ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja ii. alpontjának értelmében „[a] megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban […], ha kizárólag olyan formából áll, amely […] ii. a célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges”.

Az említett cikkben szereplő „kizárólag” kifejezést a C-299/99. sz. Philips-ügyben 2002. június 18-án hozott ítélet 79., 80. és 83. pontjában használt „műszaki funkciót betöltő alapvető jellemzők” kifejezés fényében kell értelmezni. E kifejezésből az következik ugyanis, hogy attól, hogy valamely forma műszaki funkciót be nem töltő, nem alapvető jellemzőkkel is rendelkezik, még vonatkozhat rá ezen feltétlen kizáró ok, amennyiben az említett forma valamennyi alapvető jellemzője e funkciót tölti be.

Az említett cikkben használt a „célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges” kifejezés nem jelenti azt, hogy e feltétlen kizáró ok csak akkor alkalmazandó, ha kizárólag a szóban forgó forma alkalmas az adott hatás elérésére. Vagyis ezen feltétlen kizáró ok alkalmazásához az szükséges, hogy a forma alapvető jellemzői egyesítsék magukban az adott műszaki hatás elérését műszakilag előidéző és ahhoz elégséges jellemzőket, ezáltal e jellemzők a műszaki hatásnak legyenek tulajdoníthatók, még akkor is, ha ugyanezen hatás más formák révén is elérhető.

(vö. 36., 38–39., 43. pont)
A módosított, az Európai Újjáépítési Ügynökségről (EÚÜ) szóló 2667/2000 rendelet 1. és 2. cikke szerint a Bizottság az Albániának, Bosznia és Hercegovinának, Horvátországnak, a Jugoszláv Szövetségi Köztársaságnak és Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaságnak nyújtandó támogatásról szóló 2666/2000 rendelet 1. cikkében a Szerbia és Montenegró számára meghatározott közösségi támogatás végrehajtásával különösen az EÚÜ-t bízhatja meg. A 2667/2000 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében a Bizottság az EÚÜ-re bízhatja a Szerbia és Montenegró újjáépítésére irányuló program végrehajtásához szükséges valamennyi feladat elvégzését, így különösen az ajánlati felhívások elkészítését és értékelését, valamint a szerződések odaítélését.

Amennyiben valamely határozat közlésének idejét nem lehet teljes bizonyossággal megállapítani, az ebből eredő kétséget a felperes javára kell értékelni, és úgy kell tekinteni, hogy keresetét határidőben terjesztette elő, amennyiben a tényállásra tekintettel nem tűnik teljesen kizártnak, hogy a határozatot közlő levél túl későn érkezett ahhoz, hogy a keresetindítási határidő betartható legyen. Továbbá a felmerült kétség akkor is a felperes javára értékelendő, ha nem a közlés időpontjának meghatározásáról van szó, hanem arról az időpontról, amikor a felperes tudomást szerzett az aktusról. A kereset elkésettségére hivatkozó félnek kell bizonyítania a határidő folyását megindító esemény bekövetkezésének időpontját.

Meg kell állapítani, hogy egy e-mail elküldése nem garantálja annak a címzett általi tényleges kézhezvételét. Előfordulhat ugyanis, hogy az e-mail technikai okok miatt nem érkezik meg. Még ha a feladó nem is kapott üzenetet a kézbesítés sikertelenségéről, ez nem jelenti szükségképpen azt, hogy az e-mail ténylegesen megérkezett a címzettjéhez. Másfelől még akkor is, ha valamely e-mail ténylegesen megérkezik is a címzetthez, lehetséges, hogy ez nem az elküldéssel megegyező időben történik. Amennyiben az e-mail feladója, aki nem kap semmilyen visszaigazolást a levél megérkezéséről, nem tesz további intézkedést, általában nem tudja bizonyítani az e-mail megérkezését és adott esetben annak időpontját.

(vö. 75–78. pont)
Valamely védjegy és valamely személynév puszta egyezéséből nem vonható le az a következtetés, hogy az érintett vásárlóközönség azt gondolja majd, hogy védjeggyel megjelölt árukat az a személy tervezte, akinek a neve a védjegyet alkotja, és ily módon a védjegy a vásárlóközönség számára a közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 50. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében megtévesztővé válik. A személynevekből álló védjegyek használata ugyanis valamennyi kereskedelmi ágazatban elterjedt gyakorlat, és az érintett vásárlóközönség előtt ismeretes, hogy nem minden személynévből álló védjegy mögött rejtőzik feltétlenül az azonos nevet viselő tervező.

A Bíróság megállapította a védjegy alapvető rendeltetését, amely abban áll, hogy tanúsítsa a fogyasztó vagy a végső felhasználó számára a védjeggyel megjelölt áru vagy szolgáltatás származását, lehetővé téve számukra, hogy az összetévesztés lehetősége nélkül megkülönböztethessék azokat más eredetű áruktól vagy szolgáltatásoktól. Ugyanis ahhoz, hogy a védjegy betölthesse alapvető szerepét a torzulásmentes verseny azon rendszerében, amelyet a Szerződés létrehozni és fenntartani szándékozott, a védjegynek garantálnia kell, hogy a vele jelölt valamennyi árut és szolgáltatást azon egyetlen vállalkozás ellenőrzése mellett állították elő, illetve nyújtották, amely ezek minőségéért felel.

Egyébiránt a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló 89/104 irányelv 12. cikke (2) bekezdésének b) pontjában – amelynek normatív tartalma lényegében megegyezik a 40/94 rendelet 50. cikke (1) bekezdése c) pontjáéval – szereplő megszűnési okokat illetően a Bíróság úgy határozott, hogy a védjegyekkel megjelölt áruk tervezőjének és első előállítójának nevével megegyező védjegy jogosultja a védjegy e különös jellemzője miatt nem fosztható meg a védjegyhez fűződő jogaitól azzal az indokkal, hogy a védjegy megtéveszti a vásárlóközönséget, különösen akkor, ha a védjeggyel ellátott árukat gyártó vállalkozás átruházásával az említett védjegyhez hű ügyfélkört is átengedték. E következtetést indokolja az átlagos fogyasztó tényleges megtévesztésének vagy megtévesztése kellően súlyos veszélyének hiánya. Jóllehet az utóbbit az érintett áru megvásárlása során befolyásolhatja, hogy azt hiszi, a védjeggyel megegyező nevet viselő személy részt vett annak megalkotásában, a védjegyjogosult vállalkozás továbbra is garantálja az említett áru jellemzőit és tulajdonságait.

A fentieknek megfelelően úgy kell határozni, hogy az említett védjeggyel megjelölt áruk tervezőjének és első előállítójának nevével megegyező védjegy jogosultja csupán a védjegy e különös jellemzője miatt nem fosztható meg a védjegyhez fűződő jogaitól azzal az indokkal, hogy a védjegy megtéveszti a vásárlóközönséget, amennyiben az említett jogosult átruházás keretében jogszerűen megszerezte a kizárólag a tervező családnevéből álló védjegyet, valamint a védjeggyel ellátott árukat gyártó vállalkozás teljes alkotói vagyonát.

(vö. 30., 32–34. pont)
T-277/06. sz. ügy

Omnicare, Inc.

kontra

Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)

„Közösségi védjegy — Felszólalási eljárás — Az OMNICARE közösségi szóvédjegy bejelentése — Az OMNICARE korábbi ábrás nemzeti védjegy — In integrum restitutio iránti kérelem elutasítása”

Az Elsőfokú Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2009. május 7. II ‐ 1305

Az ítélet összefoglalása

Közösségi védjegy – Eljárási rendelkezések – In integrum restitutio – Hatály

(A 40/94 tanácsi rendelet 78. cikkének a 422/2004 rendelettel módosított (5) bekezdése)

A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 78. cikkének a 422/2004 rendelettel módosított (5) bekezdése előírja, hogy „e cikk rendelkezései nem alkalmazhatók a (2) bekezdésben, a 42. cikk (1) és (3) bekezdésében és a 78a. cikkében említett határidőkre”.

Mindazonáltal a 40/94 rendelet 78. cikkének módosított (5) bekezdésében szereplő „[…] 78a. cikkében említett határidők[et]” nem lehet akként értelmezni, hogy a 40/94 rendelet 78a. cikkének (2) bekezdésében említett rendelkezésekben meghatározott határidők sem tartoznak az ugyanezen rendelet 78. cikkének hatálya alá. Ezeket a határidőket ugyanis a 40/94 rendelet 78a. cikke nem „említi”.

Téves tehát azon értelmezés, amely szerint a felszólalás benyújtására nyitva álló jogvesztő határidőt és a fellebbezés benyújtására nyitva álló határidőt azonos módon kell kezelni, és azokkal kapcsolatban az in integrum restitutio kizárt.

Azon érvelésnek ugyanis, amely szerint a jogalkotó 2004-ben egyértelművé kívánta tenni, hogy az in integrum restitutio nem alkalmazható a 40/94 rendelet 59. cikkére, ellentmond először is az 59. cikkre való kifejezett utalás hiánya a felsorolt kivételek között. Amennyiben a jogalkotó meg kívánta volna szüntetni az e tárgyban fennálló bizonytalanságot, ésszerűen elvárható lett volna, hogy ezt minden kétséget kizáróan tegye, pontosan úgy, ahogyan azt a 40/94 rendelet 78. cikkének (5) bekezdésének módosításánál is tette.

Ezenfelül a kumulatív kizárás módszerére alapított érvelést kétségbe vonja az a tény, hogy a 40/94 rendelet 42. cikkét szintén említi ugyanezen rendelet 78a. cikke. Ha ezen érvelés helyes lenne, a 40/94 rendelet 42. cikkének (1) és (3) bekezdésére való összes utalást logikus módon meg kellett volna szüntetni ugyanezen rendelet 78. cikkének (5) bekezdésében. Ugyanakkor nyilvánvalóan nem ez a helyzet, ami megerősíti azt a feltevést, hogy a 40/94 rendelet 78. cikkének (5) bekezdésében meghatározott korlátozások nem érintik annak 59. cikkét.

Végül a 40/94 rendelet 78. cikkének (5) bekezdését – tekintettel arra, hogy az e cikk által a felek részére biztosított eljárási jogokat korlátozza – megszorítóan kell értelmezni.

(vö. 43., 45–49. pont)
T-234/06. sz. ügy

Giampietro Torresan

kontra

Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)

„Közösségi védjegy — Törlési eljárás — A CANNABIS közösségi szóvédjegy — Feltétlen kizáró ok — Leíró jelleg — A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja és 51. cikke (1) bekezdésének a) pontja (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja és 52. cikke (1) bekezdésének a) pontja)”

Az Elsőfokú Bíróság ítélete (második tanács), 2009. november 19. II ‐ 4187

Az ítélet összefoglalása

Közösségi védjegy – A védjegyoltalomról való lemondás, a védjegyoltalom megszűnése és a védjegy törlése – Feltétlen törlési okok – A 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjával ellentétes lajstromozás

(40/94 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, c) pont és 51. cikk, (1) bekezdés, a) pont)

A CANNABIS védjegyet nem kellett volna közösségi védjegyként lajstromozni a Nizzai Megállapodás szerinti 32. és 33. osztályba tartozó „sörök” és „borok, szeszes italok, likőrök, habzó italok, habzóborok, pezsgők” vonatkozásában, mivel fennáll a közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti feltétlen kizáró ok.

Önmagában a CANNABIS megjelölés a fogyasztók számára azon áruk lehetséges összetevőire vonatkozó egyszerű és közvetlen adatnak minősül, amely áruk vonatkozásában a védjegyet lajstromozták. Ezáltal a CANNABIS szómegjelölés nagymértékben túllép a sugalmazás területén, és a leírás területére tartozik. Ennélfogva az említett megjelölést leírónak, és nem sugalmazónak vagy célzást tartalmazónak kell tekinteni.

Önmagában a „cannabis” szót, amelyet védjegyként használnak, akkor lehet leíró jellegűnek ítélni, ha az ténylegesen vagy potenciálisan utal az áru egyik jellemzőjére, azaz a szóban forgó áru gyártása során felhasználható összetevők valamelyikére. Tekintettel a már piacon lévő kendert tartalmazó italok kínálatára, a CANNABIS megjelölés már most képes azon áruk gyártásához felhasznált egyik összetevő megjelölésére, amely áruk vonatkozásában a védjegyet lajstromozták.

Egyebekben a leíró jelleg megállapítása szempontjából nincs jelentősége annak a ténynek, hogy valamely szónak több jelentése van. Így az a tény, hogy a „cannabis” szó három különböző jelentéssel rendelkezhet, semmilyen szerepet nem játszhat a leíró jelleg meghatározását illetően. Ahhoz, hogy az említett rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja alkalmazható legyen, elegendő, ha közvetlen és konkrét kapcsolat áll fönn e jelentések egyike és a szóban forgó áruk között.

Ebből következik, hogy a CANNABIS megjelölés a média általi elterjesztése miatt jól ismert, bizonyos élelmiszerek és bizonyos italok gyártási folyamatában jelen lévő kannabisz növényre utal. Az átlagfogyasztó tehát azonnal és további gondolkodás nélkül kapcsolatot teremt a kérdéses megjelölés, és azon áruk jellemzői között, amelyek vonatkozásában a védjegyet lajstromozták, ami az említett megjelölést leíró jellegűvé teszi.

(vö. 34., 36–38. pont)
Az Elsőfokú Bíróság (második tanács) 2009. november 19-i ítélete – Agencja Wydawnicza Technopol kontra OHIM (1000)

(T-298/06. sz. ügy)

„Közösségi védjegy — Az 1000 közösségi szóvédjegy bejelentése — Feltétlen kizáró ok — Leíró jelleg — A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja)”

Közösségi védjegy — A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése — Feltétlen kizáró okok — Kizárólag olyan jelekből vagy adatokból álló védjegyek, amelyek valamely áru jellemzőinek leírására szolgálhatnak (40/94 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, c) pont) (vö. 24–31. pont)

Tárgy

Az OHIM negyedik fellebbezési tanácsának (az R 447/2006-4. sz. ügyben) az 1000 szóvédjegy közösségi védjegyként történő bejelentése tárgyában 2006. augusztus 7-én hozott határozatával szemben benyújtott kereset.

Az ügy adatai

A közösségi védjegy bejelentője: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. Az érintett közösségi védjegy: Az „1000” szóvédjegy a 16., 28. és 41. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások vonatkozásában (4372264. sz. védjegybejelentés). Az elbíráló határozata: Az elbíráló a lajstromozást megtagadta. A fellebbezési tanács határozata: A fellebbezési tanács a fellebbezést elutasította.

Rendelkező rész

1) Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.

2) Az Elsőfokú Bíróság az Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o.-t kötelezi a költségek viselésére.

Az Elsőfokú Bíróság (második tanács) 2009. november 19-i ítélete – Agencja Wydawnicza Technopol kontra OHIM (1000)

(T-298/06. sz. ügy)

„Közösségi védjegy — Az 1000 közösségi szóvédjegy bejelentése — Feltétlen kizáró ok — Leíró jelleg — A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja)”

Közösségi védjegy — A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése — Feltétlen kizáró okok — Kizárólag olyan jelekből vagy adatokból álló védjegyek, amelyek valamely áru jellemzőinek leírására szolgálhatnak (40/94 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, c) pont) (vö. 24–31. pont)

Tárgy

Az OHIM negyedik fellebbezési tanácsának (az R 447/2006-4. sz. ügyben) az 1000 szóvédjegy közösségi védjegyként történő bejelentése tárgyában 2006. augusztus 7-én hozott határozatával szemben benyújtott kereset.

Az ügy adatai

A közösségi védjegy bejelentője: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. Az érintett közösségi védjegy: Az „1000” szóvédjegy a 16., 28. és 41. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások vonatkozásában (4372264. sz. védjegybejelentés). Az elbíráló határozata: Az elbíráló a lajstromozást megtagadta. A fellebbezési tanács határozata: A fellebbezési tanács a fellebbezést elutasította.

Rendelkező rész

1) Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.
Keywords

Subject of the case

Rendelkező rész



Keywords

Eljárás – Perfüggőségi kifogás – A két keresettel érintett feleknek, valamint e keresetek tárgyának és jogalapjainak azonossága – A másodikként benyújtott kereset elfogadhatatlansága (vö. 29. pont)

2. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – A Bizottság mérlegelési jogköre – Korlátok – Az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartása (17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés) (vö. 40–42. pont)

3. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés időtartama – Hosszú időtartamú jogsértések – A kiindulási összeg évenként 10%‑kal való növelése – A Bizottság mérlegelési jogköre (17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1. B. pont) (vö. 57–58. pont)

Subject of the case

Tárgy

Az [EK] 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke értelmében megindított eljárás[ban] (COMP/F‑1/38.121 – „szerelvények”‑ügy) 2006. szeptember 20‑án hozott C (2006) 4180 bizottsági határozat részleges megsemmisítése iránti kérelem, valamint másodlagosan a felperesekre az említett határozatban kiszabott bírság összegének csökkentése iránti kérelem.

Rendelkező rész

Rendelkező rész

1) A Törvényszék a keresetet elutasítja.

2) A Törvényszék az IMI plc, az IMI Kynoch Ltd, a Yorkshire Fittings Ltd, a VSH Italia Srl, a Comap SA és a Simplex Armaturen + Fittings GmbH & Co. KG társaságot kötelezi a költségek viselésére.
Keywords

Subject of the case

Rendelkező rész



Keywords

Verseny – Közigazgatási eljárás – A védelemhez való jog tiszteletben tartása – Iratbetekintés – Terjedelem – Terhelő irat közlésének hiánya – A Bizottságra háruló bizonyítási teherre tekintettel a dokumentum jelentősége szerint változó következmények (vö. 30–32. pont)

2. Verseny – Kartellek – Bizonyítás – A Bizottság által elfogadott bizonyítékok esetében megkövetelt pontosság mértéke (EK 81. cikk, (1) bekezdés) (vö. 47–49. pont)

3. Verseny – Kartellek – Vállalkozások közötti megállapodások – Bizonyítás – Eljárás alá vont vállalkozás ugyanazon kartellben részt vevő más vállalkozások által vitatott nyilatkozata – Bizonyító erő – Értékelés (EK 81. cikk, (1) bekezdés) (vö. 50. pont)

4. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – A jogsértésnek és a jogsértés időtartamának a Bizottságra háruló bizonyítása – A bizonyítási teher terjedelme (EK 81. cikk, (1) bekezdés) (vö. 51. pont)

5. Verseny – Kartellek – Valamely vállalkozás versenyellenes kezdeményezésben való részvétele – Nyilvános elhatárolódás nélküli hallgatólagos jóváhagyásnak a vállalkozás felelősségének megállapításához elégséges volta (EK 81. cikk, (1) bekezdés) (vö. 86–88. pont)

6. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények – A vállalkozás passzív vagy vezetőt követő szerepe – Értékelési szempontok (98/C 9/03 bizottsági közlemény) (vö. 98–99. pont)

Subject of the case

Tárgy

Az [EK] 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke értelmében megindított eljárás[ban] (COMP/F‑1/38.121 – „szerelvények”‑ügy) 2006. szeptember 20‑án hozott C (2006) 4180 bizottsági határozat részleges megsemmisítése iránti kérelem, valamint másodlagosan a felperesekre az említett határozatban kiszabott bírság összegének csökkentése iránti kérelem.

Rendelkező rész

Rendelkező rész

1) A Törvényszék az [EK] 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke értelmében megindított eljárás[ban] (COMP/F‑1/38.121 – „szerelvények”‑ügy) 2006. szeptember 20‑án hozott C (2006) 4180 bizottsági határozat 1. cikkét megsemmisíti annyiban, amennyiben az a Kaimer GmbH & Co. Holding KG és a Sanha Kaimer GmbH & Co. KG részvételét illetően figyelembe veszi az 1996. július 30‑tól 1997. július 31‑ig tartó időszakot, a Sanha Italia Srl részvételét illetően pedig figyelembe veszi az 1998. január 1‑jétől 1999. július 14‑ig tartó időszakot.

2) A Törvényszék a Kaimerrel szemben kiszabott bírság összegét 7,15 millió euróban állapítja meg, amelyből 7,15 millió euró összeget a Sanha Kaimerrel, 6,325 millió euró összeget pedig a Sanha Italiával egyetemlegesen köteles megfizetni.

3) A Törvényszék a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.

4) A Kaimer, a Sanha Kaimer és a Sanha Italia viseli saját költségeit, és az Európai Bizottság költségeinek 50%‑át.

5) A Bizottság viseli saját költségeinek 50%‑át.
1)

A Törvényszék megsemmisíti a Norvégiából származó tenyésztett lazac behozatalára kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről és a végleges dömpingellenes vám kivetéséről szóló, 2006. január 17-i 85/2006/EK tanácsi rendeletet abban a részében, amely a Marine Harvest Norway AS társaságra mint a Fjord Seafood Norway AS behozatalára 2007. szeptember 18-ig kivetett dömpingellenes vám tekintetében e társaság jogutódjára és az Alsaker Fjordbruk AS társaságra vonatkozik.
1)

A Törvényszék megsemmisíti a Norvégiából származó tenyésztett lazac behozatalára kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről és a végleges dömpingellenes vám kivetéséről szóló, 2006. január 17-i 85/2006/EK tanácsi rendeletet a Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening, a Norske Sjømatbedrifters Landsforening, a Salmar Farming AS, a Hydroteck AS, a Hallvard Lerøy AS és a Lerøy Midnor AS társaságokra vonatkozó részében.
162

Ami a minnesotai egyetem „Drying, Handling, and Storing Wet, Immature, and Frost-Damaged Corn” („A nedves, az éretlen és a fagykárt szenvedett kukorica szárítása, kezelése és raktározása”) című (a keresetlevél A. 3. d) mellékletében csatolt) tanulmányát illeti, jóllehet – mint a Bizottság is hangsúlyozza – abban valóban szerepel olyan megállapítás, miszerint az alacsonyabb minőségű gabona kevésbé jól tartható el, mint a magasabb minőségű, a tanulmány nem állít fel semmilyen összefüggést a gabona minősége és fajsúlya között, az utóbbit egyébként még csak nem is említi.
27

Először is, a felperesnek a vitatott szóösszetétel szokatlan jellegére vonatkozó állítása, amelyet bizonyít többek között az is, hogy az internetes keresés egyetlen előfordulást sem talált a „vom ursprung her vollkommen” kifejezésre, ezen értékelést nem befolyásolja.
74

Azonban a közigazgatási iratokból az is kitűnik, hogy a felperesek olyan kisebb gyártóktól is rendelnek szállítmányokat, mint a Megara és a Kraemer (a Megara és a Kraemer válasza a versenytársak kérdőívének 48. kérdésére). Ez azt jelzi, hogy – legalábbis a fenyőgyanták bizonyos fajtái tekintetében – az összefonódásban részt vevő felek kisebb versenytársai kielégíthetik a felperesek igényeit. E tekintetben a megtámadott határozatból kitűnik, hogy a kisebb vállalkozások együttesen nem elhanyagolható (a Bizottság szerint 21% körüli) piaci részesedéssel, továbbá többletkapacitással rendelkeznek. Továbbá az Arizona, a Cray Valley és a Respol piaci részesedése azt mutatja, hogy képesek az összes szükséges kapacitás leszállítására. Továbbá az aktából kitűnik, hogy jelentős többletkapacitással is rendelkeznek. Ráadásul a vevők kérdőívének 35. kérdésére választ adók közül két vevő az Arezt jelöli meg egyik fő beszállítójaként, és a megtámadott határozat (60) preambulumbekezdésében a Bizottság is rámutat az Arez növekvő piaci befolyására. Végül az, hogy a többi vevő a Westvacot, a Resinallt és a DRT-t (kisebb beszállítók) jelölte meg fő beszállítójaként, azt mutatja, hogy a felperesek által hivatkozott, nagy mennyiségek iránti kereslet nem vonatkozik a piacon jelentkező valamennyi keresletre.
181

A kifogásközlést követően a felperes és a Bizottság között vita bontakozott ki, az ügy tárgyalás útján való rendezése céljából, amelyhez később a De Beers is csatlakozott. 2003. március 31-én a felperes és a De Beers írásbeli észrevételeket nyújtottak be a Bizottsághoz, válaszul az EK 81. cikk alapján kibocsátott kifogásközre. Az írásbeli észrevételek a megállapodásnak az EK 82. cikkel való összeegyeztethetőségének kérdését is érintették, noha a felperes nem kapott másolatot az EK 82. cikk alapján a De Beersnek címzett kifogásközlésről.
19

Először is a Párizsi Uniós Egyezményt igazgató WIPO kifejezetten elismeri ezt a lehetőséget, amint az a WIPO internetes oldalán található, a „Párizsi Uniós Egyezmény 6ter cikkéről szóló általános információk” 7. pontjából is kitűnik. Másodszor is a 40/94 rendelet 1. cikke kifejezetten utal az „áruvédjegy vagy szolgáltatási védjegy” oltalmára, míg az ugyanazon rendelet feltétlen kizáró okokról szóló 7. cikke nem tesz különbséget az áruvédjegy és a szolgáltatási védjegy között. Végül az Elsőfokú Bíróság a fenti 10. pontban hivatkozott ECA-ügyben hozott ítéletben maga megerősítette, hogy a Párizsi Uniós Egyezmény 6ter cikke a szolgáltatási védjegyekre is alkalmazandó, mivel az ezen ügyben szóban forgó védjegy mind a 9. osztályba tartozó árukra, mind a 41. osztályba tartozó szolgáltatásokra vonatkozott, és az Elsőfokú Bíróság nem tett különbséget az áruk és a szolgáltatások között, amikor kimondta, hogy e védjegy lajstromozását helyesen utasították el a Párizsi Uniós Egyezmény 6ter cikke alapján.