1.

Az európai uniós védjegyrendelet 76. cikke (2) bekezdésének megsértése A Kenzo S. A. mindkét fellebbezése az európai uniós védjegyrendelet (1) 8. cikkének (5) bekezdésén alapul. A fellebbezési tanács mindkét ügyben figyelembe vette a védjegy jóhírnevének alátámasztására azokat a bizonyítékokat, amelyeket a felszólaló a felszólalási osztály előtti eljárásban a védjegy tényleges használatának igazolása céljából terjesztett elő. Nem vitatható, hogy az érintett iratokat a védjegy létezésének, érvényességének és oltalma terjedelmének bizonyítására a végrehajtási rendelet (2) 19. szabályának (1) bekezdése értelmében megjelölt határidő lejárta után nyújtották be. A végrehajtási rendelet 19. szabálya (1) és (2) bekezdéséből, valamint (20) szabálya (1) bekezdéséből az következik, hogy az európai uniós védjegyrendelet 8. cikkének (5) bekezdésére alapított felszólalást el kell utasítani, ha a felszólaló a Hivatal által megjelölt határidőn belül nem igazolja a korábbi védjegy jóhírnevét. A Törvényszék azonban arra a következtetésre jutott, hogy a fellebbezési tanács mérlegelési jogkörrel rendelkezik azzal kapcsolatban, hogy az érintett bizonyíték a jóhírnév alátámasztására figyelembe vehető-e, a fellebbezési tanács megállapította és gyakorolta e mérlegelési jogkörét, és megfelelően indokolta az említett bizonyíték figyelembe vételét. A felperes ezzel szemben azon az állásponton van, hogy a Törvényszék tévedett a fellebbezési tanács mérlegelési jogkörének megállapítása tekintetében, és tévesen alkalmazta a végrehajtási rendelet 19. szabályának (1) és (2) bekezdését, valamint (20) szabályának (1) bekezdését. A felperes tudatában van annak, hogy az eljárásban részt vevő többi fél azt állítja, hogy a tényleges használat igazolásaként benyújtott iratoknak a jóhírnév alátámasztására történő figyelembe vételére nem a végrehajtási rendelet 20. szabályának (1) bekezdése, hanem 50. szabálya (1) bekezdésének harmadik albekezdése irányadó, amely a fellebbezési tanács előtti eljárásra vonatkozó speciális eljárási szabályt tartalmaz. Még ha a fellebbezési tanács mérlegelési jogkörét a végrehajtási rendelet 50. szabálya (1) bekezdésének harmadik albekezdése alapján kell is értelmezni, a fellebbezési tanács e jogkörét tévesen gyakorolta és a Törvényszék tévesen alkalmazta a 76. cikk (2) bekezdését, amikor úgy határozott, hogy a fellebbezési tanácsnak a használat igazolása és a jóhírnév igazolása közötti elválaszthatatlan kapcsolatra vonatkozó megállapításai a fellebbezési tanács mérlegelési jogkörének megfelelő gyakorlását jelentették. A fellebbezési tanács ugyanis nem is határozta meg mérlegelési jogkörének terjedelmét, nevezetesen azt, hogy e jogkört a jelen ügyben megszorító módon kell-e gyakorolnia vagy sem. Ha a fellebbezési tanács helyesen gyakorolta volna mérlegelési jogkörét, el kellett volna ismernie, hogy e jogkört a Rintisch-ítélettel (C-120/12 P, EU:C:2013:638) összhangban megszorítóan kell gyakorolni. Ilyen körülmények között a mérlegelési jogkör gyakorlásának egyetlen megfelelő módja az lett volna, ha a fellebbezési tanács nem veszi figyelembe a jóhírnév alátámasztására előterjesztett iratokat. A Törvényszék nem vette figyelembe azt, hogy a fellebbezési tanács nem határozta meg helyesen mérlegelési jogkörének terjedelmét, nem gyakorolta az említett jogkörét e korlátok között, és ezáltal megsértette az európai uniós védjegyrendelet 76. cikkének (2) bekezdését.