Ugyanakkor, amennyiben egy alkalmazott a személyzeti szabályzatban meghatározott személyként az említett szerződés lejártát megelőzően a személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdése alapján munkaszerződésének meghosszabbítása iránt kérelmet nyújt be, vagy amennyiben az intézmény belső szabályzatában a szerződés meghosszabbításával kapcsolatban külön eljárás kellő időben, az alkalmazott szerződésének lejárta előtt történő lefolytatását írja elő, úgy kell tekinteni, hogy az ilyen eljárás lefolytatása eredményeként vagy a szabályzat alapján benyújtott kérelemre adott válaszként a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság e szerződés meghosszabbításával kapcsolatban határozatot hozott, és amennyiben egy ilyen határozat az érintett sérelmével járhat, a határozat meghozatala előtt a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóságnak meg kell őt hallgatnia, továbbá e határozatot ráadásul a személyzeti szabályzatnak az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 92. cikke értelmében analógia útján a kisegítő szerződéses alkalmazottakra is alkalmazandó 25. cikkében előírtak szerint indokolni kell.

Az ideiglenes alkalmazott szerződésének meghosszabbítása mindössze az illetékes hatóság – a jelen ügyben a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság – mérlegelésére bízott puszta lehetőség.

Az intézmények ugyanis széles körű mérlegelési jogkörrel rendelkeznek abban a tekintetben, hogy saját szervezeti egységeiket speciális feladataiknak megfelelően alakítsák ki, valamint a rendelkezésükre álló személyi állományt ennek megfelelően osszák be, azzal a feltétellel, hogy a beosztás a szolgálati érdeknek a tiszteletben tartásával történik. Továbbá a hatáskörrel rendelkező hatóság – amikor valamely alkalmazott helyzetéről határoz – köteles figyelembe venni az összes olyan körülményt, amely a döntését befolyásolhatja, vagyis nem csupán a szolgálati érdekre, hanem az érintett alkalmazott érdekeire is tekintettel kell lennie. Ez következik ugyanis az adminisztráció gondoskodási kötelezettségéből, amely kifejezi azoknak a kölcsönös jogoknak és kötelességeknek az egyensúlyát, amelyeket a személyzeti szabályzat és analógia útján az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek hoztak létre a közhatalom és alkalmazottai közötti jogviszonyokban.

Így az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek sem a határozatlan idejű szerződés felmondásának esetén, sem a határozott idejű szerződés meghosszabbításának mellőzése esetén nem kötelezik az adminisztrációt arra, hogy előzetesen megvizsgálja valamely ideiglenes alkalmazottnak az eredetileg őt foglalkoztató szervezeti egységtől eltérő szervezeti egységnél történő újraalkalmazásának lehetőségét. Hasonlóképpen, ilyen kötelezettsége nem áll fenn az olyan szerződéses alkalmazottakkal szemben sem, mint a felperes, akiket nem osztanak be az – egyes intézmények költségvetéséhez csatolt – létszámtervben szereplő valamely állásba. Ezzel szemben, még ez utóbbi kategóriába tartozó alkalmazottak esetén is, jóllehet nem töltenek be a létszámtervben szereplő állást, az adminisztráció az alkalmazott által benyújtott szerződéshosszabbítási kérelem elbírálása során köteles figyelembe venni a döntése szempontjából releváns valamennyi elemet, azaz nemcsak a szolgálati érdeket, hanem különösen az érintett alkalmazott érdekét is.

E tekintetben, az intézményeket e téren megillető széles mérlegelési jogkörre tekintettel a bíróság által végzett felülvizsgálat a nyilvánvaló hiba, illetve a hatáskörrel való visszaélés hiányának vizsgálatára korlátozódik.

(lásd: 118–120., 122. pont)