ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

A 207/2009 rendelet „Az európai uniós védjegyoltalom tartalma” című 9. cikke a következőket írta elő: „(1) Az európai uniós védjegy lajstromozása a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. (2) A jogosultaknak az európai uniós védjegy bejelentési napját vagy elsőbbségi napját megelőzően szerzett jogait nem érintve az európai uniós védjegy jogosultja bárkivel szemben felléphet, aki az engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban olyan megjelölést használ, amely: a) az európai uniós védjeggyel azonos, és azt az európai uniós védjegy árujegyzékében foglaltakkal azonos árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják; […] (3) A (2) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen: a) a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán; b) a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron tartása, illetve szolgáltatás felajánlása vagy nyújtása a megjelölés alatt; c) a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele; […] (4) A jogosultaknak az európai uniós védjegy bejelentési napját vagy elsőbbségi napját megelőzően szerzett jogait nem érintve az európai uniós védjegy jogosultja megakadályozhatja továbbá, hogy harmadik felek gazdasági tevékenység körében harmadik országokból szabad forgalomba bocsátás nélkül olyan árukat hozzanak be az Unió területére, amelyeken – ideértve csomagolásukat is – engedély nélkül szerepel az adott áru vonatkozásában lajstromozott európai uniós védjeggyel megegyező védjegy, vagy olyan védjegy, amelyet lényegében nem lehet megkülönböztetni az európai uniós védjegytől. Az európai uniós védjegy jogosultjának az első albekezdés szerinti joga megszűnik, ha az európai uniós védjegy bitorlása tárgyában a [szellemi tulajdonjogok vámhatósági érvényesítéséről és az 1383/2003/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. június 12‑i] 608/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel [(HL 2013. L 181., 15. o.)] összhangban indított eljárás során a nyilatkozattevő, illetve az áru birtokosa bizonyítékot szolgáltat arra vonatkozóan, hogy az európai uniós védjegy jogosultjának az áru rendeltetési helye szerinti országban nincs joga megtiltani az adott áru forgalomba hozatalát.”
20

Az SSE Lettországban székhellyel rendelkező korlátolt felelősségű társaság, amelynek célja többek között a tudomány fejlesztése, és amelynek tevékenységei között szerepel a gazdaságtudományok területén folytatott alap‑ és alkalmazott kutatás. Emellett egyetemi és szakoktatást is nyújt. Egyetlen tagja a „Rīgas Ekonomikas augstskola – Stockholm School of Economics in Riga” elnevezésű alapítvány, amely szerepel az egyesületek és alapítványok nyilvántartásában.
20

E körülmények között a Finanzgericht Bremen (brémai pénzügyi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé: „Úgy kell‑e értelmezni a letelepedés szabadságát biztosító EK 43. cikket, illetve EUMSZ 49. cikket (vagy a szolgáltatásnyújtás szabadságát biztosító EK 49. cikket, illetve EUMSZ 56. cikket), hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a külföldi elemet tartalmazó ügyleteket érintő esetekben az adóalanynak a kapcsolt személyekkel fennálló gazdasági kapcsolatainak jellegéről és tartalmáról olyan nyilvántartásokat kell készítenie, amelyek a szokásos piaci ár elvét tiszteletben tartó, az árakra és más üzleti feltételekre vonatkozó, kapcsolt felekkel kötött megállapodás gazdasági és jogi alapjait is magukban foglalják, és amely szerint akkor, ha az adóalany az említett nyilvántartásokat az adóhatóság felszólítására nem nyújtja be, vagy a benyújtott nyilvántartások lényegében használhatatlanok, nemcsak megdönthető vélelem áll fenn arra vonatkozóan, hogy az adóalany belföldön adóköteles jövedelme, amelynek megállapítására a nyilvántartások szolgálnak, meghaladja az általa bevallott jövedelmet, és ha ilyen esetekben az adóhatóságnak becslést kell végeznie, és e jövedelmek csak meghatározott keretek között, különösen csak ártartományok alapján állapíthatók meg, e keret az adóalany terhére kimeríthető, hanem adópótlékot is meg kell állapítani, amely a jövedelemtöbblet megállapított összegének legalább 5 és legfeljebb 10 százaléka, azonban legalább 5000 euró, felhasználható nyilvántartások késedelmes benyújtása esetén pedig akár 1000000 euró, azonban legalább 100 euró a határidő túllépés minden teljes napjára, amelynek során az adópótlék megállapításától csak akkor lehet eltekinteni, ha a nyilvántartás vezetési kötelezettségek teljesítésének elmulasztása kimenthetőnek tűnik, vagy a kötelezettségszegés kevésbé súlyos?”
36

Ugyanis e tevékenység folytonossága és azonossága esetén annak folytatását úgy kell tekinteni, mint amely egy és ugyanazon, már engedélyezett projekt részét képezi, amelyet a 92/43 irányelv 6. cikkének (3) bekezdése értelmében nem kell új vizsgálatnak alávetni (lásd ebben az értelemben: 2018. november 7‑iCoöperatie Mobilisation for the Environment és társai ítélet, C‑293/17 és C‑294/17, EU:C:2018:882, 78. és 79. pont; 2019. július 29‑iInter‑Environnement Wallonie és Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen ítélet, C‑411/17, EU:C:2019:622, 128. pont; 2020. szeptember 9‑iFriends of the Irish Environment ítélet, C‑254/19, EU:C:2020:680, 35. pont).
7

A 2014/24 irányelv „Egységes európai közbeszerzési dokumentum” című 59. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „Az ajánlatkérő szervnek a részvételi jelentkezések vagy ajánlatok benyújtásakor a hatóságok vagy harmadik felek által kibocsátott igazolások helyett előzetes bizonyítékként a gazdasági szereplő naprakész nyilatkozatából álló egységes európai közbeszerzési dokumentumot is el kell fogadnia előzetes bizonyítékként annak megerősítésére, hogy az érintett gazdasági szereplő megfelel a következő feltételek mindegyikének: a) nincsen az 57. cikkben felsorolt helyzetek egyikében sem, amelyek miatt a gazdasági szereplőket ki kell, illetve ki lehet zárni; b) megfelel az 58. cikk alapján meghatározott vonatkozó kiválasztási szempontoknak; c) adott esetben megfelel a 65. cikk alapján meghatározott objektív szabályoknak és kritériumoknak. Ha a gazdasági szereplő a 63. cikknek megfelelően más szervezetek kapacitásait veszi igénybe, az egységes európai közbeszerzési dokumentumnak e szervezetek vonatkozásában is tartalmaznia kell az e cikk első albekezdésében említett információkat. Az egységes európai közbeszerzési dokumentumban a gazdasági szereplő egyrészt hivatalosan kinyilvánítja, hogy az adott kizárási ok nem áll fenn, és/vagy az adott kiválasztási kritérium teljesül, másrészt megadja az ajánlatkérő szerv által kért releváns információkat. A nyilatkozatnak emellett tartalmaznia kell, hogy a kiegészítő iratok kiállításáért melyik hatóság vagy harmadik fél a felelős, továbbá tartalmaznia kell a gazdasági szereplő arra vonatkozó hivatalos nyilatkozatát, hogy kérésre haladéktalanul be tudja mutatni az említett kiegészítő iratokat. Amennyiben az ajánlatkérő szerv az (5) bekezdésnek megfelelően egy adatbázisba való belépéssel közvetlenül beszerezheti a kiegészítő iratokat, úgy az egységes európai közbeszerzési dokumentumnak tartalmaznia kell az ehhez szükséges információkat is, mint például az adatbázis internetcímét, az esetleges azonosító adatokat, valamint adott esetben a szükséges hozzájáruló nyilatkozatot. A gazdasági szereplők később is felhasználhatják azt az egységes európai közbeszerzési dokumentumot, amelyet egy korábbi közbeszerzési eljárásban már használtak, amennyiben megerősítik, hogy az abban foglalt információk továbbra is helytállóak.”
8

Ezen irányelvnek „Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek finanszírozása” című 13. cikke a következőképpen szól: „(1) Amennyiben a nettó költség 12. cikkben említett számítása alapján a nemzeti szabályozó hatóság megállapítja, hogy valamely vállalkozásra tisztességtelen [helyesen: méltánytalan] teher hárul, az érintett tagállam a kijelölt vállalkozás kérelmére határoz: a) olyan mechanizmus bevezetéséről, amely az adott vállalkozásnak állami forrásokból, átlátható feltételek mellett kompenzációt biztosít a meghatározott nettó költségekre vonatkozóan; és/vagy b) az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek nettó költségének az elektronikus hírközlő hálózatok és hírközlési szolgáltatások nyújtói közötti megosztásáról. (2) Amennyiben a nettó költséget az (1) bekezdés b) pontja szerint megosztják, a tagállam a nemzeti szabályozó hatóság által, vagy a kedvezményezettektől független, és a nemzeti szabályozó hatóság felügyelete alatt álló, szervezet által működtetett megosztási mechanizmust vezet be. A 3–10. cikkben megállapított kötelezettségeknek kizárólag a 12. cikkel összhangban meghatározott nettó költsége finanszírozható. (3) A megosztási mechanizmus – a IV. melléklet B részében szereplő elvekkel összhangban – tiszteletben tartja az átláthatóság, a lehető legkisebb piactorzulás, a megkülönböztetés‑mentesség és az arányosság elvét. A tagállamok választhatják azt is, hogy nem követelik meg a hozzájárulást olyan vállalkozásoktól, amelyek nemzeti forgalma egy meghatározott határnál kisebb. (4) Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek költségének megosztásával kapcsolatos díjakat egymástól el kell választani, és minden egyes vállalkozásra vonatkozóan külön kell meghatározni. Ezek a díjak nem vethetők ki olyan vállalkozásokra és nem szedhetők be olyan vállalkozásoktól, amelyek a megosztási mechanizmust létrehozó tagállam területén nem nyújtanak szolgáltatásokat.”
24

Márpedig úgy tűnik, hogy az, hogy a feltárni kért dokumentumnak már a kérelmet megelőzően léteznie kell, a 2014/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdése első albekezdésének, illetve (14) preambulumbekezdésének szövegéből következik, amelyek „az ellenőrzésük alatt álló releváns bizonyítékok[ra]”, illetve a „kizárólag az ellenérdekű fél […] birtokában [lévő bizonyítékokra]” utalnak, ami a kérdést előterjesztő bíróság szerint megerősíti azt az elgondolást, hogy a kért dokumentumnak már a kérelmet megelőzően léteznie kell, és nem a kérelem nyomán kell azt létrehozni. A már létező dokumentumok elgondolása abból a követelményből is következik, hogy az érintett kérelem „a megalapozott indokolásban észszerűen rendelkezésre álló tények alapján a lehető legpontosabban és legszűkebben meghatározott […] releváns kategóriájába tartozó bizonyítékok[ra]” vonatkozik ezen irányelv 5. cikke (2) bekezdésének és (16) preambulumbekezdésének megfelelően. Az ex novo készített dokumentumoknak az említett irányelv 5. cikke alapján kérhető dokumentumok közül való kizárása abból a tényből is levezethető, hogy az irányelv a bizonyítékok – a jelen esetben okirati bizonyítékok – feltárását vagy az azokhoz való hozzáférést említi, de nem utal az információk, ismeretek vagy adatok feltárására, illetve az azokhoz való hozzáférésre.
40

A műszaki leírás 3. cikke szerint az „egyenértékű minőségű cserealkatrészek” tekintetében az ajánlathoz – kizárás terhe mellett – csatolni kellett a „cserealkatrész gyártójának tanúsítványát, amely minden cserealkatrész esetében igazolja, hogy: i) a cserealkatrészek minősége kellően magas ahhoz, hogy használatuk ne sértse az engedélyezett viszonteladói hálózat hírnevét; ii) a cserealkatrészek tökéletesen csereszabatosak az eredeti alkatrészekkel, […] anélkül, hogy a cserealkatrészen, a jármű egészén vagy azon rendszeren, amelybe be kell építeni, bármilyen átalakítást kellene végezni”. Ez a rendelkezés azt is kimondta, hogy „a szállítónak rendelkezésre kell bocsátania a termék jóváhagyási bizonyítványát is, amennyiben az kötelező. A fékbetétek, féktárcsák és fékdobok tekintetében a szállítónak a fent említett dokumentumokon túl be kell nyújtania [a 90. sz. ENSZ‑EGB‑rendelet szerinti] közösségi jóváhagyást igazoló tanúsítványt is”.
27

E körülmények között a Korkein oikeus (legfelsőbb bíróság, Finnország) felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1) Akkor is alkalmazni kell‑e az Európai Unió Bíróságának ítélkezési gyakorlatában a párhuzamos importtal kapcsolatos ügyekben az átcsomagolással és újracímkézéssel kapcsolatban kialakított ún. Bristol‑Myers Squibb kritériumokat és különösen az ún. szükségességi feltételt, ha a védjegyjogosult által vagy az ő hozzájárulásával valamely tagállamban forgalomba hozott áruknak az ugyanazon tagállamban történő újraértékesítést szolgáló átcsomagolásáról vagy újracímkézéséről van szó? 2) Ha a védjegyjogosult a szén‑dioxidot tartalmazó palackot annak forgalomba hozatalakor ellátta a palack címkéjén elhelyezett és a palack nyakára gravírozott védjegyével, akkor is alkalmazni kell‑e a fent említett Bristol‑Myers Squibb kritériumokat és különösen az ún. szükségességi feltételt, ha harmadik személy újraértékesítés céljából újratölti a palackot szén‑dioxiddal, eltávolítja arról az eredeti címkét, és azt a saját megjelölésével ellátott címkére cseréli le, miközben a palack nyakán lévő gravírozáson továbbra is látható a palackot forgalomba hozó vállalkozás védjegye? 3) Képviselhető‑e az az álláspont a fent ismertetett helyzetben, hogy a védjegyet tartalmazó címke eltávolítása és lecserélése főszabály szerint veszélyezteti a védjegynek a palack származását jelző funkcióját, vagy az átcsomagolás és az újracímkézés feltételeinek alkalmazhatósága szempontjából jelentősége van annak a körülménynek, hogy – abból kell kiindulni, hogy a célcsoport arra a következtetésre jut, hogy a címke kizárólag a szén‑dioxid származására (és ezáltal a palackot feltöltő vállalkozásra) utal vagy – abból kell kiindulni, hogy a célcsoport arra a következtetésre jut, hogy a címke legalábbis részben a palack származására is utal? 4) A [szén‑dioxid]‑palackok címkéjének eltávolítását és lecserélését a szükségesség feltétele alapján értékelve olyan körülménynek minősülhet a védjegyjogosult által forgalomba hozott palackokon elhelyezett címkék véletlenszerű megsérülése vagy leválása, illetve azoknak egy korábbi palacktöltő vállalkozás általi eltávolítása és lecserélése, amely alapján a címkéknek a palacktöltő vállalkozás címkéjére történő rendszeres lecserélését szükségesnek kell tekinteni az újratöltött palackok forgalomba hozatalához?”
4

E rendelet 3. cikkének meghatározása szerint: „1. »típusjóváhagyás«: az az eljárás, amellyel a jóváhagyó hatóság igazolja, hogy egy jármű, rendszer, alkotóelem vagy önálló műszaki egység típusa megfelel a vonatkozó közigazgatási rendelkezéseknek és műszaki követelményeknek; […] 45. »független gazdasági szereplő«: a hivatalos márkakereskedőtől és javítótól eltérő olyan természetes vagy jogi személy, aki vagy amely a járművek javításában és karbantartásában közvetlenül vagy közvetve részt vesz, ideértve a javítókat, a szervizberendezések, eszközök és pótalkatrészek gyártóit és forgalmazóit, a műszaki tájékoztatók megjelentetőit, az autóklubokat, a közúti segélyszolgálatokat, az ellenőrzési és vizsgálati szolgáltatásokat nyújtó gazdasági szereplőket, az alternatív üzemanyaggal működő járművek tartozékainak szerelői, gyártói és javítói számára képzést nyújtó gazdasági szereplőket; idetartoznak az adott járműgyártó elosztóhálózatába tartozó hivatalos szervizek, márkakereskedők és forgalmazók is, amennyiben olyan járművekkel kapcsolatban is nyújtanak javítási és karbantartási szolgáltatásokat, amelyek vonatkozásában nem tagjai a járműgyártó elosztóhálózatának; […] 47. »független javító«: olyan természetes vagy jogi személy, aki vagy amely járművekkel kapcsolatos javítási és karbantartási szolgáltatásokat nyújt és aki vagy amely nem a gyártó elosztóhálózatán belül működik; 48. »járműjavítási és ‑karbantartási információk«: minden olyan információ – ideértve azok későbbi módosításait és kiegészítéseit is –, amely a jármű hibájának megállapításához, a jármű karbantartásához, ellenőrzéséhez, annak műszaki vizsgára történő felkészítéséhez, a jármű javításához, újraprogramozásához, újraindításához vagy amely a jármű távdiagnosztikai támogatásához szükséges, vagy amely az alkatrészeknek és tartozékoknak a járműre történő felszereléséhez szükséges, és amelyet a gyártók hivatalos partnereik, márkakereskedőik és javítóik rendelkezésére bocsátanak vagy amelyet a gyártók javítás és karbantartás céljára használnak fel; […]”
3

Az ICA a 2012. szeptember 6‑i Lei n.o 55/2012 – Princípios de ação do Estado no quadro do fomento, desenvolvimento e proteção da arte do cinema e das atividades cinematográficas e audiovisuais (55/2012. sz. törvény – a filmművészet, valamint a filmművészeti és audiovizuális tevékenységek előmozdítása, fejlesztése és védelme keretében történő állami fellépés alapelvei, a Diário da República2012. szeptember 6‑i 173/2012. száma, I. sorozat) értelmében a filmművészeti és audiovizuális tevékenységek részére – egyebek mellett pénzügyi – támogatás biztosításával megbízott szervezet.
5

Az említett irányelv 5. cikkének (1) bekezdése szerint: „A 7. cikkre is figyelemmel a tagállamok azonnal közölnek a Bizottsággal minden műszakiszabály‑tervezetet, kivéve ha az csak egy nemzetközi vagy európai szabvány teljes szövegét ülteti át, ebben az esetben a megfelelő szabványra történő hivatkozás is elegendő; a Bizottságot a szabály elfogadása szükségességének indokairól is tájékoztatni kell, amennyiben ezen indokok nem derülnek ki már magából a tervezetből. Ha szükséges, a tagállamok egyidejűleg közlik a Bizottsággal az elsődlegesen és közvetlenül érintett alapvető törvényi és rendeleti rendelkezések szövegét, ha e szövegek ismerete szükséges a műszakiszabály‑tervezet hatásának megítéléséhez, amennyiben egy korábbi közleményben még nem tették ezt meg. […] Ha a műszakiszabály‑tervezet – a közegészségügyre vagy a fogyasztók, illetve a környezet védelmére tekintettel – különösen egy kémiai anyag, készítmény vagy termék értékesítését vagy használatát kívánja korlátozni, a tagállamok átadnak ezenfelül egy a szóban forgó anyag, készítmény vagy termék, valamint az ismert és létező helyettesítő anyagok valamennyi lényeges adatára vonatkozó összesítést, vagy az ezen adatokra utaló hivatkozásokat is, ha ezen információk rendelkezésre állnak, és közlik az intézkedésnek a közegészségügyre és a fogyasztók, illetve a környezet védelmére gyakorolt várható hatásait, a [vegyi anyagok regisztrálásáról, értékeléséről, engedélyezéséről és korlátozásáról (REACH), az Európai Vegyianyag‑ügynökség létrehozásáról, az 1999/45/EK irányelv módosításáról, valamint a 793/93/EGK tanácsi rendelet, az 1488/94/EK bizottsági rendelet, a 76/769/EGK tanácsi irányelv, a 91/155/EGK, a 93/67/EGK, a 93/105/EK és a 2000/21/EK bizottsági irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. december 18‑i] 1907/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet [(HL 2006. L 396., 1. o.; helyesbítések: HL 2007. L 136., 3. o.; HL 2008. L 141., 22. o.; HL 2009. L 36., 84. o.; HL 2010. L 118., 89. o.; HL 2015. L 212., 39. o.)] XV. melléklete II.3. szakaszának érintett részében előírt elveknek megfelelően elvégzett kockázatelemzéssel együtt. […]”
42

Ugyanis, míg az ilyen rendelkezés hatályon kívül helyezése csak a jövőbeli hatályú (ex nunc) jár oly módon, hogy az nem vonja kétségbe a hatályon kívül helyezett rendelkezés által a fennálló helyzetekre gyakorolt joghatások szerzett jellegét, a nemzeti jog valamely rendelkezésének megsemmisítése főszabály szerint a meghozatala időpontjától kezdve visszaható hatállyal (ex tunc) lép hatályba, így e rendelkezés által a létező helyzetekre gyakorolt hatások ezen időponttól is megszűnnek.
9

Másrészt, amennyiben a biztosított személy ténylegesen jogosult a biztosítási szolgáltatásokra, a Best Doctors gondoskodik a külföldi ellátással kapcsolatos valamennyi adminisztratív teendő elvégzéséről (FindBestCare szolgáltatás, a továbbiakban: FBC szolgáltatás). E szolgáltatás magában foglalja többek között az egészségügyi szolgáltatókkal való időpont‑egyeztetést, az orvosi ellátás megszervezését, a szállodai elhelyezést, az utazás megszervezését, ügyfélszolgálat működtetését, valamint az orvosi kezelés megfelelőségének ellenőrzését. Ezenkívül a Best Doctors gondoskodik az orvosi követelések kifizetéséről és kezeléséről is. A Best Doctors ezzel szemben nem felelős az utazási és szállásköltségekért, valamint az igénybe vett betegellátás költségeiért.
71

E tekintetben először is pontosítani kell, hogy az, hogy a harmadik országbeli állampolgár a visszatérése esetén a betegsége által okozott fájdalom jelentős és orvosolhatatlan fokozódása veszélyének lenne kitéve, komolyan feltételezhető többek között abban az esetben, ha megállapításra kerül, hogy a célországban e személy jogszerűen nem részesülhet az egyetlen hatásos fájdalomcsillapító kezelésben, és az ilyen kezelés hiánya őt olyan intenzitású fájdalomnak tenné ki, amely sértené az emberi méltóságát, mivel súlyos és visszafordíthatatlan mentális zavarokat okozhatna a számára, vagy akár öngyilkosság elkövetésére is vezethetné, amit a kérést előterjesztő bíróságnak kell meghatároznia a releváns – többek között orvosi – adatok alapján. Konkrétan a fájdalom fokozódásának visszafordíthatatlan jellegét számos tényező figyelembevételével kell értékelni, ideértve az ilyen fokozódás közvetlen hatásait és közvetettebb következményeit is (lásd analógia útján: EJEB, Savran kontra Dánia ítélet, CE:ECHR:2021:1207JUD005746715, 138. §).
16

A 334/2000. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében említett szabályozás a belügyminiszter által elfogadott 2018. július 13‑i decreto ministeriale n. 103 – Regolamento recante norme per l’individuazione dei limiti di età per la partecipazione ai concorsi pubblici per l’accesso a ruoli e carriere del personale della Polizia di Stato (a belügyminisztérium által elfogadott, az állami rendőrség feladatainak ellátásában és előmenetelében való részvétel korhatárának meghatározásáról szóló 103. sz. miniszteri rendelet; a GURI 2018. szeptember 7‑i 208. száma; a továbbiakban: 103/2018. sz. miniszteri rendelet), e rendelet 3. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő: „Az állami rendőrség felügyelői és műszaki igazgatói tisztségének betöltésére kiírt nyilvános versenyvizsgán való részvétel felső korhatára 30 év.”
55

Márpedig meg kell állapítani, hogy az alapeljárás tárgyát képezőhöz hasonló olyan gyakorlat, amely abból áll, hogy bármiféle konkrét jogvita keretein kívül, továbbá anélkül, hogy előzetesen megállapítást nyert volna, hogy a hálózatüzemeltető jelentős piaci erővel rendelkezik, ex ante minimumfeltételeket írnak elő az e hálózatüzemeltető fizikai infrastruktúrájához való hozzáférésre vonatkozóan, hozzájárulhat a 2014/61 irányelv általános célkitűzéséhez, mivel előmozdítja és megkönnyíti a meglévő fizikai infrastruktúra közös használatát. Konkrétabban, e gyakorlat – mint azt a lengyel kormány és a Bizottság is megjegyzi az írásbeli észrevételeiben, és mint arra a főtanácsnok is rámutat az indítványának 43. pontjában – hozzájárul a hálózatüzemeltető fizikai infrastruktúrájához való hozzáféréssel kapcsolatos jogviták megelőzéséhez is, ezáltal pedig részt vállal az ezen irányelv 3. cikkének alapjául szolgáló azon célkitűzésben is, amely a viták rendezésére irányul, mint azt a jelen ítélet 41. pontja felidézi.