T-109/02., T‑118/02., T‑122/02., T‑125/02., T‑126/02., T‑128/02., T‑129/02., T‑132/02. és T‑136/02. sz. egyesített ügyek

Bolloré SA és társai

kontra

az Európai Közösségek Bizottsága

„Verseny – Kartellek – Az önmásoló papír piaca – Bírságkiszabási iránymutatás – A jogsértés időtartama – A jogsértés súlya – Elrettentés céljából történő bírságnövelés – Súlyosító körülmények – Enyhítő körülmények – Engedékenységi közlemény”

Az Elsőfokú Bíróság ítélete (ötödik tanács), 2007. április 26.

Az ítélet összefoglalása

1. Verseny – Közigazgatási eljárás – A védelemhez való jog tiszteletben tartása – Iratbetekintés

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 17. tanácsi rendelet)

2. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – A címzett vállalkozással nem közölt bizonyítékok kizárása

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

3. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – A kifogásközléssel nem egyező határozat – A védelemhez való jog megsértése – Feltétel

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 17. tanácsi rendelet)

4. Verseny – Közigazgatási eljárás – Az emberi jogok európai egyezménye 6. cikkének alkalmazhatatlansága – A közösségi jog általános elveinek alkalmazandósága

(17. tanácsi rendelet, 19. cikk, (2) bekezdés)

5. Intézmények jogi aktusai – Mérlegelési jogkör gyakorlásának keretében elfogadott aktusok – A közigazgatási eljárásban érintett személy részére biztosított garanciák tiszteletben tartása

6. Verseny – Közösségi szabályok – Leányvállalat által elkövetett jogsértés – Az anyavállalatnak való betudás – Feltételek

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

7. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – Más, a jogsértésben részt vevő vállalkozások kijelentéseinek bizonyítékként való felhasználása

(EK 81. cikk; 17. tanácsi rendelet, 11. cikk)

8. Verseny – Kartellek – Valamely vállalkozás versenyellenes kezdeményezésben való részvétele

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

9. Verseny – Kartellek – Valamely vállalkozásnak való betudás

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

10. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – Együtt vizsgálandó bizonyítékok

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

11. Verseny – Kartellek – Összehangolt magatartás – Fogalom

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

12. Verseny – Közösségi szabályok – Jogsértések – Bírságok – Meghatározás – Szempontok – A bírság általános mértékének növelése

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)

13. Verseny – Közigazgatási eljárás – Kifogásközlés – Szükséges tartalom

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 17. tanácsi rendelet)

14. Verseny – Közigazgatási eljárás – Kifogásközlés – Szükséges tartalom

(EK 81. cikk, (1) bekezdés és EK 229. cikk; 17. tanácsi rendelet, 17. és 19. cikk, (1) bekezdés)

15. Verseny – Kartellek – Tilalom – Jogsértések – Egységes jogsértésnek tekinthető megállapodások és összehangolt magatartások

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

16. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

17. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A piacra gyakorolt tényleges hatás

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

18. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

19. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)

20. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)

21. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)

22. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 96/C 207/04 és 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

23. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

24. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Súlyosító körülmények

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 2. pont)

25. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 3. pont)

26. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)

27. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 3. pont, harmadik francia bekezdés)

28. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – A bírság alóli mentesítés vagy a bírság csökkentése az eljárás alá vont vállalkozás együttműködése miatt

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 96/C 207/04 bizottsági közlemény)

29. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A bírság csökkentése az eljárás alá vont vállalkozás együttműködése miatt

(17. tanácsi rendelet, 11. cikk, (4) és (5) bekezdés és 15. cikk, (2) bekezdés; 96/C 207/04 bizottsági közlemény, D. cím, 2. pont)

30. Eljárás – Bizonyítási eszközök – Dokumentumok benyújtására vonatkozó kérelem

(Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata, 65. és 66. cikk, 1. §)

1. A közösségi versenyszabályok alkalmazására vonatkozó eljárásban a Bizottság ‑ annak érdekében, hogy az érintett vállalkozások hatékonyan meg tudják védeni magukat a kifogásközlésben megfogalmazott kifogásokkal szemben ‑ köteles számukra betekintést nyújtani a vizsgálati iratok teljességébe, a más vállalkozások üzleti titkait vagy más bizalmas információkat tartalmazó dokumentumok, valamint a Bizottság belső dokumentumai kivételével.

Ezen túlmenően a vállalkozások és a vállalkozások társulásainak az üzleti titkaik védelméhez való jogát kell mérlegelni a teljes aktára vonatkozó iratbetekintési jog biztosításával szemben.

Ennélfogva, ha a Bizottság úgy véli, hogy vizsgálati aktájának egyes dokumentumai üzleti titkokat vagy más bizalmas jellegű információkat tartalmaznak, el kell készítenie – illetve azon vállalkozásokkal illetve a vállalkozások társulásaival, akiktől a kérdéses dokumentumok származnak, el kell készíttetnie – azok nem bizalmas változatait. Amennyiben az összes dokumentum nem bizalmas változatának elkészítése nehéznek bizonyul, az érintett felek részére kellően pontos listát kell adnia a problémát okozó dokumentumokról annak érdekében, hogy lehetővé tegye számukra felmérni annak célszerűségét, hogy betekintést kérjenek‑e az egyes dokumentumokba.

(vö. 45‑46. pont)

2. Mivel azok a dokumentumok, amelyekről a közigazgatási eljárás során nem tájékoztatták az érintett feleket, nem tekinthetők megengedhető bizonyítéknak, amennyiben bebizonyosodik, hogy a Bizottság a végleges határozatban olyan dokumentumokra támaszkodott, amelyek nem képezik részét a vizsgálati aktának, és azokról nem tájékoztatta a felperes feleket, el kell utasítani az említett dokumentumokat mint bizonyítékokat.

Ebből következik, hogy ha a Bizottság az EK 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazására vonatkozó eljárásban a jogsértés megállapítása érdekében a kifogásközlésre adott válasz valamely szakaszára vagy az e válaszhoz csatolt mellékletre kíván támaszkodni, az ezen eljárásban érintett más feleknek is lehetőséget kell biztosítani, hogy e bizonyítékkal kapcsolatos álláspontjukat kifejthessék.

(vö. 56‑57. pont)

3. A kifogásközlésnek tartalmaznia kell a kifogások megfelelően egyértelműen megfogalmazott, akár összefoglaló jellegű leírását, hogy lehetővé tegye az érdekeltek számára azt, hogy ténylegesen megismerhessék azokat a magatartásokat, amelyeket a Bizottság részükről kifogásol. A kifogásközlés ugyanis csak ennek a követelménynek a teljesítésével láthatja el a közösségi rendeletekben előírt azon feladatát, hogy a vállalkozások és vállalkozások társulásai még a Bizottság végleges határozatának meghozatala előtt megismerjenek mindent, ami a megfelelő védekezésükhöz szükséges.

Ez a követelmény nem teljesül, amennyiben a határozat valamely jogsértésért a felelősséget egy anyavállalatnak egyrészt a leányvállalata kartellben való részvételéért, másrészt az anyavállalatnak a kartell tevékenységében való közvetlen részvételéért tudja be, amennyiben a kifogásközlés nem teszi lehetővé az anyavállalat számára, hogy tudomást szerezzen a jogsértésben való közvetlen részvételére vonatkozó kifogásról, sem az e kifogás alátámasztására a határozatban végül elfogadott tényekről.

Ugyanakkor, még akkor is, ha a Bizottság határozata olyan új ténybeli, illetve jogi állításokat tartalmaz, amelyeknek tárgyában az érintett vállalkozásokat nem hallgatta meg, a megállapított hiba csak akkor jár a határozat megsemmisítésével e tekintetben, ha az érintett állításokat nem lehet kellőképpen bizonyítani a határozatban hivatkozott azon többi elem alapján, amelyekkel kapcsolatban az érintett vállalkozásoknak módjában állt kifejteni álláspontjukat.

Másrészt, ha valamely határozat egyes indokai önmagukban is a jogilag megkövetelt módon alátámasztják e határozatot, akkor a határozat alapját képező többi indokot érintő hibák semmi esetre sem érintik annak rendelkező részét.

(vö. 67., 71., 77., 79‑81. pont)

4. Habár a Bizottság az emberi jogok európai egyezményének 6. cikke értelmében nem minősül bíróságnak, és a Bizottság által kiszabott bírságok nem büntetőjogi jellegűek, a Bizottságnak mindenesetre a közigazgatási eljárás során tiszteletben kell tartania a közösségi jog általános elveit.

Mindenesetre egyrészt a Bizottság – habár meghallgathat természetes vagy jogi személyeket, amennyiben azt szükségesnek véli – nem rendelkezik azzal a joggal, hogy a terhelő tanúkat azok beleegyezése nélkül megidézze, másrészt pedig az a tény, hogy a közösségi versenyjog rendelkezései nem teszik kötelezővé a Bizottság számára olyan mentő tanúk megidézését, akiknek a tanúvallomását indítványozták, nem ellentétes a fent hivatkozott elvekkel.

(vö. 86‑87. pont)

5. Abban az esetben, ha a Közösség intézményei mérlegelési jogkörrel rendelkeznek annak érdekében, hogy képesek legyenek feladataikat ellátni, a közösségi jogrendben biztosított garanciák közigazgatási eljárásokban való tiszteletben tartása még inkább alapvető jelentőségű; mivel e garanciák között szerepel nevezetesen a hatáskörrel rendelkező intézmény azon kötelezettsége, hogy gondosan és pártatlanul vizsgálja meg az adott eset összes lényeges körülményét.

(vö. 92. pont)

6. Az a körülmény, hogy a leányvállalat külön jogi személyiséggel rendelkezik, még nem elegendő ahhoz, hogy kizárja annak lehetőséget, hogy magatartását az anyavállalatnak tudják be, mégpedig akkor, amikor a leányvállalat nem önálló módon határozza meg saját magatartását a piacon, hanem lényegében azokat az utasításokat követi, amelyeket az anyavállalat szabott meg a számára.

E tekintetben az a tény, hogy az anyavállalat a leányvállalat teljes tőkéjének egyedüli tulajdonosa, habár erős ténykörülménynek minősül annak alátámasztására az anyavállalat tekintetében, hogy az meghatározó befolyást képes gyakorolni leányvállalata magatartására a piacon, önmagában nem elegendő ahhoz, hogy az anyavállalatnak lehessen a felelősséget betudni a leányvállalata magatartása miatt. További bizonyítékra van szükség a részesedés mértékén túl, de ez ténykörülményekből is állhat. Nem szükséges, hogy ezen kiegészítő bizonyíték azt támassza alá, hogy az anyavállalat ténylegesen utasította a leányvállalatát a kartellben való részvételre.

(vö. 131‑132. pont)

7. Egyetlen, valamely kartellben való részvétellel vádolt vállalkozás vallomása, amelynek pontosságát több más, hasonlóan megvádolt vállalkozás vitatja, nem tekinthető az utóbbiak által elkövetett jogsértés megfelelő bizonyítékának, ha más bizonyíték azt nem támasztja alá.

Másrészt általában különösen megbízható bizonyítéknak kell tekinteni azt a nyilatkozatot, amely a nyilatkozattevő érdekei ellen irányul.

(vö. 166‑167. pont)

8. Elegendő, ha a Bizottság bizonyítja, hogy az érintett vállalkozás olyan találkozókon vett részt, amelyeken versenyellenes megállapodásokat kötöttek, anélkül, hogy az ezek ellen kifejezetten tiltakozott volna, ezzel a jogilag megkövetelt módon bizonyítja az említett vállalkozás kartellben való részvételét. Amennyiben az ilyen találkozókon való részvétel bizonyított, e vállalkozás feladata olyan bizonyítékok bemutatása, amelyek alapján bizonyítható, hogy az említett találkozásokon való részvétele minden versenyellenes szándékot nélkülözött, és bizonyítania kell, hogy ő tájékoztatta a versenytársait arról, hogy az e találkozókon való részvételi szándéka eltér az övékétől.

A fenti jogelv indoka az, hogy – amennyiben az adott vállalkozás úgy vett részt a hivatkozott találkozón, hogy annak tartalmától nem határolódott el nyilvánosan – a többi résztvevő arra következtethetett, hogy annak eredményét jóváhagyja, és annak megfelelő magatartást fog tanúsítani.

Emellett az a körülmény, hogy valamely vállalkozás nem a versenyellenes célú találkozó eredményeinek megfelelően cselekszik, nem hárítja el a kartellben való részvételéből adódó felelősségét, kivéve ha a társaság nyilvánosan elhatárolódott annak tartalmától.

Amennyiben e találkozósorozat olyan általános tervbe illeszkedik, amely viszont a szóban forgó vállalkozások azon erőfeszítéseinek része, amelyeknek egyetlen gazdasági célja az árak rendes alakulásának torzítása az érintett piacon, mesterséges lenne ezen, egyetlen cél vezérelte magatartást szétbontani, és azt több különálló jogsértésnek tekinteni.

(vö. 188‑189., 196., 312., 360., 424. pont)

9. Amennyiben valamely vállalkozás több elemből álló, a közösségi versenyszabályokkal ellentétes jogsértésben olyan sajátos magatartással vesz részt, amely az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében vett versenykorlátozó célú megállapodásban vagy összehangolt magatartásban való részvételre enged következtetni, amelyek célja a jogsértés egészében való megvalósítása, ez a vállalkozás felelős lehet az ugyanazon jogsértés során a részvétele időtartama alatt a többi vállalkozás által folytatott magatartásért, amennyiben bizonyítást nyer, hogy tudott a többi vállalkozás jogsértő magatartásáról, vagy azt ésszerű módon feltételezhette volna, és hajlandó volt ennek kockázatát elfogadni.

Valamely megállapodásnak – amelyben egy vállalkozás részt vett – és valamely általános kartellnek a tárgya közötti azonosság önmagában nem elegendő ahhoz, hogy e vállalkozásnak felróják az általános kartellben való részvételét. Csakis akkor jelentheti az érintett megállapodásban való részvétele annak kifejezését, hogy csatlakozik ezen általános kartellhez, ha az e megállapodásban részt vevő vállalkozás tudott vagy tudnia kellett arról, hogy ezzel bekapcsolódik az általános kartellbe.

(vö. 207., 209., 236. pont)

10. Ami az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértésére vonatkozó bizonyítékok felvételét illeti, a Bizottság kötelezettsége bizonyítani az általa megállapított jogsértést, és olyan bizonyítékokat előterjeszteni, amelyek a jogilag megkövetelt módon igazolják a jogsértést megvalósító körülmények fennállását.

A Bizottságnak pontos és egybevágó bizonyítékot kell szolgáltatnia azon szilárd meggyőződésének alátámasztására, hogy az állítólagos jogsértés megtörtént. Mindazonáltal nem szükséges a Bizottság által előterjesztett minden egyes bizonyítéknak eleget tennie e feltételeknek a jogsértés összes elemét tekintve. Elegendő, ha az intézmény által hivatkozott bizonyítékok a maguk teljességében értékelve megfelelnek e követelménynek.

11. Az a követelmény, hogy minden gazdasági szereplőnek önálló politikája legyen – amely a Szerződésnek a versenyre vonatkozó rendelkezései velejárója – szigorúan szemben áll mindennemű közvetlen vagy közvetett, gazdasági szereplők közötti kapcsolatfelvétellel, amellyel vagy befolyásolják egy jelenlegi, illetve potenciális versenytárs piacon tanúsított magatartását, vagy felfedik egy ilyen versenytárs előtt azt a magatartást, amelyről úgy határoztak vagy szándékukban áll saját maguknak is ilyen magatartást tanúsítani a piacon, amennyiben e kapcsolatfelvételek célja vagy hatása olyan versenyfeltételek megteremtése, amelyek nem felelnek meg az érintett piac normális feltételeinek. E tekintetben vélelmezni kell – figyelemmel az érdekelt gazdasági szereplők által nyújtandó ellenkező bizonyítékokra –, hogy az egyeztetésben részt vett és a piacon továbbra is tevékeny vállalkozások figyelembe veszik a versenytársaikkal cserélt információkat piaci magatartásuk meghatározása érdekében.

(vö. 291. pont)

12. Az a tény, miszerint a Bizottság a múltban bizonyos fajta jogsértésekre bizonyos szinten szabta ki a bírságokat, nem fosztja meg attól a lehetőségtől, hogy ezt a szintet a 17. rendeletben jelzett korlátok között felemelje, ha ez a közösségi versenypolitika végrehajtásának biztosítása érdekében szükséges.

A közösségi versenyjog szabályainak hatékony alkalmazása megkívánja, hogy a Bizottság bármikor e politikához tudja igazítani a bírság szintjét.

Következésképpen az esetlegesen bírság kiszabásához vezető közigazgatási eljárásban érintett vállalkozások nem alapíthatnak jogos bizalmat arra, hogy a Bizottság nem lépi túl a korábban kiszabott bírságok szintjét.

(vö. 376‑377. pont)

13. A Bizottság – amennyiben megjelölte azokat a ténybeli és jogi elemeket, amelyekre a bírságszámítását alapozza – nem köteles a kifogásközlésben meghatározni, hogy a bírság összegének meghatározásához hogyan kívánja felhasználni e tényezőket. Ugyanis azt megelőzően felvilágosítást adni a számításba vett bírságok összegére vonatkozóan, hogy a vállalkozást felhívták volna az ellene elfogadott kifogásokkal kapcsolatos észrevételei benyújtására, nem megfelelő módon előre jelezné a Bizottság határozatát.

Következésképpen a Bizottság a közigazgatási eljárás során nem köteles tájékoztatni az érintett vállalkozásokat az új bírságszámítási módszer alkalmazására irányuló szándékáról.

(vö. 392., 403. pont)

14. Amennyiben a Bizottság kifogásközlésében kifejezetten feltünteti, hogy meg fogja vizsgálni, hogy az érintett vállalkozásokkal szemben helye van‑e bírság kiszabásának, valamint feltünteti azokat a fő ténybeli és jogi bizonyítékokat – mint például a feltételezett jogsértés súlya és időtartama, amelyek bírság kiszabásához vezethetnek –, valamint hogy e jogsértést „szándékosan vagy gondatlanul” követték‑e el, teljesíti a vállalkozások meghallgatáshoz való jogának tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettségét. Ezzel tudomásukra hozza azokat a bizonyítékokat, amelyek alapján nemcsak a jogsértés megállapításával szemben, hanem a bírság velük szembeni megállapításával kapcsolatosan is védekezhetnek.

A versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírságok összegének meghatározását illetően ebből az következik, hogy az érintett vállalkozások védelemhez való jogát a Bizottság előtt az biztosítja, hogy észrevételeket lehet tenni a kifogásolt tények időtartamával, súlyával és versenyellenes jellegével kapcsolatban. Másfelől a vállalkozások kiegészítő garanciákat élveznek a bírság összegének meghatározását illetően, amennyiben az Elsőfokú Bíróság korlátlan felülvizsgálati jogkörében határoz, és különösen megsemmisítheti vagy mérsékelheti a bírságot a 17. rendelet 17. cikke értelmében.

(vö. 397‑398. pont)

15. Habár az a tény, hogy valamely vállalkozás nem vett részt a kartellt alkotó összes tényezőben, nem releváns a jogsértés létezésének bizonyításánál, ezt a tényezőt figyelembe kell venni a jogsértés súlyának mérlegelése és – adott esetben – a bírság meghatározása során.

(vö. 429. pont)

16. A közösségi versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírságok összegének meghatározása körében valamely jogsértés súlyát többek között a verseny korlátozásának természetét figyelembe véve kell értékelni.

Az árak rögzítését és a piacok felosztását célzó jogsértéseket különösen súlyosnak kell tekinteni, amennyiben közvetlen beavatkozást jelentenek az érintett piacon fennálló verseny lényegi paramétereibe.

Ugyanakkor a jogsértés különösen súlyos minősítésének nem feltétele a piacfelosztás fennállása. Ellenkezőleg, vélelmezni kell, hogy az árkartellekre vagy piacfelosztó kvótákra vonatkozó horizontális megállapodások veszélyeztetik a belső piac megfelelő működését, és különösen súlyos minősítést kaphatnak ezen túlmenően az ilyen hatást kiváltó más magatartások is.

Ugyanis sem az ítélkezési gyakorlatból, sem a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatásból nem következik, hogy a jogsértés különösen súlyoskénti minősítése több ilyen magatartás együttes meglétét feltételezi. Egy horizontális árkartell önmagában is minősülhet ilyen jogsértésnek, amennyiben veszélyezteti a piac megfelelő működését.

Továbbá sem az ítélkezési gyakorlatból, sem ezen iránymutatásból nem következik, hogy a kartellnek saját intézményi struktúrával kell rendelkeznie ahhoz, hogy azt különösen súlyos jogsértésnek lehessen minősíteni.

(vö. 434‑437., 441. pont)

17. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás szerint a jogsértés súlyának megállapításánál figyelembe kell venni a jogsértés jellegét, a piacra gyakorolt tényleges hatását, ha ez a hatás mérhető, valamint az érintett földrajzi piac méretét. A szóban forgó iránymutatás így nem kapcsolja a jogsértés súlyát közvetlenül annak hatásához. A tényleges hatás a többi tényező egyike, amelyet figyelmen kívül is lehet hagyni, amennyiben az nem mérhető.

(vö. 447. pont)

18. Önmagában az a tény, hogy a kérdéses piac hanyatlóban van, és hogy bizonyos vállalkozások veszteségeket szenvednek el, nem gátolja sem a kartell létrehozását, sem az EK 81. cikk alkalmazását. Másrészt a rossz piaci helyzet nem jelentheti azt, hogy a kartellnek nincsen hatása. Ugyanis a megállapodott áremelések lehetővé tehetik az árcsökkenés ellenőrzését vagy mérséklését, torzítva ezzel a versenyt.

Továbbá a Bizottság nem köteles a közösségi versenyszabályok megsértésének szankcionálása során az érintett ágazat rossz pénzügyi helyzetét enyhítő körülménynek tekinteni, és csak azért, mert korábbi ügyekben az ágazat gazdasági helyzetét enyhítő körülményként vette figyelembe, a Bizottságnak nem kell szükségszerűen ezt a gyakorlatot folytatnia. A kartellek ugyanis főszabály szerint akkor jönnek létre, amikor egy ágazat nehézségekkel küszködik.

(vö. 462., 663. pont)

19. A jogsértés súlyának az értékelési szempontjai között a körülményektől függően szerepelhet a jogsértés tárgyát képező termékek mennyisége és értéke, a vállalkozás mérete és gazdasági jelentősége, és következésképpen az a hatás, amelyet ez utóbbi gyakorolhatott a piacon. Ebből egyrészt az következik, hogy a bírság összegének meghatározása érdekében figyelembe lehet venni nem csupán a vállalkozás világméretű forgalmát, amely információval szolgál – ha mégoly hozzávetőleges és tökéletlen módon is – a méretre és a gazdasági erőre vonatkozóan, hanem e forgalomnak a jogsértés tárgyát képező termék értékesítéséből származó részét is, amely ennek a nagyságáról nyújt tájékoztatást. Másrészt az is következik ebből, hogy ezen adatok egyikének sem szabad aránytalan jelentőséget tulajdonítani a mérlegelendő egyéb tényezőkhöz képest, azaz a megfelelő bírság megállapítása nem lehet a teljes forgalomra alapozott egyszerű számítás eredménye.

(vö. 468. pont)

20. A Bizottság a bírságok összegének a kérdéses jogsértés súlyának és időtartamának függvényében történő meghatározásakor nem köteles az érintett vállalkozások forgalmán alapuló összegek alapján kiszámolni a bírságot, és azt sem kell biztosítania, hogy amikor ugyanabban a jogsértésben érintett több vállalkozást bírságol meg, a számításai eredményeként kiszabott végső bírságösszegek az e vállalkozások közötti, a teljes forgalmuk vagy az érintett áru piacáról származó forgalmuk tekintetében fennálló minden különbséget tükrözzenek.

(vö. 484. pont)

21. Amennyiben a Bizottság az érintett vállalkozásokat a bírság összegének megállapítása érdekében csoportokba osztja, az így kialakított egyes csoportok küszöbértékei meghatározásának koherensnek és objektív módon igazolhatónak kell lennie. Amennyiben a termék Európai Gazdasági Térségen belüli értékesítéséből származó forgalom és a piaci részesedések olyan jellegűek, hogy információt nyújtanak a vállalkozás jelentőségéről, akkor azokat a Bizottság figyelembe veheti.

A piaci részesedéseknek a vállalkozások közti különbségek megállapítása céljából történő figyelembevétele akkor sérti az egyenlő bánásmód elvét, ha azt nem alkalmazzák az érintett vállalkozások összességére.

(vö. 504., 507., 511. pont)

22. A közösségi versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírság elrettentő hatásának figyelembevétele a kiindulási összeg megállapítása során a bírság jogsértés súlya alapján való meghatározásának szerves részét képezi.

A Bizottság súlyosabb bírságokat is kiszabhat valamely olyan vállalkozással szemben, amelynek a cselekményei – tekintettel arra, hogy meghatározó szerepet játszik a piacon – nagyobb hatást gyakoroltak a piacra, mint az ugyanazon jogsértést elkövető más vállalkozások cselekményei. A bírság összegének ily módon történő kiszámítása különösen megfelel azon követelménynek is, hogy az kellően elrettentő hatású legyen.

A közösségi versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírságok elrettentés céljából történő emelése nem összeegyeztethetetlen a pénzbírságok alóli mentességről és a pénzbírságok csökkentéséről szóló közlemény alkalmazásával, mivel a számítás e két szakasza teljesen eltérő, és ezek együttes alkalmazása nem tekinthető ellentmondásosnak. A bírság elrettentés céljából történő emelése ugyanis az elkövetett jogsértést szankcionáló bírság kiszámításának szakaszába illeszkedik. Miután meghatározták ezen összeget, az engedékenységi közlemény alkalmazásának a célja azon vállalkozások kompenzálása, amelyek úgy döntöttek, hogy együttműködnek a Bizottsággal. Az a tény, hogy egy vállalkozás úgy dönt, hogy egy vizsgálatban azzal a céllal működik együtt, hogy vele szemben az ennek keretében kiszabott bírságot csökkenteni tudja, egyáltalán nem biztosítja azt, hogy a jövőben tartózkodni fog hasonló jogsértés elkövetésétől.

(vö. 526., 540‑541. pont)

23. A közösségi versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírságok összegének meghatározása során a Bizottság megemelheti először a bírság kiindulási összegét a vállalkozásnak az érintett termék piacán fennálló jelentőségére tekintettel, majd másodszor emelhet elrettentés címén, figyelembe véve a vállalkozás vagy a vállalatcsoport – amelyhez a vállalkozás tartozik – tevékenységének összességét annak érdekében, hogy számításba vegye forrásainak összességét. A két emelés ugyanis nem ugyanazokat a tényezőket veszi számításba.

(vö. 535‑536. pont)

24. Amikor valamely közösségi versenyjogi jogsértést több vállalkozás követ el, a bírságok összegének kiszámítása keretében meg kell vizsgálni az egyes vállalkozások részvételének relatív súlyát, amelyhez különösen a részvételük időtartama alatt a jogsértésben betöltött saját szerepük meghatározása szükséges. Ebből következik különösen az, hogy az egy vagy több vállalkozás által a kartellben betöltött vezető szerepet a bírság összegének kiszámítása céljából figyelembe kell venni, mivel az ilyen szerepet játszó vállalkozásoknak a többi vállalkozáshoz képest különös felelősséget kell viselniük. Ezen elveknek megfelelően a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 2. pontja a súlyosító körülményekről szóló részében nem kimerítő felsorolást ad azokról a körülményekről, amelyek a bírság alapösszegének emelését eredményezhetik, amely felsorolás tartalmazza a „jogsértés irányítója és felbujtója szerepet”.

(vö. 561., 622. pont)

25. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 3. pontjában felsorolt körülmények kétségtelenül azok közé tartoznak, amelyeket a Bizottság adott esetben tekintetbe vehet, de nem köteles e címen automatikusan tovább csökkenteni a bírságot, ha valamely vállalkozás e körülmények fennállására utaló bizonyítékot terjeszt elő. Azt, hogy enyhítő körülmény címén helyénvaló‑e a bírság csökkentése, a jelentőséggel bíró körülmények összessége alapján, átfogó értékeléssel kell megállapítani. Mivel az iránymutatásból hiányzik az az előírás, hogy a Bizottság köteles figyelembe venni az enyhítő körülményeket, a Bizottság megőriz bizonyos mértékű mérlegelési mozgásteret ahhoz, hogy enyhítő körülmény címén átfogó módon értékelhesse a bírságösszeg esetleges csökkentésének mértékét.

(vö. 602., 624. pont)

26. A valamely vállalkozás általi fenyegetés és nyomásgyakorlás fennállása nem változtat semmit a közösségi versenyjogi jogsértés tényén és annak súlyán, és nem minősül enyhítő körülménynek. Ugyanis valamely vállalkozás, amely másokkal együtt versenyellenes tevékenységben vesz részt, jelentheti a hatáskörrel rendelkező hatóságoknak a rá gyakorolt nyomást, és panaszt nyújthat be a Bizottsághoz a 17. rendelet 3. cikke alapján. E megfontolás az adott kartellben érintett valamennyi vállalkozásra vonatkozik, anélkül hogy különbséget kellene tenni közöttük az állítólagos nyomás intenzitásának függvényében.

(vö. 638‑639. pont)

27. A jogsértéseknek a Bizottság beavatkozásával egy időben történő megszüntetése kifejezetten szerepel a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 3. pontjában felsorolt enyhítő körülmények között.

Ugyanakkor a Bizottság általában nem köteles súlyosító körülménynek tekinteni a jogsértés folytatását, sem enyhítő körülménynek a jogsértés megszüntetését.

Másrészt, amennyiben valamely jogsértés megszűnésének időpontja korábbi, mint a Bizottság első beavatkozása vagy vizsgálata, a bírság összegének csökkentése megkettőzné a jogsértés időtartamának a fent hivatkozott iránymutatás szerinti figyelembevételét a bírság kiszámítása során. A Bizottság az időtartamot éppen annak érdekében veszi figyelembe, hogy azon vállalkozásokra, amelyek hosszabb ideig tanúsítanak versenysértő magatartást, súlyosabb bírságot szabjon ki, mint azokra, amelyek rövidebb ideig tanúsítják e magatartást. Következésképpen a bírságösszegnek azon az alapon történő csökkentése, hogy a vállalkozás megszüntette a jogsértő magatartását a Bizottság első vizsgálati cselekményekor, másodszor is előnyben részesítené a rövid időtartamú jogsértésekért felelős vállalkozásokat.

(vö. 643‑646. pont)

28. A kartellügyekben a pénzbírságok alóli mentességről és a pénzbírságok csökkentéséről szóló közlemény B. címe b) pontjának szövegéből az következik, hogy az „első” vállalkozásnak nem kell a kartell működésének valamennyi részletét bizonyító összes tényezőt átadnia, elegendő, ha meghatározó tényezőket terjeszt elő. E szöveg egyáltalán nem követeli meg, hogy az átadott tényezők önmagukban „elegendők” legyenek a kifogásközlés kidolgozásához vagy akár a jogsértés meglétét megállapító végleges határozat elfogadásához.

Az engedékenységi közleményből továbbá egyértelműen kiderül, hogy a B. és C. cím alkalmazása szempontjából fontos az a tény, miszerint egy vállalkozás elsőként ad át meghatározó bizonyítékokat, de nem lényeges a D. cím szempontjából, amely egyáltalán nem hivatkozik arra, és semmilyen jelentőséget nem tulajdonít annak, hogy valamely vállalkozás a másikhoz képest korábban tanúsít együttműködést.

(vö. 692., 697. pont)

29. A bírság összegének csökkentése a közigazgatási eljárás során való együttműködés címén csak akkor indokolt, ha az érintett vállalkozás magatartása lehetővé tette a Bizottság számára a jogsértés kevesebb nehézséggel való megállapítását, és adott esetben annak megszüntetését.

A Bizottság e tekintetben mérlegelési jogkörrel rendelkezik, amint az a kartellügyekben a pénzbírságok alóli mentességről és a pénzbírságok csökkentéséről szóló közlemény D. címének 2. pontjából következik.

Ezenfelül és mindenekelőtt az engedékenységi közlemény alapján engedélyezett csökkentés csak akkor indokolt, ha az átadott információk, és általában az érintett vállalkozás magatartása e tekintetben valódi együttműködést jelent a részéről.

A fenntartásokkal tett vallomások vagy kétértelmű nyilatkozatok azonban nem minősülnek valódi együttműködésnek, és nem olyan jellegűek, amelyek megkönnyítik a Bizottság feladatát, hiszen vizsgálatot igényelnek. Ez még inkább igaz olyan esetben, amikor a fenntartások olyan pontokra vonatkoznak, mint a jogsértés időtartama, az értékesítési kvóták, a piaci részesedések vagy az információcserék.

(vö. 716‑717. pont)

30. A közösségi bíróság előtti eljárás során a Bizottság valamely közösségi versenyjogi szabály alkalmazására vonatkozó eljárással kapcsolatos belső dokumentumait nem bocsátják a felek rendelkezésére, kivéve ha az ügy különleges körülményei kellően megalapozott bizonyítékok alapján – amelyeket e feleknek kell bizonyítaniuk – ezt szükségessé teszik.

(vö. 736. pont)

AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)

2007. április 26.( )

„Verseny – Kartellek – Az önmásoló papír piaca – Bírságkiszabási iránymutatás – A jogsértés időtartama – A jogsértés súlya – Elrettentés céljából történő bírságnövelés – Súlyosító körülmények – Enyhítő körülmények – Engedékenységi közlemény”

A T‑109/02., T‑118/02., T‑122/02., T‑125/02., T‑126/02., T‑128/02., T‑129/02., T‑132/02. és T‑136/02. sz. egyesített ügyekben,

a Bolloré SA (székhelye: Puteaux [Franciaország], képviselik: R. Saint‑Esteben és H. Calvet ügyvédek)

felperesnek a T‑109/02. sz. ügyben,

az Arjo Wiggins Appleton Ltd (székhelye: Basingstoke [Egyesült Királyság], képviselik: F. Brunet ügyvéd, J. Temple Lang solicitor és J. Grierson barrister)

felperesnek a T‑118/02. sz. ügyben,

támogatja:

a Belga Királyság (képviselik: A. Snoecx és M. Wimmer, meghatalmazotti minőségben)

beavatkozó a T‑118/02. sz. ügyben,

a Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld GmbH, korábban Stora Carbonless Paper GmbH (székhelye: Bielefeld [Németország], képviselik: I. van Bael ügyvéd és A. Kmiecik solicitor)

felperesnek a T‑122/02. sz. ügyben,

a Papierfabrik August Koehler AG (székhelye: Oberkirch [Németország], képviselik: I. Brinker és S. Hirsbrunner ügyvédek)

felperesnek a T‑125/02. sz. ügyben,

az M‑real Zanders GmbH, korábban Zanders Feinpapiere AG (székhelye: Bergisch Gladbach [Németország], képviselik: J. Burrichter és M. Wirtz ügyvédek)

felperesnek a T‑126/02. sz. ügyben,

a Papeteries Mougeot SA (székhelye: Laval‑sur‑Vologne [Franciaország], képviselik kezdetben: G. Barsi, J. Baumgartner és J.‑P. Hordies, később: G. Barsi és J. Baumgartner ügyvédek)

felperesnek a T‑128/02. sz. ügyben,

a Torraspapel SA (székhelye: Barcelona [Spanyolország], képviselik: O. Brouwer, F. Cantos és C. Schillemans ügyvédek)

felperesnek a T‑129/02. sz. ügyben,

a Distribuidora Vizcaína de Papeles SL (székhelye: Derio [Spanyolország], képviselik: E. Pérez Medrano és I. Delgado González ügyvédek)

felperesnek a T‑132/02. sz. ügyben,

a Papelera Guipuzcoana de Zicuñaga SA (székhelye: Hernani [Spanyolország], képviseli: I. Quintana Aguirre ügyvéd)

felperesnek a T‑136/02. sz. ügyben

az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik a T‑109/02. és a T‑128/02. sz. ügyekben: W. Mölls és F. Castillo de la Torre, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: N. Coutrelis ügyvéd, a T‑118/02. és a T‑129/02. sz. ügyekben: W. Mölls és A. Whelan, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: M. van der Woude ügyvéd, a T‑122/02. sz. ügyben kezdetben: R. Wainwright és W. Mölls, később: R. Wainwright és A. Whelan, meghatalmazotti minőségben, a T‑125/02. és a T‑126/02. sz. ügyekben: W. Mölls és F. Castillo de la Torre, segítőjük: H.‑J. Freund ügyvéd, a T‑132/02.és a T‑136/02. sz. ügyekben: W. Mölls és F. Castillo de la Torre, segítőik: J. Rivas Andrés és J. Gutiérrez Gisbert ügyvédek)

alperes ellen

az EK-Szerződés 81. cikke és az EGT-Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/E‑1/36.212 – önmásoló papír ügy) 2001. december 20-án hozott 2004/337/EK bizottsági határozat (HL 2004. L 115., 1. o.) megsemmisítése, illetve másodlagosan a határozatban a felperesekkel szemben kiszabott bírság csökkentése iránt benyújtott keresete tárgyában,

AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA

(ötödik tanács),

tagjai: M. Vilaras elnök, F. Dehousse és D. Sváby bírák,

hivatalvezető: J. Palacio González főtanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2005. június 2‑i (T‑132/02. és T‑136/02. sz. ügyek), a 2005. június 7‑i (T‑109/02. és T‑128/02. sz. ügyek), a 2005. június 14‑i (T‑122/02. sz. ügy), a 2005. június 16‑i (T‑118/02. és T‑129/02. sz. ügyek), valamint a 2005. június 21‑i (T‑125/02. és T‑126/02. sz. ügyek) tárgyalásokra,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

1 1996 tavaszán a Sappi papíripari csoport – amelynek az anyavállalata a Sappi Ltd – olyan információkkal és dokumentumokkal szolgált a Bizottságnak, amelyek igazolták a Bizottság arra vonatkozó gyanúját, hogy létezik vagy létezett egy, az árak meghatározására létrejött titkos kartell az önmásoló papír piacán, amelyen a Sappi gyártóként van jelen.

2 Tekintettel a Sappi által közölt tényekre, a Bizottság ellenőrzéseket végzett bizonyos önmásolópapír-gyártóknál a Szerződés [81.] és [82.] cikkének végrehajtásáról szóló, 1962. február 6-i 17. (első) rendelet (HL 1962. L 13., 204. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 3. o.) 14. cikke (2) és (3) bekezdése címén. Így a 17. rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében előírt helyszíni vizsgálatokat 1997. február 18-án és 19-én folytatták le az Arjo Wiggins Belgium SA, a Papeteries Mougeot SA (a továbbiakban: Mougeot), a Torraspapel SA és a Sarriopapel y Celulosa SA (a továbbiakban: Sarrió) és a Grupo Torras SA helyiségeiben. Ezenkívül 1997 júliusa és decembere között a 17. rendelet 14. cikke (2) bekezdésének alkalmazásával ellenőrzéseket végeztek a Sappinál, az Arjo Wiggins Appleton plc-nél (a továbbiakban: AWA), az Arjo Wiggins Europe Holdings Ltd-nél, az Arjo Wiggins SA-nál és a leányvállalatánál, a Guérimand SA-nál, a Mougeot-nál, a Torraspapelnél, a Sarriónál, az Unipapelnél, a Sociedade Comercial de Celulose e Papel Lda-nél, a Stora Carbonless Paper GmbH-nál (a továbbiakban: Stora, korábban Stora‑Feldmühle AG) és a Papierfabrik August Koehler AG-nál (a továbbiakban: Koehler).

3 1999-ben a Bizottság a 17. rendelet 11. cikkével összhangban információkéréseket címzett az AWA-hoz, a Mougeot-hoz, a Torraspapelhez, a Cartiere Sottrici Binda SpA-hoz (a továbbiakban: Binda), a Carrs Paper Ltd-hez (a továbbiakban Carrs), a Distribuidora Vizcaína de Papeles SL-hez (a továbbiakban: Divipa), az Ekman Iberica SA-hoz (a továbbiakban: Ekman), a Papelera Guipuzcoana de Zicuñaga SA-hoz (a továbbiakban: Zicuñaga), a Koehlerhez, a Storához, a Zanders Feinpapier AG-hoz (a továbbiakban: Zanders) és a Copigraph SA-hoz. Ezek során az érintett vállalkozásokat felszólították, hogy nyújtsanak tájékoztatást az áremelési bejelentéseikről, az eladásaik mennyiségéről, az ügyfeleikről, a forgalmukról és a versenytársakkal való találkozóikról.

4 Az információkérésre adott válaszukban az AWA, a Stora és a Copigraph elismerték, hogy részt vettek az önmásolópapír-gyártók között megszervezett többoldalú kartelltalálkozókon. Az AWA, a Stora és a Copigraph különböző dokumentumokat és információkat nyújtott át a Bizottságnak.

5 Ami a Mougeot illeti, 1999. április 14-én kapcsolatba lépett a Bizottsággal, és kijelentette, hogy hajlandó a vizsgálatban együttműködni a Bizottság a kartell ügyek esetében a pénzbírságok alóli mentességről és a pénzbírságok csökkentéséről szóló közleménye (HL 1996. C 207., 4. o.; a továbbiakban: engedékenységi közlemény) alapján. Elismerte egy, az önmásoló papír árának rögzítését célzó kartell létezését, és információval szolgált a Bizottságnak a kartell felépítéséről és többek között azokról a találkozókról, amelyeken a képviselőik részt vettek.

6 2000. július 26-án a Bizottság elindította az eljárást ezen ügyben, és kifogásközlést fogadott el, amelyet 17 vállalkozásnak – köztük az AWA-nak, a Bolloré SA-nak, és leányvállalatának a Copigraphnak, a Carrsnak, a Zicuñaganak, a Divipanak, a Mitsubishi HiTech Paper Bielefeld GmbH-nak (a továbbiakban: MHTP), a korábbi Storának, a Mougeot-nak, a Koehlernek, a Sappinak, a Torraspapelnek és a Zandersnek – küldött meg. E vállalkozások betekintést kaptak a Bizottság vizsgálati aktájának másolatába, amit CD-ROM formájában küldtek meg számukra 2000. augusztus 1-jén.

7 A kifogásközlés valamennyi címzett vállalkozása – a Binda, az International Paper és a Mitsubishi Paper Mills Ltd kivételével – írásban nyújtotta be a Bizottság által felhozott kifogásokra vonatkozó észrevételeit.

8 2001. március 8-án és 9-én tárgyalást tartottak.

9 Miután konzultált a versenykorlátozó magatartásokkal és erőfölénnyel foglalkozó tanácsadó bizottsággal, és tekintettel a meghallgatási tisztviselő végleges jelentésére, a Bizottság 2001. december 20-án az EK-Szerződés 81. cikke és az Európai Gazdasági Térségről (EGT) szóló megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/E‑1/36.212 – önmásoló papír ügy) elfogadta a 2004/337/EK határozatot (HL 2004. L 115., 1. o., a továbbiakban: határozat).

10 A Bizottság a határozat 1. cikkének első bekezdésében megállapítja, hogy tizenegy vállalkozás megsértette az EK 81. cikk és az EGT-megállapodás 53. cikkének (1) bekezdését azzal, hogy az önmásoló papír piacán folytatott megállapodásokban és összehangolt magatartásokban vettek részt.

11 A Bizottság a határozat 1. cikkének második bekezdésében megállapítja, hogy az AWA, a Bolloré, a MHTP, a Koehler, a Sappi, a Torraspapel és a Zanders 1992 januárja és 1995 szeptembere, a Carrs 1993 januárja és 1995 szeptembere, a Divipa 1992 márciusa és 1995 januárja, a Zicuñaga 1993 októbere és 1995 januárja, a Mougeot pedig 1992 májusa és 1995 szeptembere között vett részt a jogsértésben.

12 A határozat 2. cikkében elrendelte, hogy az 1. cikkben hivatkozott vállalkozások vessenek véget az említett cikkben hivatkozott jogsértésnek, ha még nem tették meg, és tartózkodjanak minden olyan megállapodástól és összehangolt magatartástól az önmásoló papírhoz kapcsolódó tevékenységük keretében, amely jogsértés tárgyát képezhetné, illetve a jogsértéssel azonos vagy hasonló hatást váltana ki.

13 A határozat 3. cikkének első bekezdése szerint az érintett vállalkozásokra kiszabott bírságok a következők:

– az AWA esetében: 184,27 millió euró;

– a Bolloré esetében: 22,68 millió euró;

– a Carrs esetében: 1,57 millió euró;

– a Divipa esetében: 1,75 millió euró;

– az MHTP esetében: 21,24 millió euró;

– a Zicuñaga esetében: 1,54 millió euró;

– a Mougeot esetében: 3,64 millió euró;

– a Koehler esetében: 33,07 millió euró;

– a Sappi Ltd esetében: 0 euró;

– a Torraspapel esetében: 14,17 millió euró;

– a Zanders esetében: 29,76 millió euró.

14 A határozat 3. cikkének második bekezdése alapján a bírságokat a határozat kézbesítésétől számított három hónapon belül kell megfizetni. A határozat 3. cikkének harmadik bekezdése úgy rendelkezik, hogy e határidő végétől az Európai Központi Bank által a 2001. december 1-től a fő refinanszírozási műveleteire alkalmazott kamatlábnak, plusz 3,5 százalékpontnak megfelelő kamat, azaz 6,77%-ot automatikusan felszámításra kerül.

15 A határozat 1. és 2. cikkében hivatkozott tizenegy vállalkozás a címzettje a határozatnak.

16 A határozatból kiderül ((77) preambulumbekezdés), hogy a kartellben részt vevő felek közös megállapodással egy olyan általános versenyellenes tervet készítettek, amely lényegében a kartellben résztvevők nyereségességének a növelését célozza kollektív áremelésekkel. A határozat szerint ezen általános terv keretében a kartell fő célkitűzése az áremelésekben és azok végrehajtásának ütemezésében való megállapodás.

17 E célból különböző szinteken szerveztek általános, nemzeti vagy regionális találkozókat. A határozat (89) preambulumbekezdése szerint a kartell általános találkozóit olyan nemzeti vagy regionális találkozósorozat követte, amelynek célja az általános találkozókon egyeztetett áremelések piacról piacra történő végrehajtásának a biztosítása volt. E találkozókon a résztvevők részletes és egyedi információcserét folytattak az áraikról és az eladásaik mértékéről ((97) preambulumbekezdés). Annak érdekében, hogy az egyeztetett áremelések végrehajtását biztosítsák, a kartell bizonyos nemzeti találkozóin értékesítési kvótákat osztottak a résztvevők mindegyikének, és rögzítették azok piaci részesedését ((81) preambulumbekezdés).

18 A Bizottság úgy vélte, hogy az EGT valamennyi főszereplője részt vett a kartell megállapodásokban, és hogy ez utóbbiak megszervezése, irányítása és bátorítása a részt vevő vállalakozások hierarchiájának magas szintjein történt. Egy ilyen típusú kartell létrehozása – természeténél fogva – automatikusan súlyos versenytorzuláshoz vezet ((377) preambulumbekezdés). Tekintettel a vizsgált magatartás természetére, az önmásoló papír piacára gyakorolt konkrét hatására és arra a tényre, hogy az egész közös piacot, a létrehozása után pedig az EGT egészét célozta meg, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a határozattal érintett vállalkozások súlyosan megsértették az EK-Szerződés 81. cikkét és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdését ((404) preambulumbekezdés).

19 A bírság kiindulási összegének a jogsértés súlya szerinti meghatározása céljából, a Bizottság öt csoportba osztotta az érintett vállalkozásokat, az érintett piacon fennálló jelentőségük szerint ((406)–(409) preambulumbekezdés). Annak érdekében, hogy a bírság kellően elrettentő hatású legyen, a Bizottság az így meghatározott kiindulási összeget 100%-kal növelte az AWA, a Bolloré és a Sappi esetében ((410)-(412) preambulumbekezdés). A Bizottság ezt követően – a kiszabott bírságok alapösszegének meghatározása céljából – figyelembe vette az egyes vállalkozások által elkövetett jogsértés időtartamát ((413)-(417) preambulumbekezdés).

20 Súlyosító körülmények címén a Bizottság az AWA ellen kiszabott bírság alapösszegét 50%-kal növelte, mivel az vezető szerepet töltött be a kartellben ((418)-(424) preambulumbekezdés). A Bizottság a jelen ügyben semmilyen enyhítő körülményt nem állapított meg.

21 A Bizottság a végső összegek meghatározásánál figyelembe vette a 17. rendelet 15. cikke (2) bekezdésének rendelkezéseit ((434) preambulumbekezdés), majd alkalmazta az engedékenységi közleményt, amely a bírságok összegének csökkentését indokolta 50%-kal a Mougeot esetében, 35%-kal az AWA esetében, 20%-kal a „Bolloré (Copigraph)”, 10%-kal pedig a Carrs, a MHTP és a Zanders esetében ((435)-(458) preambulumbekezdés).

Eljárás és a felek kérelmei

22 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2002. április 11. és április 18. között benyújtott külön keresetleveleikkel a Bolloré (T‑109/02. sz. ügy), az AWA (T‑118/02. sz. ügy), az MHTP (T‑122/02. sz. ügy), a Koehler (T‑125/02. sz. ügy), a Zanders (T‑126/02. sz. ügy), a Mougeot (T‑128/02. sz. ügy), a Torraspapel (T‑129/02. sz. ügy), a Divipa (T‑132/02. sz. ügy) és a Zicuñaga (T‑136/02. sz. ügy) megindították a jelen eljárásokat.

23 A Bolloré azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– elsődlegesen semmisítse meg a határozat 1., 2. és 3. cikkét olyan mértékben, amennyiben azok a felperest érintik;

– másodlagosan lényegesen csökkentse a Bolloréval szemben a határozat 3. cikke szerint kiszabott bírságot;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

24 Az AWA azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– semmisítse meg, vagy másodlagosan lényegesen csökkentse az AWA-val szemben a határozat szerint kiszabott bírságot;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére;

– hozzon meg az Elsőfokú Bíróság által megfelelőnek tartott minden intézkedést.

25 Az AWA pernyertességének előmozdítása érdekében beavatkozó Belga Királyság azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság lényegesen csökkentse az AWA-val szemben kiszabott bírságot.

26 Az MHTP azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– semmisítse meg a határozat 1. cikkét, amennyiben abból az következik, hogy a felperes 1993. január 1-je előtt részt vett a jogsértésben;

– csökkentse az MHTP-vel szemben kiszabott bírság mértékét;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

27 A Koehler azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– semmisítse meg a határozatot;

– másodlagosan csökkentse a Koehlerrel szemben a határozat 3. cikke szerint kiszabott bírságot;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

28 A Zanders azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– semmisítse meg a határozat 3. cikkét, amely 29,76 millió euró bírságot szab ki a felperessel szemben;

– másodlagosan csökkentse a Zandersszel szemben a határozat 3. cikke szerint kiszabott bírságot;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

29 A Mougeot azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– elsődlegesen semmisítse meg a határozatot;

– másodlagosan lényegesen csökkentse a Bizottság által kiszabott bírságot;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

30 A Torraspapel azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– semmisítse meg a határozat 1. cikkét, amely azt állapítja meg, hogy a felperes 1992. január 1-je és 1993 szeptembere között megsértette az EK‑Szerződés 81. cikkének (1) bekezdését, és következésképpen csökkentse a bírságot;

– lényegesen csökkentse a felperessel szemben a határozat 3. cikke szerint kiszabott bírságot;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére, beleértve a bankgarancia nyújtásához, valamint a bírság egészének vagy részbeni megfizetéséhez kapcsolódó költségeket és kamatokat is.

31 A Divipa azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– semmisítse meg a határozatot, amennyiben az azt állapítja meg, hogy a felperes a spanyol piacot érintő kartellben való részvételén túlmenően egy, az EGT piacának egészét lefedő kartellben is részt vett, és másodlagosan csökkentse a felperessel szemben az e határozattal kiszabott bírságot;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

32 A Zicuñaga azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– elsődlegesen semmisítse meg a határozat 1., 3. és 4. cikkét olyan mértékben, amennyiben azok a felperest érintik;

– másodlagosan csökkentse a Bizottság által kiszabott bírságot az alábbiak szerint:

– semmisítse meg a bírság 10%-kal történt növelését azon indokkal, hogy a jogsértésben való részvétele nem lépi túl az egy évet;

– lényegesen, legalább 60%-kal csökkentse a bírság alapösszegét, különös tekintettel az enyhítő körülmények fennállására;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

33 A Bizottság ezen ügyek mindegyikében a kereset elutasítását kéri, továbbá azt, hogy az Elsőfokú Bíróság a felperest kötelezze a költségek viselésére.

34 A T‑109/02., T‑118/02., T‑122/02., T‑125/02., T‑128/02., T‑132/02. és T‑136/02. sz. egyesített ügyekben az Elsőfokú Bíróság írásban kérdéseket intézett a felperesekhez, amelyekre azok az előírt határidőn belül válaszoltak.

35 A T‑126/02. sz. ügy felperese a 2005. június 14-i levelében – amely tartalmazta a tárgyalásra készített jelentéssel kapcsolatos észrevételeket – tájékoztatta az Elsőfokú Bíróságot a társaság nevében és annak alapító okiratában bekövetkezett változásról, vagyis arról, hogy a Zanders Feinpapiere AG M-real Zanders GmbH-vá alakult (a továbbiakban is Zanders).

36 Az Elsőfokú Bíróság a 2005. június 2., 7., 14., 16. és 21-i tárgyalásokon külön-külön meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit, és az Elsőfokú Bíróság által feltett kérdésekre adott válaszaikat.

37 Miután az Elsőfokú Bíróság minden egyes ügy tárgyalásán arra kérte a feleket, hogy terjesszék be észrevételeiket az összes ügy ítélethozatal végett történő esetleges egyesítéséről, és azok nem emeltek kifogást, az Elsőfokú Bíróság úgy határozott, hogy az ítélethozatal céljából – az eljárási szabályzat 50. cikkével összhangban – egyesíteni kell a jelen ügyeket.

Jogi háttér

38 A felperesek kérelmei a határozat megsemmisítésére és/vagy a bírság törlésére vagy csökkentésére vonatkoznak.

I – A határozat megsemmisítésére irányuló jogalapokról

39 A felperesek – esettől függően – a határozat vagy annak egyes, őket érintő rendelkezései teljes megsemmisítését kérik. E megsemmisítés iránti kérelmek a közigazgatási eljárás lefolytatására vonatkozó eljárási jogalapeken, és a Bizottság egyes vállalkozások jogsértésben való részvételével kapcsolatos megállapításaira és értékeléseire vonatkozó anyagi jogalapeken alapulnak.

A – A közigazgatási eljárás lefolytatására vonatkozó jogalapokról

1. A Bizottság által bizalmasnak minősített dokumentumokhoz a közigazgatási eljárás során való hozzáférés megtagadásából eredő, a meghallgatáshoz való jog megsértésére alapított első jogalapról

a) A felek érvei

40 A Zicuñaga arra hivatkozik, hogy mind a jogirodalomból, mind a 17. rendelet 19. cikkéből az következik, hogy a vizsgálati aktához való teljes hozzáférés eljárási garanciát jelent, amely a védelemhez való jog – többek között a meghallgatáshoz való jog – hatékony gyakorlását hivatott biztosítani. A Zicuñaga hangsúlyozza, hogy e garancia teszi lehetővé, hogy az érintett fél ne csak vitathassa a Bizottság által felhozott terhelő dokumentumokat, hanem azon mentő dokumentumokhoz is hozzáférhessen, amelyek hasznosnak bizonyulnak a saját védelméhez.

41 Mivel bizalmas dokumentumokról van szó, véleménye szerint a Bizottságnak kell az érintett vállalkozás jogos érdekét – a bizalmas jelleg tiszteletben tartása mellett – a védelemhez való joggal összeegyeztetni. Mindazonáltal a Bizottság a végleges határozatban nem hivatkozhat azon dokumentumokra, amelyekkel kapcsolatban az eljárás alá vont vállalkozásnak nem állt módjában észrevételeket tenni. A dokumentum átadásának a közigazgatási eljárás során való a Bizottság részéről történő elutasítása ráadásul a védelemhez való jog megsértését jelentené, amennyiben fennáll annak az esélye, hogy a közigazgatási eljárás eltérő eredménnyel végződhetett volna, amennyiben e dokumentumot az érdekelt félnek átadták volna. A Zicuñaga szerint ebből az következik, hogy a Bizottság által bizalmasnak minősített dokumentumokhoz való hozzáférés megtagadása sértette a felperes védelemhez való jogát.

42 A Bizottság hangsúlyozza, hogy az általa végzett vizsgálat minden szükséges garanciát tiszteletben tart, és semmilyen jogelvet nem sért. Másfelől úgy véli, hogy a Zicuñaga érve elfogadhatatlan, mivel az nem pontosítja, hogy a Bizottság mely terhelő dokumentumokat használta.

b) Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

43 Hangsúlyozni kell először is a Zicuñaga érvelésének kétértelmű jellegét. A kérdéses jogalap címe („A meghallgatáshoz való jog megsértése. A terhelő dokumentumok bemutatásának elmulasztása”) azt sugallja, hogy a felperes csak azt vitatja, hogy a Bizottság elmulasztotta ismertetni a határozatban felhasznált terhelő dokumentumokat a közigazgatási eljárás során. Keresetlevelének más részei felvetik, hogy a felperes arra is rámutat, miszerint az említett eljárás során megtagadták azon dokumentumokhoz való hozzáférést, amelyek állítólag mentő elemeket tartalmaztak.

44 Amennyiben a Zicuñaga azt a tényt kívánja vitatni, hogy a Bizottság a közigazgatási eljárás során nem adta át a határozatban állítólag felhasznált terhelő dokumentumokat, emlékeztetni kell arra – mint ahogy a Bizottság ezt az írásbeli beadványaiban megteszi –, hogy a Zicuñaga egyetlen ilyen jellegű dokumentumot sem határoz meg. Mivel állítása egyáltalán nem megalapozott, ezért azt el kell utasítani.

45 Amennyiben a Zicuñaga azt a tényt bírálja, hogy a Bizottság megtagadta tőle a közigazgatási eljárás során azon dokumentumokhoz való hozzáférést, amelyeket állítólag a saját védelme érdekében hasznosíthatott volna, mivel mentő elemeket tartalmazhattak, emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság – annak érdekében, hogy az érintett vállalkozások hatékonyan meg tudják védeni magukat a kifogásközlésben megfogalmazott kifogásokkal szemben – köteles számukra betekintést nyújtani a vizsgálati iratok teljességébe, más vállalkozások üzleti titkait vagy más bizalmas információkat tartalmazó dokumentumok, valamint a Bizottság belső dokumentumai kivételével (az Elsőfokú Bíróság T‑23/99. sz., LR AF 1998 kontra Bizottság ügyben 2002. március 20-án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑1705. o.] 170. pontja, valamint az idézett ítélkezési gyakorlat).

46 Ezen túlmenően a vállalkozások és a vállalkozások társulásainak az üzleti titkaik védelméhez való jogát kell mérlegelni az iratok összességéhez való hozzáférési jog biztosításával szemben. Ennélfogva, ha a Bizottság úgy véli, hogy vizsgálati aktájának egyes dokumentumai üzleti titkokat vagy más bizalmas jellegű információkat tartalmaznak, el kell készítenie – illetve azon vállalkozásokkal illetve a vállalkozások társulásaival, akiktől a kérdéses dokumentumok származnak, el kell készíttetnie – azok nem bizalmas változatait. Amennyiben az összes dokumentum nem bizalmas változatának elkészítése nehéznek bizonyul, az érintett felek részére egy kellően pontos listát kell adnia a problémát okozó dokumentumokról annak érdekében, hogy lehetővé tegye számukra felmérni annak célszerűségét, hogy betekintést kérjenek-e az egyes dokumentumokba (lásd e tekintetben az Elsőfokú Bíróság T‑30/91. sz., Solvay kontra Bizottság ügyben 1995. június 29-én hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑1775. o.] 88–94. pontját).

47 A jelen ügyben a Zicuñaga írásbeli beadványaiból kiderül, hogy az különösen arra a tényre hivatkozik, miszerint a Bizottság megtagadta tőle a határozat (288) preambulumbekezdésében érintett, azon részletes információkhoz való hozzáférést, amelyek a kartellben érintett vállalkozások – többek között a Zicuñaga – által az említett időszakban az EGT területén végzett országonkénti eladásokra vonatkoznak. A Zicuñaga szerint ezek az információk valószínűleg tartalmaznak olyan elemeket, amelyek lehetővé tették volna számára annak bizonyítását, hogy nem alkalmazott az önmásoló papír európai gyártóival összehangolt árpolitikát.

48 E tekintetben a T‑136/02. sz. ügy iratait alkotó dokumentumok azon listájából, amelyet a Bizottság az Elsőfokú Bíróság által feltett kérdésre adott válaszként bemutatott, kitűnik, hogy a Bizottság a közigazgatási eljárás során a felek rendelkezésére bocsátott egy nem bizalmas jellegű változatot a (288) preambulumbekezdésben érintett információknak megfelelő dokumentumokról, amikor e dokumentumokat nem hozzáférhetőnek minősítették. A Zicuñaga tehát fel tudta mérni annak célszerűségét, hogy betekintést kérjen meghatározott dokumentumokba.

49 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EK‑Szerződés 81. cikkének megsértését megállapító eljárásban a Bizottság nem köteles saját kezdeményezésére hozzáférhetővé tenni azon dokumentumokat, amelyek nem szerepelnek a vizsgálati aktájában, és amelyeket nem áll szándékában terhelő bizonyítékként felhasználni az érintett felek ellen a végleges határozatában. Az a fél, aki a közigazgatási eljárás során tudomást szerez arról, hogy a Bizottság olyan dokumentumokkal rendelkezik, amelyek hasznosak lehetnek a védekezése érdekében, kifejezett kérelmet köteles benyújtani az intézményhez az ezen iratokba való betekintésre vonatkozóan, és ennek a közigazgatási eljárás során való elmulasztása kizárja e joga érvényesítését az esetlegesen a végleges határozat ellen benyújtott megsemmisítés iránti kereset során (az Elsőfokú Bíróság T‑25/95., T‑26/95., T‑30/95–T‑32/95., T‑34/95–T‑39/95., T‑42/95–T‑46/95., T‑48/95., T‑50/95–T‑65/95., T‑68/95–T‑71/95., T‑87/95., T‑88/95., T‑103/95. és T‑104/95. sz., Cimenteries CBR és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2000. március 15-én hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑491. o.] 383. pontja, a továbbiakban: Cement-ügy).

50 A Zicuñaga azonban a közigazgatási eljárás során semmilyen hivatalos kérelmet nem nyújtott be az említett információk bizalmas változatába való betekintésre vonatkozóan. Habár az Elsőfokú Bíróság által feltett kérdésre adott válaszában említést tesz egy ezen információkhoz való betekintésre vonatkozó írásbeli kérelemről, és bemutatja az e kérelem Bizottság részéről történő elutasításáról szóló levelet, meg kell állapítani, hogy e kérelem dátuma 2002. április 3., azaz azt a közigazgatási eljárás lezárása és a határozat meghozatala után nyújtották be. Mivel a Zicuñaga a közigazgatási eljárás során elmulasztott ilyen kérelmet benyújtani, ennélfogva jogvesztés állt be a megsemmisítés iránti keresetre vonatkozóan.

51 Következésképpen el kell utasítani a Zicuñaga által felhozott e jogalapot.

2. A CD-ROM-on közölt vizsgálati aktában nem szereplő dokumentumok átadásának elmulasztása folytán az iratokba való betekintés jogának megsértésére alapított második jogalapról

a) A felek érvei

52 A Koehler kifogásolja, hogy a Bizottság a 2001. augusztus 1-jén a kifogásközlés címzettjei számára CD-ROM-on megküldött vizsgálati akta részét nem képező egyes dokumentumokba nem biztosított számára betekintést. Különösen a kifogásközlés többi címzettjének az arra adott válaszaira hivatkozik, valamint e válaszok mellékleteire, különösen a határozat 365. lábjegyzetében hivatkozott szakértői jelentésre, amelyet az AWA küldött meg a Bizottságnak. A Koehler azt állítja, hogy a kifogásközlésre adott válaszokra történő számos hivatkozás a határozatban azt bizonyítja, hogy a Bizottság a tények elemzésekor és a bírságok megállapításakor e válaszokat alapul vette. Továbbá hozzáfűzi, hogy a Mougeot kifogásközlésre adott válasza bizonyítja, hogy az akta szemmel láthatólag tartalmazott olyan információkat is, amelyek a saját védelme érdekében hasznosak lettek volna.

53 A Bizottság úgy válaszol, hogy ő csak olyan tényekre alapozhat, amelyekkel kapcsolatban az érintett vállalkozások kifejthették álláspontjukat, a kifogásközlésre adott válaszok azonban nem képezik részét a vizsgálati aktának, amelybe biztosítani kell a betekintést. A közigazgatási eljárást lezártnak kell tekinteni e válaszok átvételét követően, és nem folytatható a végtelenségig csak azért, mert minden egyes vállalkozás szeretne állást foglalni a többiek észrevételével kapcsolatban. A Koehler biztosan nem azonosított olyan terhelő bizonyítékot, amelyre a Bizottság a vele szemben emelt kifogását alapozta, anélkül hogy az az álláspontját e tekintetben kifejthette volna.

b) Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

54 A Koehler érvelése két szempontból értelmezhető. Egyrészt, egyes dokumentumokat, amelyek nem szerepeltek azon vizsgálati aktában, amelybe a Koehler betekintést nyert, a Bizottság terhelő bizonyítékként használt fel a határozatban, anélkül hogy a Koehler a közigazgatási eljárás során azokba betekinthetett volna, és nyilatkozhatott volna azokkal kapcsolatban. Másrészt a Bizottság nem adott át a Koehlernek olyan dokumentumokat, amelyek mentő bizonyítékokat tartalmazhattak, és amelyek nem képezték részét annak a vizsgálati aktának, amelybe a Koehler betekintést nyert. E két pontot külön-külön kell elemezni.

55 Mivel elsősorban azon állítólagos terhelő bizonyítékok közzétételének elmulasztásáról van szó, amelyeket nem tartalmazott az a vizsgálati akta, amelybe a Koehler betekintést nyert, elsődlegesen arra kell emlékeztetni, hogy valamely dokumentum csak akkor tekinthető a felperessel szembeni terhelő dokumentumnak, amennyiben azt a Bizottság azon jogsértés megállapításának alátámasztására használta, amelyben e felperes fél részt vett (a Cement-ügy 284. pontja).

56 Mivel azok a dokumentumok, amelyekről a közigazgatási eljárás során nem tájékoztatták az érintett feleket nem tekinthetők megengedhető bizonyítéknak (lásd e tekintetben a Bíróság C‑62/86. sz., AKZO kontra Bizottság ügyben 1991. július 3-án hozott ítéletének [EBHT 1991., I‑3359. o.] 21. pontját, az Elsőfokú Bíróság T‑11/89. sz., Shell kontra Bizottság ügyben 1992. március 10-én hozott ítéletének [EBHT 1992., II‑757. o.] 55. és 56. pontját és a T‑13/89. sz., ICI kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének [EBHT 1992., II‑1021. o.] 34. és 35. pontját), amennyiben bebizonyosodik, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban olyan dokumentumokra támaszkodott, amelyek nem képezik részét a vizsgálati aktának, és azokról nem tájékoztatta a felperes feleket, el kell utasítani az említett dokumentumokat mint bizonyítékokat (a Cement-ügy 382. pontja, lásd e tekintetben a Bíróság 107/82. sz., AEG kontra Bizottság ügyben 1983. október 25-én hozott ítéletének [EBHT 1983., 3151. o.] 24–30. pontját, a fenti 46. pontban hivatkozott Solvay kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 57. pontját, valamint a fent említett ICI kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 36. pontját).

57 Ebből következik, hogy ha a Bizottság az EK 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazására vonatkozó eljárásban a jogsértés megállapítása érdekében a kifogásközlésre adott válasz valamely szakaszára vagy az e válaszhoz csatolt mellékletre kíván támaszkodni, az ezen eljárásban érintett más feleknek is lehetőséget kell biztosítani, hogy e bizonyítékkal kapcsolatos álláspontjukat kifejthessék. (lásd e tekintetben a fenti 56. pontban hivatkozott AKZO kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 21. pontját, a fenti 56. pontban hivatkozott Shell kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 55. pontját, és a fenti 56. pontban hivatkozott ICI kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 34. pontját).

58 A jelen ügyben a felperes a keresetlevelében általánosságban azt állítja, hogy „tekintettel a lábjegyzetekben történt számos utalásra, semmi kétség afelől, hogy a Bizottság az eljárásban felhasználta a többi fél észrevételeit mind a tényállásának az alátámasztására, mind a bírság összegének kiszámítása során”. Egy ilyen általános állítás azonban nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy konkrétan mely dokumentumokat használta fel állítólag terhelő bizonyítékként a Koehler ellen a határozatban. A tárgyaláson a Koehler egyébként elismerte, hogy nincsen olyan terhelő dokumentum, amelybe nem nyert betekintést.

59 Mivel másodsorban olyan mentő bizonyítékok átadásának állítólagos elmulasztásáról van szó, amelyeket nem tartalmazott azon vizsgálati akta, amelybe a Koehler betekintést nyert, a Koehler a többi címzett kifogásközlésre adott válaszaira, valamint e válaszok mellékleteire hivatkozik. Mindazonáltal nem bizonyítja azt, hogy kifejezetten kérte volna a Bizottságot e bizonyítékok közzétételére, sőt a tárgyaláson azt is elismerte, hogy nem nyújtott be kérelmet e dokumentumokba való betekintésre vonatkozóan. A Koehler tehát nem vitathatja azt a tényt az Elsőfokú Bíróság előtt, hogy nem tekinthetett be e dokumentumokba (lásd e tekintetben a Ciment-ítélet 383. pontját, lásd még a fenti 49. pontot).

60 Kiegészítésképpen, a Koehler nem bizonyította, hogy ha betekinthetett volna a kifogásközlés többi címzettjének a kifogásközlésre adott válaszaiba és azok mellékleteibe, olyan érvekre tudott volna hivatkozni, amellyel a határozat elért eredményét befolyásolhatta volna (lásd e tekintetben a Bíróság 30/78. sz., Distillers kontra Bizottság ügyben 1980. július 10-én hozott ítélet [EBHT 1980., 2229. o.] 26. pontját, valamint az Elsőfokú Bíróság T‑7/90. sz., Kobor kontra Bizottság ügyben 1990. november 27-én hozott ítélet [EBHT 1990., II‑721. o.] 30. pontját).

61 Először is, az AWA által a kifogásközlésre adott válaszához mellékelt szakértői jelentéssel kapcsolatban, mivel a Koehler az említett jelentésre történő hivatkozással olyan dokumentumot határoz meg, amelyet nem tartalmazott azon vizsgálati akta, amelybe az betekintett, és amely hasznos lehetett volna a védekezéséhez, a határozatból ((390), (392) és (396) preambulumbekezdés) az következik, hogy a Bizottság kifejezetten elutasította azokat az érveket, amelyek a jogsértés piacra gyakorolt konkrét kihatásának állítólagos elmaradására vonatkoznak, és amelyekre az AWA a közigazgatási eljárás során e jelentés alapján hivatkozott. Ennélfogva nem elfogadható a Koehler azon tényre alapozott érve, miszerint e jelentésbe való betekintés elmaradása a közigazgatási eljárás során a védelmét hátrányosan érintette.

62 A Mougeot kifogásközlésre adott válaszával kapcsolatban a Koehler válaszában azt állítja, hogy az említett válasz rámutat arra, hogy a vizsgálati akta szemmel láthatólag tartalmazott hasznos információkat a védelméhez. E tekintetben a válasznak a határozat (293) preambulumbekezdésében hivatkozott szakaszára hivatkozik, amelyben a Mougeot – visszatérve a Bizottság előtt egy korábban tett nyilatkozatára – azt állítja, hogy „a [kifogásközlés] nem bizonyítja, hogy az AEMCP [Association of European Manufacturers of Carbonless Paper] találkozói a szövetség 1993 szeptemberében történt átszervezése előtt keretet biztosítottak volna az összejátszásra irányuló mechanizmusoknak”. A Bizottság a határozat (295) preambulumbekezdésében ugyanakkor kifejezetten elutasítja ezt az érvet, és kiemeli, hogy a Sappi, a Mougeot és az AWA nyilatkozatai, együttesen tekintve, bizonyítják, miszerint a kartell általános találkozói legkésőbb 1992-ben kezdődtek. A határozat (112) és (113) preambulumbekezdésére hivatkozva hozzáfűzi továbbá, hogy a Sappi által nyújtott bizonyítékok megerősítik, hogy létezett összejátszás az AEMCP (Európai Önmásolópapír-gyártók Egyesülete) találkozóin, illetve ez ezen találkozók alkalmával tartott megbeszéléseken 1993 szeptembere előtt. A Mougeot kifogásközlésre adott válaszának Koehler által hivatkozott szakasza – ez utóbbi állításával szemben – nem bizonyítja tehát, hogy a kifogásközlésre adott válaszok és az azokhoz mellékelt dokumentumok lehetővé tették volna e vállalkozásnak, hogy olyan érvekre hivatkozzon, amelyek a közigazgatási eljárás eredményét befolyásolhatták volna.

63 Tekintettel a fenti észrevételek összességére e jogalapot el kell utasítani.

3. A védelemhez való jog és a kontradiktórius eljárás elvének a kifogásközlés és a határozat közötti összhang hiányából eredő megsértésére alapított harmadik jogalapról

a) A felek érvei

64 A Bolloré azt állítja, hogy a Bizottság a kifogásközlés szakaszában csakis amiatt állapította meg a Bolloré jogsértésben való részvételét, hogy az anyavállalat felelősséggel tartozik a leányvállalata, a Copigraph személyes cselekedeteiért. Ellenben a határozat e tekintetben új kifogást tartalmaz a Bolloréval szemben, amely a Bollorénak a kartellben való személyes és önálló közreműködésén alapul. A Bolloré fenntartja, hogy a Bizottság megsértette a védelemhez való jogát, mivel nem tették lehetővé számára, hogy a közigazgatási eljárás során e kifogással kapcsolatban állást foglaljon.

65 A Bizottság vitatja, hogy a határozatban a Bolloré jogsértésben való személyes közreműködéséből indul ki. A felperesnek azon indokkal tudják be a leányvállalata cselekedeteit, mivel ez utóbbival egyetlen vállalkozást alkot. Ennélfogva e jogalap csak akkor fogadható el, ha bizonyítanák, hogy a felperesnek ezen indokkal felrótt jogsértés nem szerepel a kifogásközlésben, vagy ha a Bizottság a határozatban olyan tényekre alapozta az értékelését, amelyekkel kapcsolatban a Bolloré a pert megelőző eljárásban nem tudta kifejteni álláspontját. Márpedig ez az eset nem áll fenn.

b) Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

66 E ponton emlékeztetni kell arra, hogy a védelemhez való jog tiszteletben tartása minden olyan eljárásban, amely szankció kiszabásához vezethet, a közösségi jog alapelvét képezi, amelyet a közigazgatási eljárás során is biztosítani kell. Ezen elv azt követeli meg, hogy az érintett vállalkozásnak lehetősége legyen kifejteni álláspontját a Bizottság által állított tényállás, kifogások és körülmények valószerűségéről és jelentőségéről (az Elsőfokú Bíróság T‑5/00. és T‑6/00. sz., Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied et Technische Unie kontra Bizottság egyesített ügyekben 2003. december 16-án hozott ítélet [EBHT 2003., II‑5761. o.] 32. pontja, valamint a hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

67 Továbbá az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a kifogásközlésnek tartalmaznia kell a kifogások megfelelően egyértelműen megfogalmazott, akár összefoglaló jellegű leírását, hogy lehetővé tegye az érdekeltek számára azt, hogy ténylegesen megismerhessék azokat a magatartásokat, amelyeket a Bizottság részükről kifogásol. A kifogásközlés ugyanis csak ennek a követelménynek a teljesítésével láthatja el a közösségi rendeletekben előírt azon feladatát, hogy a vállalkozások és vállalkozások társulásai megismerjenek mindent, ami a megfelelő védekezésükhöz szükséges, még a Bizottság végleges határozatának meghozatala előtt (a Bíróság C‑89/85., C‑104/85., C‑114/85., C‑116/85., C‑117/85. és C‑125/85–C‑129/85. sz., Ahlström Osakeyhtiö és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1993. március 31-én hozott ítéletének [EBHT 1993., I‑1307. o.] 42. pontja és az Elsőfokú Bíróság T‑352/94. sz., Mo och Domsjö kontra Bizottság ügyben 1998. május 14-én hozott ítéletének [EBHT 1998., II‑1989. o.] 63. pontja).

68 Ezenkívül a védelemhez való jog megsértését a közigazgatási eljárás során a Bizottság által a kifogásközlésben és a határozatban felhozott kifogások fényében kell vizsgálni (az Elsőfokú Bíróság T‑36/91. sz. ICI kontra Bizottság ügyben 1995. június 29-én hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑1847. o.] 70. pontja, valamint a fenti 46. pontban hivatkozott Solvay kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 60. pontja). E körülmények között a védelemhez való jog megsértésének megállapítása azt feltételezi, hogy a kifogást, amelyről a vállalkozás azt állítja, hogy a kifogásközlésben nem rótták fel neki, a Bizottság állapította meg a megtámadott határozatban.

69 Tekintettel az előző három pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatra, a jelen ügyben először is meg kell bizonyosodni arról, hogy a Bizottság milyen alapon állapította meg a határozatban a Bolloré felelősségét a jogsértés vonatkozásában. A releváns információk a határozat (353)–(356) preambulumbekezdésében szerepelnek (II. rész [Jogi értékelés], 2.3. pont [2. jogsértésben való felelősség] [Copigraph és Bolloré]).

70 E preambulumbekezdések a következőket mondják ki:

„(353) A Copigraph a jogsértés időtartama alatt a [Bolloré] (korábban Bolloré Technologies SA) egyszemélyes leányvállalata volt, majd az AWA 1998 novemberében megvásárolta. A Copigraph 2000. február 2-án fejezte be a tevékenységét 2000. december 30-i hatállyal. A Bolloré úgy véli, hogy ő nem tehető felelőssé a Copigraph magatartásáért, hiszen ez utóbbi teljes gazdasági autonómiával rendelkezett. A Bolloré szerint ez az autonómia az alábbi tényezőkből következik: a Copigraph és a Bolloré vezetése teljesen különálló volt, a Copigraph saját infrastruktúrával rendelkezett, és kereskedelmi politikája független volt, ugyanis alapanyag-szükségletének gyakorlatilag 35%-át nem a Bolloré csoporton belül szerezte be, hanem annak egyik versenytársától.

(354) A Copigraph a Bolloré »[S]peciális papírok« részlegéhez tartozott, aminek a vezetője [V. úr] akkoriban ezzel párhuzamosan a Copigraph ügyvezető igazgatói posztját is betöltötte. Ezen túlmenően a Copigraph akkori kereskedelmi igazgatója, [J. B. úr] 1994-től a Thonon papírgyárnál értékesítési feladatokat látott el. A [Bolloré] tehát szükségszerűen tudott leányvállalata kartellben való részvételéről.

(355) Bizonyítékok is léteznek arra vonatkozóan, hogy az anyavállalat [Bolloré] közvetlenül vett részt a kartell tevékenységeiben. A Bolloré tagja volt az AEMCP‑nek, amelynek a hivatalos találkozói 1992 januárja és 1993 szeptembere között keretet biztosítottak a kartelltalálkozóknak. A Bolloré képviselője [V. úr], a [S]peciális papírok részlegének vezetője a Copigraph kereskedelmi igazgatójával együtt vett részt e kartelltalálkozókon. [V. úr] a francia piaccal foglalkozó 1993. október 1-jén megtartott kartelltalálkozón is részt vett. A kartell összes későbbi olyan találkozóján, ahol a Copigraph képviselőit egyénileg beazonosították, jelen volt a Copigraph kereskedelmi igazgatója. E találkozók mindegyikére 1994-ben került sor, és mint az már említésre került, a Copigraph kereskedelmi igazgatója ezzel párhuzamosan értékesítési pozíciót töltött be a Bollorénál.

(356) Ezen az alapon a Bizottság úgy véli, hogy a Bollorét a kartell vonatkozásában felelőssé kell tenni a meghatározott időtartam alatt tanúsított, nemcsak a saját, hanem a Copigraph magatartásáért is.”

71 A határozat fent hivatkozott kivonatából az következik, hogy a Bollorénak azon indokkal tudható be a jogsértésért való felelősség, hogy egyrészt felelős a leányvállalatának, a Copigraph-nak a kartellben való részvételéért, másrészt, hogy bizonyítékok léteznek a kartell tevékenységeiben való közvetlen közreműködéséről.

72 A Bolloré nem vitatja azt, hogy a kifogásközlés lehetővé tette számára, hogy megértse és állást foglaljon arról a tényről, miszerint az említett kifogásközlésben a Bizottság neki tudta be a jogsértést, mivel a jogsértés időszakában 100%-os anyavállalatként a tulajdonában lévő Copigraph kartellben való részvételéért ő a felelős. A kifogása arra vonatkozik, hogy a Bizottság a kifogásközlésben nem közölte, hogy a kartelltevékenységekben való közvetlen közreműködése miatt is jogsértést ró fel vele szemben.

73 A kifogásközlés vonatkozó részei a 240–245. és 248. pontban szerepelnek (II. rész [Jogi értékelés], B. pont [A versenyszabályok alkalmazása], 8. [A jogsértés miatti felelősség]).

74 Először is emlékeztetni kell arra, hogy a kifogásközlés e pontjaiban a Bizottság semmilyen említést nem tesz a Bolloré kartellben való közvetlen közreműködéséről, eltérően a kifogásközlésben hivatkozott más anyavállalatokra – mint az AWA és a Torraspapel – vonatkozó utalásoktól, amelyek esetében a Bizottság megemlíti, hogy az AWA „az Arjo Wiggins »Carbonless Paper Operation« részlege révén közvetlenül és önállóan vett részt a titkos kartellben”, míg a Torraspapelt illetően azt, hogy „léteznek bizonyítékok is, amelyekből az következik, hogy az anyavállalat közvetlenül vett részt a kartelltevékenységekben”.

75 Ezt követően – amint azt a Bolloré jogosan hangsúlyozza – a kifogásközlés 243. pontjából kiderül, hogy a Bizottság kétféle esetet különböztetett meg:

„Ami az anya- és leányvállalatok közötti kapcsolatokat illeti, a Bizottság az alábbi kifogásközlést az anyavállalatnak intézi, amennyiben

– két vagy több leányvállalata vett részt a jogsértésben,

– az anyavállalat közreműködött a jogsértésben.

A leányvállalat részvételének más eseteiben a kifogásközlést a leányvállalatnak és az anyavállalatnak küldte.”

76 A Bolloré és a Copigraph alkotta csoporttal kapcsolatban a kifogásközlést nemcsak a Bollorénak, hanem a Copigraphnak is megküldték, amely tekintettel a kifogásközlés 243. pontjában hivatkozott szempontokra megerősítette a Bollorét abban a feltételezésében, hogy a Bizottság a kifogásközlés szakaszában nem tekinti a Bollorét – a csoport anyavállalatát – közvetlenül is érintettnek a jogsértésben.

77 A kifogásközlés alapján tehát meg kell állapítani, hogy a Bizottság a Bolloré jogsértés miatti felelősségét kizárólag a tény miatt rója fel neki, hogy a jogsértés idején a Bolloré és 100%-os tulajdonában lévő leányvállalata, a Copigraph alkotta csoport anyavállalataként felelősséget kell vállalnia a Copigraph jogellenes magatartásáért. A kifogásközlés értelmezésekor a Bolloré nem sejthette, hogy a Bizottság a Bolloré jogsértés miatti felelősségének megállapítását annak kartelltevékenységekben való közvetlen közreműködésével is alá kívánja támasztani, amint azt a határozatban teszi.

78 Hozzá kell fűzni, hogy a határozat (355) preambulumbekezdésében a Bizottság által említett tények, amelyek annak a Bolloré jogsértésben való közvetlen közreműködésére vonatkozó elméletét hivatottak alátámasztani – mint a Bolloré AEMCP-ben való tagsága és abban V. és J. B. urak általi képviselete több kartelltalálkozón –, nem szerepeltek a kifogásközlésben. Még ha a Bizottság érvelésével összhangban elfogadjuk is, hogy a Bolloré AEMCP-beli tagsága kiderül a kifogásközléshez mellékelt dokumentumokból, meg kell állapítani, hogy a Bizottság csak a Copigraphot említi az AEMCP tagjai között, a Bollorét egyszer sem. Ami V. és J. B. urakat illeti, a kifogásközlés rájuk nem a Bolloré, hanem mindig a Copigraph képviselőiként hivatkozott a kartelltalálkozókon. Ezen túlmenően a kifogásközlés egyetlen szakaszában sem említi a Bizottság a Bollorét az ilyen találkozókon képviselt vállalkozások között.

79 Ennélfogva a kifogásközlés nem tette lehetővé a Bolloré számára, hogy tudomást szerezzen a jogsértésben való közvetlen közreműködésére alapított kifogásról, sem azokról a tényekről, amelyekre a Bizottság e kifogás alátámasztására hivatkozott a határozatban, ily módon a Bolloré – mint az a kifogásközlésre adott válaszának olvasatából kiderül – a közigazgatási eljárás során nem tudta megfelelően biztosítani a saját védelmét e kifogás és e tények vonatkozásában.

80 Ugyanakkor hangsúlyozni kell, hogy még akkor is, ha a határozat olyan új ténybeli, illetve jogi állításokat tartalmaz, amelyek tárgyában az érintett vállalkozásokat nem hallgatták meg, a megállapított hiba e tekintetben csak akkor jár a határozat megsemmisítésével, ha az érintett állításokat nem lehet kellőképpen bizonyítani a határozatban hivatkozott azon többi elem alapján, amelyekkel kapcsolatban az érintett vállalkozásoknak módjukban állt kifejteni álláspontjukat (az Elsőfokú Bíróság T‑191/98., T‑212/98–T‑214/98. sz., Atlantic Container Line és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2003. szeptember 30-án hozott ítélet [EBHT 2003., II–3275. o.] 196. pontja, lásd e tekintetben az Elsőfokú Bíróság T‑86/95. sz., Compagnie générale maritime és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet [EBHT 2002., II–1011. o.] 447. pontját is). A Bolloré védelemhez való jogának megsértése egyébként csak akkor érintheti a határozat érvényességét a Bolloré vonatkozásában, ha a határozatot egyedül a Bolloré jogsértésben való közvetlen közreműködésével támasztották alá (lásd e tekintetben a fenti 67. pontban hivatkozott Mo och Domsjö kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 74. pontját). Ebben az esetben a határozatban szereplő azon új kifogás, amelyet a Bolloré kartelltevékenységekben való közvetlen közreműködésére alapítottak, nem tartható fenn, így ez utóbbinak nem róható fel a jogsértés miatti felelősség.

81 Ellenben, ha az érdemi vizsgálat (lásd az alábbi 123–150. pontot) során bebizonyosodik, hogy a Bizottság helyesen tette a Bollorét leányvállalata, a Copigraph kartellben való részvételéért felelőssé, a Bizottság által elkövetett jogsértés nem elegendő a határozat megsemmisítésének indokolásához, mert az nem tudta volna jelentősen befolyásolni az intézmény által elfogadott rendelkező részt (lásd e tekintetben az Elsőfokú Bíróság T‑126/99. sz., Graphischer Maschinenbau kontra Bizottság ügyben 2002. május 14-én hozott ítélet [EBHT 2002., II‑2427. o.] 49. pontját, valamint a T‑209/01. sz., Honeywell kontra Bizottság ügyben 2005. december 14-én hozott ítélet [az EBHT-ban még nem tették közzé] 49. pontját). Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis, ha valamely határozat egyes elemei önmagukban is a jogilag megkövetelt módon alátámasztják e határozatot, akkor a határozat alapját képező többi elemet érintő hibák semmi esetre sem érinthetik annak rendelkező részét (az Elsőfokú Bíróság T‑87/05. sz., EDP kontra Bizottság ügyben 2005. szeptember 21-én hozott ítélet [EBHT 2005., II‑3745. o.] 144. pontja, lásd e tekintetben még a Bíróság C‑302/99. P. és C‑308/99. P. sz. Bizottság és Franciaország kontra TF1 ügyben 2001. július 12-én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑5603. o.] 26–29. pontját).

4. A védelemhez való jognak, a tisztességes eljáráshoz való jognak és az ártatlanság vélelme elvének a megsértésére alapított negyedik jogalapról

a) A felek érvei

82 A Zicuñaga elsősorban azt állítja, hogy a Bizottság megsértette az ártatlanság vélelmének elvét azzal, hogy a kartellben való részvételét egyszerű feltételezés és közvetett nyilatkozatok alapján állapította meg. Előadja, hogy a pontatlan vagy nem teljes információk nyújtása esetén az egyértelmű szankciók hiánya arra ösztönözheti a vállalkozásokat, hogy a Bizottságnak rekonstruált és torz információkat adjanak át annak érdekében, hogy az együttműködésüket felértékeljék. A Zicuñaga hozzáfűzi, hogy a vállalkozások kezdetben csak akkor reménykedhettek a Bizottság engedékenységében, ha döntő bizonyítékokat szolgáltattak, ezt követően a Bizottság enyhített az álláspontján.. Azt állítja, hogy ilyen körülmények között a Sappi nyilatkozatait elővigyázatosan kell kezelni, és csak akkor tekinthetők megbízhatónak, ha azokat más bizonyítékokkal alátámasztják.

83 A Zicuñaga másodsorban arra hivatkozik, hogy a Bizottság nem alapozhatja megállapításait olyan személy tanúvallomására, akinek a személyazonossága nem ismert, mert így a védelemhez való jogot azzal sérti meg, hogy a tanú meghallgatásának keretében nem teszi lehetővé állításainak megcáfolását. Az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatára hivatkozva a Zicuñaga úgy véli, hogy elengedhetetlen a tanúnak az állításaival való szembesítése annak érdekében, hogy felmérjék a tanúvallomás és az érintett személy hitelességét, továbbá hogy lehetőséget biztosítsanak a vádlottnak a terhelő tanúvallomás elleni fellebbezésre, valamint arra, hogy a tanúvallomást tevő személyt a kihallgatásakor vagy a későbbiekben kikérdezze.

84 A Bizottság vitatja azon bizonyítékok egyszerű feltételezéseknek vagy közvetett nyilatkozatoknak való minősítését, amelyre a Zicuñaga jogsértésben való részvételének megállapításában támaszkodik. Hangsúlyozza, hogy a közösségi bíróságok soha nem vonták kétségbe az engedékenységi közlemény jogszerűségét, sem a vállalkozások által e jogcímen tett nyilatkozatok bizonyító erejét. A 17. rendelet másrészt nem írja elő annak a lehetőségét, hogy a tanúkat a közigazgatási eljárás során kikérdezzék, és a felperes e tekintetben semmilyen kérelmet nem nyújtott be az Elsőfokú Bírósághoz.

b) Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

85 Amennyiben ezzel az érveléssel a Zicuñaga a be nem azonosított személyek azon nyilatkozatainak bizonyító erejét tagadja, amelyekkel a Bizottság a Zicuñaga ellen, a határozatban megfogalmazott kifogásait támasztja alá, az említett érvelést a későbbiekben érdemben kell megvizsgálni, hogy ellenőrizzék, e kifogásokat megfelelően alátámasztották‑e.

86 Amennyiben a megvizsgált érvelés a védelemhez és a tisztességes eljáráshoz való jog megsértésére is hivatkozik – miszerint a Bizottság a Zicuñagara vonatkozó megállapításának alátámasztására hivatott nyilatkozatok szerzője vagy szerzői személyazonosságának kifogásközlésben történő megnevezésének elmaradása megakadályozta a Zicuñagat abban, hogy a igazgatási eljárás során az említett szerző vagy szerzők kihallgatását kérve vitassa e megállapításokat –,emlékeztetni kell arra, hogy az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény (EJEE) 6. cikke 3. bekezdésének d) pontja úgy rendelkezik, hogy „minden gyanúsított személynek joga van arra […] kérdéseket intézzen vagy intézhessen a vád tanúihoz, és kieszközölhesse a mentő tanúk megidézését és kihallgatását ugyanolyan feltételek mellett, mint ahogy a vád tanúit megidézik, illetve kihallgatják”, az állandó ítélkezési gyakorlatból ugyanakkor kiderül, hogy a Bizottság az EJEE 6. cikke értelmében nem bíróság (a Bíróság 209/78–215/78. és 218/78. sz., Van Landewyck és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1980. október 29-én hozott ítélet [EBHT 1980., 3125. o.] 81. pontja, valamint a 100/80–103/80. sz., Musique diffusion française és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1983. június 7-én hozott ítélet [EBHT 1983., 1825. o.] 7. pontja). A 17. rendelet 15. cikkének (4) bekezdése egyébként kifejezetten úgy rendelkezik, hogy a Bizottság versenyjogi jogsértésért bírságot kiszabó határozatai nem büntetőjogi jellegűek (az Elsőfokú Bíróság T‑83/91. sz., Tetra Pak kontra Bizottság ügyben 1994. október 6–án hozott ítélet [EBHT 1994., II–755. o.] 235. pontja).

87 Mindazonáltal a Bizottságnak a közigazgatási eljárás során tiszteletben kell tartania a közösségi jog általános elveit (a fenti 86. pontban hivatkozott Musique diffusion française és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 8. pontja). Ugyanakkor hangsúlyozni kell, hogy a Bizottság egyrészt – bár meghallgathat természetes vagy jogi személyeket, amennyiben azt szükségesnek véli – nem rendelkezik azzal a joggal, hogy a terhelő tanúkat azok beleegyezése nélkül megidézze, másrészt pedig az a tény, hogy a közösségi versenyjog rendelkezései nem teszik kötelezővé a Bizottság számára olyan mentő tanúk megidézését, akiknek a tanúvallomását indítványozták, nem ellentétes a fent nevezett elvekkel (az Elsőfokú Bíróság T‑9/99. sz. HFB és társai kontra Bizottság ügyben 2002. március 20-án hozott ítélet [EBHT 2002., II–1487. o.] 392. pontja).

88 A jelen ügyben egyébként a Zicuñaga semmiféle olyan információt nem szolgáltat, amelyből kiderül, hogy a közigazgatási eljárás során részletes adatokat kért volna a Bizottságtól azon személyek azonosításával kapcsolatban, akik a kifogásközlésben a Zicuñagaval kapcsolatban megfogalmazott kifogások alátámasztására vonatkozó, a Bizottság által említett nyilatkozatokat tették, és hogy kérte volna e személyek saját jelenlétében történő meghallgatását. Továbbá nem bizonyította, hogy kérte volna a közigazgatási eljárás során mentő tanúk megidézését és meghallgatását.

89 A fentiekre tekintettel e jogalapot el kell utasítani, amennyiben az a védelemhez és a tisztességes eljáráshoz való jog megsértésére vonatkozik. Amennyiben ez a Bizottság által a Zicuñagával szemben a határozatban megfogalmazott kifogások alátámasztására felhozott bizonyítékok bizonyító erejét vitatja, érvelését érdemben kell megvizsgálni.

5. Az ügy vizsgálata során a gondos ügyintézés elvének és a határozat indokolásának a megsértésére alapított ötödik jogalapról

a) A felek érvei

90 A Zanders azt kifogásolja, hogy a Bizottság csak az ügy terhelő körülményeit vizsgálta meg. Azt állítja, hogy a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie az általa 2000 decemberében és 2001 márciusában a kartell megszüntetésében játszott meghatározó szerepével kapcsolatban a Bizottság részére átadott adatokat, illetve kiegészítő vizsgálatokat kellett volna lefolytatnia, amennyiben ezen adatok bizonyító erejével kapcsolatban kételye merült fel. Arra a tényre is rámutat, hogy a Bizottság nem vette figyelembe az általa 2001 márciusában azzal a céllal benyújtott szakértői jelentést, hogy bizonyítsa a kartell létrehozására irányuló kísérleteknek az árakra gyakorolt jelentéktelen, sőt nem létező hatását. A határozat ezenkívül nem tartalmazza e két bizonyíték figyelmen kívül hagyásának semmilyen indokolását. Sőt, egyetlen olyan szakaszt sem tartalmaz, amely a Zanders egyéni szerepét vizsgálja.

91 A Bizottság azt állítja, hogy a Zanders nem támasztja alá azon állítását, amely szerint fontos szerepet játszott a jogsértés megszüntetésében. Az ármegállapodásoknak a piacra gyakorolt hatását illetően a Bizottság – a jogsértés konkrét hatásainak vizsgálata keretében – egy egész szakaszt szánt ennek a határozatban ((382)–(402) preambulumbekezdés). A határozat teljes mértékben tiszteletben tartja az indokolási kötelezettséget azzal, hogy a felperes magatartását másik öt vállalkozáséval együtt vizsgálja a (263)–(271) preambulumbekezdésben. A Zanders egyébként a kifogásközlésre adott válaszában nem állította, hogy kizárólag passzív szerepet játszott volna.

b) Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

92 Emlékeztetni kell arra, hogy a jelen ügyhöz hasonló esetekben, amelyekben az intézmények mérlegelési jogkörrel rendelkeznek annak érdekében, hogy képesek legyenek feladataik ellátására, a közösségi jogrendben biztosított garanciák közigazgatási eljárásokban való tiszteletben tartása még inkább alapvető jelentőségű; mivel e garanciák között szerepel nevezetesen a hatáskörrel rendelkező intézmény azon kötelezettsége, hogy gondosan és pártatlanul vizsgálja meg az adott eset összes lényeges körülményét (a Bíróság C‑269/90. sz., Technische Universität München ügyben 1991. november 21-én hozott ítélet [EBHT 1991., I–5469. o.] 14. pontja, az Elsőfokú Bíróság T‑44/90. sz., La Cinq kontra Bizottság ügyben 1992. január 24-én hozott ítélet [EBHT 1992., II–1. o.] 86. pontja, valamint a T‑528/93., T‑542/93., T‑543/93. és T‑546/93. sz., Métropole télévision és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1996. július 11-én hozott ítélet [EBHT 1996., II–649. o.] 93. pontja).

93 Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint egyébként az EK 253. cikkben megkövetelt indokolásnak világosan és félreérthetetlenül fel kell tüntetnie a kifogásolt jogi aktust elfogadó közösségi hatóság érvelését, úgy, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott intézkedés indokait, és a hatáskörrel rendelkező bíróság gyakorolhassa felülvizsgálatát. Az indokolási kötelezettséget az adott esetben fennálló körülmények alapján kell értékelni, többek között a jogi aktus tartalma, a felhozott indokok jellege, valamint a címzetteknek vagy egyéb, a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett személyeknek a magyarázatokhoz fűződő érdekei alapján (a Bíróság C‑367/95. P. sz., a Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben 1998. április 2-án hozott ítélet [EBHT 1998., I‑1719. o.] 63. pontja, valamint az Elsőfokú Bíróság T‑16/99. sz., Lögstör Rör kontra Bizottság ügyben 2002. március 20-án hozott ítélet [EBHT 2002., II‑1633. o.] 368. pontja).

94 E tekintetben meg kell állapítani, hogy a határozat világosan és félreérthetetlenül ismerteti a Bizottság érvelését, és lehetővé teszi a Zanders számára, hogy megismerhesse a meghozott intézkedés indokait, és hogy az Elsőfokú Bíróság gyakorolhassa felülvizsgálatát. A határozat (263)–(271) preambulumbekezdésében a Bizottság a Zanders kartellben való részvételét az AWA, a Koehler, a Sappi, a Stora és a Torraspapel részvételével együtt vizsgálja.

95 A Zanders különösen azzal érvel, hogy a jogsértés megszüntetésében betöltött szerepét és az általa benyújtott szakértői jelentést nem vették figyelembe.

96 Ami a Zandersnek a jogsértés megszüntetésében betöltött szerepét illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a kifogásközlésre adott 2000. december 12-i válaszában a Zanders az International Paper elnök-vezérigazgatójának a csoport összes alkalmazottjának címzett 1996. április 1-jei levelére hivatkozott, amely levélben azon tényre hívja fel a alkalmazottak figyelmét, hogy a csoport rendkívül nagy jelentőséget tulajdonít az ügyfelekkel, a kereskedelmi partnerekkel, a közigazgatással és más szervekkel való kapcsolattartás keretében a törvények és az etika tiszteletben tartásának. Megemlíti továbbá a helyiségeiben megszervezett találkozót is, amelynek a célja annak biztosítása volt, hogy a versenyjogot a csoport vezetői tiszteletben tartsák, és hogy e jog követésére egy programot hozzanak létre. Másfelől emlékeztetett arra, hogy az igazgatótanácsának elnöke – akit 1996. január 1-től az AEMCP elnökévé választottak – a szövetség elnöklésének átvétele után nyilvánosan és egyértelműen kijelentette, hogy a vállalkozás felhagyott minden összejátszásra irányuló tevékenységgel.

97 Meg kell állapítani, hogy az előző pontban hivatkozott bizonyítékokat a Zanders a kifogásközlésre adott válaszában terjesztette elő, a Bizottság által a kifogásközlésben megfogalmazott azon kifogás megcáfolása érdekében, miszerint az összejátszásra irányuló kapcsolatfelvételek 1995 ősze után folytatódtak. Pontosabban, a Zanders a szóban forgó, az érvelésének részét képező bizonyítékokkal azt kívánja bizonyítani, hogy 1995 őszétől kezdődően többé már nem vett részt titkos kartelltalálkozókon, és nem folytatott árösszehangoló magatartást a versenytársakkal, árpolitikáját önállóan határozta meg, és különösen, hogy az 1996 szeptemberében általa alkalmazott áremelés nem egy kartelltalálkozó eredménye volt.

98 Márpedig tagadhatatlan, hogy a Zanders előző pontban hivatkozott érvelését a Bizottság figyelembe vette a közigazgatási eljárás során. A határozat a Zanders tekintetében megállapított jogsértés befejezésének időpontjaként 1995 szeptemberét jelöli meg, és nem 1997 márciusát, mint a kifogásközlés.

99 Ellenben sem a Zanders kifogásközlésre adott 2000. december 12-i válaszából, sem az általa 2001. március 2-án a Bizottságnak benyújtott kiegészítő észrevételeiből nem tűnik ki, hogy a fenti 96. pontban hivatkozott bizonyítékokat vagy más bizonyítékot a Zanders a közigazgatási eljárás során azért terjesztette volna elő – mint ahogy arra jelenleg törekszik –, hogy oly módon bizonyítsa a titkos kartell megszűntetésében játszott meghatározó szerepét, hogy azt a bírság meghatározásakor enyhítő körülményként ismerjék el. A Zanders e körülmények között nem róhatja fel a Bizottságnak a gondos ügyintézés elvének megsértését azon indokkal, hogy ez utóbbi elmulasztotta a fent említett elemeket figyelembe venni annak bizonyításában, hogy a Zanders – a Bizottság első vizsgálatai előtt – döntő szerepet játszott az összejátszás megszüntetésében.

100 Ugyanakkor emlékeztetni kell arra, hogy a kifogásközlésre adott válaszában a Zanders nem állította, hogy a kartellben kizárólag passzív szerepe volt. E tekintetben nem hivatkozhat tehát a határozat indokolásának elmaradására. A kifogásközlésre adott válaszában ezen túlmenően vitatja, hogy az 1992-től 1995 őszéig tartó időszakban vezető vagy lényeges szerepet játszott volna, mint azt a kifogásközlés 187. és 199. pontja felrója vele szemben. A Zanders tehát a súlyosító körülmények hiányára hivatkozott. Márpedig a Bizottság a Zandersszel kapcsolatban ilyet nem állapított meg.

101 A Koehler, az MHTP és a Zanders által a PricewaterhouseCooperstől megrendelt, 2001. március 2-i szakértői jelentés címe: „Az önmásoló papír európai piacának versenyhelyzete 1995 nyarától, illetve őszétől 1997 februárjáig, illetve márciusáig” (a továbbiakban: PricewaterhouseCoopers-jelentés).

102 A PricewaterhouseCoopers-jelentéshez mellékelt kísérőlevélből kiderül, hogy a jelentés fő célja a Bizottság által a kifogásközlésben megfogalmazott azon állítások megcáfolása, miszerint 1995 nyara, illetve ősze és 1997 februárja, illetve márciusa között az önmásoló papír piacán kartell létezett. E jelentés következtetése egyébként kifejezetten megemlíti azon tényt, amelyre a gazdasági elemzés rámutat, hogy az érintett három gyártó 1995 nyarától, illetve őszétől 1997 februárjáig, illetve márciusáig tartó időszakban nem tanúsított összehangolt magatartást.

103 Meg kell állapítani, hogy a PricewaterhouseCoopers jelentése a jogsértése a határozatban megállapított időtartamán kívül eső időszakra vonatkozik. E tekintetben a jelentés nem releváns.

104 Ugyanakkor a keresetlevél értelmezéséből kiderül, hogy a Zanders bírálata arra a tényre vonatkozik, hogy a Bizottság elmulasztotta a PricewaterhouseCoopers-jelentésben szereplő azon információk figyelembevételét, amely megkísérli annak bizonyítását, hogy a kartell létrehozására irányuló kísérleteknek az árakra gyakorolt hatása az 1992 januárja és 1995 ősze közötti időszakban jelentéktelen, sőt nemlétező volt.

105 E tekintetben még akkor is, ha figyelembe kellene venni valamely nem releváns bizonyíték alátámasztását szolgáló kiegészítő információkat, nem róható fel a Bizottságnak, hogy nem vette figyelembe a Zandersnek a kartell állítólagos korlátozott hatásával kapcsolatos érveit.

106 A határozat (388) preambulumbekezdése ugyanis az alábbiakat tartalmazza:

„Az AWA, a Carrs, a MHTP (Stora), a Koehler, a Sappi és a Zanders azt állítja, hogy a kartell tényleges hatása az EGT önmásolópapír-piacára nagyon korlátozott volt, sőt, hogy a kartellnek semmilyen negatív hatása nem volt. E vállalkozások e tekintetben lényegében arra a tényre hivatkoznak, hogy az árakra gyakorolt hatás korlátozott vagy nem létező, a piacon ténylegesen alkalmazott árak a meghatározott vagy bejelentett emeléseknél alacsonyabbak voltak. A kartell tagjai szerint ez azt bizonyítja,