról árulkodik, hogy az ár vagy az emelés elsőként való bejelentése csupán egy közös akarattal, előre meghatározott séma szigorú betartása, nem pedig olyan spontán kezdeményezés, amely lökést ad a kartellnek.

(vö. 348., 427. pont)

18. Az a tény, hogy egy vállalkozás nyomást gyakorol a kartell többi tagjának magatartására, sőt előírja azt, nem szükséges feltétel ahhoz, hogy ezt a vállalkozást a kartell irányítójának lehessen minősíteni. Valójában elegendő, hogy a vállalkozás jelentős hajtóerőt képviselt a kartell számára, amire különösen abból lehet következtetni, hogy vállalta a kartell tagjai által betartandó viselkedés kidolgozását és ajánlását, miközben nem feltétlenül volt abban a helyzetben, hogy azt megkövetelje tőlük.

(vö. 374. pont)

19. Valamely kartellen belül a nagyobb vállalkozások csoportja által képviselt érdekek, célkitűzések és álláspontok egybeesése nem feltétlenül foglalja magában azt, hogy e csoport tagjainak kell tulajdonítani az irányító szerepet, sem azt, hogy ezt a minősítést – amelyet más körülmények függvényében valamelyikükre vonatkozóan megállapítottak – a többiekre is ki kell terjeszteni.

(vö. 402. pont)

20. Ha számos vállalkozás együttesen sérti meg a versenyjogi szabályokat, az a tény, hogy valamely kartellel kapcsolatos találkozókra egy másik kartellel kapcsolatos találkozókkal azonos időben került sor, és hogy a témájuk lényegében ugyanazt a rendszert követte, nem lehet következtetni arra, hogy az egyes kartellekben ténylegesen melyik vállalkozás töltötte be az irányító szerepet. Így a két érintett kartell között fennálló, fent említett hasonlóságok alapján nem lehet arra következtetni, hogy valamely kartellben irányító szerepet játszó vállalkozásnak ugyanilyen szerepe van a másik kartellben is.

(vö. 459. pont)

21. A hosszú időtartamú jogsértésben a kartell tagjai különböző időpontokban, felváltva tölthetik be az irányító szerepét, ezért nem zárható ki, hogy az irányító szerep súlyosító körülményt mindegyikükre alkalmazni lehet.

(vö. 460. pont)

22. A Bizottság a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentesítésről és a bírságok csökkentéséről szóló közleménye olyan jogos elvárásokat teremt, amelyekre azok a vállalkozások hivatkoznak, amelyek valamely kartell létezéséről kívánják tájékoztatni a Bizottságot. Tekintetbe véve a jogos bizalmat, amely e közlemény alapján a Bizottsággal együttműködni kívánó vállalkozásokban kialakulhatott, a Bizottság köteles a közleménynek eleget tenni, amikor valamely vállalkozásra kirótt bírság összegének meghatározása során értékeli annak együttműködését.

(vö. 488. pont)

23. A bírság alóli teljes mentesítés vagy a bírság összegének csökkentése a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentesítésről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény B szakaszának alkalmazásával megköveteli ugyanis, hogy az érintett vállalkozás szolgáltasson elsőként meghatározó bizonyítékokat a kartell létezésének bizonyítására.

E tekintetben, még ha az ilyen elemeknek nem is kell feltétlenül önmagukban elegendőnek lenniük a kartell létezésének bizonyításához, meghatározónak kell lenniük ebből a célból. Tehát nem csupán iránymutatásként kell szolgálniuk a Bizottság vizsgálatához, hanem a jogsértést megállapító határozathoz fő bizonyítékként közvetlenül felhasználható elemeknek kell lenniük. Ezen elemeket másrészt ténylegesen át kell adni a Bizottságnak, nem elegendő annak a forrásnak az egyszerű felkínálása vagy megjelölése, ahonnan ezek az információk megszerezhetők.

Mivel az ajánlat nem minősül sem olyan információk forrásának, amelyek képessé tették a Bizottságot információkérések kiküldésére, sőt, hogy vizsgálatot rendeljen el, azonban gyakorlatilag a tények rekonstruálásának és bizonyításának teljes feladatát ezen intézményre hagyták, annak dacára, hogy az azokat szolgáltató vállalkozás elismerte a felelősségét, sem pedig egy vállalkozás azon ajánlata, hogy vallomástétel céljából alkalmazottakat bocsát a Bizottság rendelkezésre, e javaslatokat a Bizottságnak nem kötelező elfogadnia, amely felhívhatja a vállalkozást, hogy maga gyűjtse össze alkalmazottaitól az információkat, és haladéktalanul írásban adja át a Bizottságnak azokat, hogy ne növelje fölöslegesen az intézmény munkaterhelését.

Végül a Bizottságnak nem feladata, hogy felhívja a vállalkozás figyelmét az általa szolgáltatott információ elégtelen voltára és azok kiegészítésének szükségességére, mivel a közlemény E. szakaszának (2) bekezdése kimondja, hogy „a Bizottság csak a határozata elfogadásának pillanatában mérlegeli, hogy a B., C. vagy D. [szakaszban] megállapított feltételek teljesültek‑e”.

(vö. 492–493., 517–518., 521–522., 526., 568. pont)

24. A kartellügyek esetében a bírságok alóli mentesítésről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény B szakaszának alkalmazásával történő bírság alóli teljes mentesítés vagy a bírság összegének csökkentése érdekében valamely kartell fennállására vonatkozó meghatározó elemeket szóban is szolgáltathatja az érintett vállalkozás a Bizottság számára. Az információk szóbeli átadása a jogbiztonság szempontjából nem jelent semmilyen jelentősebb hátrányt annyiban, hogy a valamely közigazgatási szervnek szóban, egy értekezlet keretében átadott információ rendszerint rögzíthető és megőrizhető hangfelvétel útján és/vagy írásban, jegyzőkönyv készítésével.

E tekintetben, noha igaz az, hogy a Bizottságot nem terheli általános kötelezettség a valamely személyekkel vagy vállalkozásokkal lefolytatott értekezleteiről való jegyzőkönyv készítése tekintetében, a jegyzőkönyv felvételére irányuló kifejezett rendelkezés hiánya nem zárja ki, hogy adott esetben a Bizottság köteles lehet az általa meghallgatott nyilatkozatokat ilyen iratban írásban is rögzíteni. Ez a kötelezettség ugyanis az ügy különleges körülményektől függően származhat közvetlenül a gondos ügyintézés elvéből is, amely egyike a közösségi jogrend által a közigazgatási eljárásokban biztosított garanciáknak. Márpedig amikor egy vállalkozás az engedékenységi közlemény alapján történő ellentételezésre alkalmas együttműködés céljából kapcsolatba lép a Bizottsággal, és ennek keretében értekezletet szerveznek az intézmény szolgálatai és e vállalkozás között, akkor a gondos ügyintézés elve alapján erről az értekezletről jegyzőkönyvet kell felvenni, amely összefoglalja az ott elhangzottak lényegét, vagy legalább hangfelvételt kell készíteni, ha a szóban forgó vállalkozás ezt legkésőbb az értekezlet kezdetéig kéri.

(vö. 498–502., 506. pont)

25. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírságok megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 2. pontja harmadik francia bekezdése által használt „a jogsértés irányítóként vagy felbujtóként történő elkövetése, illetve a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentesítésről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény B szakaszának e) pontjában használt „irányító vagy meghatározó szerep”, amelyeket egyrészt súlyosító körülményként, másrészt a bírságok alóli teljes mentességnek vagy a bírság összegének nagyon jelentős csökkentésének akadályaként említenek, lényegében azonos hatásúak.

Ebből következik, hogy ha megállapítják egy vállalkozás irányító vagy felbujtó szerepét valamely kartellben, e vállalkozás nem részesülhet a bírság alóli teljes mentesítésben vagy annak nagyon jelentős csökkentésében az együttműködési közlemény alapján.

(vö. 535–536., 544–545. pont)

26. Tekintettel a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentesítésről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény B. szakasza b) pontjának megfogalmazására, amely a bírság összegének nagyon jelentős csökkentését kizárólag annak az egy vállalkozásnak kívánja biztosítani, amely ténylegesen „elsőként” szolgáltatott meghatározó elemeket, nem lehet alátámasztani, hogy két vállalkozás együtt felel meg a B. szakasz b) pontjában foglalt feltételnek, ha az ilyen bizonyítékokat nem ugyanabban az időpontban nyújtották be.

(vö. 550. pont)

27. A felülvizsgálat, amelynek gyakorlására a közösségi bíróságot kérik egy olyan határozatra vonatkozólag, amellyel a Bizottság az EK 81. cikknek és az Európai Gazdasági Térségre vonatkozó megállapodás 53. cikkének megsértését állapítja meg, és bírságot ró ki, e határozat jogszerűségére korlátozódik. A bíróságot az EK 229. cikk és a 17. rendelet 17. cikke szerint megillető korlátlan felülvizsgálati jogkör adott esetben csak a határozatot érintő és az érintett vállalkozás által a keresetében sérelmezett jogellenesség megállapítása után gyakorolható, azzal a céllal, hogy szükség esetén a bírság eltörlésével vagy összegének megváltoztatásával orvosolják e jogellenességnek a kivetett bírság összegének meghatározását érintő következményeit.

Ezért el kell utasítani valamely felperes keresetét, akivel szemben a Bizottság a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentesítésről és a bírságok csökkentéséről szóló közleményt alkalmazta, és amely arra irányul, hogy az Elsőfokú Bíróság a közigazgatási eljárásban tanúsított együttműködését e közleménynek a rendelkezéseitől elvonatkoztatva értékelje és jutalmazza, amely közlemény jogellenességére nem hivatkozik.

(vö. 581–583. pont)

28. A versenyszabályok megszegésével kapcsolatos jogsértésre vonatkozó eljárás során a Bizottsággal együttműködő vállalkozásnak adható bírságcsökkentés lehetősége a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentesítésről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény által rögzített kereteken kívül, mint amelyet a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírságok megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 3. pontjának hatodik francia bekezdése előír, szükségképpen azt sejteti, hogy a szóban forgó együttműködés nem alkalmas az engedékenységi közlemény keretében történő ellentételezésre, és hogy az hatékony volt, azaz megkönnyítette a Bizottság a közösségi versenyszabályokkal kapcsolatos jogsértések megállapításában és büntetésében álló feladatának végrehajtását.

(vö. 585., 588. pont)

29. Az olyan kontradiktórius eljárásokban, amelyek elítéléshez vezethetnek, a javasolt büntetés jellege és mértéke természetszerűleg a szolgálati titoktartási kötelezettség hatálya alá esik, amíg a büntetést véglegesen jóvá nem hagyták és ki nem hirdették. Ez az elv abból következik, hogy az érdekelt jó hírnevét és méltóságát mindaddig tiszteletben kell tartani, amíg el nem ítélik. Másfelől a Bizottságnak az a feladata, hogy ne adjon ki a sajtónak információkat a tervezett pontos büntetésről, nemcsak a szolgálati titoktartás kötelezettségével, hanem a gondos ügyintézés kötelezettségével is egybeesik.

Még annak feltételezése esetén is, hogy a Bizottság szervezeti egységei felelősek valamely, a versenyjogi szabályok megsértése miatti bírság pontos részleteinek a média felé történt kiszivárogtatásáért annak elfogadását megelőzően, az ilyen szabálytalanság csak akkor vezethet a szóban forgó határozat megsemmisítéséhez, ha megállapítást nyer, hogy ezen szabálytalanság hiányában a szóban forgó határozatot nem hozták volna meg, vagy eltérő tartalmú lett volna Az érdekelt feladata az, hogy legalább olyan bizonyítékokat terjesszen elő, amelyek egy ilyen következtetést alátámaszthatnak. Függetlenül annak lehetőségétől, hogy a szóban forgó határozat megsemmisíthető abban az esetben, ha az elkövetett szabálytalanság hatással volt annak tartalmára, az érdekeltnek jogában áll az érintett intézmény felelősségét kutatni azért a kárért, amelyet megítélése szerint a szabálytalanság miatt szenvedett el.

(vö. 604., 606–607. pont)

AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)

2006. március 15.( )

„Verseny – Kartellek a vitamintermékek ágazatában – Védelemhez való jogok – Bírságkiszabási iránymutatás – A bírság alapösszegének megállapítása – Elrettentő hatás – Súlyosító körülmények – Irányító vagy felbujtó szerep – Együttműködés a közigazgatási eljárás során – Szolgálati titoktartás és a gondos ügyintézés elve”

A T‑15/02. sz. ügyben,

a BASF AG (székhelye: Ludwigshafen [Németország], képviselik : MN. Levy, J. Temple‑Lang solicitors, R. O’ Donoghue barrister és C. Feddersen ügyvéd)

felperesnek

az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: R. Wainwright és L. Pignataro‑Nolin, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

alperes ellen

az EK-Szerződés 81. cikke és az EGT-megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/E-1/37.512 – vitaminok-ügy) hozott 2001. november 21-i 2003/2/EK bizottsági határozat (HL 2003. L 6, 1. o.) 3. cikkének b) pontjában a felperesre kiszabott bírságok megsemmisítése vagy csökkentése iránt benyújtott keresete tárgyában,

AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA



(negyedik tanács),

tagjai: H. Legal elnök, P. Mengozzi és I. Wiszniewska‑Białecka bírák,

hivatalvezető: I. Natsinas tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2005. január 12‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

1 Az EK 81. cikke és az EGT-megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/E-1/37.512 – vitaminok-ügy) hozott 2001. november 21-i 2003/2/EK határozatának (HL 2003. L 6, 1. o., a továbbiakban: határozat) 1. cikkében a Bizottság megállapította, hogy több vállalkozás megsértette az EK 81. cikk (1) bekezdését és az Európai Gazdasági Térségről (EGT) szóló megállapodás 53. cikkének (1) bekezdését azáltal, hogy önálló kartellek sorában vettek részt, amelyek vitamintermékek, mégpedig az A‑, E‑, B1‑, B2‑, B5‑, B6‑vitamin, a folsav, a C‑, D3‑, H‑vitamin, a bétakarotin és a karotinoidok tizenkét különböző piacát érintették. A határozat (2) preambulumbekezdéséből kiderül, hogy e megállapodások keretében az érintett vállalkozások meghatározták különböző termékek árát, eladási kvótákat osztottak szét, közösen határoztak el és hajtottak végre áremeléseket, a megállapodásaiknak megfelelően tették közzé az árismertetőiket, a megállapított árakon adták el termékeiket, a megállapodások tiszteletben tartását felügyelő és ellenőrző mechanizmust hoztak létre, és a terveik végrehajtása érdekében rendszeres találkozókon vettek részt.

2 E vállalkozások közé tartozik többek között a BASF AG (a továbbiakban: BASF vagy felperes), amelynek terhére az A‑, E‑, B1‑, B2‑, B5‑, C‑, D3‑ és H‑vitamin, a bétakarotin és a karotinoidok közösségi és EGT-piacain megvalósított jogsértést róttak (a határozat 1. cikke [1] bekezdésének b) pontja).

3 A határozat 2. cikke a megállapított jogsértésekért felelősnek talált vállalkozások számára előírta, hogy azonnal hagyják abba a jogsértő magatartást, amennyiben még nem tették meg, és a jövőben tartózkodjanak a megállapított jogsértő cselekmények és magatartások megvalósításától, valamint minden olyan intézkedéstől, amelynek célja vagy hatása ezekkel azonos vagy egyenértékű lenne.

4 Miközben a Bizottság összesen 855,23 millió euró összegben bírságot szabott ki az A‑, E‑, B2‑, B5‑, C‑, D3‑vitamin, a bétakarotin és a karotinoidok piacain megállapított jogsértések miatt, nem szabott ki bírságot a B1‑, B6‑, H‑vitamin és a folsav piacain megállapított jogsértések miatt (a határozat 3. cikke).

5 A határozat (645)–(649) preambulumbekezdéséből kiderül ugyanis, hogy az ez utóbbi piacokon megállapított jogsértések a Bizottság vizsgálatának kezdetét megelőzően több mint öt évvel megszűntek, és hogy emiatt e jogsértésekre az eljárások időtartamának korlátozásáról, valamint az Európai Gazdasági Közösség szállításra és versenyre vonatkozó szabályai alapján kezdeményezett szankciók végrehajtásáról szóló, 1974. november 26-i 2988/74/EGK tanácsi rendelet (HL L 319., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 1. kötet, 61. o.) 1. cikke volt alkalmazandó.

6 Ennek megfelelően a BASF tekintetében nem szabtak ki bírságot a B1– és H–vitaminokra vonatkozó jogsértésekben való részvétele miatt.

7 Ezzel szemben az A‑, E‑, B2‑, B5‑, C‑ és D3‑vitaminokra, a bétakarotinra és a karotinoidokra vonatkozó jogsértésekben való részvétele miatt a BASF minden egyes jogsértésért bírságot kapott (a határozat 3. cikkének b) pontja).

8 E bírságok összegének megállapításakor a Bizottság a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK-szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírságok megállapításának módszeréről szóló iránymutatását (HL 1998. C 9., 3. o., a továbbiakban: bírságkiszabási iránymutatás), valamint a kartell ügyek esetében a bírságok alóli mentesítésről és a bírságok csökkentéséről szóló közleményét (HL 1996. C 207., 4. o.; a továbbiakban: engedékenységi közlemény) alkalmazta.

9 A határozat (657) és (658) preambulumbekezdésében a Bizottság ismertette azokat az általános szempontokat, amelyek alapján a bírságok összegét meghatározta. Kifejtette, hogy figyelembe kell venni a jelen ügy összes körülményét, és különösen a jogsértés súlyosságát és időtartamát – e két szempontot a Szerződés [81.] és [82.] cikkének végrehajtásáról szóló első, 1962. február 6-i 17. tanácsi rendelet (HL 1962. 13., 204. o., magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 3. o.) 15. cikkének (2) bekezdése kifejezetten meghatározza –, egyedileg kell elbírálni a jogsértésekben részt vevő egyes vállalkozások szerepét, a kiszabott bírság összegének meghatározásakor többek között figyelembe kell venni az esetleges súlyosító vagy enyhítő körülményeket, és adott esetben alkalmazni kell az engedékenységi közleményt.

10 Ami a jogsértések súlyosságát illeti, a Bizottság a vizsgált jogsértések jellege, az érintett vitamintermékek különböző piacaira gyakorolt hatásuk, valamint annak alapján, hogy ezek mindegyike kiterjedt az egész közös piacra, illetve a létrehozását követően az egész EGT-re, úgy ítélte meg, hogy a határozat címzett vállalkozásai különösen súlyosan megsértették az EK 81. cikk (1) bekezdését és az EGT-megállapodás 53. cikkének (1) bekezdését, amely jogsértések mindegyike legalább 20 millió euró bírsággal sújtható (a határozat [662]–[674] preambulumbekezdése).

11 A bírságok alapösszegének meghatározása érdekében a Bizottság, miután kifejtette, hogy figyelembe veszi az érintett vitamintermékek különböző piacainak méretét, emlékeztetett arra, hogy „a különösen súlyos jogsértések kategóriáján belül a bírságok meghatározott mértéke lehetővé teszi a vállalkozások megkülönböztetett kezelését annak érdekében, hogy mindegyikük esetében figyelembe lehessen venni, hogy milyen tényleges gazdasági lehetőséggel rendelkeznek ahhoz, hogy jelentős kárt okozzanak a versenytársaknak, és a bírságot olyan nagyságrendű összegben kell megállapítani, amely biztosan kellően elrettentő hatású”. Megjegyezte, hogy „ezt a gyakorlatot kell követni különösen akkor, amikor – mint a jelen ügyben – jelentős méretbeli különbség áll fenn a jogsértésben részt vevő vállalkozások között”. Ezt követően jelezte, hogy „a jelen ügy körülményei között, amely több vállalkozást érint, a bírságok alapösszegének meghatározásához mindegyikük súlyát, és ennélfogva a jogellenes magatartásuknak a versenyre gyakorolt tényleges hatását figyelembe kell venni” (a határozat [675], [678] és [679] preambulumbekezdése).

12 E célból a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az érintett vállalkozások különböző csoportokba sorolhatók „az érintett vitamintermékek különböző piacain fennálló viszonylagos jelentőségük szerint”, hozzátéve, hogy „a vállalkozás valamely csoportba történő besorolása adott esetben kiigazítható, különösen az elrettentő hatás biztosítása érdekében”. A különböző vállalkozásoknak az érintett vitamintermékek egyes piacain való egymáshoz viszonyított jelentősége összehasonlításakor a Bizottság úgy ítélte megfelelőnek, hogy a szóban forgó termékre vonatkozó világméretű forgalmat veszi alapul. A Bizottság ugyanis megjegyezte, hogy „jellegénél fogva mindegyik megállapodás az egész világra kiterjedő volt, és céljuk többek között az volt, hogy világviszonylatban felosszák a piacokat, következésképpen az, hogy megakadályozzák, hogy a versenytartalékok teljes mértékben érvényesüljenek az EGT-ben”, valamint hogy „egy meghatározott kartell adott tagjának világméretű forgalma alapján fogalmat alkothatunk arról is, hogy összességében mennyiben járul hozzá e kartell hatékonyságához, vagy fordítva arról, hogy a kartell mennyiben vált volna instabillá akkor, ha abban nem vett volna részt”. A Bizottság továbbá azt is jelezte, hogy a szóban forgó forgalmak meghatározásához a „jogsértés utolsó teljes naptári évét” vette figyelembe (a határozat [680] és [681] preambulumbekezdése).

13 Mindazonáltal a határozat (695) és (696) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a bétakarotin és a karotinoidok piacainak jellegzetességei alapján a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a vállalkozások csoportra osztásának módszerét nem célszerű alkalmazni az ezekkel a termékekkel kapcsolatos jogsértésekre, ezért az ezekben a jogsértésekben érintett két vállalkozás, az F. Hoffmann-La Roche AG (a továbbiakban: Roche) és a BASF esetében a bírságok alapösszegeit azonos összegben állapította meg.

14 Ezért a Bizottság a következő alapösszegeket állapította meg a felperes részére, amelyek összesen 128,5 millió eurót tesznek ki: 18 millió euró az A–vitamin esetében; 35 millió euró az E–vitamin esetében; 10 millió euró a B2–vitamin esetében; 14 millió euró a B5–vitamin esetében; 7,5 millió euró a C–vitamin esetében; 4 millió euró a D3–vitamin esetében; 20 millió euró a bétakarotin és végül 20 millió euró a karotinoidok esetében (a határozat [683]–[696] preambulumbekezdése).

15 A bírságok kellően elrettentő hatásának biztosítása érdekében a Bizottság 100%-kal növelte a BASF, a Roche és az Aventis SA részére kiszámított bírságok alapösszegét, e vállalkozások méretének és összesített erőforrásainak figyelembevétele céljából (a határozat [697]–[699] preambulumbekezdése).

16 Ezt követően a Bizottság mindegyik vállalkozás esetében az egyes jogsértésekben való részvételük időtartamától függően növelte a bírságok alapösszegeit, melyeket adott esetben az előző pontban említett 100%-os szorzó alkalmazásával igazítottak ki. Ennek megfelelően a felperesre kiszabott bírságok alapösszegeit, amelyek végösszege 438,75 millió eurót tesz ki, a következőkben állapították meg: 68,4 millió euró az A–vitamin esetében; 133 millió euró az E–vitamin esetében; 28 millió euró a B2–vitamin esetében; 50,4 millió euró a B5–vitamin esetében; 21,75 millió euró a C–vitamin esetében; 11,2 millió euró a D3–vitamin esetében; 64 millió euró a bétakarotin és végül 62 millió euró a karotinoidok esetében (a határozat [701]–[711] preambulumbekezdése).

17 A Roche és a BASF esetében súlyosító körülményként értékelték azt, hogy együttesen irányító és felbujtó szerepet játszottak a különböző kartellekben. Következésképpen a bírságaik alapösszegét 50, illetve 35%-kal növelték (a határozat [712]–[718] preambulumbekezdése). Ezáltal a BASF-re kirótt bírságok összege összesen közel 592,32 millió euróra nőtt.

18 Végül, ami az engedékenységi közlemény alkalmazását illeti, a Bizottság e közlemény B. szakasza értelmében először is mentesítette az Aventist az A– és E–vitaminnal kapcsolatos jogsértések esetében. E tekintetben a Bizottság többek között kiemelte, hogy az Aventis volt az első vállalkozás, amely az 1999. május 19-i és 25-i nyilatkozatokkal meghatározó bizonyítékokat szolgáltatott e jogsértések fennállásának bizonyítására, az engedékenységi közlemény B. szakaszának b) pontjában meghatározott feltételnek megfelelően (a határozat [741] és [742] preambulumbekezdése).

19 Ezenfelül a Bizottság figyelembe vette, hogy a szolgálatainak 1999. június 2-a és július 30-a között átadott dokumentumokkal a Roche és a BASF elsőként szolgáltattak számára meghatározó bizonyítékokat a B2–, B5–, C– és D3–vitamin, a bétakarotin és a karotinoidok piacain kötött titkos megállapodások létezésének bizonyítására. Mindazonáltal, mivel a Roche és a BASF irányító vagy meghatározó szerepet játszott az A–, E–, B2–, B5–, C– és D3–vitaminnal, a bétakarotinnal és a karotinoidokkal kapcsolatos jogellenes tevékenységekben, a Bizottság véleménye szerint nem teljesült az engedékenységi közlemény B. szakaszának e) pontjában meghatározott feltétel. Tehát e két vállalkozás egyikének bírságát sem csökkentették e közlemény B. vagy C. szakasza alapján (a határozat [743]–[745] preambulumbekezdése).

20 Ugyanakkor mindkét társaság bírságait csökkentették az engedékenységi közlemény D. szakaszának megfelelően. A Bizottság különösen azt emelte ki, hogy mivel a Roche és a BASF pontos bizonyítékokat szolgáltatott az A–, E–, B2–, B5–, C– és D3–vitamin, a bétakarotin és karotinoidok piacain kötött titkos megállapodások felépítésével kapcsolatban, meghatározó mértékben hozzájárultak e jogsértések egyes lényeges pontjainak megállapításához vagy megerősítéséhez. Így a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a Roche és a BASF teljesítették az engedékenységi közlemény D. szakasza (2) bekezdésének első francia bekezdésében meghatározott feltételeket, és mindezen jogsértések esetében 50%-kal csökkentette részükre azon bírság összegét, amelyet a Bizottsággal való együttműködés hiányában róttak volna ki rájuk (a határozat [747], [748], [760] és [761] preambulumbekezdése).

21 Ezért a BASF-re kirótt bírságokat végül a következőképpen állapították meg: 46,17 millió euró az A–vitamin esetében; 89,78 millió euró az E–vitamin esetében; 18,9 millió euró a B2–vitamin esetében; 34,02 millió euró a B5–vitamin esetében; 14,68 millió euró a C–vitamin esetében; 7,56 millió euró a D3–vitamin esetében; 43,2 millió euró a bétakarotin és végül 41,85 millió euró a karotinoidok esetében (a határozat 3. cikkének b) pontja). E bírságok teljes összege (a továbbiakban: teljes bírság) 296,16 millió euró.

Eljárás és a felek kérelmei

22 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2002. január 31-én benyújtott keresetlevelével a felperes megindította a jelen keresetet.

23 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2002. június 24-én benyújtott keresetlevelével az Aventis kérte, hogy az alperes kérelmeinek támogatására beavatkozhasson. Az alapeljárásban részt vevő felek meghallgatását követően 2003. február 25-i végzésében (EBHT 2003., II‑213. o.) az Elsőfokú Bíróság (negyedik tanács) elutasította ezt a kérelmet, amely dátummal az írásbeli szakasz ekképpen lezárult.

24 Az előadó bíró jelentése alapján az Elsőfokú Bíróság (negyedik tanács) a szóbeli szakasz megnyitásáról határozott, és az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzatának 64. cikke szerinti pervezető intézkedések keretében felkérte a feleket, hogy válaszoljanak az írásbeli kérdésekre, valamint az alperest, hogy mutasson be bizonyos iratokat. A felek a kitűzött határidőre eleget tettek ennek a felkérésnek.

25 A felek szóbeli előadásait és az Elsőfokú Bíróság által feltett kérdésekre adott válaszait a 2005. január 12-én megtartott tárgyaláson hallgatták meg. Ez alkalommal az Elsőfokú Bíróság arra kérte fel az alperest, hogy mutassa be azt a levelet, amelyet a közigazgatási vizsgálatban való együttműködése keretében a Roche küldött a részére, és felfüggesztette a szóbeli eljárást.

26 Az alperes a kitűzött határidőre eleget tett ennek a felkérésnek azzal, hogy 2005. január 18-án bemutatta a kért levelet, valamint a közigazgatási eljárásban való együttműködése keretében a Roche által részére küldött egyéb leveleket. Az Elsőfokú Bíróság kérelmére a felperes 2005. február 8-án észrevételeket nyújtott be az alperes által bemutatott okiratok tekintetében.

27 A felperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– semmisítse meg vagy jelentős mértékben csökkentse a határozat 3. cikkének b) pontjában kiszabott teljes bírságot;

– az alperest kötelezze a költségek, illetve a felperes jelen ügy kapcsán felmerült egyéb költségeinek a viselésére.

28 Az alperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– utasítsa el a keresetet;

– a felperest kötelezze a költségek viselésére.

A teljes bírság megsemmisítésére és csökkentésére irányuló kérelemről

29 A felperes teljes mértékben és fenntartás nélkül elismeri, hogy részt vett az A–, E–, B2–, B5–, C– és D3–vitaminnal, a bétakarotinnal és a karotinoidokkal kapcsolatos jogsértésekben, amelyek súlyosságát elismeri. Ugyanakkor hangsúlyozza, hogy a határozat példátlanul szigorú a kiszabott bírságok tekintetében, és hogy rendkívül radikális változást jelent a Bizottság büntetési politikájában.

30 A teljes bírság megsemmisítése vagy csökkentése iránti kérelme alátámasztására a felperes nyolc jogalapot jelöl meg. Az első két jogalap: a védelemhez való jog több szempontból való megsértése; a harmadik jogalap: az arányosság és az egyenlő bánásmód elveinek megsértése a felperesre kiszabott egyes bírságok alapösszegének meghatározásakor; a negyedik jogalap: a felperesre kiszabott bírságok alapösszegeinek elrettentés céljából történő megemelése; az ötödik jogalap: mérlegelési hibák elkövetése abban, hogy hét jogsértésben irányító és felbujtó szerepet tulajdonítottak a felperesnek; a hatodik és a hetedik jogalap: a felperes közigazgatási eljárásban való együttműködésének értékelése; a nyolcadik jogalap: a szolgálati titoktartás és a gondos ügyintézés elvének megsértése.

A – A védelemhez való jog megsértésére alapított első és második jogalapról

1. A felek érvei

a) Az első jogalap: a védelemhez való jog megsértése azáltal, hogy a Bizottság nem közölte előzetesen a több elkülönült kartell létezésére vonatkozó értékelését

31 A felperes azzal érvel, hogy a határozat előtt soha nem terjesztették elé a Bizottság azon, több különálló bírság kiszabásához vezető értékelését, amely szerint minden egyes vitamin esetében önálló kartell született. Ezen értékelés előzetes közlésének hiánya az összes kiszabott bírság nagyságát illetően jelentős mértékben akadályozta a védelemhez való jog gyakorlását.

32 Emlékeztet arra, hogy a megállapított elv az, hogy valamely bizottsági határozat nem alapítható olyan jogi vagy ténybeli értékelésekre, amelyek alapvetően eltérnek a kifogásközlésben foglaltaktól. A Bizottság azonban megsértette ezt az elvet azzal, hogy első ízben a határozatban fogalmazott meg egy új, döntő értékelést a jogellenes megállapodások jogi minősítését illetően. A felperes szerint ugyanis a kifogásközlés, különösen annak 206., 210. és 212. pontja megállapította, hogy mindössze egyetlen egységes átfogó kartell létezik, amely különféle vitaminokra vonatkozóan több titkos megállapodásból áll, míg a határozat (584) preambulumbekezdése első alkalommal tesz említést arról, hogy az egyes vitaminokra vonatkozó megállapodások a közösségi versenyjog különálló megsértésének minősülnek.

33 Így a felperes ellen kiszabható esetleges bírság alapösszege nem 20 millió euró, amely a bírságkiszabási iránymutatás értelmében egyetlen jogsértésért kiindulópontként javasolt összeg, hanem nyolc külön jogsértésért 160 millió euró lett volna. Azonban az értékelés, amely szerint a szóban forgó megállapodásokkal minden egyes érintett vitamin esetében jogsértés történt, a gyakorlatban arra vezette volna a Bizottságot, hogy a bírság tekintetében az előirányozható összegnél legalább nyolcszor nagyobb alapösszeget állapítson meg a felperes részére. A felperes úgy véli, hogy ezért lehetőséget kellett volna kapnia arra, hogy az ezzel az értékeléssel, illetve a bírságok megállapítását illetően az értékelésre alapított végkövetkeztésekkel kapcsolatos álláspontját előadhassa.

34 Az alperes mint megalapozatlant visszautasítja ezeket az érveket. Véleménye szerint a határozat azzal, hogy hűen követi a kifogásközlés szerkezetét és jogi értékelését, semmiképpen nem módosította alapjaiban ez utóbbi okfejtését. Különösen azt hangsúlyozza, hogy a kifogásközlés szerkezete és számos bekezdése egyaránt jól mutatja, hogy a vitamintermékek különböző piacaira vonatkozó megállapodások összességét a Bizottság nem egyetlen folytatólagos jogsértésnek, hanem több különálló jogsértésnek tekintette. A felperesnek a kifogásközlésre adott válasza ezt szintén bizonyította annyiban, hogy az 5. oldal utolsó előtti bekezdésében nem csupán egyetlen, hanem több „jogsértésre” hivatkozott.

35 Válaszában a felperes megjegyzi, hogy a kifogásközlésben a jogellenes megállapodásokat leíró szakasz címe „a kartell” volt, míg a határozat vonatkozó szakasza „kartelleket” említ. Hozzáteszi, hogy a kifogásközlés számos utalást tartalmazott arra, hogy a Bizottság egyetlen kartellről tárgyal. Mindenesetre a kifogásközlés szerkezetétől és különleges bekezdéseitől függetlenül az egyetlen releváns pontot a kifogásközlésben szereplő jogi következtetés képezi, amely szerint a bírságok kiszámítása tekintetében egyetlen kartell volt.

36 Ami a kifogásközlésre adott válaszának az alperes által idézett bekezdését illeti, a felperes azzal érvel, hogy ezzel nem azt a problémát vetette fel, hogy a jogellenes megállapodások egy vagy több jogsértésnek minősülnek-e, hanem csupán a BASF-nek a kartellben játszott szerepével kapcsolatos enyhítő körülményekre hivatkozott.

b) A második jogalap: a védelemhez való jog megsértése azáltal, hogy a kifogásközlésben nem magyarázták meg kellően azokat a bizonyítékokat, amelyeket a Bizottság figyelembe kívánt venni a bírságok kiszámításakor

37 A felperes azt állítja, hogy a terhére rótt bírságok kiszámításához releváns bizonyítékoknak a kifogásközlésben történő kifejtése nem volt megfelelő, és nem tette lehetővé számára azt, hogy a védelemhez való jogát e bírságok szintje tekintetében megfelelően gyakorolja.

38 A felperes megjegyzi, hogy a kifogásközlés általános és homályos magyarázatokat tartalmaz azokról a bizonyítékokról, amelyekre a Bizottság a bírság kiszámításakor támaszkodni kívánt. Az általános bevezető szakasz után a kifogásközlés összesen körülbelül 230 preambulumbekezdéséből csak hármat szenteltek annak, hogy szokványosan és rendkívül általánosan elmagyarázzák, hogy a bírságok összegének megállapításával a Bizottság hogyan kívánta beszámítani a súlyosságot, az elrettentést, az időtartamot, valamint az összes súlyosító és enyhítő körülményt. A valószínű bírságok ilyen szintű magyarázata három fő okból összeegyeztethetetlen a védelemhez való joggal.

39 Elsősorban azért, mert amikor valamely vállalkozás teljes mértékben együttműködik a Bizottsággal, és nem vitatja a tényállást, amint azt a felperes a jelen ügyben tette, a kifogásközlés legfőbb, sőt egyetlen célja az lenne, hogy e vállalkozás számára lehetővé tegye annak a lehető legvilágosabb megértését, hogy a Bizottság milyen alapon szándékozik bírságot kiszabni rá.

40 Másodsorban azért, mert a határozatban kiszabott bírságok a közösségi versenyjogi eljárásokban valaha kiszabott legmagasabb bírságok, valamint radikális és példa nélküli változást tükröznek a Bizottságnak a bírságokkal kapcsolatos politikájában. A felperes például kiemeli, hogy az engedékenységi közlemény alkalmazása előtt a határozat címzett vállalkozásaira kiszabott bírságok összességükben közel 1 800 millió eurót, tehát a korábban egyetlen ügyben valaha elért legmagasabb teljes összegnél, azaz az EK-szerződés 85. és 86. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárásban hozott 1998. szeptember 16-i 1999/243/EK bizottsági határozatban (IV/35.134 – Trans-Atlantic Conference Agreement ügy) (HL 1999. L 95., 1. o.) kiszabott 273 millió eurónál több mint hatszor nagyobb összeget érnek el. Hozzáteszi, hogy az engedékenységi közlemény alkalmazása előtt a terhére rótt teljes bírság – közel 600 millió euró (lásd a fenti 17. pontot) – megközelítőleg hatszor nagyobb, mint a Bizottság által azt megelőzően valaha kiszabott legmagasabb egyedi bírság, azaz az EK-szerződés 85. cikkének alkalmazára vonatkozó eljárásban hozott 1998. január 28-i 98/273/EK bizottsági határozatban (IV/35.733 – VW) (HL L 124., 60. o.) a Volkswagen AG-re kiszabott 102 millió euró. Márpedig az indokolási kötelezettség és az olyan alapvető bizonyítékok kapcsán történő meghallgatáshoz való jog tartalmának, amelyekre az intézmény a bírság összegének megállapításához támaszkodni kíván, arányban kellene állnia ezen összeg nagyságával.

41 Harmadsorban azok az elemek, amelyeket nem fejtettek ki megfelelően a kifogásközlésben, rendkívül fontosak, mert a felperes terhére rótt teljes bírság jelentős emelését okozták. Különösen igaz ez az elrettentés céljából történő 100%-os emelésre, amelynek következtében a Bizottság 128,5 millió euróról 257 millióra euróra emelte a súlyosság függvényében kiszámított teljes bírság összegét (lásd a fenti 14. és 15. pontot), valamint arra a megállapításra, amely szerint a felperes volt a kartell egyik irányítója, amelynek következtében a Bizottság a teljes bírság alapösszegét 35%-kal, azaz több mint 153 millió euróval emelte, valamint elutasította a bírságnak az engedékenységi közlemény alapján történő nagyobb mértékű csökkentését (lásd a fenti 17. és 19. pontot). A felperes különösen azt hangsúlyozza, hogy a kifogásközlés egyáltalán nem tett említést arról, hogy a Bizottság „elrettentés címén” a bírság ilyen jelentős mértékű emelését szándékozik a BASF terhére róni, valamint azt, hogy a BASF-nek tulajdonított irányító szerep összeegyeztethetetlen a kifogásközléssel.

42 Az alperes vitatja a felperes ezen kifogásainak megalapozottságát.

2. Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

43 Az első és a második jogalappal, amelyeket együttesen kell vizsgálni, a felperes lényegében a határozat 3. cikke b) pontjának, és következésképpen az abban rá kiszabott bírságoknak a teljes megsemmisítését kívánja elérni.

44 Emlékeztetni szükséges arra, hogy a védelemhez való jog tiszteletben tartása minden olyan eljárásban, amely szankciók, különösen bírságok vagy kényszerítő bírságok kiszabásához vezethet, a közösségi jog egyik alapvető elvének minősül, amelyet akkor is be kell tartani, ha közigazgatási jellegű eljárásról van szó (a Bíróság 85/76. sz., Hoffmann-La Roche kontra Bizottság ügyben 1979. február 13-án hozott ítéletének [EBHT 1979., 461. o.] 9. pontja és a C–176/99. P. sz., ARBED kontra Bizottság ügyben 2003. október 2-án hozott ítéletének [EBHT 2003., I–10687. o.] 19. pontja).

45 A jelen ügyre ratione temporis alkalmazandó rendelkezések, a 17. rendelet 19. cikkének (1) bekezdése és az EK-szerződés [81.] és [82.] cikke alapján kezdeményezett eljárásokban a felek meghallgatásáról szóló, 1998. december 22-i 2842/98/EK bizottsági rendelet (HL L 354., 18. o.) 2. és 3. cikke ezt az elvet alkalmazva arra kötelezik a Bizottságot, hogy közölje azokat a kifogásokat, amelyekre az érdekelt vállalkozásokkal és társulásokkal szemben hivatkozik, és hogy a határozataiban csak azokat a kifogásokat tartsa meg, amelyek kapcsán ez utóbbiaknak alkalmuk volt kifejteni az álláspontjukat.

46 Az ítélkezési gyakorlat szerint a kifogásközlésnek tartalmaznia kell a kifogások kellően világosan, akár tömören megfogalmazott ismertetését ahhoz, hogy az érdekeltek ténylegesen megismerhessék a Bizottság által nekik felrótt magatartásokat. A kifogásközlés ugyanis csak ezzel a feltétellel képes betölteni a közösségi rendeletekben kijelölt feladatát, amelynek lényege, hogy minden szükséges bizonyítékot a vállalkozások rendelkezésére kell bocsátani ahhoz, hogy ténylegesen érvényre juttathassák védekezésüket azelőtt, hogy a Bizottság végleges határozatot fogadna el (a Bíróság C‑89/85., C‑104/85., C‑114/85., C‑116/85., C‑117/85. és C‑125/85–C‑129/85. sz., Ahlström Osakeyhtiö és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1993. március 31-én hozott ítéletének [EBHT 1993., I‑1307. o.] 42. pontja és az Elsőfokú Bíróság T–352/94. sz., Mo och Domsjö kontra Bizottság ügyben 1998. május 14-én hozott ítéletének [EBHT 1998., II‑1989. o.] 63. pontja, amelyet a Bíróság megerősített az ítélet elleni fellebbezés tárgyában a C‑283/98. P. sz., Mo och Domsjö kontra Bizottság ügyben 2000. november 16-án hozott ítéletében [EBHT 2000., I‑9855. o.]).

47 Ezt a követelményt akkor tartják tiszteletben, ha a határozat nem ró az érdekeltek terhére a kifogások ismertetésében meghatározottaktól eltérő jogsértéseket, és csak olyan tényeket fogad el, amelyekkel kapcsolatban az érdekelteknek alkalmuk nyílt magyarázatot adni (a Bíróság 41/69. sz., ACF Chemiefarma kontra Bizottság ügyben 1970. július 15-én hozott ítéletének [EBHT 1970., 661. o.] 94. pontja és az Elsőfokú Bíróság T‑191/98., T‑212/98–T‑214/98. sz., Atlantic Container Line és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2003. szeptember 30-án hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑3275. o.] 138. pontja).

48 Ami a védelemhez való jognak a bírságok kiszabása tekintetében történő gyakorlását illeti, az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a Bizottság – ha kifejezetten jelzi a kifogásközlésében, hogy meg fogja vizsgálni: ki kell-e szabni bírságot az érintett vállalkozásokra, és megfogalmazza azokat a fő ténybeli és jogi elemeket, amelyek bírságot vonhatnak maguk után, mint például a feltételezett jogsértés súlya és időtartama, továbbá az a tény, hogy ez utóbbit „szándékosan vagy gondatlanságból” követették-e el – teljesíti a vállalkozások meghallgatáshoz való jogának tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettségét. Így megadja a vállalkozásoknak a szükséges adatokat ahhoz, hogy ne csak a jogsértés megállapításával szemben, hanem a bírságkiszabás tényével szemben is megvédhessék magukat. (a Bíróság 100/80–103/80. sz., Musique diffusion française és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1983. június 7-én hozott ítéletének [EBHT 1983., 1825. o.] 21. pontja és az Elsőfokú Bíróság T‑16/99. sz., Lögstör Rör kontra Bizottság ügyben 2002. március 20-án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑1633. o.] 193. pontja, amelyet a Bíróság az ítélet elleni fellebbezés tárgyában a C‑189/02 P., C‑202/02 P., C‑205/02 P., C‑208/02 P. és C‑213/02. P. sz., Dansk Rørindustri és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2005. június 28-án hozott ítéletében [EBHT 2005., I‑0000. o.], és különösen annak 428. pontjában megerősített).

49 A bírságok összegének meghatározását illetően ebből az következik, hogy az érintett vállalkozások védelemhez való jogát a Bizottság előtt az biztosítja, hogy észrevételeket lehet tenni a kifogásolt tények időtartamával, súlyosságával és versenyellenes jellegével kapcsolatban (az Elsőfokú Bíróság T‑83/91. sz., Tetra Pak kontra Bizottság ügyben 1994. október 6-án hozott ítéletének [EBHT 1994., II‑755. o.] 235. pontja és fenti 48. pontban hivatkozott Lögstör Rör kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 194. pontja).

50 Márpedig a jelen ügyben a Bizottság a kifogásközlés 229. pontjának b) alpontjában világosan jelezte, hogy bírságot kíván kiszabni a kifogásközlés címzett vállalkozásai ellen.

51 A Bizottság a kifogásközlés 227. pontjában azt is jelezte, hogy az EK 81. cikk (1) bekezdését és az EGT-megállapodás 53. cikkének (1) bekezdését szándékosan sértették meg.

52 Ami a kifogásolt tények súlyosságát illeti, a Bizottság, miután a kifogásközlés 226. pontjában emlékeztetett arra, hogy figyelembe veszi a jogsértés jellegét, a piacra gyakorolt tényleges hatását, valamint az érintett földrajzi piac kiterjedését – amelyek a bírságkiszabási iránymutatás 1.A. pontja első bekezdésének megfelelően mindannyian releváns tényezőnek minősülnek a jogsértés súlyosságának mérlegelésekor –, a 227. pontban leszögezte, hogy a piacok felosztása és a közös ármegállapítás a jellegüknél fogva az EK 81. cikk (1) bekezdésének és az EGT-megállapodás 53. cikke (1) bekezdésének legsúlyosabb megsértését jelentik; hogy az érintett vállalkozások teljes mértékben tudatában voltak a viselkedésük jogellenes jellegének; hogy egymás között megegyeztek egy titkos és intézményesített rendszer felállításában abból a célból, hogy egy jelentős ipari ágazatban korlátozzák a versenyt; hogy a titkos megállapodások az egész vitaminipart érintették, hogy azokat az érintett vállalkozásokon belül rendkívül magas szinten hozták létre, irányították és ösztönözték, hogy e megállapodások kizárólag ez utóbbiak javára és az ügyfeleik kárára, végső soron az általában vett közönség kárára működtek, valamint hogy az egész közös piacra, illetve az EGT létrehozását követően az EGT-megállapodás összes tagállamára kiterjedtek.

53 A kifogásközlés 226. pontjában a Bizottság azt is kijelentette, hogy a bírságokat az elrettentő hatásuk biztosításához megfelelő szinten kívánja megállapítani.

54 Ezt követően a Bizottság a 228. pontban hozzátette, hogy az egyes vállalkozásokra kiszabandó bírság meghatározása érdekében mindegyikük esetében figyelembe fogja venni a titkos megállapodásokban játszott szerepüket, a vitaminiparban fennálló jelentőségüket, jogsértő magatartásuk a versenyre gyakorolt hatását, és minden egyéb súlyosító vagy enyhítő körülményt. Kifejezetten megnevezte az irányító szerepet, amelyet a felperes játszott a titkos megállapodásokban.

55 Még mindig a 228. pontban a Bizottság utalt arra is, hogy figyelembe kell venni az egyes vállalkozásoknak az ezekben a megállapodásokban való egyéni részvételének az időtartamát, ahogyan azt a 220. pont minden egyes vitaminra és minden egyes vállalkozásra vonatkozóan pontosan meghatározza.

56 Ennek megfelelően úgy tűnik, hogy kifogásközlésében a Bizottság jelezte azokat a ténybeli és jogi körülményeket, amelyeket a felperesre kiszabott bírságok összegének kiszámításakor alapul fog venni, ezért ez utóbbinak a meghallgatáshoz való jogát e tekintetben első megközelítésben megfelelően tiszteletben tartották.

57 Azt azonban meg kell vizsgálni, hogy a felperes által az első és a második jogalap keretében felhozott sajátos érvek milyen mértékben képesek megcáfolni ezt a következtetést.

58 Nem képes ilyen cáfolatra a kifogásközlés azon különleges céljára alapított érv, amellyel a kifogásközlés akkor rendelkezik, ha olyan vállalkozásnak címezik, amely teljes mértékben együttműködött a Bizottsággal, és nem vonta kétségbe a tényállást (lásd a fenti 39. pontot). Az alperes joggal állapította meg, hogy a kifogásközlés feladata nem változik az annak címzettjét jelentő vállalkozás különleges helyzetétől függően. Bármilyen mértékben működik együtt e vállalkozás, ez a feladat továbbra is az, hogy minden szükséges bizonyítékot a vállalkozások rendelkezésére bocsásson ahhoz, hogy ténylegesen érvényre juttathassák védekezésüket a Bizottság végleges határozata elfogadását megelőzően (a fenti 46. pontban hivatkozott Ahlström Osakeyhtiö és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 42. pontja és a fenti 46. pontban hivatkozott Mo och Domsjö kontra Bizottság ügyben 2000. november 16-án hozott ítélet 63. pontja). Ebből a szempontból az a tény, hogy a felperes együttműködött a Bizottsággal, elismerte, hogy jogsértő cselekményeket követett el, és ugyanezeket a cselekményeket leírta, egyáltalán nem fosztja meg az ahhoz fűződő jogától és érdekétől, hogy a Bizottságtól olyan iratot kapjon, amelyben pontosan ismertetésre kerül az összes kifogás, amelyre ez utóbbi ellene hivatkozott, beleértve azokat is, amelyek a más érintett vállalkozások által adott nyilatkozatokon vagy bizonyítékokon alapulhatnak. A felperes érvelése egyébként nem mentes az ellentmondástól annyiban, hogy kifejezetten egy körülményen alapul, tudniillik azon, hogy a felperes nem vitatta a tényállást, ami logikusan feltételezi azt, hogy a Bizottság vádjait és az ezeket megalapozó tényeket ismertető kifogásközlést előzetesen megküldték, következésképpen a közlemény természetét és feladatát semmiképpen sem érintheti egy ilyen utólagos körülmény.

59 Az arra alapított érv – még mindig a második jogalap keretében –, hogy a határozat radikális és példa nélküli változást jelent a Bizottságnak a bírságokkal kapcsolatos politikájában (lásd a fenti 40. pontot) sem fogadható el. Anélkül, hogy vizsgálni kellene, hogy a határozatban kiszabott bírságok – azok magas összegét tekintve – mennyiben jelentenek valóban új szakaszt ebben a politikában, emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság nem volt köteles megemlíteni kifogásközlésében a bírságok általános szintjére vonatkozó politika esetleges megváltoztatásának lehetőségét, amely lehetőség a versenypolitika általános megfontolásaitól függ, és nem kapcsolódik közvetlenül a jelen ügyek konkrét körülményeihez (a fenti 48. pontban hivatkozott Musique diffusion française és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 22. pontja és a fenti 48. pontban hivatkozott Lögstör Rör kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 203. pontja). A Bizottság ugyanis nem köteles figyelmeztetni a vállalkozásokat az arról szóló előzetes értesítéssel, hogy emelni kívánja a bírságok összegének általános szintjét (az Elsőfokú Bíróság T‑12/89. sz., Solvay kontra Bizottság ügyben 1992. március 10-én hozott ítéletének [EBHT 1992., II–907. o.] 311. pontja és a fenti 48. pontban hivatkozott Lögstör Rör kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 203. pontja).

60 Szintén alaptalan az az érv, amelyet rendkívül zavaros módon és továbbra a második jogalap keretében arra alapítottak, hogy a kifogásközlésben két, a felperes szerint „rendkívül jelentős”, a határozatban a bírságok összegének kiszámítása keretében hivatkozott elemre, azaz egyrészről az elrettentés céljából történő 100%-os emelésre, másrészről a felperesnek tulajdonított irányító szerepre nincs megfelelő magyarázat (lásd a fenti 41. pontot).

61 Ami e kettő közül a második elemet illeti, úgy tűnik, hogy a felperes a valóságban nem arra hivatkozik, hogy a kifogásközlésben nincs elegendő magyarázat, hanem arra, hogy nincs koherencia a kifogásközlés és a határozat között annyiban, hogy ez a határozatban elfogadott körülmény nem szerepelt a kifogásközlésben. E tekintetben azonban meg kell állapítani, hogy – mint az a fenti 54. pontban megállapításra került – a kifogásközlés 228. pontja kifejezetten megnevezte a felperes által játszott irányító szerepet, ezért az általa hivatkozott inkoherencia nem áll fenn.

62 Ami a fenti 60. pontban említett első körülményt illeti, a Bizottságnak nem volt feladata az, hogy a kifogásközlésben a felperes tudtára adja a bírság elrettentő hatásának biztosítása céljából végrehajtott esetleges bírságemelés mértékét. Ugyanis attól fogva, hogy megadja azokat a ténybeli és jogi elemeket, amelyekre a bírságok összegének kiszámítását alapozza, a Bizottság nem köteles közelebbről megjelölni, hogy ezeket az egyes elemeket hogyan veszi figyelembe a bírság szintjének meghatározásakor. Az előirányzott bírságok szintjére vonatkozó utalás azt megelőzően, hogy a vállalkozásoknak módjukban állt volna benyújtani az észrevételeiket az ellenük felhozott kifogások tekintetében, a Bizottság határozatának megelőlegezését jelentené, ami nem lenne helyénvaló (a Bíróság fenti 48. pontban hivatkozott Musique diffusion française és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 21. pontja és a 322/81. sz., Michelin kontra Bizottság ügyben 1983. november 9-én hozott ítéletének [EBHT 1983., 3461. o.] 19. pontja; a fenti 48. pontban hivatkozott Lögstör Rör kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 200. pontja).

63 Ezt követően vizsgálni szükséges a felperes által az első jogalap keretében kifejtett érveket és ezek hatását a fenti 56. pontban megfogalmazott ideiglenes következtetésre.

64 Ezzel a jogalappal a felperes azt kifogásolja, hogy a Bizottság nem tette lehetővé számára észrevételei benyújtását egy másik sajátos körülménnyel, azaz a Bizottság azon értékelésével kapcsolatban, amely szerint a kifogásolt magatartások több önálló jogsértést, és nem egyetlen jogsértést valósítottak meg, ami a véleménye szerint jelentős mértékben és kedvezőtlenül befolyásolta a bírságok összegének a határozatban történt kiszámítását.

65 E tekintetben először is viszonylagossá kell tenni annak a sérelemnek a jelentőségét, amit a Bizottság ezen értékelése a felperesnek okozhatott.

66 A felperes abból az elgondolásból indul ki, hogy ha a Bizottság arra a következtetésre jutott volna, hogy a jelen ügyben egyetlen jogsértés áll fenn, akkor csak egy bírságot szabott volna ki rá, amelynek alapösszege a bírságkiszabási iránymutatásnak megfelelően nagyjából 20 millió euró lett volna, míg a felperesre ténylegesen kiszabott nyolc bírság alapösszege halmozottan nyolcszor nagyobb lenne, mint az egy bírság esetében előrelátható alapösszeg.

67 Az ilyen elgondolás azonban a bírságkiszabási iránymutatás téves olvasatából ered. Ugyanis a bírságkiszabási iránymutatás 1.A. pontja második bekezdésének megfelelően az olyan „különösen súlyos jogsértések” esetében, mint az „»árkartell« jellegű horizontális korlátozások és a piacfelosztási kvóták”, a „valószínű összegek” „meghaladják a 20 millió [eurót]”. Tehát a bírságkiszabási iránymutatás e bekezdéséből semmiképp sem az derül ki, hogy az ilyen jellegű jogsértésért valamely vállalkozásra kiszabandó bírság alapösszegét elvben 20 millió euróra kell korlátozni.

68 Ki kell emelni, hogy a Bizottság a határozat (675) preambulumbekezdésében kifejtette, hogy a bírságok alapösszegének meghatározásához figyelembe vette az érintett vitamintermékek különböző piacainak méretét. Azonban, még ha azt feltételezzük is, hogy a határozatában a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a szóban forgó vitamintermékek összes különböző piacát lefedő egyetlen átfogó jogsértés áll fenn, akkor a kiszabandó egyetlen bírság alapösszegének megállapításakor a határozat (675) preambulumbekezdésében ismertetett szempontnak megfelelően figyelembe vehette volna ugyanezen piacok halmozott értékét. Így az alapösszeget a különösen súlyos jogsértés esetében szokásos módon irányadó legkisebb küszöbértéknek minősülő 20 millió eurónál jóval magasabb szintben állapította volna meg.

69 Tekintettel arra, hogy a bírságkiszabási iránymutatásban a különösen súlyos jogsértések esetében tájékoztató jelleggel említett 20 millió eurós összeg „alsó határ”, nem pedig „felső határ”, semmi sem utal arra, hogy ha a Bizottság a határozatában egyetlen jogsértés fennállását állapította volna meg, akkor a felperesre kiszabandó egyetlen bírságnál szükségszerűen a felperesre kiszabott nyolc bírságnál ténylegesen megállapított alapösszegek végösszegénél alacsonyabb alapösszeget kellett volna megállapítania.

70 Igaz, hogy ha bizonyos jogellenes cselekményeket egy jogsértést vagy több különálló jogsértést megvalósítónak minősítenek, az elvben nem marad következmények nélkül a kiszabható büntetésre nézve, mivel több különálló jogsértés megállapítása több különálló bírság kiszabását vonhatja maga után, minden egyes esetben a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdésében meghatározott határokon belül (az Elsőfokú Bíróság T‑71/03., T‑74/03., T‑87/03. és T‑91/03. sz., Tokai Carbon és társai kontra Bizottság ügyben 2005. június 15-én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑0000. o.] 118. pontja), tehát a határozat elfogadását megelőző üzleti év során elért forgalom 10%-át kitevő felső határ figyelembevételével.

71 Ugyanakkor meg kell állapítani, hogy az, hogy a Bizottság a jelen ügyben több különálló jogsértésnek minősítette a megállapított tényeket, semmilyen szerepet nem játszott e felső határ alkalmazásának szempontjából. Ugyanis a felperesre kiszabott bírságok összege, még akkor is, ha azt az engedékenységi közlemény alkalmazása előtt szemléljük (592,32 millió euró), jóval a teljes forgalomhoz viszonyítva értendő 10%-os határ alatt marad (a fenti 48. pontban hivatkozott Musique diffusion française és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 119. pontja), mivel a felperes a határozat elfogadását megelőző évben, azaz 2000-ben 35 946 millió euró összforgalmat realizált (lásd a határozat [123] preambulumbekezdésének első táblázatát).

72 Hozzá kell tenni, hogy ha a Bizottság azt állapította volna meg, hogy a jelen ügyben egyetlen, a határozatban említett összes vitamintermékre kiterjedő jogsértés áll fenn, akkor a felperesre kiszabandó bírság kiszámításához valószínűleg a B1– és H–vitaminnal kapcsolatos titkos cselekményeit is figyelembe vehette volna, amelyeknek a határozatban történő szankcionálásától azonban az intézmény eltekintett, mivel úgy vélte, hogy olyan különálló jogsértésekről van szó, amelyekre vonatkozóan a büntetési jogát a 2988/74 rendelet írja elő.

73 A fenti megfontolások – amelyek célja, hogy teljesebb és objektívebb megvilágításba helyezzék a felperes érvelését – azonban nem elegendőek annak kizárására, hogy a Bizottság értékelése, amely szerint a jelen ügyben több különálló jogsértés történt, bármilyen hatást gyakorolhatott a felperesre kiszabott bírságok szintjére. Tehát meg kell vizsgálni, hogy a kifogásközlésre adott válaszként a felperesnek módjában állt-e kifejteni az álláspontját arról, hogy a kifogásközlésben a terhére rótt cselekmények egyetlen jogsértést vagy több jogsértést valósítanak meg.

74 Kétségkívül el kell ismerni, hogy noha a Bizottság a kifogásközlésben valóban meghatározta és részletesen leírta a címzett vállalkozásoknak felrótt cselekményeket, és megjelölte azokat a rendelkezéseket (az EK 81. cikk és az EGT-megállapodás 53. cikke), amelyeket megítélése szerint ugyanezekkel a cselekményekkel megsérthettek, a nevezett kérdésről azonban nem foglalt világosan állást.

75 Egyrészről ugyanis a felperesnek igaza van, amikor a kifogásközlésből kiemel néhány olyan elemet, amelyek arra utalhatnak, hogy a Bizottság egyetlen jogsértést megvalósítónak tekintette a szóban forgó versenyellenes cselekményeket.

76 Először is a kifogásközlés 206. pontjának harmadik bekezdésére kell hivatkozni, amelyben a Bizottság a következőket állapította meg:

„A gyártók számától, a megbeszéléseken való részvételben mutatkozó eltéréstől és a termékskáláik változatosságától függetlenül, a titkos megállapodások összessége a gyakorlatban és ténylegesen olyan átfogó mechanizmust alkotott, amelynek célja a vitamintermékek teljes skáláján a világpiac ellenőrzése volt, amely egyezmény- és megállapodáshálózat középpontjában a [Roche] állt.”

(«Notwithstanding the number of producers, the variation in the participation in the meetings and the diversity of their product ranges, the complex of collusive arrangements, in practice and in effect, constituted an overall coordinated scheme to control the world market across the whole range of vitamin products with [Roche] at the centre of the network of agreements and arrangements.»)

77 Legfőképpen a kifogásközlés 212. pontjának második bekezdését kell megemlíteni, amelyben a Bizottság a következőket jelezte:

„A módszer folytatólagosságára és hasonlóságára tekintettel a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a különböző vitaminokra kiterjedő megállapodásokat egyetlen eljárás keretében kell tárgyalni. A vitaminok esetében a Bizottság ezt egyetlen átfogó kartellnek fogja tekinteni, amelynek a [Roche], a BASF és a Rhône-Poulenc alkotja a „magját”, és az általuk előállított különleges vitaminok esetében az egyéb gyártók a kartell tagjai, illetve csatlakoznak ahhoz”).

(«Given the continuity and similarity of method, the Commission considers it appropriate to treat in one and the same procedure the complex of agreements covering the different vitamins. The Commission will consider this as one single overarching vitamin cartel with [Roche], BASF and Rhône-Poulenc forming the main ‘mass’ and the other producers adhering to, and forming a subset of, the cartel for the particular vitamins which they produce»)

78 A kifogásközlés 225. pontjának harmadik és negyedik bekezdésében a Bizottság hangsúlyozta, hogy nem lehet bizonyossággal kijelenteni, hogy a „jogsértés” teljesen megszűnt, és hogy e kifogásközlés címzett vállalkozásaitól meg kell követelni, hogy hagyják abba a „jogsértést”.

79 Másrészről az alperes szintén jogosan mutat rá más olyan elemekre a kifogásközlésben, amelyek ezzel ellentétben arról tanúskodhatnak, hogy a Bizottság több jogsértés fennállását akarta megállapítani.

80 E tekintetben meg kell említeni, hogy a kifogásközlés 212. pontjának harmadik albekezdésében a Bizottság a Bíróság 40/73–48/73., 50/73., 54/73–56/73., 111/73., 113/73. és 114/73. sz., Suiker Unie és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1975. december 16-án hozott ítélete (EBHT 1975., 1663. o.) 111. pontjának szövegét átvéve többek között a következőket állapította meg:

„Semmi sem tiltja azt, hogy a Bizottság több jogsértésről egyetlen határozattal döntsön, még akkor sem, ha egyes címzetteknek e jogsértések némelyikéhez nincs közük, feltéve, ha a határozatból mindegyik címzett pontosan megismerheti az ellene felhozott kifogásokat. […] Ha és amikor bírságot kell kiszabni, a Bizottság teljes mértékben figyelembe fogja venni az egyes résztvevők által játszott szerepet és a különlegesen érintett vitamin piacának méretét.”

(«There is no reason at all why the Commission should not make a single decision covering several infringements, even if some of the undertakings to which it is addressed are unconnected with some of these infringements, provided that the decision permits each addressee to obtain a clear picture of the complaints made against it. […] When and if any penalty is to be assessed, the Commission will take full account of the part played by each of the participants and the size of the market for the particular vitamin concerned.»)

81 A kifogásközlés 212. pontjának első bekezdése kimondja:

„A Bizottság úgy véli, hogy a jelen ügyben szereplő összes jogsértés rendelkezik az [EK] 81. cikk szerinti teljes megállapodás összes jellemzőjével.”

(«The Commission considers that the complex of infringements in this case present all the characteristics of a full agreement in the sense of Article 81»

82 A kifogásközlés 225. pontjának harmadik bekezdése többek között jelzi:

„A termékek többségénél a jogsértések a vizsgálat megkezdése után sokáig folytatódtak.”

(«The infringements continued for most products long after the start of the investigations»)

83 A kifogásközlés 226. pontjának negyedik bekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy az engedékenységi közlemény alkalmazását illetően „külön-külön mindegyik terméknél” (in relation to each product separately) figyelembe fogja venni a gyártók minden együttműködését.

84 A jelen ügy peres felei a kifogásközlés több más olyan szöveges elemét idézik, amelyek a nézetük szerint az erről az aktáról alkotott saját értelmezésüket erősítik meg azzal kapcsolatban, hogy egy vagy több különálló jogsértés történt. Ezek az elemek, amelyeket különösen az „egyezmény”, „megállapodás” vagy „kartell” kifejezések egyes vagy többes számban ragozott alakjainak használatával jelölnek, kevésbé tűnnek jelentősnek.

85 Ennek megfelelően egyrészről az alperes többek között azt hangsúlyozza, hogy a kifogásközlésben használt „megállapodások összessége” (complex of agreements), „megállapodások és egyezmények összessége” (complex of agreements and arrangements), „kartellmegállapodások” (cartel agreements), „titkos megállapodások” (collusive agreements) kifejezések arra utalnak, hogy a Bizottság valóban úgy tekintette, hogy a jelen ügyben több különálló jogsértés történt.

86 Az ilyen kifejezések azonban, csakúgy, mint a szintén a kifogásközlésben szereplő „titkos megállapodások” (collusive arrangements) kifejezés, nem értelmezhetők úgy, mint amelyek feltétlenül pontos jogi minősítést foglalnak magukban a tekintetben, hogy több jogsértés történt. Az ítélkezési gyakorlatból ugyanis kitűnik, hogy több egyformán versenyellenes magatartás, amelyek közül önmagában véve mindegyik kimeríti az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti „megállapodás”, „összehangolt magatartás” vagy „vállalkozások társulásai által hozott döntés” fogalmát, minősíthető e cikk egyazon megsértése különböző megnyilvánulásának (a Bíróság C‑49/92. P. sz., Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben 1999. július 8-án hozott ítéletének [EBHT 1999., I–4125. o.] 113. pontja).

87 Másrészről a felperes a kifogásközlés számos olyan bekezdésére hivatkozik, amelyben a Bizottság valamelyik vitamin külön megnevezése nélkül a „kartell” kifejezést használta, különösen amikor az intézmény e kifogásközlés 195. pontjában a jelen ügyben való hatáskörének megalapozására előadta, hogy „a kartell számottevő hatást gyakorolt az EK tagállamai közötti kereskedelemre és a közös piacon belüli versenyre” (the cartel had an appreciable effect on trade between EC Member States and competition in the Common Market).

88 Márpedig, először is a „kartell” kifejezés használatából nem szükségszerűen következik az, hogy mindössze egy EK 81. cikk szerinti megállapodás létezését vizsgálják. Ez a kifejezés ugyanis jelölhet horizontális megállapodást, de általánosabb módon használható a versenyszabályok alapján jogellenes cselekményekért felelős struktúra, szervezet jellemzésére is. Tehát nem zárható ki, hogy a kifogásközlésben a „kartell” kifejezést a vitamingyártók által létrehozott átfogó szervezet jelölésére használták anélkül, hogy ez előfeltételezné több kartell, tehát több jogsértés fennállásának esetleges megállapítását. Másodsorban a kifogásközlésben a „kartellel” kapcsolatban megfogalmazott egyes állítások, úgymint annak a tagállamok kereskedelmére gyakorolt hatásaival kapcsolatban a 195. pontban szereplő állítás vagy az EK 81. cikkének és az EGT-megállapodás 53. cikkének szándékos megsértésével kapcsolatban a 227. pontban szereplő állítás e tekintetben értelmezhetők úgy is, hogy azok a valóságban a kifogásközlésben említett összes megállapodás közös jellemzőinek leírására irányultak annak elkerülésére, hogy ezeket a jellemzőket feleslegesen ismétlődő módon, megállapodásonként külön ismertetni kelljen.

89 Ami a kifogásközlésnek az alperes hivatkozott szerkezetét illeti, az úgy épül fel, hogy „a kartell” című C. címben egyedi és részletes leírást ad a külön-külön az egyes vitaminokra vonatkozó titkos megállapodásokról, a más tekintetben külön piachoz tartozóként meghatározott A– és E–vitamin esetében fenntartva a közös kezelés jogát. Az ekképpen meghatározott fenntartással élve a Bizottság a C. cím minden egyes szakaszában egy adott vitaminterméket, annak jellemzőit, gyártóit és az arra vonatkozó (külön piacként azonosított) piacot, az érintett vitaminra vonatkozó kartell eredetét, időtartamát, alapvető mechanizmusát, találkozóit és működését, valamint annak résztvevőit vizsgálta meg. Egyes számban szereplő címe (the cartel) ellenére a kifogásközlés C. címe tehát valóban több önálló megállapodásra engedett következtetni.

90 Ezért a kifogásközlés átfogó vizsgálata azt sugallja, hogy ebben az aktusban a Bizottság nyilvánvaló bizonytalanságról tett tanúságot a kifogásolt cselekmények pontos jogi minősítését illetően a tekintetben, hogy egyetlen jogsértésről vagy több jogsértésről van szó, azon túl, hogy nem jelezte egyértelműen azt, hogy miben ellentétesek az EK 81. cikk (1) bekezdésével és az EGK-megállapodás 53. cikkének (1) bekezdésével. A kifogásközlésből tehát nem lehetett világosan kideríteni, hogy a Bizottság egy vagy több jogsértés fennállását kívánta megállapítani.

91 Ebből a megállapításból azonban nem következik az, hogy ilyen körülmények között a Bizottság megsértette a felperes védelemhez való jogát azzal, hogy a határozatban minden egyes érintett vitamin esetében önálló jogsértés fennállását fogadta el.

92 Igaz, hogy a felperes által hivatkozott C‑62/86. sz., AKZO kontra Bizottság ügyben 1991. július 3-án hozott ítéletének (EBHT 1991., I‑3359. o.) 29. pontjában a Bíróság jelezte, hogy „[a] kifogásközlésben világosan meg kell nevezni azokat a cselekményeket, amelyekre a Bizottság támaszkodik, valamint azok minősítését”.

93 Ugyanakkor arra is célszerű emlékeztetni, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint a jogsértést megállapító határozatnak nem feltétlenül kell a kifogásközlés pontos másolatának lennie. A Bizottságnak figyelembe kell tudnia venni az érintett vállalkozásoknak a kifogásközlésre adott válaszait az említett határozatban. E tekintetben nem csupán az érintett vállalkozások érveléseit kell tudnia elfogadni vagy elutasítani, hanem a vállalkozások által kifejtett tényekkel kapcsolatban el kell tudnia végezni saját elemzését, azon kifogásoktól való figyelmen kívül hagyása céljából, amelyek megalapozatlannak bizonyultak, illetve az általa fenntartott kifogásokat alátámasztó érvelés mind tárgyi, mind jogi szempontból való kiigazítására vagy kiegészítésére is képesnek kell lennie (a Bíróság fenti 47. pontban hivatkozott ACF Chemiefarma kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 91. és 92. pontja; a fenti 80. pontban hivatkozott Suiker Unie és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 437. és 438. pontja, valamint a 209/78–215/78. és 218/78. sz., Van Landewyck és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1980. október 29-én hozott ítéletének [EBHT 1980., 3125. o.] 68. pontja).

94 Különösen azt kell figyelembe venni, hogy a tényértékelés magához a határozathozatali aktushoz tartozik, és hogy a meghallgatáshoz való jog valamennyi olyan ténybeli vagy jogi elemre kiterjed, amelyek a határozat alapját képezik, de nem terjed ki a hatóság által elfogadni szándékozott végleges állásfoglalásra (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság T‑129/95., T‑2/96. és T‑97/96. sz., Neue Maxhütte Stahlwerke és Lech‑Stahlwerke kontra Bizottság egyesített ügyekben 1999. január 21-én hozott ítéletének [EBHT 1999., II–17. o.] 231. pontját és a T‑16/02. sz., Audi kontra OHMI ügyben 2003. december 3-án hozott ítéletének [EBHT 2003., II–5167. o.] 75. pontját).

95 Ezért egyrészről a kifogásközlés és a végleges határozat közötti ellentmondás esetén a védelemhez való jog csak akkor sérül, ha a végleges határozat olyan kifogást tartalmaz, amely a kifogásközlésben nincs leírva olyan módon, hogy az alapján a határozat címzettjei meg tudnák védeni magukat. Másrészről a tényeknek a kifogásközlésben megállapított jogi minősítése természetszerűleg csak ideiglenes lehet, és a későbbi bizottsági határozat nem semmisíthető meg kizárólag azért, mert e tényekből levont végleges következtetések nem egyeznek meg pontosan ezen ideiglenes minősítéssel. A Bizottságnak pontosan a védelemhez való jog tiszteletben tartása érdekében kell meghallgatnia a kifogásközlés címzettjeit, és szükség esetén elemzésének módosítása útján figyelembe kell vennie a kifogásokra válaszul tett észrevételeiket (az Elsőfokú Bíróság T‑44/00. sz., Mannesmannröhren-Werke kontra Bizottság ügyben 2004. július 8-án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑0000. o.] 98–100. pontja).

96 A jelen ügyben figyelembe kell venni, hogy a határozatban a Bizottság csak jogi szempontból igazítja ki és fejti ki azt az érvelést, amelyre a megállapított kifogásokat alapította, és ennélfogva nem akadályozta a felperest abban, hogy az ezekkel a kifogásokkal kapcsolatos álláspontját a határozat meghozatala előtt ismertesse (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság T‑9/89. sz., Hüls kontra Bizottság ügyben 1992. március 10-én hozott ítéletének [EBHT 1992., II–499. o.] 59–65. pontját). A felperesnek ugyanis a kifogásközlés elolvasásakor meg kellett volna értenie, hogy a Bizottság nem zárta ki több önálló jogsértés fennállásának megállapítását. A Bizottság kétségkívül elkerülhette volna a kifogásközlésben szereplő jogi értékelést jellemző sajnálatos zavart és ellentmondást, amely azzal kapcsolatban merült fel, hogy egy vagy több jogsértésről van-e szó, ha világosabban megfogalmazta volna az e tekintetben mutatkozó alternatívát, amelynek eldöntését fenntartja végleges határozatának meghozataláig. Mindazonáltal ez a zavar és ez az ellentmondás nem akadályozta meg a felperest abban, hogy a kifogásközlésre adott válaszában ismertesse az ezzel a kérdéssel kapcsolatos álláspontját.

97 Amint arra az alperes jogosan rámutatott, ebből a válaszból egyébként kiderül, hogy a felperes legalábbis maga is tudatában volt annak, hogy a közigazgatási eljárás több jogsértést is érinthet. Ugyanis e válasz 5. oldalán – a versenyjog jövőbeni megsértésének elkerülése érdekében általa hozott intézkedések leírásának a végén –, a felperes megjegyezte, hogy „azonnal felhagyott a jelen eljárás tárgyát képező jogsértésekkel” (immediately brought to an end the infringements which are subject of this proceedings). Az a felperes által hivatkozott tény, hogy ezt a megjegyzést azok között a fejtegetések között fogalmazták meg, amelyek arról kívánták meggyőzni a Bizottságot, hogy enyhítő körülményeket ismerjen el a felperes javára, semmit nem változtat azon, hogy ebből azt a következtetést lehet levonni, hogy a közigazgatási eljárás ezen szakaszában a felperes tudatában volt annak, hogy ezen eljárás végén több jogsértés róható a terhére.

98 Ezenfelül az alperes jogosan hivatkozik arra, hogy a felperessel ellentétben a Roche, amely ugyanazon kifogásközlés címzettje, az erre a közlésre adott válaszában észrevételeket fogalmazott meg azzal kapcsolatban, hogy egy vagy több jogsértés történt. E tekintetben lényegtelen, hogy a Roche azt akarta kifejteni, hogy a véleménye szerint a Bizottságnak több különálló jogsértés fennállását kellene megállapítania. A felperes állításával ellentétben a Roche észrevételeinek ezen irányultságából nem vonható le az a következtetés, hogy ez a vállalkozás a kifogásközlést úgy értette, hogy egyetlen átfogó kartellt rónak fel a kifogásközlés címzettjeinek. Mindenesetre nem az lényeges, hogy a Roche hogyan értelmezhette a kifogásközlést, mivel e közlés objektív tartalma fontos. Márpedig e tekintetben a felperes tévesen állítja, hogy a kifogásközlés csupán egy átfogó kartellben való részvételt ró a terhére. Az ebbe az irányba mutató elemek mellett a kifogásközlés számos olyan elemet tartalmazott, amelyek a Bizottság által a határozatban végül elfogadott értelmezés felé mutatnak.

99 Ilyen körülmények között a felperesnek módjában állt megkísérelni – a Roche-hoz hasonlóan –, a Bizottság jogi elemzésének az általa kívánt irányba való terelését azzal a még nyilvánvalóan nyitottnak tűnő kérdéssel kapcsolatban, hogy a kifogásolt magatartások egy vagy több jogsértést valósítanak-e meg. A kifogásközlésben található bizonytalanságok ebben semmiképp nem akadályozták meg. Az, hogy a felperes a kifogásközlésre adott válaszában nem fejtett ki érveket ezzel a kérdéssel kapcso