ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Az említett irányelv 4. cikke értelmében: „(1) A 2. cikk (4) bekezdésére is figyelemmel az I. mellékletben felsorolt projekteket vizsgálatnak vetik alá, az 5–10. cikkel összhangban. (2) A 2. cikk (4) bekezdésére is figyelemmel a II. mellékletben felsorolt projektekre [helyesen: projektek vonatkozásában] a tagállamok határozzák meg, hogy a projektet alá kell‑e vetni az 5–10. cikknek megfelelő vizsgálatnak. A tagállamok ezt meghatározzák: a) esetenkénti vizsgálattal; vagy b) a tagállamok által megállapított küszöbértékek vagy szempontrendszer alapján. A tagállamok dönthetnek úgy is, hogy az a) és a b) pontnak megfelelő mindkét eljárást alkalmazzák. (3) Amikor a (2) bekezdés alkalmazásában esetenkénti vizsgálatot végeznek, vagy küszöbértékeket, illetve szempontrendszert állapítanak meg, figyelembe veszik a III. mellékletben előírt lényeges kiválasztási szempontokat. (4) A tagállamok biztosítják, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóság a (2) bekezdés alapján hozott döntését a nyilvánosság számára hozzáférhetővé teszi.”
33

Egy ilyen értelmezés összhangban van az uniós jogalkotó szándékaival, amint azok kitűnnek a 2005/36 irányelv előkészítő munkálataiból. Így, ezen irányelv 10. cikke vonatkozásában az Európai Bizottság eredeti javaslata, amint a szakmai képesítések elismerésére vonatkozó európai parlamenti és tanácsi irányelvre vonatkozó javaslatból (COM(2002) 119 végleges) (HL 2002. C 181 E., 183. o.) kitűnik, egyáltalán nem tett említést „különleges és kivételes okról”, sem a 2005/36 irányelv 10. cikkének a)–g) pontjáról. Ezt a fogalmat és ezeket a rendelkezéseket az Európai Unió Tanácsának a szakmai képesítések elismeréséről szóló, …‑i 2005/…/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv elfogadása céljából a Tanács által 2004. december 21‑én elfogadott 10/2005/EK közös álláspontban (HL 2005. C 58 E., 1. o.) foglalt kezdeményezésére illesztették be. A tanács indokolásásából (HL 2005. C 58. E., 119. o.) kitűnik, hogy a Bizottság eredeti javaslata ezen irányelv 10. cikke vonatkozásában túlságosan széles körű volt. A Tanács pontosítja továbbá, hogy „az általános rendszernek csak a III. cím II. és III. fejezetében nem szabályozott szakmákra kell vonatkoznia, valamint a közös álláspont 10. cikke a)–g) pontjában felsorolt különleges esetekre, amelyekben az azon fejezetek által szabályozott szakmával rendelkező kérelmező – különleges vagy kivételes okok miatt – nem teljesíti az azon fejezetek által meghatározott feltételeket”.
54

Egyébiránt a jogügylet semmisségére, megtámadhatóságára vagy hatálytalanságára vonatkozó jogcselekményekre előírt alaki feltételek olyan közérdek védelmére is irányulhatnak, mint például az e keresetek megfelelő népszerűsítésének biztosítására irányuló érdek, nemcsak azon személyek jogos bizalmának, akikkel szemben az említett kereseteket megindították, hanem a kereset tárgyát képező vagyontárgyak harmadik személy megszerzőinek védelme érdekében is. Márpedig, amint az az 1346/2000 rendelet (24) preambulumbekezdéséből kitűnik, a lex fori concursus alkalmazása alóli kivételek célja, az e rendelet 13. cikkében előírt kivételt is ideértve, éppen a jogos bizalom védelme és a fizetésképtelenségi eljárást megindító tagállamtól eltérő más tagállamokban folyó ügyletek biztonsága.
3

Az [EK 88. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) 1. cikkének b), c) és f) pontja ekként rendelkezik: „E rendelet alkalmazásában: b) a »létező támogatás«: i. minden támogatás, amely a Szerződésnek az érintett tagállamokban történő hatálybalépését megelőzően már létezett, vagyis az olyan támogatási programok és egyedi támogatások, amelyeket a Szerződés hatálybalépése előtt vezettek be és azt követően is alkalmazhatók; […] iv. olyan támogatás, amely létező támogatásnak tekintendő a 15. cikk szerint; […] c) az »új támogatás«: olyan támogatás, azaz támogatási program és egyedi támogatás, amely nem létező támogatás, beleértve a létező támogatások módosítását is; […] f) a »jogellenes támogatás«: olyan új támogatás, amelyet [az EK 88. cikk] (3) bekezdésének megsértésével vezettek be;”
5

Ugyanezen határozatnak az „Egyes új pszichoaktív anyagok ellenőrzés alá vonására irányuló eljárás” című 8. cikke a következőképpen szól: „(1) A kockázatértékelő jelentés átvételétől számított hat héten belül a Bizottság kezdeményezést nyújt be a Tanácsnak az új pszichoaktív anyag ellenőrzési intézkedéseknek történő alávetéséről. […] (2) Amennyiben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy nem szükséges az új pszichoaktív anyag ellenőrzési intézkedéseknek való alávetésére vonatkozó kezdeményezést benyújtani, egy vagy több tagállam is benyújthat ilyen jellegű kezdeményezést a Tanácsnak, lehetőleg legkésőbb a jelentésnek Bizottság által a Tanács részére történt benyújtása időpontját követő hat héten belül. (3) A Tanács a[z EU] 34. cikk[…] (2) bekezdésének c) pontja alapján minősített többséggel eljárva határoz az (1) vagy (2) bekezdés szerint benyújtott kezdeményezés alapján arról, hogy az új pszichoaktív anyagot alá kell‑e vetni ellenőrzési intézkedéseknek.”
31

Ezt követően pontosítani kell, hogy még ha úgy is tűnik, hogy egy olyan női munkavállaló, mint L. Cachaldora Fernández, azért van kedvezőtlen helyzetben, mert a járulékfizetésének megszakadását közvetlenül megelőző időszakban részmunkaidőben dolgozott, nem kizárt, hogy – amint azt az INSS, a spanyol kormány és az Európai Bizottság is kiemelte – bizonyos részmunkaidőben foglalkoztatott munkavállalóknak akár kedvezhet is az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás. Ugyanis a munkavállalók minden olyan esetben kedvezőbb bánásmódban részesülnek, amikor a foglalkoztatás nélküli időszakot megelőző utolsó szerződés teljes munkaidőre szólt, ugyanakkor az irányadó időszakból fennmaradó időben vagy akár teljes pályafutásuk során kizárólag részmunkaidőben dolgoztak, mivel a ténylegesen befizetett járulékokhoz képest túlértékelt nyugdíjban fognak részesülni.
21

2013 januárjában a Bizottság a negyedik háromoldalú egyeztető ülésre tekintettel bemutatta a „Landing zone on implementing acts, delegated acts and co‑decision in the MFA Framework Regulation” („Megállapodási övezet a makroszintű pénzügyi támogatásról szóló keretrendeletben szereplő végrehajtási aktusok, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok és együttdöntés vonatkozásában”) című munkadokumentumot, amelynek az volt a célja, hogy közelítse a három érintett intézmény e kérdéssel kapcsolatos álláspontját, illetve hogy választ adjon a Parlament és a Tanács aggályaira.
21

A kérdést előterjesztő bíróság mindazonáltal azt kérdezi, hogy megfelel‑e az uniós jogban és különösen a harmadik irányelv 2. cikkében foglalt követelményeknek az olyan kötelező gépjármű‑felelősségbiztosítás, amellyel – mint az alapeljárásban szereplő esetében is – a biztosító a biztosított által fizetendő kezdő díj ellenében kötelezettséget vállal arra, hogy a biztosított gépjármű közreműködésével történt balesetek károsultjainak kártérítést fizessen függetlenül attól, hogy melyik tagállam területén következik be a baleset, viszont követelheti a biztosítottól a kifizetett kártérítés felének megtérítését abban az esetben, ha a baleset a gépjármű a szokásos üzembentartási helyéhez képest másik tagállamban következik be.
2

E kérelmet a C More Entertainment AB (a továbbiakban: C More Entertainment) és L. Sandberg között annak tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő, hogy az utóbbi egy internetes oldalon olyan kattintható linkeket helyezett, amelyek segítségével az internethasználók egy másik oldalon jégkorongmérkőzések élő közvetítéséhez férhettek hozzá, anélkül hogy az e másik oldal üzemeltetője által kért pénzösszeget meg kellett volna fizetniük.
7

Az említett irányelv „Egyenlő elbánás [helyesen: Egyenlő bánásmód]” címet viselő 11. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „A huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező személyek az állampolgárokkal egyenlő elbánást [helyesen: egyenlő bánásmódot] élveznek az alábbiak tekintetében: a) munkavállalásra és önálló vállalkozói tevékenységre való jogosultság, feltéve hogy e tevékenységek nem járnak még alkalmi részvétellel sem hatósági feladatok gyakorlásában, valamint az alkalmazási feltételek és a munkavégzés feltételei, beleértve az elbocsátás és a javadalmazás feltételeit is; b) oktatás és szakképzés, beleértve a nemzeti joggal összhangban nyújtott tanulmányi juttatásokat is; c) szakmai oklevelek, bizonyítványok és más képesítések elismerése a vonatkozó nemzeti eljárásokkal összhangban; d) társadalombiztosítás [helyesen: szociális biztonság], szociális ellátás és szociális védelem a nemzeti jog által meghatározottak szerint; e) adókedvezmények; f) az árukhoz és szolgáltatásokhoz, illetve a nyilvánosság számára elérhető árukkal és szolgáltatásokkal való ellátottsághoz [helyesen: az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés, a nyilvánosság számára rendelkezésre álló áruk értékesítése és szolgáltatások nyújtása], valamint a lakásszerzési eljárásokhoz való hozzáférés; g) egyesülési és társulási szabadság, valamint a munkavállalókat vagy munkaadókat képviselő szervezet tagságába történő belépés szabadsága, illetve bármely olyan szervezetben való tagság szabadsága, amelynek tagjai egy bizonyos foglalkozást űznek, beleértve az ilyen szervezetek által nyújtott előnyöket is, a közrendre és a közbiztonságra vonatkozó nemzeti rendelkezések sérelme nélkül; h) az érintett tagállam teljes területén való szabad tartózkodás, a nemzeti jogszabályok által biztonsági okokból meghatározott korlátok között. [...]”
3

A 44/2001 rendelet (2), (11), (12), (14) és (15) preambulumbekezdése a következőket mondja ki: „(2) A joghatóságra és a határozatok elismerésére vonatkozó nemzeti jogszabályok között fennálló egyes különbségek akadályozzák a belső piac megfelelő működését. A polgári és kereskedelmi ügyekben az e rendelet hatálya alá tartozó tagállamok határozatainak gyors és egyszerű elismerése és végrehajtása céljából elengedhetetlenül szükségesek a joghatósági összeütközésre vonatkozó szabályok egységesítésére és az alaki követelmények egyszerűsítésére irányuló rendelkezések. [...] (11) A joghatósági szabályoknak nagymértékben kiszámíthatóknak kell lenniük, és azt az elvet kell követniük, hogy a joghatóságot általában az alperes lakóhelye alapozza meg, és a joghatóságnak ezen az alapon mindenkor megállapíthatónak kell lennie, kivéve egyes pontosan meghatározott eseteket, amelyekben a per tárgya vagy a felek szerződéses szabadsága eltérő joghatósági okot kíván meg. A jogi személyek székhelyét a közös szabályok átláthatóságának fokozása és a joghatósági okok összeütközése elkerülése végett önállóan kell meghatározni. (12) Az alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében. [...] (14) A felek szerződéses szabadságát – a biztosítási, fogyasztói és munkaszerződések kivételével, amelyeknél a joghatósággal rendelkező bíróság meghatározása tekintetében csak korlátozott szerződéses szabadság engedhető meg – az e rendeletben megállapított kizárólagos joghatósági okok figyelembevételével tiszteletben kell tartani. (15) A harmonikus jogalkalmazás érdekében a párhuzamos eljárások lehetőségét el kell kerülni [helyesen: a minimumra kell csökkenteni], és biztosítani kell, hogy ne hozzanak egymással összeegyeztethetetlen határozatot két tagállamban. [...]”
7

Ugyanezen irányelv „Hatály és fogalommeghatározások” című 1. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) Ennek az irányelvnek az alkalmazásában: a) csoportos létszámcsökkentések: az olyan elbocsátások, amelyeket valamely munkáltató egy vagy több, nem a munkavállalók személyében rejlő ok miatt foganatosít, és amelyeknél – a tagállamok választása szerint – az elbocsátottak száma: i. vagy egy 30 napos időszak során: — a rendszerint 20‑nál több és 100‑nál kevesebb munkavállalót foglalkoztató üzemekben [helyesen: telephelyeken] legalább 10 fő, — a rendszerint legalább 100, de 300‑nál kevesebb munkavállalót foglalkoztató üzemekben [helyesen: telephelyeken] legalább a munkavállalók 10%‑a, — a rendszerint 300 vagy annál több munkavállalót foglalkoztató üzemekben [helyesen: telephelyeken] legalább 30 fő, ii. vagy egy 90 napos időszak során legalább 20 fő, függetlenül attól, hogy hány munkavállalót foglalkoztatnak rendszeresen az érintett üzemben [helyesen: telephelyen]; [...] Az első albekezdés a) pontjában az elbocsátottakra vonatkozóan előírt szám számításakor elbocsátásnak kell tekinteni a munkaszerződéseknek a munkáltató által egy vagy több, nem az érintett egyéni munkavállalók személyében rejlő ok miatt kezdeményezett megszüntetését is, feltéve, hogy az elbocsátottak száma legalább öt fő. (2) Ezt az irányelvet nem kell alkalmazni: a) azoknak a munkaszerződéseknek a keretein belül történő csoportos létszámcsökkentésekre, amelyeket korlátozott időtartamra vagy meghatározott feladatra nézve kötöttek, kivéve ha az elbocsátások az ilyen szerződések lejárta vagy azok teljesítése előtt történnek; [...]”
42

Ami különösen a Voss azon érvét illeti, amely szerint a fellebbezési tanács a hengerformának egy henger keresztmetszetével való összehasonlításával elferdítette az ügy irataiban szereplő bizonyítékokat, mivel egy henger keresztmetszete matematikai szempontból torzított ábrázolásnak minősül, a Törvényszék úgy vélte, hogy semmi nem enged arra következtetni, hogy e tanács a vitatott határozat 37. pontjában a „henger keresztmetszete” fogalmához a „valamely geometriai forma keresztmetszetének ábrázolása” értelmében vett matematikai jelentést kívánta társítani. A Törvényszék álláspontja szerint a „keresztmetszet” kifejezést, épp ellenkezőleg, úgy kell érteni, mint „olyan többé‑kevésbé elkülönülő részek valamelyike, amelyen belül valamely dolog fel van osztva vagy felosztható, vagy amelyből e dolog felépül” („any of the more or less distinct parts into which something is or may be divided or from which it is made up”, Oxford Dictionary).
3

Az európai szabadalmak megadásáról szóló, 1973. október 5‑i Müncheni Egyezmény jelen jogvitára alkalmazandó változatának (a továbbiakban: ESZE) „Az Európai Szabadalmi Hivatal, az európai szabadalmi bejelentés és az egyéb iratok nyelvei” című 14. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) Az Európai Szabadalmi Hivatal [(a továbbiakban: ESZH)] hivatalos nyelvei: az angol, a francia és a német. (2) Az európai szabadalmi bejelentést a hivatalos nyelvek egyikén kell benyújtani, vagy – bármely más nyelven történő benyújtás esetén – annak fordítását kell benyújtani a hivatalos nyelvek egyikén a Végrehajtási Szabályzat előírásainak megfelelően. E fordítás az [ESZH] előtt folyó eljárás során bármikor összhangba hozható az eredetileg benyújtott bejelentés szövegével. Ha az előírt fordítást nem nyújtják be kellő időben, a bejelentést visszavontnak kell tekinteni. (3) Az [ESZH] előtt folyó valamennyi eljárás nyelve az [ESZH‑nak] az a hivatalos nyelve, amelyen a bejelentést, illetve a fordítást benyújtották, kivéve ha a Végrehajtási Szabályzat eltérően rendelkezik. (4) Az olyan Szerződő Állam területén lakóhellyel, illetve székhellyel rendelkező természetes, illetve jogi személyek, amelynek hivatalos nyelve nem az angol, a francia vagy a német, valamint az ilyen állam külföldi lakóhellyel rendelkező állampolgárai az olyan iratokat, amelyeket egy adott határidőn belül kell benyújtani, benyújthatják ennek az államnak bármelyik hivatalos nyelvén. Ebben az esetben azonban a Végrehajtási Szabályzatban előírt határidőn belül fordítást kell benyújtani az [ESZH] hivatalos nyelveinek egyikén. Ha az európai szabadalmi bejelentés részét nem képező iratot nem az előírt nyelven nyújtják be, vagy az előírt fordítást nem nyújtják be kellő időben, azt úgy kell tekinteni, mintha az iratot nem nyújtották volna be. (5) Az európai szabadalmi bejelentést az eljárás nyelvén kell közzétenni. (6) Az európai szabadalom szövegét az eljárás nyelvén kell közzétenni; a szabadalom szövegének az igénypontok fordítását az [ESZH] másik két hivatalos nyelvén is tartalmaznia kell. [...] (8) Az európai szabadalmi nyilvántartásba való bejegyzéseket az [ESZH] mindhárom hivatalos nyelvén meg kell tenni. Kétség esetén az eljárás nyelvén tett bejegyzés a hiteles.”
43

A Bizottság a 2004. április 21‑i 851/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL L 142., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 8. kötet, 346. o.) létrehozott Európai Betegségmegelőzési és Járványvédelmi Központ által készített jelentésre is hivatkozik. E jelentés szerint, amely a „Men who have sex with men (MSM), Monitoring implementation of the Dublin Declaration on Partnership to Fight HIV/AIDS in Europe and Central Asia: 2012 progress” címet viseli és 2013 októberében tették közzé, az összes tanulmányozott állam közül Franciaországban a legnagyobb a HIV előfordulása a férfiakkal szexuális kapcsolatot létesítő férfiak között.
25

Az SVB a Bírósághoz benyújtott észrevételeiben kifejti, hogy 2003. szeptember 21‑i levelében C. E. Franzen az 1999. évi BUB 24. cikke alapján a társadalombiztosításból való kizárásának megszüntetését kérte. 2004. március 15‑i határozatával az SVB ezt a kérelmet azzal az indokkal utasította el, hogy C. E. Franzen sem az uniós jog, sem pedig a holland jogszabályok alapján nem biztosított. Mindazonáltal a 2004. március 15‑i határozat értesítése során az SVB rámutat, hogy javasolta C. E. Franzennek, hogy kérje az illetékes német intézménynél, hogy az 1408/71 rendelet 17. cikke alkalmazásában vonja őt a holland jogszabályok kizárólagos hatálya alá. C. E. Franzen e javaslatra nem válaszolt.
5

A 2004/48 irányelvnek „A tájékoztatáshoz való jog” című 8. cikke kimondja: „(1) A tagállamok biztosítják, hogy a szellemi tulajdonjog megsértése miatt indított eljárásokkal összefüggésben és a felperes indokolt és arányos kérelmére az illetékes bíróságok elrendelhessék, hogy a szellemi tulajdonjogot sértő áruk vagy szolgáltatások eredetéről és terjesztési hálózatairól a jogsértő és/vagy a következő személyek adjanak tájékoztatást: a) aki jogsértő árukat üzletszerűen birtokolt; b) aki jogsértő szolgáltatásokat üzletszerűen vett igénybe; c) aki üzletszerűen nyújtott szolgáltatásokat jogsértő tevékenységekhez; vagy d) aki az a), b) vagy c) pontban említett személy állítása szerint részt vett jogsértő áruk előállításában, gyártásában vagy terjesztésében, vagy ilyen szolgáltatások nyújtásában. (2) Az (1) bekezdésben említett tájékoztatás szükség szerint magában foglalja: a) az előállítók, gyártók, terjesztők, szállítók nevét és címét, az áruk vagy szolgáltatások egyéb korábbi birtokosainak nevét és címét, valamint a címzett nagykereskedők és kiskereskedők nevét és címét; b) az előállított, gyártott, kiszállított, átvett vagy megrendelt mennyiségekre vonatkozó adatokat, valamint az érintett árukért vagy szolgáltatásokért kifizetett árat. (3) Az (1) és (2) bekezdés nem érinti azokat az egyéb törvényi rendelkezéseket, amelyek: a) a jogosult számára szélesebb körű tájékoztatáshoz való jogot biztosítanak; b) az e cikk szerint közölt információ polgári vagy büntetőeljárásban való felhasználását szabályozzák; c) a tájékoztatáshoz való joggal történő visszaélést szabályozzák; […] d) lehetővé teszik az olyan tájékoztatás megtagadását, amely az (1) bekezdésben említett személyt arra kényszerítené, hogy magát vagy közeli hozzátartozóját a szellemi tulajdon megsértésében való részvétellel vádolja, vagy e) az információs források bizalmasságának védelmét vagy a személyes adatkezelést szabályozzák.”
9

A 2362/98 rendelet 7. cikke értelmében: „E rendelet alkalmazásában a vámkontingensek keretében történő behozatal, valamint a hagyományos AKCS‑banán behozatala tekintetében »új« piaci szereplő az a regisztráció idején a[z Unióban] letelepedett gazdasági szereplő, aki: a) importőrként kereskedelmi tevékenységet folytatott a friss gyümölcs és zöldség ágazatában a vám‑ és statisztikai nómenklatúra és a közös vámtarifa 7. és 8. árucsoportjába, valamint 9. árucsoportjába tartozó termékekre is, amennyiben függetlenül és saját számlájára az említett, 7. és 8. árucsoportba tartozó termékeket is importált a regisztrációkérelmet közvetlenül megelőző három év egyike során, és b) e tevékenység révén legalább 400000 [euró] bejelentett vámértékű terméket hozott be az a) pontban említett időszak során.” [nem hivatalos fordítás]
7

A 2000/60 irányelvnek a „Környezetei célkitűzések” elnevezésű 4. cikke az (1) bekezdésének a) pontjában, valamint (2) és (6) bekezdésében a következőképpen rendelkezik: „(1) A vízgyűjtő‑gazdálkodási tervekben előírt intézkedési programok átültetésére az alábbiak vonatkoznak: a) a felszíni vizek i. a tagállamok a (6) és (7) bekezdésre is figyelemmel, a (8) bekezdés sérelme nélkül végrehajtják a szükséges intézkedéseket, hogy megakadályozzák az összes felszíni víztest állapotának romlását; ii. a tagállamok védik, javítják, és helyreállítják az összes felszíni víztestet, figyelemmel a mesterséges és jelentősen módosított víztestekre vonatkozó iii. pont rendelkezéseire is, azzal a céllal, hogy legkésőbb az ezen irányelv hatálybalépését követő 15 éven belül elérjék a jó állapotot, az V. mellékletben foglalt előírásoknak megfelelően, figyelemmel a (4) bekezdés szerinti hosszabbításokra, és az (5), (6) és (7) bekezdés alkalmazására is, a (8) bekezdés sérelme nélkül; iii. a tagállamok védik, és javítják az összes mesterséges és jelentősen módosított víztestet, a jó ökológiai potenciál és jó kémiai állapot elérésének céljából, legkésőbb 15 éven belül ezen irányelv hatálybalépését követően az V. mellékletben foglalt előírásoknak megfelelően, figyelemmel a (4) bekezdés szerinti hosszabbításokra, és az (5), (6) és (7) bekezdés alkalmazására is, a (8) bekezdés sérelme nélkül; [...] (2) Ahol az (1) bekezdésben foglalt célkitűzések közül egynél több vonatkozik egy meghatározott víztestre, a legszigorúbbat alkalmazzák. [...] (6) A víztestek állapotának időszakos leromlása nem jelenti ezen irányelv megszegését, ha ez természetes ok vagy vis maior következménye, amelyek kivételesek és ésszerűen előre nem láthatóak, főként a szélsőséges árvizek és a hosszú idejű aszályok, vagy az ésszerűen előre nem látható balesetekből származó körülmények eredménye, amikor az alábbi feltételek mindegyike teljesül: a) minden megvalósítható lépést megtesznek az állapot további romlásának megelőzésére és azért, hogy ne veszélyeztessék ezen irányelv célkitűzéseinek megvalósulását más víztestekben, amelyekre e körülmények nincsenek hatással; b) a feltételek, amelyek esetén a körülmények kivételesnek és előre nem láthatónak nyilváníthatók, beleértve a megfelelő indikátorok elfogadását is, a vízgyűjtő‑gazdálkodási tervben rögzítve vannak; c) az ilyen kivételes körülmények között szükséges intézkedések szerepelnek az intézkedési programban, és nem veszélyeztetik a víztest minőségének helyreállását a körülmények megszűnése után; d) a kivételes vagy előre nem látható körülmények hatásait évente számba veszik, és a (4) bekezdés a) pontjában kifejtett okokat is figyelembe véve, minden lehetséges intézkedést megtesznek, hogy a víztest állapota a gyakorlatilag lehetséges legrövidebb időn belül visszaálljon az említett körülmények hatása előtti állapotra; e) a körülmények hatásainak, és az a) és d) pontoknak megfelelően megtett vagy megteendő ilyen intézkedéseknek az összefoglalását beépítik a vízgyűjtő‑gazdálkodási terv következő korszerűsítésébe.”