ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

A 2006/112 irányelvet a portugál jogba átültető Código do Imposto sobre o Valor Acrescentado (hozzáadottérték‑adóról szóló törvénykönyv, a továbbiakban: héatörvénykönyv) alapügy tényállására alkalmazandó változata 9. cikke 27. pontjának a) és c) alpontja előírja, hogy a következő ügyletek mentesek a héa alól: „a) hitelnyújtás és ‑közvetítés – bármilyen formában –, ideértve a leszámítolási és a viszontleszámítolási ügyleteket, valamint a hiteleknek a hitelező által történő kezelése; […] c) azon ügyletek, beleértve a közvetítést is, amelyek betétre, folyószámlára, fizetésre, átutalásra, behajtásra, csekkre, átruházható értékpapírra és egyéb eszközökre vonatkoznak, kivéve az egyszerű követelésbehajtással kapcsolatos ügyleteket.”
6

Az élőhelyvédelmi irányelv 16. cikkének (1) bekezdése előírja: „Amennyiben nincs más megfelelő megoldás, és az eltérés megengedése nem befolyásolja hátrányosan az érintett fajok populációi kedvező védettségi állapotának fenntartását az elterjedési területükön [helyesen: a természetes elterjedési területükön], a tagállamok engedélyezhetik a 12., 13., 14. cikkben, valamint a 15. cikk a) és b) pontjában foglalt rendelkezésektől való eltérést az alábbiak érdekében: a) a vadon élő állatok és növények, valamint a természetes élőhelyek védelme; b) termést, állatállományt, erdőt, halastavat, vizeket és más típusú, tulajdont érintő súlyos károk megelőzése; c) közegészség, közbiztonság vagy más kiemelkedően fontos közérdek, beleértve a társadalmi vagy gazdasági érdekeket is, továbbá a környezet számára kiemelkedően előnyös hatás elérése; d) az érintett fajok újbóli elszaporításával és visszahonosításával kapcsolatos kutatás és oktatás, továbbá az e célok érdekében végzett tenyésztés és nemesítés, növények esetében a mesterséges szaporítást is beleértve; e) a IV. mellékletben felsorolt fajok korlátozott és az illetékes tagállami hatóságok által meghatározott számú példányai szigorúan ellenőrzött feltételek mellett, szelektív módon és korlátozott mértékben végzett befogásának, begyűjtésének vagy tartásának engedélyezése.”
34

Emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a Bíróság és a nemzeti bíróságok között az EUMSZ 267. cikk alapján létrehozott együttműködés keretében kizárólag az alapügyben eljáró és a meghozandó bírósági határozatért felelős nemzeti bíróság feladata, hogy az ügy sajátosságaira tekintettel megítélje mind az előzetes döntéshozatalra utaló határozatnak az ítélete meghozatala tekintetében fennálló szükségességét, mind a Bíróság elé terjesztett kérdések relevanciáját. Következésképpen, amennyiben a feltett kérdések valamely uniós jogi rendelkezés értelmezésére vagy érvényességére vonatkoznak, a Bíróság – főszabály szerint – köteles határozatot hozni (lásd ebben az értelemben: 2015. június 16‑iGauweiler és társai ítélet, C‑62/14, EU:C:2015:400, 24. pont; 2018. december 4‑iMinister for Justice and Equality és Commissioner of An Garda Síochána ítélet, C‑378/17, EU:C:2018:979, 26. pont).
11

A 2016/679 rendelet (32) preambulumbekezdése kimondja: „Az adatkezelésre csak akkor kerülhet sor, ha az érintett egyértelmű megerősítő cselekedettel, például írásbeli – ideértve az elektronikus úton tett – vagy szóbeli nyilatkozattal önkéntes, konkrét, tájékoztatáson alapuló és egyértelmű hozzájárulását adja az őt érintő személyes adatok kezeléséhez. Ilyen hozzájárulásnak minősül az is, ha az érintett valamely internetes honlap megtekintése során bejelöl egy erre vonatkozó négyzetet, az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások igénybevétele során erre vonatkozó technikai beállításokat hajt végre, valamint bármely egyéb olyan nyilatkozat vagy cselekedet is, amely az adott összefüggésben az érintett hozzájárulását személyes adatainak tervezett kezeléséhez egyértelműen jelzi. A hallgatás, az előre bejelölt négyzet vagy a nemcselekvés ezért nem minősül hozzájárulásnak. A hozzájárulás az ugyanazon cél vagy célok érdekében végzett összes adatkezelési tevékenységre kiterjed. Ha az adatkezelés egyszerre több célt is szolgál, akkor a hozzájárulást az összes adatkezelési célra vonatkozóan meg kell adni. Ha az érintett hozzájárulását elektronikus felkérést követően adja meg, a felkérésnek egyértelműnek és tömörnek kell lennie, és az nem gátolhatja szükségtelenül azon szolgáltatás igénybevételét, amely vonatkozásában a hozzájárulást kérik.”
50

Az Olasz Köztársaság szerint a Bizottság tévesen állapította meg, hogy a jelen ügyben a „fennálló koncesszió lényeges módosítására” került sor. E tagállam szerint ugyanis e koncesszió tárgyát nem módosították ahhoz képest, amit eredetileg meghatároztak, és a 2009. évi egységes megállapodás megkötése azon kötelezettségből ered, amelyet a 2006. év során rendeleti és jogalkotási aktusok vezettek be annak érdekében, hogy egyetlen jogi dokumentumba foglalják minden egyes autópálya‑koncesszióra vonatkozó szerződés valamennyi szerződési feltételét, amely dokumentum megismétli, felülvizsgálja és megújítja a korábbi szerződéseket. Kifejti, hogy a 2006. november 24‑i legge n. 286 (286. sz. törvény; a GURI 2006. november 28‑i 277. sz. rendes melléklete) útján módosításokkal törvénnyé alakított, majd a 2006. december 27‑i legge n. 296 – Disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (finanziaria 2007) (az éves és többéves állami költségvetés megállapítására vonatkozó rendelkezésekről szóló 296. sz. törvény [2007‑es költségvetési törvény]; a GURI 2006. december 27‑i 299. sz. rendes melléklete) 1. cikkének (1030) bekezdésével módosított, 2006. október 3‑i decreto‑legge no 262 – Disposizioni urgenti in materia tributaria e finanziaria (az adózásra és pénzügyekre vonatkozó sürgős rendelkezésekről szóló 262. sz. rendkívüli törvényerejű rendelet; a GURI 2006. október 3‑i 230. száma) új rendelkezéseket írt elő az autópálya koncessziók területén.
4

Ezen irányelv 8. cikke (1) bekezdésének első albekezdése így rendelkezik: „A 10. cikkre is figyelemmel a tagállamok azonnal közölnek a Bizottsággal minden műszakiszabály‑tervezetet, kivéve ha az csak egy nemzetközi vagy európai szabvány teljes szövegét ülteti át, ebben az esetben a megfelelő szabványra történő hivatkozás is elegendő; a Bizottságot egy közleményben a szabály elfogadása szükségességének indokairól is tájékoztatni kell, amennyiben ezek nem derülnek ki már a tervezetből is.”
37

Még ha az említett rendelkezés szövege valójában nem is említi kifejezetten, a 2004/48 irányelv 9. cikkének (7) bekezdése általános logikájából egyértelműen az következik, hogy az a tagállamoknak szól, és arra kötelezi ez utóbbiakat, hogy a nemzeti jogukban biztosítsák az említett 9. cikkben szereplő valamennyi intézkedést, beleértve az e cikk (7) bekezdésében említett intézkedéseket is, amint azt végeredményben az említett irányelv (22) preambulumbekezdése is megerősíti.
19

2013. augusztus 30‑án a G‑Star keresetet nyújtott be az elsőfokú portugál bírósághoz, amely arra irányult, hogy a Cofemelt kötelezzék szerzői jogai megsértésének és a vele szemben folytatott versenyellenes magatartásnak az abbahagyására, valamint az ebből eredő kárának megtérítésére, továbbá újabb jogsértés esetén az annak megszüntetéséig járó napi bírság számára történő megfizetésére. Ezen eljárásban a G‑Star többek között arra hivatkozott, hogy a Cofemel által gyártott egyes farmer‑, szabadidőfelső‑ és pólómodellek az ARC, illetve ROWDY elnevezésű modelljeihez hasonlók. A G‑Star arra is hivatkozott, hogy ez utóbbi ruhamodelljei egyben eredeti szellemi alkotásoknak is minősülnek, és e jogcímen szerzői jogi védelemben részesülő „műveknek” kell minősíteni őket.
11

A Kolachi Raj, amely a pakisztáni jog szerint létrehozott társaság, részt vett e vizsgálatban. Azokból az információkból, amelyeket a „vámok esetleges kiterjesztése alóli mentesítést kérelmező társaságoknak szóló nyomtatvány” foglalt magában, amelyet e társaság kitöltött, az tűnt ki, hogy ezen utóbbi társaság Srí Lankáról és Kínából származó kerékpáralkatrészeket vásárolt abból a célból, hogy Pakisztánban kerékpárokat szereljen össze. A Kolachi Raj öt társaságot jelölt meg a szállítóiként, amelyek között a Great Cycel Pvt Ltd és a Flying Horse Ltd is szerepelt. A Kolachi Raj közölte, hogy a tulajdonosa és a Great Cycles tulajdonosa egy és ugyanazon természetes személy.
–

a román kormány képviseletében kezdetben: R. H. Radu, C. M. Florescu és R. I. Haţieganu, meghatalmazotti minőségben, később: C. Canţăr, C. M. Florescu és R. I. Haţieganu, meghatalmazotti minőségben,
27

E rendeletnek a „Származási ország vagy az eredet helye” elnevezésű 26. cikke a következőket mondja ki: „[…] (2) Kötelező feltüntetni a származási országot vagy az eredet helyét: a) abban az esetben, ha ezek feltüntetésének elmulasztása félrevezethetné a fogyasztókat az élelmiszer valódi származási országa vagy eredetének helye tekintetében, különösen, ha az élelmiszerrel kapcsolatos tájékoztatás vagy a címke egésze egyébként arra utalna, hogy az élelmiszer származási országa vagy eredetének helye más; b) a XI. mellékletben felsorolt Kombinált Nómenklatúra‑ (KN‑) kódok alá tartozó hús esetében. E pont alkalmazásának előfeltétele, hogy a (8) bekezdésben említett végrehajtási jogi aktusok elfogadásra kerüljenek. (3) Ha az élelmiszer származási országát vagy eredetének helyét feltüntetik, és az nem egyezik meg elsődleges összetevője vagy összetevői származási országával vagy eredetének helyével, a) akkor az érintett elsődleges összetevő származási országát vagy eredetének helyét szintén meg kell adni; vagy b) akkor az elsődleges összetevő származási országát vagy eredetének helyét az élelmiszer származási országától vagy eredetének helyétől eltérőként kell feltüntetni. E bekezdés alkalmazásának előfeltétele, hogy a (8) bekezdésben említett végrehajtási jogi aktusok elfogadásra kerüljenek. […] (5) A Bizottság 2014. december 13‑ig jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az alábbi élelmiszerek származási országának vagy eredetük helyének kötelező megjelöléséről: a) a marhahústól és a (2) bekezdés b) pontjában említettektől eltérő hústermékek; b) tej; c) a tejtermékek összetevőjeként felhasznált tej; d) feldolgozatlan élelmiszerek; e) egyetlen összetevőből álló termékek; f) a valamely élelmiszernek több mint 50%‑át kitevő összetevők. (6) A Bizottság 2013. december 13‑ig jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az összetevőként felhasznált hús származási országának vagy eredete helyének kötelező megjelöléséről. (7) Az (5) és (6) bekezdésekben említett jelentéseknek figyelembe kell vennie a fogyasztók tájékoztatás iránti igényét, a származási ország vagy az eredet helye kötelező jelölésének megvalósíthatóságát és az ezen intézkedések bevezetéséből eredő költségek és előnyök elemzését, ideértve a belső piacra és a nemzetközi kereskedelemre gyakorolt hatást is. A Bizottság e jelentéseihez a vonatkozó uniós rendelkezések módosítására vonatkozó javaslatokat is csatolhat. (8) A Bizottság – hatástanulmányok elvégzését követően – 2013. december 13‑ig elfogadja az e cikk (2) bekezdése b) pontjának és (3) bekezdésének alkalmazására vonatkozó végrehajtási jogi aktusokat. Ezeket a végrehajtási jogi aktusokat a 48. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárás keretében kell elfogadni. […]”
2

Ezt a kérelmet az egyfelől a Privacy International, másfelől a Secretary of State for Foreign and Commonwealth Affairs (külügyminiszter és nemzetközösségi ügyek minisztere, Egyesült Királyság), a Secretary of State for the Home Departement (belügyminiszter, Egyesült Királyság), a Government Communications Headquarters (kormányzati kommunikációs központ, Egyesült Királyság, a továbbiakban: GCHQ), a Security Service (biztonsági szolgálat, Egyesült Királyság, a továbbiakban: MI5) és a Secret Intelligence Service (hírszerző szolgálat, Egyesült Királyság, a továbbiakban: MI6) között, a tömeges hírközlési adatok (bulk communications data) biztonsági és hírszerző szolgálatok általi megszerzését és felhasználását engedélyező jogszabály jogszerűsége tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
20

Mindazonáltal a megtámadott ítélet 59. és 60. pontjában a Törvényszék pontosította, hogy valamely kereset – annak ellenére, hogy kifejezetten az EUMSZ 263. cikken alapul – valójában kettős tárggyal is rendelkezhet, amely nem kizárólag a vitatott határozat megsemmisítésére, hanem annak megállapítására is irányul, hogy a Bizottság részéről nem áll fenn a vitatott szerződéses követelés. E tekintetben a Törvényszék kimondta, hogy amennyiben a szerződés az EUMSZ 272. cikk értelmében vett választottbírósági kikötést tartalmaz, megvizsgálhatja, hogy a benyújtott kereset részben átminősíthető‑e. A Törvényszék szerint ilyen átminősítés akkor lehetséges az alperes intézmény védelemhez való jogának sérelme nélkül, ha azt egyrészt a felperes kifejezetten nem ellenzi, másrészt ha a Törvényszék eljárási szabályzata 44. cikke (1) bekezdése c) pontjának rendelkezéseivel összhangban legalább egy olyan jogalapot felhoztak a keresetlevélben, amely a szóban forgó szerződéses jogviszonyra vonatkozó szabályok megsértésén alapul.
4

Ezen irányelv „Személyes meghallgatásra beidézett személyek” című 12. cikke a következőket írta elő: „(1) Mielőtt az eljáró hatóságok határozatot hoznak, a menedékkérő számára lehetővé kell tenni, hogy a menedékjog iránti kérelmét személyes meghallgatás során terjessze elő egy, a nemzeti jog értelmében a meghallgatás levezetésére jogosult személy előtt. […] (2) A személyes meghallgatás mellőzhető az alábbi esetekben: a) az eljáró hatóságnak elegendő bizonyíték áll a rendelkezésére ahhoz, hogy elismerő határozatot hozzon; vagy b) az eljáró hatóság már meghallgatta a kérelmezőt annak érdekében, hogy […] segítséget nyújtson a kérelmezőnek kérelme benyújtásához, és az ehhez szükséges lényegi információk előterjesztéséhez; vagy c) az eljáró hatóság a kérelmező által szolgáltatott információk teljes körű vizsgálata alapján megállapította, hogy a kérelem megalapozatlan azokban az esetekben, amelyekre a 23. cikk (4) bekezdésének a), c), g), h) és j) pontjaiban foglalt körülmények vonatkoznak. (3) A személyes meghallgatás mellőzhető akkor is, ha az észszerűen nem kivitelezhető, különösen, ha az illetékes hatóságnak az a véleménye, hogy a kérelmező rajta kívül álló tartós ok miatt alkalmatlan a meghallgatásra, vagy nincs meghallgatható állapotban. Kétség esetén a tagállamok orvosi, vagy pszichológusi igazolást követelhetnek meg. Amennyiben a tagállam az e bekezdésre való hivatkozással nem hallgatja meg a kérelmezőt [helyesen: a kérelmezőt, vagy adott esetben az eltartottat], észszerű erőfeszítéseket kell tenni annak érdekében, hogy a kérelmező vagy az eltartott további információkat tudjon szolgáltatni. (4) E cikk alapján a személyes meghallgatás mellőzése nem akadályozhatja az eljáró hatóságot a menedékjog iránti kérelemre vonatkozó határozat meghozatalában. (5) A személyes meghallgatás a (2) bekezdés b) pontja és c) pontja, valamint a (3) bekezdés alapján való elmaradása nem befolyásolhatja hátrányosan az eljáró hatóság határozatát. (6) Tekintet nélkül a 20. cikk (1) bekezdésében foglaltakra, a tagállamok a menedékjog iránti kérelemre vonatkozó határozat meghozatala során figyelembe vehetik azt a tényt, hogy a kérelmező nem jelent meg a személyes meghallgatáson, kivéve, ha alapos okkal szolgál távolmaradására.”
28

Egyrészt megjegyzi, hogy a szélerőművekről szóló törvénytervezet indokolása nem tartalmaz elegendő tényt annak megállapításához, hogy azt a követelményt, amely szerint a szélerőmű telepítésének feltétele a szélerőmű és a lakásfunkcióval is rendelkező épületek közötti minimális távolság tiszteletben tartása, közérdeken alapuló nyomós ok igazolja, és az arányos a nemzeti jogalkotó által követett céllal. Közelebbről a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az ezen indokolásban szereplő, az egészség és a környezet védelmére, valamint a lakosság érdekére való hivatkozás nem meggyőző. Ezenkívül kétségei vannak afelől, hogy e követelmény arányos volna, mivel e távolság nem függ össze az egészség védelmére vagy a környezetvédelmi előírások megsértésére vonatkozó követelményekkel, és egy kevésbé korlátozó szabályozás is megfelelne a nemzeti jogalkotó által követett célnak. E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a szélerőművek és a lakásfunkcióval is rendelkező épületek közötti távolság az alkalmazott technológia típusától vagy a zajvédelmi előírásoktól függően változhat.
155

A Bíróság ezenfelül jelezte, hogy jóllehet a 2011/95 irányelv 12. és 17. cikkében szereplő kizáró okok a „súlyos bűncselekmény” fogalma köré rendeződnek, a kiegészítő védelmi jogállással kapcsolatban a 2011/95 irányelv 17. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírt kizáró ok hatálya szélesebb, mint a Genfi Egyezmény 1. cikke F. pontjának b) alpontjában és a 2011/95 irányelv 12. cikke (2) bekezdésének b) pontjában meghatározott, a menekültkénti elismerést kizáró ok hatálya. Ugyanis, míg az ez utóbbi rendelkezésben szereplő, a menekültkénti elismerést kizáró ok olyan súlyos, nem politikai bűncselekményre irányul, amelyet a menedéket nyújtó országon kívül, az érintettnek az országba menekültként történő befogadását megelőzően követtek el, a 2011/95 irányelv 17. cikke (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott, a kiegészítő védelem nyújtását kizáró ok ennél általánosabban egy súlyos bűncselekményre vonatkozik, és így sem földrajzilag, sem időben, sem pedig a szóban forgó bűncselekmények jellegét illetően nem behatárolt (2018. szeptember 13‑iAhmed ítélet, C‑369/17, EU:C:2018:713, 46. és 47. pont).
21

A munkaügyi felügyelőség ebből azt a következtetést is levonta, hogy az alapeljárásban szóban forgó munkavállalókra a francia munka törvénykönyve vonatkozik, és nem rendelkeznek a kiküldött munkavállalók jogállásával. Egyebekben úgy vélte, hogy a kiküldetéssel kapcsolatos csalásról, valamint többek között a francia társadalombiztosítási rendszerben biztosított jogok igénybevételétől megfosztott kiküldött munkavállalók megkárosításáról, továbbá arról is szó van, hogy a munkáltató az e rendszerbe fizetendő összegek megfizetésének elmulasztásával a közösségnek is kárt okoz. Azt a körülményt illetően, hogy az említett munkavállalók rendelkeztek E 101‑es igazolással, a munkaügyi felügyelőség úgy vélte, hogy noha az ez a dokumentum a biztosítás vélelmét eredményezi, nem bizonyítja a kiküldetés érvényességét.
17

Ezen irányelv 9. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) A tagállamok biztosítják, hogy a villamos energia, a földgáz, a távfűtés, a távhűtés, valamint a használati melegvíz végső felhasználóit – amennyiben az műszakilag lehetséges, pénzügyileg észszerű és az energiamegtakarítási potenciállal arányos mértékű – ellássák olyan versenyképes árú, egyedi fogyasztásmérőkkel, amelyek pontosan tükrözik a végső felhasználó tényleges energiafogyasztását, és amelyek információkat szolgáltatnak a tényleges felhasználási időszakról. […] (3) Amennyiben az épület fűtését és hűtését vagy melegvíz‑ellátását távfűtési hálózatról vagy egy több épületet kiszolgáló központi rendszerből biztosítják, hő‑ vagy melegvíz‑mennyiségmérőt kell felszerelni a hőcserélőnél vagy a csatlakozási pontnál. Az olyan többlakásos és több célra használt épületekben, amelyekben a fűtést/hűtést központi fűtéssel vagy távfűtési hálózatról vagy több épületet kiszolgáló központi rendszerről biztosítják, egyedi fogyasztásmérőket is fel kell szerelni 2016. december 31‑ig, amelyekkel mérni lehet az egyes egységek saját fűtés/hűtés‑ vagy melegvíz‑fogyasztását, amennyiben ez technikailag megvalósítható és költséghatékony. Amennyiben az egyedi fogyasztásmérők használata műszakilag nem kivitelezhető vagy nem költséghatékony, a fűtés mérésére egyedi fűtési költségosztókat kell alkalmazni az egyes radiátorok hőfogyasztásának mérésére, kivéve ha a szóban forgó tagállam bizonyítja, hogy a fűtési költségosztók beépítése nem lenne költséghatékony. Ezekben az esetekben a hőfogyasztás mérésére figyelembe lehet venni alternatív költséghatékony módszereket is. A távfűtési/távhűtési hálózatról ellátott többlakásos épületek esetében, vagy ahol a saját központi fűtő‑ vagy hűtőrendszerek elterjedtek az ilyen épületek esetében, az átláthatóság és az egyedi fogyasztás elszámolásának pontossága érdekében a tagállamok az ilyen épületek hő‑ vagy melegvíz‑fogyasztási költségelosztására vonatkozó átlátható szabályokat vezethetnek be. Adott esetben e szabályoknak magukban kell foglalniuk az alábbiakra használt hő és/vagy meleg víz költségei elosztásának módjáról szóló iránymutatásokat is: a) használati melegvíz; b) a létesítményből sugárzott és közös használatú területek fűtésére felhasznált hő (amennyiben a lépcsőházakban és folyosókon radiátorok működnek); c) a lakások fűtése.”
72

E megközelítést a támogatásokra vonatkozó általános csoportmentességi rendeletek által követett, a 994/98 rendelet (4) és (5) preambulumbekezdésében hivatkozott célok is megerősítik. Ugyanis, noha a Bizottság elfogadhat ilyen rendeleteket az állami támogatásokra vonatkozó versenyszabályok hatékony felügyeletének biztosítása céljából és az igazgatás egyszerűsítése végett – a Bizottság e területen folytatott ellenőrzésének csorbítása nélkül –, e rendeletek az átláthatóság és a jogbiztonság erősítését is célozzák. Az e rendeletekben – ideértve tehát a 651/2014 rendeletet is – előírt feltételek tiszteletben tartása lehetővé teszi annak biztosítását, hogy e célkitűzések teljes mértékben megvalósuljanak (lásd ebben az értelemben: 2016. július 21‑iDilly’s Wellnesshotel ítélet, C‑493/14, EU:C:2016:577, 38. pont).
1

Fellebbezésükkel az Európai Központi Bank (EKB), az Európai Bizottság, valamint a Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin és Igors Buimisters, a C & R Invest SIA, a Figon Co. Ltd, a GCK Holding Netherlands BV és a Rikam Holding SA az Európai Unió Törvényszéke 2017. szeptember 12‑iFursin és társai kontra EKB végzésének (T‑247/16, nem tették közzé, a továbbiakban: megtámadott végzés, EU:T:2017:623) hatályon kívül helyezését kérik, amellyel a Törvényszék egyrészről kimondta, hogy nem kell határozni a Trasta Komercbanka által benyújtott, az Európai Központi Bank (EKB) azon 2016. március 3‑i ECB/SSM/2016–529900WIP0INFDAWTJ81/1 WOANCA‑2016‑0005 határozatának (a továbbiakban: vitatott határozat) megsemmisítése iránti keresetről, amely a Trasta Komercbanka részére megadott engedély visszavonásáról rendelkezett, másrészről pedig elutasította az EKB által felhozott elfogadhatatlansági kifogást annyiban, amennyiben az a Trasta Komercbanka több részvényese, azaz I. Fursin és I. Buimisters, a C & R Invest, a Figon Co., a GCK Holding Netherlands, valamint a Rikam Holding által az említett határozat megsemmisítése iránt benyújtott keresetre vonatkozott.
37

A Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (az Egyesült Királyság adó‑ és vámhatósága), mivel kétségeket táplált az Anguillán kialakított átrakodási rendszernek a TOT‑határozat 101. cikkének (2) bekezdésével való összeegyeztethetőségét illetően, 1998 novemberében vizsgálatot folytatott, amelynek eredményeképpen megállapították, hogy az Anguillán alumínium‑importőrként eljáró európai vállalkozások először Anguillán megfizették a vámot, és ezen alumíniumbehozatal vonatkozásában EXP‑bizonyítványokat szereztek, majd „exportszállítási támogatásban” részesültek. Az e jelentésben szereplő megállapítások szerint az úgynevezett „exportszállítási támogatást” az említett vállalkozásoknak a Corbis fizette ki, amelynek az anguillai hatóságok az e támogatás címén kifizetett összegeket visszatérítették. Az említett jelentés, megállapítva, hogy az Anguillán kialakított átrakodási rendszert lényegében a vámok visszatérítése céljából hozták létre, arra a következtetésre jutott, hogy az ilyen „exportszállítási támogatást” az Anguillán megfizetett vámok részleges visszatérítésének kell tekinteni, amely ellentétes a TOT‑határozat 101. cikkének (2) bekezdésével.