C–618/16. sz. ügy

Rafal Prefeta

kontra

Secretary of State for Work and Pensions

(az Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber) [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Előzetes döntéshozatal – Személyek szabad mozgása – EUMSZ 45. cikk – A 2003. évi csatlakozási okmány – A XII. melléklet 2. fejezete – Valamely tagállam lehetősége a 492/2011/EU rendelet 7. cikkének (2) bekezdésétől és a 2004/38/EK rendelet 7. cikkének (3) bekezdésétől való eltérésre – Olyan lengyel állampolgár, aki nem végzett nyilvántartásba vett munkát tizenkét hónapon át a fogadó tagállamban”

Összefoglaló – A Bíróság ítélete (ötödik tanács), 2018. szeptember 13.

Új tagállamoknak az Európai Unióhoz való csatlakozása – A 2003. évi csatlakozási okmány – Átmeneti intézkedések – Személyek szabad mozgása – 2004/38 irányelv – A csatlakozó államok állampolgáraira vonatkozó, „valamely csatlakozó állam nyilvántartásba vételre kötelezett munkavállalója” jogállást bevezető nemzeti szabályozás – Az említett jogállás megszűnése a tagállam területén tizenkét hónapos megszakítás nélküli nyilvántartásba vett munkatevékenység esetén – Megengedhetőség

(EUMSZ 45. cikk; 2003. évi csatlakozási okmány, XII. melléklet, 2. fejezet; 2004/38 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 7. cikk, (3) bekezdés; 492/2011 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 1–6. cikk)

A Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Ciprusi Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Szlovén Köztársaság és a Szlovák Köztársaság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmány XII. mellékletének 2. fejezetét úgy kell értelmezni, hogy az lehetővé tette Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága részére, hogy a XII. melléklet által előírt átmeneti időszakban kizárja az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 7. cikke (3) bekezdésének kedvezményeiből a Rafal Prefetához hasonló olyan lengyel állampolgárt, aki nem tett eleget a nemzeti szabályozás által előírt azon feltételnek, hogy megszakítás nélkül tizenkét hónapon keresztül nyilvántartásba vett munkatevékenységet végezzen a területén.

E tekintetben meg kell állapítani, hogy a Bíróság már kimondta, hogy az e csatlakozási okmány XII. melléklete 2. fejezetében foglalt átmeneti rendelkezések célja, hogy az új tagállamoknak az Unióhoz történő csatlakozását követően az említett új államok állampolgárságával rendelkező nagyszámú munkavállaló azonnali érkezése folytán a régi tagállamok munkaerőpiacán kialakuló zavarokat elkerüljék (lásd ebben az értelemben: 2011. február 11‑iVicoplus és társai ítélet, C‑307/09–C‑309/09, EU:C:2011:64, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

Márpedig e csatlakozási okmány XII. melléklete 2. fejezete (2) bekezdésének első albekezdése lényegében előírja, hogy – a 492/2011 rendelet 1–6. cikkétől eltérve – a csatlakozás időpontját követő átmeneti időszak alatt a jelenlegi tagállamok a lengyel állampolgárok területükön való munkavállalási jogosultságát szabályozó rendelkezéseket alkalmaznak.

A 2004. évi rendelet 2. cikke tehát ezen az alapon vezette be a brit jogrendszerbe az említett rendelet alkalmazási időszaka alatt a csatlakozó államok Egyesült Királyságban dolgozó állampolgáraira vonatkozó, „valamely csatlakozó állam nyilvántartásba vételre kötelezett munkavállalója” jogállást. Az említett rendelet előírta, hogy a szóban forgó munkavállalók kikerülnek e jogállás hatálya alól, amint tizenkét hónapos, megszakítás nélküli, nyilvántartásba vett munkatevékenységet végeztek az említett tagállam területén, amely tevékenységet részben vagy egészben 2004. április 30‑át követően kell megvalósítani.

Azon időtartamra, amely alatt valamely érintett csatlakozó tagállam állampolgára az említett jogállás hatálya alá tartozott, a munkavégzésének az illetékes nemzeti hatóságoknál történő nyilvántartásba vételéről szóló igazolást kellett beszereznie, és nem illette meg az uniós jog által valamely tagállam azon állampolgára számára biztosított valamennyi jog, aki munkavállalás céljából másik tagállamba költözött. Különösen a 2004. évi rendelet 4. és 5. cikke korlátozta valamely csatlakozó állam állampolgárának álláskeresőként munkakeresés céljából az Egyesült Királyságban való tartózkodási jogát, valamint az arra vonatkozó lehetőségét, hogy a munkavállalói jogállást és a kapcsolódó tartózkodási jogot megtarthassa, amikor a munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenységének gyakorlásával felhagyott.

Amint arra a Bizottság az írásbeli észrevételeiben lényegében rámutatott, a 2004/38 irányelv 7. cikke (3) bekezdésétől való, az Egyesült Királyság által bevezetett eltérés így szükséges volt annak érdekében, hogy az e tagállam által a 2003. évi csatlakozási okmány XII. melléklete 2. fejezetének (2) és (9) bekezdésében foglalt átmeneti rendelkezések által előírt eltérések alkalmazása alapján elfogadott intézkedések teljes mértékben érvényesüljenek.

(lásd: 41., 43–46., 55. pont és a rendelkező rész)