C 481/15

A Törvényszék (kibővített második tanács) T-516/18. és T-525/18. sz., Luxemburgi Nagyhercegség és Engie Global LNG Holding és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2021. május 12-én hozott ítélete ellen a Luxemburgi Nagyhercegség által 2021. július 21-én benyújtott fellebbezés

(C-451/21. P. sz. ügy)

(2021/C 481/21)

Az eljárás nyelve: francia

Felek

Fellebbező: Luxemburgi Nagyhercegség (képviselők: A. Germeaux, T. Uri meghatalmazottak, D. Waelbroeck, J. Bracker ügyvédek)

A többi fél az eljárásban: Európai Bizottság, Írország

A fellebbező kérelmei

A Luxemburgi Nagyhercegség azt kéri, hogy a Bíróság:

— helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszéke által a T-516/18. és T-525/18. sz., Luxemburg és Engie Global LNG Holding és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2021. május 12-én hozott ítéletet;

— elsődlegesen, a Bíróság alapokmányának 61. cikke alapján az ügy érdemében hozzon végleges határozatot, és adjon helyt a Luxemburgi Nagyhercegség által az első fokú eljárásban előterjesztett kereseti kérelmeknek azáltal, hogy megsemmisíti a Luxemburg által az Engie javára végrehajtott SA.44888. (2016/C.) (korábbi 2016/NN.) számú állami támogatásról szóló, 2018. június 20-i (EU) 2019/421 bizottsági határozatot (HL 2019. L 78., 1. o.);

— másodlagosan, az ügyet utalja vissza a Törvényszékhez;

— a Bizottságot kötelezze a Luxemburgi Nagyhercegség részéről felmerült költségek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

Fellebbezésének alátámasztása érdekében a Luxemburgi Nagyhercegség négy jogalapra hivatkozik.

Az első jogalap keretében az EUMSZ 107. cikk megsértésére hivatkoznak, amennyiben a Törvényszék megerősítette, hogy a szóban forgó feltételes adómegállapítási határozatok két sorozata a Bizottság által alapul vett „szűk” referenciakeret fényében „szelektív” előnyt biztosított. (i) Azáltal, hogy „szűk” referenciakeretet vett alapul (vagyis a luxemburgi társasági adózás rendszerén belül a részesedésekből származó jövedelmek adómentességére és a felosztott nyereség adóztatására vonatkozó szabályokból indult ki), a Törvényszék több szempontból is tévesen alkalmazta a jogot. Nem csupán jóváhagyott egy hiányos és mesterségesen szűkre szabott referenciakeretet, hanem elferdítette a luxemburgi jogszabályokat is, amikor helybenhagyta a szóban forgó rendelkezések contra legem értelmezését. Másfelől a megtámadott ítélet jóváhagyta a határokon átívelő műveletek és a tisztán belföldi műveletek közötti hátrányos megkülönböztetést, amikor a referenciakeretből kizárta azokat a luxemburgi társaságokat, amelyek más tagállamokbeli társaságokban rendelkeznek részesedésekkel. (ii) A „szűk” referenciakerettől való eltérés fennállásával kapcsolatos megállapítás téves. E megállapítás a nemzeti jogszabályok átírásán alapul, és sérti a Bíróságnak a szelektivitás elemzésével kapcsolatos ítélkezési gyakorlatát, különösen pedig azt az ítélkezési gyakorlatot, amely megköveteli annak bizonyítását, hogy a hasonló helyzetben lévő vállalkozásokhoz képest hátrányos megkülönböztetés történt.

A második jogalap keretében az EUMSZ 107. cikk megsértésére hivatkoznak, amennyiben a Törvényszék megerősítette, hogy „szelektív” előny állt fenn azon körülmény következtében, hogy nem alkalmazták a joggal való visszaélésre vonatkozó luxemburgi rendelkezést, másodlagosan pedig azt állítják, hogy megsértették az (EU) 2015/1589 rendeletet (1) és a védelemhez való jogot. (i) A joggal való visszaélésre vonatkozó luxemburgi rendelkezés alkalmazásának mellőzése tekintetében a Törvényszék által alkalmazott „szelektív jelleg” jogi minősítés téves előfeltevésen és a nemzeti jogszabályok elferdítésén alapul. A Törvényszék által tett megállapítással ellentétben ugyanis ugyanerre az adóköteles eredményre vezethetett volna az, ha „közvetlenül” vesznek igénybe ZORA kölcsönt. (ii) A referenciakeret meghatározását illetően a Törvényszék által levezetett okfejtés több szempontból tévesen alkalmazza a jogot, és több indokolási hibát tartalmaz. (iii) Az eltérés fennállását illetően a Törvényszék által levezetett okfejtés téves. Az a megállapítás, amely szerint a jelen ügyben teljesültek a joggal való visszaélésre vonatkozó rendelkezés alkalmazásához szükséges kritériumok, azon a téves előfeltevésen alapul, hogy a ZORA kölcsön „közvetlen” igénybevétele nem ugyanerre az adóköteles eredményre vezetett volna. A megtámadott ítélet azáltal is sérti az EUMSZ 107. cikket, hogy vélelmezni szándékozik a joggal való visszaélés fennállását, különösen pedig az adójogon kívüli indokok hiányát. A Törvényszék megsértette a vele szemben fennálló indokolási kötelezettséget is, és elmulasztotta teljeskörűen megvizsgálni a tényállást, amikor figyelmen kívül hagyott bizonyos olyan tényeket, amelyek megerősítik, hogy a luxemburgi jogszabályok szerint nem lehetett volna joggal való visszaélést megállapítani. A Törvényszék végül azáltal is megsértette az EUMSZ 107. cikket, hogy elmulasztotta bizonyítani bármi olyan hátrányos megkülönböztetés fennállását, amely a hasonló ténybeli és jogi helyzetben lévő vállalkozásokhoz képest az Engie javát szolgálta volna. (iv) Végül másodlagosan, a megtámadott ítélet sérti a Luxemburgi Nagyhercegség védelemhez való jogát.

A harmadik jogalap keretében az EUSZ 4. cikk és az EUSZ 5. cikk megsértésére hivatkoznak. A Luxemburgi Nagyhercegség azt állítja, hogy a megtámadott ítélet olyan területen korlátozta a nemzeti adóhatóságok autonómiáját, amely továbbra is a tagállamok hatáskörébe tartozik, ezáltal pedig a Törvényszék megsértette az EUSZ 4. cikket és az EUSZ 5. cikket, valamint a tagállamok és az Európai Unió közötti hatáskör-megosztásra vonatkozó elveket.

A negyedik jogalap keretében az EUMSZ 296. cikk megsértésére hivatkoznak, amennyiben a Törvényszék nem tartotta tiszteletben a vele szemben fennálló indokolási kötelezettséget.

(1) Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13-i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.).