HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 96/25

2006. február 24-én benyújtott kereset – FLSmidth kontra Bizottság

(T-65/06. sz. ügy)

(2006/C 96/43)

Az eljárás nyelve: angol

Felek

Felperesek: az FLSmidth & Co. A/S (Valby, Dánia) (képviselő: J.-E. Svensson ügyvéd)

Alperes: az Európai Közösségek Bizottsága

Kereseti kérelmek

A felperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság

— elsődlegesen semmisítse meg az EK 81. cikk alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/F/38.354 ipari zsákok ügy) 2005. november 30-án hozott C(2005)4634 bizottsági határozatot, amennyiben az a felperesre vonatkozik;

— másodlagosan módosítsa a fent említett határozat 2. cikkében a felperes egyetemleges felelősségével megállapított bírságot 0 euróra, amennyiben az a felperesre vonatkozik;

— kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

A Bizottság a megtámadott határozatban megállapította, hogy a felperes megsértette az EK 81. cikket azáltal, hogy a műanyag ipari zsákok ágazatában megállapodások és összehangolt megállapodások hálózatában vett részt, amely érintette Belgiumot, Franciaországot, Németországot, Luxemburgot, Hollandiát és Spanyolországot, és árrögzítést, közös árszámítási módszerek kialakítását, piacfelosztást, eladási mennyiségek felosztását, ügyfelek, szerződések és megrendelések elosztását, pályázati felhívásokra való összehangolt ajánlattételt és egyedi információk cseréjét foglalta magába.

A felperes jogsértése egy másik társaság, a Trioplast Wittenheim SA (TW) magatartásához kapcsolódott, amelynek a kérdéses kartellben való részvételét a Bizottság megállapította. Egy másik társaság, az FLS Plast, amelynek a felperes a holding társasága volt, részesedéssel rendelkezett a TW-ben, és azon időszak nagy részében, amely vonatkozásában a felperes felelősségét megállapították, a TW 100 %-ban az FLS Plast leányvállalata volt. A Bizottság a TW-re bírságot szabott ki, és megállapította az FLS Plast egyetemleges felelősségét e bírság egy részére.

A felperes keresete alátámasztásaként először is arra hivatkozik, hogy a Bizottság helytelenül alkalmazta az anyavállalat felelősségének tesztjét, mivel nem bizonyította, hogy a felperes vonatkozásában fennálltak olyan körülmények, amelyek a TW-re tett anyavállalati befolyás vélelmét alátámasztaná. A felperes továbbá azt állítja, hogy a Bizottság nem a helyes jogi tesztet alkalmazta, mivel szigorúbb feltételek vonatkoznak a jelen esethez hasonló helyzetre, amelyben a Bizottság szerint a TW már korábban megkezdte a kartellben való részvételét, mielőtt a felperes leányvállalata felvásárolta volna, és eladása után továbbra is részt vett a kartellben. Bárhogy is, a felperes úgy véli, hogy bizonyította, miszerint a TW önállóan döntött saját piaci magatartásáról, és nem hajtott végre a felperes által adott utasításokat.

A felperes továbbá azzal érvel, hogy felelősségének megállapítása hátrányosan megkülönböztető jellegű, aránytalan és önkényes, mivel a Bizottság határozatban foglalt semelyik másik csoport felelősségét nem állapította meg az operatív leányvállalat, az anyavállalat és az anyavállalat anyavállalata tekintetében, amint az a TW és a felperes esetében történt. Ezen túlmenően, bár a TW korábban egy másik csoporthoz tartozott, a Bizottság nem állapította meg e másik csoport valamely tagjának felelősségét a TW-nek a kartellben való részvételéért. Végül a felperes felelőssége aránytalan, mivel a Bizottság a felperes felelősségét a TW-re kiszabott bírság 85,7 %-áért állapította meg, bár csupán 8 évig rendelkezett részesedéssel a TW-ben, az utóbbi kartellben való állítólagos részvételének összesen 20 éve alatt.

A felperes ezen utóbbi érveket azon vagylagos kérelmének alátámasztására is előterjeszti, hogy a rá kiszabott bírságot az Elsőfokú Bíróság csökkentse. Azzal érvel továbbá, hogy a rá kiszabott bírság túlzott, mivel a Bizottság nem állapított meg külön alapösszeget a felperesre nézve, amelynek során figyelembe vette volna felelősségének hiányát. Azt állítja, hogy a Bizottság jogban való tévedést követett el azáltal, hogy nem vett tekintetbe bizonyos, a felperes javára szóló enyhítő körülményeket.

Végül a felperes azt állítja, hogy a Bizottság további jogban való tévedést követett el azáltal, hogy a TW felelősségét megállapította az 1982-től 1988-ig tartó időszakra; hogy aránytalan, túlzott, a forgalom 10 %-ának megfelelő felső határt meghaladó bírságot szabott ki az utóbbira; hogy az elsősorban felelős félnek, a TW-nek nyújtott bírságcsökkentést nem nyújtotta a felperesnek is, vagy legalábbis az engedékenységi közlemény alapján nem nyújtott ettől független bírságcsökkentést a felperesnek.