ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
49

E tekintetben a felperes egyrészt úgy véli, hogy az összesített valós idejű adatszolgáltatók képtelenek hatékony adatszolgáltató‑váltási szolgáltatást nyújtani a TR ügyfeleinek, mivel ha kizárják őket az ERL‑ és TPDL‑licencek feltételeiből, nem tudnak teljesen integrált versengő szolgáltatást kínálni. Másrészt, annak valószínűsége, hogy a harmadik fél fejlesztők hozzárendelési táblákat dolgozzanak ki, csupán elméleti és rendkívül csekély. Harmadrészt, az adatszolgáltató‑váltás valamennyi terhe és költsége a TR ügyfeleire hárulna, jóllehet az ilyen váltással járó költségek és bonyodalmak, a rendszereik átdolgozására irányuló munkálatok és ennek velejárójaként a harmadik felekkel folytatandó tárgyalások, az összesített valós idejű adatszolgáltatási piac jellege, valamint a harmadik fél hozzárendelési táblájának használatával járó költségek és bonyodalmak miatt nyilvánvalóan valószínűtlen, hogy szolgáltatót váltsanak. Negyedrészt, a TR ügyfelei vélhetően nem dolgoznának olyan eszközzel, amelyet egy versenytárs szolgáltató helyett egy harmadik fél fejlesztett ki, mivel ezek az eszközök jelentős gyorsaságot és megbízhatóságot igényelnek. Harmadik fél igénybevétele tényleges kockázattal járna a kódok hozzárendelésének integritását és pontosságát illetően. Hasonlóképp, a hozzárendelési táblák kidolgozása során a harmadik fél fejlesztővel folytatott esetleges együttműködés a RIC‑kódokkal összefüggésben szükséges információk cseréjének lehetetlensége folytán nem lenne hatékony. Ötödrészt, az az ok, ami miatt az összesített valós idejű adatszolgáltatást teljesítő versenytárs szolgáltatók nem tudnának egyenértékű szolgáltatást kínálni, azzal is összefügg, hogy a „láncolatos RIC‑kódok” (az értékpapírok csoportjához egyetlen azonosító használatával történő hozzáférést lehetővé tevő eszköz) ki vannak zárva a TR által kínált licencekből, miközben a bankoknak és a pénzügyi intézményeknek szükségük van a láncolatos RIC‑kódokhoz való hozzáférésre, mivel az adatokhoz való hozzáférés egyik legfontosabb eszközéről van szó. Annak következtében, hogy a kötelezettségvállalások értelmében csak a legalapvetőbb adatokhoz lehet hozzáférni, egy másik szolgáltató képtelen e láncolatokat rekonstruálni vagy az azokkal való hozzárendelést elvégezni anélkül, hogy a bemeneti adatokhoz hozzáférjen. Végül a felperes megjegyzi, hogy tudomása szerint a TR egyetlen ügyfele sem vette igénybe összesített valós idejű adatszolgáltatást teljesítő versenytárs szolgáltató szolgáltatásait. Ha nagyszámú társaság próbált volna licenceket szerezni és azokat hasznosítani, a piacon ennek bizonyítékai lennének. Márpedig a felperes szerint nem ez a helyzet, vagyis ismét előadja, mint azt már a közigazgatási eljárás során is jelezte, hogy a másik szolgáltatóra történő ilyen átállások nagyon valószínűtlenek.
73

Másodszor azon érvet illetően, amely szerint a nyomós közérdeket az alapján is meg lehetett volna állapítani, hogy jogvita van folyamatban a High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) [legfelsőbb bíróság (Anglia és Wales), királynői fellebbviteli kollégium (közigazgatási bíróság), Egyesült Királyság] előtt, emlékeztetni kell arra, hogy a felperes a British American Tobacco UK Ltd nevében jár el, amely 2014. június 27‑én a dohánytermék‑irányelv érvényességét és különösen annak 24. cikkét az EUMSZ 114. cikk fényében vitatva megindította az említett eljárást, és kérte, hogy e bíróság a dohánytermék‑irányelv érvényességére vonatkozó előzetes döntéshozatali kérelemmel forduljon az Európai Unió Bíróságához. Márpedig az, hogy a felperes keresetet indított a High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) [legfelsőbb bíróság (Anglia és Wales), királynői fellebbviteli kollégium (közigazgatási bíróság), Egyesült Királyság] előtt, azt mutatja, hogy inkább magánérdekről, mint nyomós közérdekről van szó. Továbbá a felperes az említett bíróság előzetes döntéshozatal iránti kérelmére várva gyorsított eljárást kért (lásd a fenti 14. pontot), arra hivatkozva, hogy nyilvánvaló érdeke fűződik a szóban forgó dokumentumokhoz való hozzáféréshez észrevételeinek a várt előzetes döntéshozatali eljárás keretében történő jobb előkészítése és ezen iratoknak az Európai Unió Bírósága elé terjesztése céljából, ami a felperes magánérdekét támasztja alá.
56

Egyébiránt a Bíróság azt is megállapította, hogy ezek a megfontolások nyilvánvalóan rendkívüli jelentőséggel bírnak abban az esetben, ha a Tanács jogalkotói minőségében jár el, mint az az 1049/2001 rendelet (6) preambulumbekezdéséből is következik, amely szerint pontosan az ilyen esetekben szélesebb körű hozzáférést kell biztosítani a dokumentumokhoz. Az átláthatóság ebből a szempontból hozzájárul a demokrácia megerősítéséhez, mivel lehetővé teszi a polgárok számára mindazon információk ellenőrzését, amelyek valamely jogalkotási aktus alapjául szolgáltak. Annak lehetősége ugyanis, hogy a polgárok megismerjék a jogalkotási tevékenységek alapjait, a demokratikus jogaik tényleges gyakorlásának feltételét képezi (2008. július 1‑jeiSvédország és Turco kontra Tanács ítélet, C‑39/05 P és C‑52/05 P, EU:C:2008:374, 46. pont; 2013. október 17‑iTanács kontra Access Info Europe ítélet, C‑280/11 P, EU:C:2013:671, 33. pont). Noha ez az ítélkezési gyakorlat a Tanács dokumentumaihoz való hozzáférés iránti kérelemre vonatkozik, annak a Bizottság valamely jogalkotási eljárásában készített dokumentumok esetében is jelentősége van.
64

Ahogyan azt a felperesek helyesen állítják, valamely gazdasági szereplő a jelen ügyben szereplőhöz hasonló helyzetben, melyben előzetesen tőkejuttatást és garanciát biztosított az érintett társaságnak, inkább a veszteségeit minimalizálni kívánó magánhitelezőként jelenik meg, semmint magánbefektetőként, aki maximálni kívánja azon összegek hozamát, amelyeket ott fektet be, ahol óhajt. Ugyanis noha a magánhitelező puszta tétlensége is pénzügyi következményekkel járhat rá nézve, a magánbefektető azon döntését, hogy első alkalommal az egyik társaságba fektessen be a másik helyett, lényegében a haszonra vonatkozó kilátásai vezérlik.
114

A felperesek megjegyzik egyfelől, hogy a jelen keresetet nem a SFIE‑Bizottság szekció szakszervezetei és szakmai szervezetei nyújtották be, hanem az SFIE‑PE szakszervezetei és szakmai szervezetei, és így a Bizottság ez utóbbi reprezentativitásának hiányára vonatkozó érvei a jelen esetben nem relevánsak. Másfelől azt állítják, hogy a TAO‑AFI szintén aláírta a 2008. december 18‑i keretmegállapodást, és nem kapott a keretmegállapodás 11. cikkében szereplő előírásnak megfelelő értesítést az adminisztrációtól az említett keretmegállapodásból eredő jogainak felfüggesztéséről. Továbbá a TAO‑AFI – mint a reprezentatívként elismert PLUS konföderáció társelnöke – továbbra is címzettje a reprezentatív szervezeteknek küldött közleményeknek. A felperesek hozzáfűzik, hogy a mivel a PLUS egy konföderáció, az semmilyen intézkedést nem tehetett a TAO‑AFI jóváhagyása nélkül, és fordítva. A TAO‑AFI a PLUS konföderációval egyenlő jogokkal vett rész minden alkalommal, amikor szociális párbeszédre irányuló ülést hívtak össze. Továbbá a PLUS konföderáció társelnöksége egyenlőségi alapon működik, az egyik társelnököt a TAO‑AFI javasolja. Márpedig a PLUS konföderáció társelnökei hivatalból meghívást kapnak a Bizottság által szervezett szociális párbeszédre irányuló minden ülésre, így különösen a Bizottság alelnökével tartott rendszeres ülésekre.
150

A jelen ügyben a megtámadott határozat (562)–(566) preambulumbekezdésében a Bizottság elutasította a felperesek azon kérelmét, hogy fizetési képességük hiányára tekintettel csökkentse a bírság összegét, lényegében arra hivatkozva, hogy először is a bírság összegének csökkentése nem csökkentené a fizetésképtelenség kockázatát, másodszor pedig a felperesek nem bizonyították, hogy egy esetleges fizetésképtelenséget követően az eszközeiket már nem használnák az iparban, és hogy következésképpen az eszközeik értéke lényegesen csökkenne. A Bizottság szerint valószínű volt, hogy a Heiploeget vagy legalábbis a Heiploeg‑csoport bizonyos vállalkozásait átveszik, és „as a going concern” fogják folytatni tevékenységeiket. A Bizottság úgy vélte, hogy mindenesetre, még ha a Heiploeg eszközeit külön‑külön adnák is el, ezen eszközöket egy versenytársnak vagy egy, az ágazatba újonnan belépő vállalkozásnak értékesítenék, és továbbra is használnák az iparban.
16

A 2011. december 5‑i levélben, amelyet a felperessel ugyanazon a napon közöltek, a Tanács arról tájékoztatta a felperest, hogy utóbbinak továbbra is korlátozó intézkedések hatálya alatt kell állnia. A Tanács ebben a levélben kiemelte, hogy „noha [a felperes] részvényeinek körülbelül 36%‑át nyilvános ajánlat keretében eladták, a fő részvényes továbbra is a [Mostazafan] alapítvány, amely állami szerv, és a vezetőnek tartozik elszámolással”, valamint hogy „következésképpen továbbra is azon a véleményen van, hogy [a felperes] nagyon szorosan kapcsolódik a »Daftar« (a vezető hivatala) érdekeihez, és ily módon hozzájárul a rezsim stratégiai érdekeinek finanszírozásához.”
52

Először is, rá kell mutatni arra, hogy a jelen esetben a felperessel szemben megtagadták a nyertes ajánlattevő által benyújtott, az ártáblát és az összegző ártáblát is magában foglaló ajánlathoz való hozzáférést. Ráadásul a szerződés I.A melléklete, amelyhez való hozzáférést a Bizottság szintén teljes egészében megtagadta, az ártáblán belül a nyertes ajánlattevő ajánlatát is tartalmazza. A szerződés II. melléklete – amelyhez való hozzáférést szintén megtagadták – a nyertes ajánlattevő ajánlatát tartalmazza. Ezért éppen ugyanolyan típusú dokumentumokról van szó, mint amelyek a 2013. január 29‑iCosepuri kontra EFSA ítélet (T‑339/10 és T‑532/10, EU:T:2013:38) tárgyát képezték. A felperes állításával ellentétben ebből az ítéletből nem vonható le olyan következtetés, amely szerint az kizárólag az ajánlattevők által benyújtott összes ajánlathoz való hozzáférés iránti kérelemre vonatkozik, arra a kérelembe azonban nem, amelynek tárgya kizárólag a nyertes ajánlattevő ajánlata.
2

A Deza a.s. annak érdekében, hogy 2015. február 21. után is megszakítás nélkül gyárthasson DEHP‑t, az 1907/2006 rendelet 62. cikkének megfelelően engedélyezés iránti kérelmet nyújtott be az ECHA‑hoz. Ezzel összefüggésben az engedélyezés iránti kérelméhez csatolta a kért dokumentumok bizalmas és nem bizalmas változatát is, köztük egy kémiai biztonsági jelentést, az alternatív anyagokról készült elemzést és egy társadalmi‑gazdasági elemzést. Az Arkema France, a Grupa Azoty Zakłady Azotowe Kędzierzyn S.A. és a Vinyloop Ferrara SpA (a továbbiakban: korábbi kérelmezők) szintén engedélyezés iránti kérelmet nyújtott be a DEHP gyártásának folytatására.
82

A felperesek azzal érvelnek, hogy az észszerű időn belüli határozathozatal elvének különösen súlyos megsértése kétféle vagyoni kárt okozott nekik. Először is veszteségek érték őket egyrészt azért, mert az észszerű időn túl is meg kellett fizetniük az azon bankgaranciával kapcsolatos költségeket, amelyet azért nyújtottak, hogy ne kelljen rögtön megfizetniük a C(2005) 4634 határozatban kiszabott bírság összegét (a továbbiakban: bankgarancia‑költségek), másrészt pedig azért, mert az észszerű időn túl is meg kellett fizetniük a C(2005) 4634 határozatban kiszabott bírság névértéke után felszámított törvényes kamatokat (a továbbiakban: bírságösszeg utáni kamatok). Másodszor „a bizonytalanság miatt aggodalmak” megfosztották őket annak esélyétől, hogy hamarabb találjanak befektetőt, és így annak esélyétől, hogy nyereséget érjenek el, illetve elkerüljék a veszteséget.
63

Ami az angol nyelvű változatot illeti, az sem nyújt további pontosítást: „Moreover, it cannot be excluded that consignments are imported from other countries benefitting from the generalized system of preferences (GSP) without fulfilling requirements of GSP rules of origin concerning cumulation of origin.” A szóban forgó importok lehetnek a Kolumbiából vagy Salvadorból származóként feltüntettek is, de a valóságban más országból származók is.
146

Az első érvvel kapcsolatban, amely a szóban forgó termékeket kihalászó hajók legénysége összetételének a megfizetésért felelős személy általi ismeretét érintő követelmény aránytalan jellegére vonatkozik, meg kell állapítani, hogy bár a Bizottság a megtámadott határozatban ilyen követelményt fogalmaz meg a megfizetésért felelős személlyel szemben, azt a Törvényszékhez benyújtott írásbeli beadványaiban az exportőr számára is kötelezővé teszi. Meg kell mindenesetre állapítani, hogy tekintettel arra, hogy a megfizetésért felelős személy és az exportőr ugyanahhoz a csoporthoz tartozik, a hajók legénységének az összetételére vonatkozó feltétel ellenőrzését érintően az exportőr által tanúsított gondatlanság a megfizetésért felelős személynek is betudható, többek között azon lehetőségek miatt, amelyek az ugyanazon csoporthoz tartozó vállalkozások közötti tájékozódásra vonatkozóan állnak fenn. Ezenfelül kell állapítani, hogy a Spanyol Királyság azáltal, hogy a hajók tulajdonára vonatkozó olyan igazolásokat nyújt be, amelyekből kitűnik a legénység összetétele, és amelyeket a Calvo csoport szokásszerűen kiállíttatott a hajó tulajdonosaival, valójában egyértelműen arra utaló körülményt terjeszt elő, hogy a hajók legénysége összetételének az exportőr vagy a megfizetésért felelős személy általi ismeretét érintő követelmény nyilvánvalóan nem aránytalan, éppen ellenkezőleg, a halászati tevékenységek ágazatában viszonylag szokásoson gyakorlatról van szó, különösen ha az ezen hajók által kifogott halmennyiséget a GSP keretében az Unióba kívánják importálni. E körülmények között nem tekinthető kizártnak, hogy az exportőr vagy a megfizetésért felelős személy a GSP kedvezményében való részesedésre törekedve a szerződéses kapcsolat keretében még a Calvo csoporton kívüli szállítóktól is megkérheti a legénység összetételére vonatkozó adatokat, függetlenül a Spanyol Királyság azon állításaitól, amelyek szerint az ilyen információk beszerzése nehézséget okoz, különösen azon lehetőség miatt, hogy az egyes halkifogások végrehajtásának időpontjában a legénység megváltozik, vagy egyes személyek ideiglenesen tartózkodnak a fedélzeten. Ezenfelül a Spanyol Királyság állításaival ellentétben a személyes adatok védelmére vonatkozó szabályozás tiszteletben tartásával nem ellentétes ez a megközelítés, mivel számos olyan lehetőség létezik, amelynek keretében a gyakorlatban meg lehet kérni, és tárolni lehet az ilyen adatokat a fent említett szabályozás megsértése nélkül, mégpedig oly módon, hogy e tekintetben kérelmezik az érintett személyek szükséges hozzájárulását, különösen az exportőr és a megfizetésért felelős személy csoportján kívüli hajók esetében. Ezenfelül a Spanyol Királyság ezzel kapcsolatos állításának az elfogadása kiüresítené a hajókon a halászat időpontjában alkalmazott legénység igazolására vonatkozó kötelezettséget, pedig egyértelmű, hogy a jelen ügyben fennállt ilyen kötelezettség a releváns időpontban hatályos szabályok alapján.
14

Az EKB – anélkül, hogy a Törvényszék 1991. május 2‑i eljárási szabályzata 114. cikke alapján alakszerű elfogadhatatlansági kifogást nyújtott volna be – vitatja a kereset elfogadhatóságát, és – amint a tárgyaláson is megerősítette – négy elfogadhatatlansági kifogást emel, melyek közül az első a megtámadható jogi aktus hiányán, a második a felperes kereshetőségi jogának hiányán, a harmadik a felperes eljáráshoz fűződő érdekének hiányán, a negyedik pedig a keresetindítási határidő be nem tartásán alapul.
78

Egyébiránt a felperesnek a fenti 12. pontban említett leveleiben szereplő, a Giprotransmostban fennálló részvényesi minőségére vonatkozó vitatásait követően a Tanács eltérő magyarázatot hozott fel, amely szerint a felperes az említett társaságot anyavállalatán, a Volgomoston keresztül ellenőrizte, amely utóbbi tekintetében a felperest annak „tényleges tulajdonosaként” tekintették, amint az a Tanács által hivatkozott következő újságcikkből derül ki: „Az Interfax jelentése szerint az OAO Giprotransmost többségi részvényese az OOO MIK, amely teljes mértékben az OAO Volgomost tulajdonában áll. Maga az OAO Volgomost a következő öt ciprusi társaság többségi tulajdonában áll: Tevaryso Trading Limited (19,91%), Eltores Investments Ltd (19,91%), Chrysanthemum Services Limited (19,69%), Sormenia Investments Ltd (19,63%) és E. C. C. P. Investments Limited (14,57%). Arkady Rotenberg vállalkozóra a sajtóban a Volgomost tényleges tulajdonosaként hivatkoztak. A Kommersant newspaper információi szerint a Volgomost tényleges tulajdonosa.”
65

Ugyanakkor ezen ítélkezési gyakorlat alkalmazását nem kell kizárólag azoknak az áruknak a csomagolására korlátozni, amelyeket – az áru jellegénél fogva – feltétlenül csomagolni kell. Ily módon az áruk külső megjelenésével összetéveszthető megjelölésekre vonatkozó ítélkezési gyakorlatot alkalmazni lehet egy cukorkapapír csomagolásának formájára is (2006. június 22‑iStorck kontra OHIM ítélet, C‑25/05 P, EU:C:2006:422, 26–29. pont), még akkor is, ha egy cukorka nem feltétlenül igényel egyedi (darabonkénti) csomagolást. Ezenfelül, ezen ítélkezési gyakorlatot alkalmazni lehet egy cigarettásdoboz formájára is (2007. szeptember 12‑i Philip Morris Products kontra OHIM [„Egy cigarettásdoboz formája”] ítélet, T‑140/06, nem tették közzé, EU:T:2007:272, 64. pont), még akkor is, ha a cigarettákat ezen áruk jellegénél fogva nem kell feltétlenül becsomagolni. Egy cigarettásdoboz nem feltétlenül szükséges ahhoz, hogy formát adjon a becsomagolt árunak, hiszen a cigarettáknak megvan a saját formájuk, és ezen áruk nem folyékonyak és nem is szemcsések.
20

A többi felperes nevének a vitatott jegyzékekbe való felvételét a következő indokra alapították: — A Hafize Darya Shipping Co. tekintetében: „A [Hafize Darya Shipping Lines (HDSL)] tényleges tulajdonosként [helyesen: haszonélvezőként] átvette az [IRISL] több vízi járművét. Ennek alapján a HDSL az IRISL nevében jár el.” — A Khazar Sea Shipping Lines Co. tekintetében: „A Khazar Shipping Line az IRISL tulajdonában van.” — Az IRISL Europe tekintetében: „Az IRISL Europe GmbH (Hamburg) az IRISL tulajdonában van.” — A Qeshm Marine Services & Engineering Co., korábban IRISL Marine Services and Engineering Co. tekintetében: „Az IRISL Marine Services and Engineering Company az IRISL ellenőrzése alatt áll.” — Az Irano Misr Shipping Co. tekintetében: „Az Irano Misr Shipping Company az IRISL egyiptomi képviselőjeként alapvető szolgáltatásokat nyújt az IRISL‑nek.” — A Safiran Payam Darya Shipping Co. tekintetében: „A Safiran Payam Darya (SAPID) tényleges tulajdonosként [helyesen: haszonélvezőként] átvette az [IRISL] több vízi járművét. Ennek alapján az IRISL nevében jár el.” — A Marine Information Technology Development Co., korábban Shipping Computer Services Co. tekintetében: „A Shipping Computer Services Company az [IRISL] ellenőrzése alatt áll.” — A Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., másik nevén Soroush Sarzamin Asatir (SSA) tekintetében: „A Soroush Saramin Asatir (SSA) aaz [IRISL] több vízi járművét működteti és igazgatja. Ennek alapján az IRISL nevében jár el, és annak alapvető szolgáltatásokat nyújt.” — A Hoopad Darya Shipping Agency, másik nevén South Way Shipping Agency Co. Ltd tekintetében: „A South Way Shipping Agency Co Ltd az IRISL nevében Iránban konténerátrakási tevékenységeket, Bandar Abbasban pedig flottaszemélyzeti szolgáltatásokat igazgat. Ennek alapján a South Way Shipping Agency Co Ltd az IRISL nevében jár el.” — A Valfajr Shipping Line Co. tekintetében: „A Valfajr 8th Shipping Line az IRISL tulajdonában van.”
35

A teljesség kedvéért, az EUIPO‑hoz hasonlóan, azt is meg kell említeni, hogy még ha az utóbbi előtti eljárásokban az ügyvédi képviselet nem is kötelező, a 207/2009 rendelet 85. cikke és a 2868/95 rendelet 94. szabálya tartalmaz a költségek megosztására, valamint a megtéríthető költségeket illetően a díjak felső határaira vonatkozó szabályokat arra az esetre, ha a felek képviselőt bíznak meg. Mindenesetre, amint azt a felperes helyesen hangsúlyozza, és amelyet lényegében az EUIPO is elismer, e rendelkezések csak a felszólalási eljárás keretében alkalmazandók, és csak az ezen eljárás felei közötti költségmegosztásra vonatkoznak.
20

Az EFSA először is a Törvényszék Hivatalában 2014. szeptember 11‑én nyilvántartásba vett ellenkérelmet nyújtott be, majd ezt követően a keresetlevelet kiegészítő beadványra vonatkozó, a Törvényszék Hivatalában 2014. október 22‑én nyilvántartásba vett észrevételeket, majd a Törvényszék Hivatalában 2015. február 26‑án nyilvántartásba vett viszonválaszt, végül pedig a Törvényszék Hivatalában 2015. június 12‑én nyilvántartásba vett, a felperes fent hivatkozott 2015. május 6‑i észrevételeire tett észrevételeket nyújtott be.
69

Ugyanis, jóllehet tévesen állapította meg, hogy a 2004. és 2006. évi katalógusok nem az értékelése szempontjából releváns évekre vonatkoznak, a fellebbezési tanács mégis gondot fordított arra, hogy megvizsgálja e katalógusokat, és arra a következtetésre jutott más érdemi elemek alapján, hogy azok nem elegendőek a technika állása telítettségének megállapításához. Azt is megjegyezte a megtámadott határozatok 40. pontjában, hogy a 2004. évi (Tubor) katalógusból és a 2006. évi (The Radiator Company) katalógusból származó kivonatok nem elegendőek a bemutatott modellek számát tekintve, és nem mutatják be az e gyártók által kínált áruk teljes skáláját (két modell a Tubor‑katalógusban, három modell a The Radiator Company katalógusában), valamint hogy a 2006. évi The Radiator Company katalógusból származó képek („Volcano” és „Volcano Verticale” modellek) gyenge minőségűek. Egyébként azon ténymegállapítása, miszerint a benyújtott katalógusok csupán öt gyártóra vonatkoznak, kifejezetten a 2004. és 2006. évi katalógusokat veszi figyelembe. A fellebbezési tanács úgy találta, hogy a bizonyítékoknak ennél koherensebb és pontosabb elemekből kellett volna állniuk, mint például több versenytárs vállalkozás által kínált árukra vonatkozó további katalógusok és okirati bizonyítékok, ágazati szakértők nyilatkozatai, gyártók és fogyasztók egyesületeitől származó nyilatkozatok, a referenciaágazatban tevékenykedő nagykereskedelmi forgalmazók katalógusai és árlistái, és végül harmadik vállalkozások által készített ágazati felmérések és tanulmányok, a felperes azonban csak öt fűtőberendezés‑gyártó katalógusából vett néhány képet nyújtott be. A megtámadott határozatok 44. pontjában ezenkívül a fellebbezési tanács kiemelte, hogy a katalógusok bizonyos formatervezési mintái vizuálisan is különböztek más előterjesztett példáktól, különösen a 2006. évi The Radiator Company katalógusban szereplőktől, jelezve ezzel, hogy e példák nem relevánsak a szóban forgó modellekhez igen hasonló modellek létezésének, és így a technika állása telítettségének bizonyítása szempontjából. Ezek a bizonyítékok elégtelen számára és relevanciájának hiányára vonatkozó megfontolások érvényesek, beleértve a technika állása telítettségének a vitatott formatervezési minták lajstromozásának időpontjában történő értékelését is.
60

Rá kell mutatni arra is, hogy 2007. július 3‑i levelében a Bizottság kérte, hogy a Törvényszék 2007. szeptember 28‑ig hosszabbítsa meg a viszonválasz benyújtásának eredetileg 2007. augusztus 10‑ben megállapított határidejét. E kérelmét az alábbiakkal indokolta. Először is a Bizottság emlékeztetett arra, hogy a T‑385/06. sz. ügy tíz, a C(2006) 4180 határozat ellen három különböző nyelven benyújtott kereset részét képezi, ami összehangolást tesz szükségessé. Másodszor a szóban forgó tíz ügy közül ötben a felperesek kérték a válaszuk benyújtására előírt határidő meghosszabbítását, amelyet meg is kaptak, és ami két következménnyel járt: 2007. július 3‑ig csupán öt választ továbbítottak a Bizottságnak, és a hosszabbítás tárgyát képező ügyekben a viszonválasz benyújtására előírt határidő 2007 augusztusában, illetve szeptemberében járt volna le. Harmadszor a Bizottság arra hivatkozott, hogy biztosítani kell viszonválaszainak koherenciáját. Negyedszer a Bizottság hangsúlyozta, hogy a Törvényszék négy összefüggő ügyben már határidő‑hosszabbítást nyújtott a számára.