Az EUMSZ 336. cikk alapján rendes jogalkotási eljárásban elfogadott, az Európai Unió tisztviselői személyzeti szabályzatának és az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételeknek a módosításáról szóló 1023/2013 rendelet ellen valamely tisztviselő által indított keresetről szólva: a megtámadott rendelkezések az általános hatályú jogalkotási aktusok csoportjába tartoznak, amelyekre nézve a természetes és jogi személyek által indított megsemmisítés iránti keresetek elfogadhatóságát az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése a közvetlen és személyében való érintettség feltételének rendeli alá.

E tekintetben a személyében való érintettség feltétele nem alapítható az Európai Unió Alapjogi Chartájának 27. és 28. cikkére. Az a tény ugyanis, hogy valamely személy valamilyen módon részt vesz az Európai Unió valamely jogi aktusának elfogadásához vezető folyamatban, még nem teszi őt egyénítetté a kérdéses jogi aktus viszonylatában, kivéve ha az alkalmazandó uniós szabályozás bizonyos eljárási garanciákat biztosít e személy számára. Ezzel ellentétes kifejezett rendelkezés hiányában sem az általános hatályú jogi aktusok kidolgozásának folyamata, sem maguk az általános hatályú jogi aktusok mint olyanok nem követelik meg az általános uniós jogelvek – mint például a meghallgatáshoz való jog – értelmében, hogy az érintett személyek részt vegyenek az eljárásban, mivel érdekeik képviseletét az e jogi aktusok elfogadására hivatott politikai szervek feladata ellátni. E tekintetben sem az EUMSZ 336. cikk, sem a személyzeti szabályzat 10. cikke, sem az Alapjogi Charta 27. cikke nem ír elő semmiféle egyéni eljárási jogosultságot az uniós intézmények személyi állományának tagjai számára.

Továbbá, noha valamely személyt a jogi aktus által személyében érintettnek lehet tekinteni azon az alapon, hogy a gazdasági szereplők meghatározott köréhez tartozik, ha ez az aktus befolyásolja a személy által az aktus elfogadása előtt megszerzett jogokat, még ha be is bizonyosodna, hogy a felperes ténylegesen olyan tisztviselők meghatározott köréhez tartozik, akikre nézve a megtámadott rendelkezések azzal a hatással járnak, hogy megfosztják őket az utazási költségek megtérítésének és az utazási időnek a kedvezményétől: e körülmény nem az egyedül e tisztviselőket megillető szerzett jog megszüntetéséből ered. Márpedig ilyen értelmű szerzett jog nem létezett, mivel – mint az a 2013. december 31‑ig hatályos személyzeti szabályzat V. mellékletének 7. cikkéből, és ugyanezen személyzeti szabályzat VII. mellékletének 8. cikkéből kitűnik – a külföldi munkavégzési vagy külföldi tartózkodási támogatástól független, az utazási költségek megtérítéséhez és az utazási kedvezményhez való jog az Unió minden tisztviselőjét megillette. E tekintetben a Parlament és a Tanács azon döntése, hogy az 1023/2013 rendelet rendelkezései által e jogokat a külföldi munkavégzési vagy külföldi tartózkodási támogatásra való jogosultsághoz köti, azzal a következménnyel jár, hogy megfosztja a felperest az említett jogoktól, azon jogi és ténybeli helyzet miatt, amelyben ő és más tisztviselők jelenleg vannak, ám egyébként nem kizárt, hogy a jövőben más tisztviselők is az övéhez hasonló helyzetbe kerülnek.

Továbbá az a körülmény, hogy a vitás intézkedés elfogadásakor a hatálya alá tartozó jogalanyok száma, sőt kiléte is többé‑kevésbé pontosan meghatározható, semmi esetre sem jelenti azt, hogy e jogalanyokat ezen intézkedés által személyükben érintettnek kell tekinteni, amennyiben csupán az állapítható meg, hogy az intézkedés a benne meghatározott objektív jogi vagy ténybeli helyzet folytán alkalmazandó.

(vö. 25., 31., 32., 37., 41., 45–48. pont)