ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21

Ezzel kapcsolatban rá kell mutatni, hogy létezik egy, a Bizottság szervezeti egységei és az illetékes tagállami hatóságok által együttesen kidolgozott útmutató a kozmetikai termékekről szóló 76/768 irányelv és a gyógyszerekről szóló 2001/83 irányelv elhatárolásáról („Guidance Document on the demarcation between the Cosmetic Products Directive 76/768 and the Medicinal Products Directive 2001/83 as agreed between the Commission Services and the competent authorities of Member States; a továbbiakban: a kozmetikai termékekről szóló irányelv és a gyógyszerekről szóló irányelv elhatárolására vonatkozó útmutató), amely a „farmakológiai hatás” fogalmát az orvostechnikai eszközökre vonatkozó útmutatóban szereplő „farmakológiai eszközökével” azonos módon határozza meg.
16

A Secretary of State for Work and Pensions a First-tier Tribunal döntésével szemben fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bíróság elé.
8

Az A a C Oy (a továbbiakban: C), finn jog szerinti társaság összesen 20743 darab értékpapírjából 4093 darabbal rendelkezik, ami körülbelül 19,7%-os részesedésnek felel meg. A C másik tulajdonosa a körülbelül 80,3%-os részesedéssel rendelkező B AS, norvég társaság (a továbbiakban: B). Az alapeljárás tárgyát képező ügylet célja a társaságok adóztatásáról szóló törvény 52f. cikke értelmében vett részesedéscsere végrehajtása volt, oly módon, hogy A a C-ben birtokolt részesedését a B-nek adta át, és ellenszolgáltatásként B-től újonnan kibocsátott értékpapírokat kapott, tőkéjének mintegy 6%-át kitevő értékben. Ezen ügyletet követően B tehát C tőkéjének 100%-át birtokolta.
4

Ezen irányelv 8. cikke (1) bekezdésének első és harmadik albekezdése szerint: „A 10. cikkre is figyelemmel a tagállamok azonnal közölnek a Bizottsággal minden műszakiszabály-tervezetet, kivéve ha az csak egy nemzetközi vagy európai szabvány teljes szövegét ülteti át, ebben az esetben a megfelelő szabványra történő hivatkozás is elegendő; a Bizottságot egy közleményben a szabály elfogadása szükségességének indokairól is tájékoztatni kell, amennyiben ezek nem derülnek ki már a tervezetből is. […] A tagállamok a fenti feltételek mellett újra közlik a tervezetet, ha olyan változtatásokat hajtanak rajta végre, amelyek jelentős mértékben módosítják azok hatályát, lerövidítik a végrehajtására eredetileg előirányzott időtartamokat, leírásokat vagy követelményeket fűznek hozzá, illetve ez utóbbiakat szigorítják.”
15

Mivel kétségei voltak különösen a portfóliókezelés héamentességével kapcsolatban, a Bundesfinanzhof (szövetségi adóügyi bíróság) úgy döntött, felfüggeszti az eljárást, és a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: „1) Az olyan [portfóliókezelés], amelynek során az adóalany díjazás ellenében saját mérlegelése alapján dönt értékpapírok vételéről és eladásáról, és e döntést az értékpapírok vétele vagy eladása révén végrehajtja, — csak több befektető részére együttesen végzett befektetésialap-kezelésként a [2006/112] irányelv 135. cikke (1) bekezdésének g) pontja szerint, vagy — egyes befektetők részére végzett egyedi portfóliókezelésként a [2006/112] irányelv 135. cikke (1) bekezdésének f) pontja szerint (értékpapírokra vonatkozó ügyletként vagy efféle ügylet közvetítéseként) is adómentes-e? 2) A fő- és a járulékos szolgáltatás meghatározása során milyen jelentőséggel bír – a járulékos szolgáltatás elkülönült számlázásához, és ahhoz képest, hogy a járulékos szolgáltatást harmadik személy is nyújthatja –, az a kritérium, hogy a járulékos szolgáltatás nem önálló célként jelenik meg az ügyfelek számára, hanem arra szolgál, hogy a gazdasági szereplő főszolgáltatását a lehető legjobb feltételek mellett tudják igénybe venni? 3) A [2006/112] irányelv 56. cikke (1) bekezdésének e) pontja csak a [2006/112] irányelv 135. cikke (1) bekezdésének a)–g) pontjában megjelölt szolgáltatásokra terjed-e ki, vagy [portfóliókezelésre] is, még ha ezen ügylet nem is tartozik az utóbb említett rendelkezés hatálya alá?”
28

A Bíróság ítélkezési gyakorlatából az is kiderül, hogy az EK-Szerződés egyetlen rendelkezése sem teszi lehetővé annak az időtartamnak vagy gyakoriságnak az absztrakt módon történő meghatározását, amelytől kezdve egy szolgáltatás vagy egy bizonyos fajta szolgáltatás nyújtása már nem tekinthető szolgáltatásnyújtásnak, így a „szolgáltatás” említett Szerződés szerinti fogalma egészen eltérő jellegű szolgáltatásokat foglalhat magában, beleértve olyan szolgáltatásokat is, amelyeknek a nyújtása hosszabb időtartamra, akár több évre is kiterjed (lásd a fent hivatkozott Duomo Gpa és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 32. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
18

A Bawaria Motors a héatörvény 15. cikke értelmében vett adóalany. Autószalonok üzemeltetéséhez kapcsolódó gazdasági tevékenységet végez, amelynek körében új vagy használt személygépjárműveket szerez be és értékesít. E tevékenység keretében olyan gazdasági szereplőktől is szerez be használt gépjárműveket, akik – mivel nem vonhatták le az e termékek vásárlása során előzetesen megfizetett héát – az értékesítés során a Bawaria részére – az értékesítést terhelő héát illetően – az „adómentes” kifejezést tartalmazó számlákat állítanak ki, a héatörvény 43. cikke (1) bekezdésének 2. pontjára hivatkozva. A Bawaria e használt gépjárművek továbbértékesítése során a hivatkozott törvény 120. cikkében előírt, az árrés adóztatására vonatkozó szabályozást alkalmazza.
54

Miként arra a főtanácsnok indítványának 50–53. pontjában rámutatott, az 1/80 határozat 7. cikkének első bekezdése értelmében vett „családtag” fogalmának ezen értelmezése annál is inkább igazolhatónak tűnik számunkra, mivel az felmerül az Európai Közösségek tagállamai társadalombiztosítási rendszerének török munkavállalókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1980. szeptember 19-i 3/80. sz. társulási tanácsi határozatot (HL 1983. C 110., 60. o.) illetően is.
74

Másrészt, ahogy az a jelen ítélet 13. és 15. pontjából is következik, a ZBLD 73. cikkének (3) bekezdése alapján kiszabott, az államterület elhagyására vonatkozó tilalom hivatalbóli hatályon kívül helyezésének hiányában – különösen a fent hivatkozott Jipa-ügyben hozott ítélet nyomán –, valamint az APK 99. cikke 1. pontjának keretében alkalmazandó egy hónapos határidő miatt az érintett közigazgatási szervek akadályoztatva érzik magukat az alapügyben szereplőhöz hasonló helyzetekben a felülvizsgálat engedélyezésében, még akkor is, ha e jogellenességet az uniós jog fényében a Bíróság ítélkezési gyakorlata is megerősíti.
14

2010. február 23-án G. Rodríguez Cachafeiro és M. de los R. Martínez-Reboredo Varela-Villamor keresetet nyújtott be a Juzgado de lo Mercantil no 2 de A Coruña előtt, amelyben azt kérték, hogy e bíróság kötelezze az Iberiát a „visszautasított beszállás” miatt, a 261/2004 rendelet 4. cikkének (3) bekezdése és 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának megfelelően személyenként 600 euró kártalanítás megfizetésére. Az Iberia vitatta e követeléseket, és arra hivatkozott, hogy azon tényállási elemek, amelyek alapján e bíróság előtt a keresetet indították, nem „visszautasított beszállást” valósítanak meg, hanem azokat csatlakozásmulasztásként kell vizsgálni, mivel az ezen utasok beszállásának visszautasítására vonatkozó döntést nem túlfoglalás indokolta, hanem a korábbi járat késése.
4

Az 1408/71 rendelet „Általános szabályok” című 13. cikke ekként rendelkezik: „(1) A 14c. és 14f. cikkre is figyelemmel, a rendelet hatálya alá tartozó személyekre csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni. (2) A 14–17. cikk rendelkezéseire is figyelemmel: a) egy tagállam területén alkalmazott személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, még abban az esetben is, ha egy másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, vagy ha az őt alkalmazó vállalkozás vagy munkáltató székhelye vagy lakóhelye egy másik tagállam területén található; b) egy tagállam területén önálló vállalkozóként tevékenykedő személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik még abban az esetben is, ha másik tagállamban rendelkezik lakóhellyel; [...]”
54

Harmadszor, a 343/2003 rendelet 17–19. cikkéből az következik, hogy önmagában azzal, hogy az a tagállam, amelyben menedékjog iránti kérelmet nyújtottak be, a kérelmező átvétele iránt megkeres egy másik tagállamot, még nem fejeződik be a menedékjog iránti kérelem megkereső állam általi megvizsgálása. Még ha ugyanis a megkeresett tagállam el is fogadja az átvétel iránti megkeresést, a 19. cikk (4) bekezdése értelmében, amennyiben az átadásra nem kerül sor a hat hónapos határidőn belül, a menedékjogi kérelem megvizsgálásért az a tagállam lesz felelős, amelyben a kérelmet benyújtották. Ezenkívül – amint ez a jelen ítélet 46. pontjában is szerepel – a szóban forgó szabályozás a megkeresett tagállam elutasító válaszának esetére csupán önkéntes alapon működő egyeztető eljárást ír elő, és ilyen esetben az sem kizárt, hogy a menedékkérő a megkereső tagállam területén marad.
52

Ugyanakkor a magyar kormány a Bírósághoz benyújtott írásbeli észrevételében, valamint az előadott szóbeli észrevételében arra hivatkozott, hogy több, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban nem szereplő körülmény is azt bizonyítja álláspontja szerint, hogy az alapügy felperese rosszhiszeműen járt el. Így e kormány kifejti, hogy noha nem ismerte az alapügy tárgyát képező termékek vevőjét, a Mecsek-Gabona e társaságtól nem kért semmilyen biztosítékot, annak héa-azonosítószámát csak az ügyletet követően ellenőrizte, e vevőről semmilyen további információt nem szerzett be, a termékek tulajdonjogát úgy ruházta át e vevőre, hogy közben elfogadta az eladási ár halasztott megfizetését, illetve az említett vevő által visszaküldött CMR-fuvarleveleket úgy nyújtotta be, hogy azok hiányosak voltak.
15

Az irányelvnek „A nemzetközi védelem iránti kérelem értékelése” című II. fejezetében foglalt 4. cikke tartalmazza a tények és körülmények értékelésének feltételeit, és (3) bekezdésében a következőképpen rendelkezik: „A nemzetközi védelem iránti kérelem értékelése egyedi alapon, a következők figyelembevételével történik: a) a kérelemre vonatkozó határozat meghozatalának időpontjában a származási országra vonatkozó valamennyi releváns tény, ideértve a származási ország törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseit, valamint azok alkalmazási módját is; b) a kérelmező releváns nyilatkozatai és az általa bemutatott dokumentumok, ideértve az arra vonatkozó információkat is, hogy a kérelmező üldöztetésnek […] ki volt-e téve […]; c) a kérelmező egyéni helyzete és személyes körülményei, ideértve az olyan tényezőket is, mint a háttér, nem és életkor, annak megállapítása érdekében, hogy a személyes körülményeit figyelembe véve a vele szemben elkövetett cselekmények vagy azon cselekmények, amelyeket vele szemben elkövethetnek, üldöztetésnek […] minősülnek-e; [...]”
2

E kérelmet a Philips Electronics UK Ltd (a továbbiakban: Philips Electronics UK) és a Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs között, a bizonyos olyan társaságoknak biztosított cégcsoportkedvezményre vonatkozó jogszabályok alkalmazása tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, amelyek egy konzorcium tagjai.
2

A kérelmet az egyrészről a belgiumi lakóhellyel rendelkező M. R. J. M. G. Lippens, G. G. H. Mittler és J. P. F. C. Votron (a továbbiakban együttesen: M. R. J. M. G. Lippens és társai) – az Ageas NV (korábban: Fortis NV) igazgatóságának tagjai –, másrészről H. C. Kortekaas, a Kortekaas Entertainment Marketing BV, a Kortekaas Pensioen BV, D. R. De Kat és J. H. Visch, E. J. Bökkerink továbbá a Laminco GLD N-A (a továbbiakban együttesen: H. C. Kortekaas és társai) – a Fortis részvényesei –, valamint az utóbbi társaság közötti jogvitában terjesztették elő, az e részvényeseket állítólag amiatt ért károk tárgyában, hogy azok hitelt adtak az igazgatóság említett tagjai által a Fortis pénzügyi helyzetére vonatkozóan nyilvánosságra hozott információknak.
37

Így különösen az egyes tagállamoknak kell az uniós jog tiszteletben tartásával megszervezniük a felosztott nyereség adóztatására vonatkozó rendszerüket, és ennek keretében meghatározniuk azt az adóalapot és adómértéket, amely az osztalékban részesülő befektetőre alkalmazandó (lásd különösen a fent hivatkozott Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation ügyben hozott ítélet 50. pontját; a fent hivatkozott Test Claimants in the FII Group Litigation ügyben hozott ítélet 47. pontját; a C-194/06. sz. Orange European Smallcap Fund ügyben 2008. május 20-án hozott ítélet [EBHT 2008., I-3747. o.] 30. pontját; a C-128/08. sz. Damseaux-ügyben 2009. július 16-án hozott ítélet [EBHT 2009., I-6823. o.] 25. pontját, valamint a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 45. pontját).
11

A jövedelemadóról szóló törvénykönyv 1992. évi változatának (a továbbiakban: CIR 92) 208–210. cikke a következőképpen rendelkezik: „208. cikk A felszámolás alatt álló társaságok továbbra is a társasági adó alá tartoznak […] Nyereségük a társasági vagyon felosztásakor elért vagy megállapított többletet is felöleli. 209. cikk A társaság vagyonának megszűnés vagy valamely más ok alapján történő felosztása esetén a készpénzben, értékpapírokban vagy más formában felosztott összegek és a befizetett tőke újraértékelt értéke közötti pozitív különbözet kifizetett osztaléknak minősül. 210. cikk 1. § A 208. és 209. cikk ugyancsak alkalmazandó: 1° a beolvadással történő egyesülés, az összeolvadással történő egyesülés, a kiválással történő szétválás, a különválással történő szétválás, a vegyes szétválás vagy a beolvadással történő egyesüléssel azonosnak tekintett folyamat esetén; […] 2. § Az 1. §-ban említett esetekben a társasági vagyonnak az említett folyamatok megvalósulásakor fennálló valós értékét a társasági vagyon felosztásának esetén felosztott összeggel kell azonosnak tekinteni. […]”
23

A Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) úgy véli, hogy a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló irányelv I. melléklete 31. pontjának pontos értelmezése szükséges, mivel eltérnek az e rendelkezést átültető tagállami szabályozások. A Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) ezért úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) A [tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló] irányelv I. melléklete 31. pontjában foglalt tiltott gyakorlat tiltja-e, hogy a kereskedők arról tájékoztassák a fogyasztókat, hogy nyereményt nyertek vagy egyéb előnyhöz jutottak, ha valójában a fogyasztót költség viselésére hívják fel, ideértve az elhanyagolható költséget is, a nyeremény vagy egyéb előny érvényesítése kapcsán? 2) Ha a kereskedő több lehetséges módot ajánl a fogyasztó számára a nyeremény vagy egyéb előny érvényesítéséhez, [a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló irányelv] I. melléklet[ének] 31. pontjába ütközik-e, ha [a nyeremény vagy egyéb előny] érvényesítés[ének] bármely módja kapcsán tett cselekmény költséget, akár csak elhanyagolható költséget is, keletkeztet a fogyasztó oldalán? 3) Ha [a nyereménynek vagy egyéb előnynek] a fogyasztónál csak elhanyagolható költségeket keletkeztető érvényesítési mód[ja] nem ütközik [a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló irányelv] I. melléklet[ének] 31. pontjába, hogyan kell a nemzeti bíróságnak megállapítania, hogy e költségek elhanyagolható költségek-e? Különösképpen, e költségeknek teljességgel szükségesnek kell-e lenniük ahhoz, hogy: a) a reklámozó vállalkozás a fogyasztót a nyeremény nyerteseként azonosítsa; b) a fogyasztó átvehesse a nyereményt, és/vagy c) a fogyasztó élvezhesse a nyereményként megjelölt élményt? 4) A »hamis benyomás« kifejezés használata [a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló irányelv I. mellékletének] 31. pont[já]ban további követelményt ír-e elő ahhoz a követelményhez képest, hogy a fogyasztó pénzt fizet vagy költségeket visel a nyeremény érvényesítése kapcsán, annak érdekében, hogy a nemzeti bíróság megállapíthassa [az említett] 31. pont rendelkezéseinek megsértését? 5) Ha igen, hogyan kell a nemzeti bíróságnak megállapítania, hogy ilyen »hamis benyomás« keletkezett? Különösen, figyelembe kell-e vennie a nemzeti bíróságnak a nyeremény relatív értékét az érvényesítése költségeihez képest, amikor a »hamis benyomás« létrehozását vizsgálja? Ha igen, e »relatív értéket«: a) a reklámozó vállalkozást a nyeremény megszerzése során terhelő egységköltség; b) a reklámozó vállalkozást a nyeremény fogyasztó részére történő rendelkezésre bocsátása során terhelő egységköltség, vagy c) azon érték alapján kell-e meghatározni, amelyet a fogyasztó a nyereménynek – valamely egyenértékű termék megvásárlásának »piaci értékét« megbecsülve – tulajdonít?”
—

a Football Dataco Ltd Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League és PA Sport UK Ltd képviseletében J. Mellor és L. Lane barristerek, S. Levine és R. Hoy solicitorok megbízásából,
20

Az Édukövízig először is arra hivatkozik, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem két ok miatt is elfogadhatatlan. Egyfelől a kérelem olyan jogi körülményekre hivatkozik, amelyek, mivel a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárást megelőzően nem kerültek megvitatásra, az e bíróság elé terjesztett jogvita szempontjából irrelevánsak. Másfelől a gazdasági követelmény álláspontja szerint nem vet fel valós nehézségeket, mivel a Hochtief Magyarország hivatkozhatott volna a saját mérlegére, amely alapján megfelelt volna az említett követelménynek, vagy pedig eljárhatott volna a Hochtief Solutions AG nevében, amelynek az őt az anyavállalatához, a Hochtief AG-hoz kötő nyereségátadási szerződésre tekintettel a rá alkalmazandó jogszabályok értelmében ez utóbbi, tevékenységéért felelősséget vállaló társaság gazdasági és pénzügyi alkalmasságára kellett volna hivatkoznia, amely szintén elegendő lett volna a gazdasági követelménynek való megfeleléshez.
17

A Korkein oikeus ilyen körülmények között úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és az alábbi kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: „(1) Úgy kell-e értelmezni a [261/2004 rendeletet] és különösen annak 4. cikkét, hogy alkalmazása az olyan visszautasított beszállásra korlátozódik, amely az üzemeltető légitársaság gazdasági okokból bekövetkező túlfoglalására vezethető vissza, vagy alkalmazni kell a rendeletet olyan visszautasított beszállásra is, amelynek egyéb okai vannak, így például működtetési okai? 2) Úgy kell-e értelmezni a [261/2004] rendelet 2. cikke j) pontjának rendelkezését, hogy az abban hivatkozott ésszerű indokok olyan tényezőkre korlátozódnak, amelyek az utasokkal kapcsolatosak, vagy a visszautasított beszállásnak lehetnek egyéb ésszerű indokai is? Ha a rendeletet úgy kell értelmezni, hogy a beszállást az utassal kapcsolatos okokon kívüli egyéb indok alapján is meg lehet tagadni, akkor úgy kell-e azt értelmezni, hogy a beszállás visszautasítása a légi járatoknak [a rendelet] (14) és (15) preambulumbekezdésében említett rendkívüli körülmények miatti átszervezése esetében is ésszerű? 3) Úgy kell-e értelmezni a [261/2004] rendeletet, hogy a rendelet 5. cikkének (3) bekezdése alapján a légifuvarozó a rendkívüli körülmények miatt törölt légi járaton kívül a későbbi légi járatok utasai tekintetében is mentesülhet a felelőssége alól, amennyiben megkísérelte a működését érintő rendkívüli körülmény – például sztrájk – negatív következményeit úgy felosztani az utasok e körében, amely nagyobb, mint a törölt légi járat utasainak csoportja, hogy a későbbi légi járatokat akként szervezte át, hogy egy utasnak se kelljen méltánytalanul sokat várakozni? Más szavakkal hivatkozhat-e a légifuvarozó rendkívüli körülményekre azon későbbi légi járat utasaival szemben is, akiknek az utazását e körülmények nem érintették közvetlenül? Nagy különbséget jelent-e ennyiben az, hogy az utas helyzete és kártalanítási igénye a rendeletnek a visszautasított beszállásra vonatkozó 4. cikke alapján vagy a légi járat törlésére vonatkozó 5. cikke alapján ítélendő-e meg?”
7

Az e rendelet „Az alkalmazandó jogszabályok meghatározása” című II. címe alatt található, „Általános szabályok” címet viselő 13. cikke ekként rendelkezik: „(1) A 14c. és 14f. cikkre is figyelemmel, a rendelet hatálya alá tartozó személyekre csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni. (2) A 14–17. cikk rendelkezéseire is figyelemmel: a) egy tagállam területén alkalmazott személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, még abban az esetben is, ha egy másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, vagy ha az őt alkalmazó vállalkozás vagy magánszemély székhelye vagy lakóhelye egy másik tagállam területén található; [...] f) az a személy, akire az egyik tagállam jogszabályai már nem alkalmazhatóak és egy másik tagállam jogszabályai sem alkalmazandók rá az előző pontokban megállapított szabályok egyikével összhangban vagy a 14–17. cikkekben megállapított kivételeknek vagy különös rendelkezéseknek megfelelően, azon tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozik, amelyiknek a területén lakóhellyel rendelkezik, kizárólag azon tagállam jogszabályi rendelkezéseivel összhangban.”
21

Ilyen körülmények között a Landgericht Bremen úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és a következő kérdéséket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: „1) Úgy kell-e értelmezni a 44/2001 rendelet 32. és 33. cikkét, hogy főszabály szerint azok a határozatok is a »határozat« fogalma alá tartoznak, amelyek tárgyát kizárólag az eljárási jellegű elfogadhatósági feltételek nem teljesülésének megállapítása képezi (az elfogadhatóság tárgyában hozott ítélet)? 2) Úgy kell-e értelmezni a 44/2001 rendelet 32. és 33. cikkét, hogy egy adott fokon hozott, a nemzetközi joghatóság hiányát joghatóságot kikötő megállapodás alapján megállapító végleges ítélet is a »határozat« fogalma alá tartozik? 3) Úgy kell-e értelmezni a 44/2001 rendelet 32. és 33. cikkét a Bíróságnak a hatály kiterjesztődésének elvéhez fűződő ítélkezési gyakorlatára (a Bíróság 145/86. sz. Hoffmann-ügyben 1988. február 4-én hozott ítéletére [EBHT 1988., 645. o.]) tekintettel, hogy minden tagállamnak el kell ismernie egy másik tagállam bíróságának a joghatóságot kikötő megállapodás érvényességének tárgyában hozott határozatát, ha az első bíróság nemzeti joga szerint a joghatóságot kikötő, a felek közötti megállapodás érvényességére vonatkozó megállapítás jogerőre emelkedik, mégpedig abban az esetben is, ha az erről hozott határozat a kereset elfogadhatatlanságának tárgyában hozott ítélet részét képezi?”