ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Az eljáró nemzeti bíróság feladata annak meghatározása – az ügy sajátos körülményeire figyelemmel –, hogy a behozatali vámok utólagos beszedése keretében az importőr számára ténylegesen kitűzött határidő lehetővé tette-e számára, hogy őt a vámhatóságok érdemben meghallgassák.

E tekintetben több kritérium is megállapítható. Az ázsiai országokból származó behozatalokat illetően így fontosak lehetnek az olyan elemek is, mint a szóban forgó ügyletek összetettsége, a távolság vagy a helyi illetékes közigazgatási hatóságokkal szokásosan fenntartott viszonyok minősége. Ugyanígy figyelembe kell venni a vállalkozás méretét, valamint azt a tényt, hogy ez utóbbi rendszeres kereskedelmi kapcsolatokat tart-e fenn a szóban forgó országokkal. Továbbá azok a körülményeket, amelyek lehetővé tehetik annak megállapítását, hogy az érintett vállalkozást az ügy teljes ismeretében hallgatták meg az ellenőrzés során, szintén figyelembe kell venni. Ily módon a hónapokig tartó ellenőrzési eljárás, amely a helyszíni szemléket és az érintett vállalkozás meghallgatását is magában foglalja – amely utóbbi nyilatkozatait az ügy irataihoz csatolják –, lehetővé teszi annak feltételezését, hogy a szóban forgó vállalkozás tisztában volt az ellenőrzési eljárás lefolytatásának okaival és a kifogásolt tények jellegével.

A nemzeti bíróságnak meg kell továbbá vizsgálnia, hogy – figyelemmel az észrevételek közigazgatási szerv általi átvételének és a határozat elfogadásának időpontja között eltelt időre – úgy lehet-e tekinteni, hogy a közigazgatási szerv kellőképpen figyelembe vette a közölt észrevételeket.

(vö. 44–46., 53–54. pont és a rendelkező rész 2–3. pontja)
C-488/07. sz. ügy

Royal Bank of Scotland Group plc

kontra

The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

(a Court of Session [Scotland] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Hatodik HÉA-irányelv — Az előzetesen felszámított adó levonása — Adóköteles és nem adóköteles tevékenység során egyaránt használt termékek és szolgáltatások — Részarányos levonás — Kiszámítás — A 17. cikk (5) bekezdésének harmadik albekezdésében előírt módszerek — A 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében szereplő kerekítési szabály alkalmazására irányuló kötelezettség”

A Bíróság ítélete (nyolcadik tanács), 2008. december 18. I ‐ 10411

Az ítélet összefoglalása

Adórendelkezések – Jogszabályok harmonizálása – Forgalmi adók – Közös hozzáadottértékadó-rendszer – Az előzetesen felszámított adó levonása – Adólevonásra jogosító, illetve arra nem jogosító tevékenységhez egyaránt felhasznált termékek és szolgáltatások

(77/388 tanácsi irányelv, 17. cikk, (5) bekezdés, harmadik albekezdés és 19. cikk, (1) bekezdés)

A tagállamok nem kötelesek alkalmazni a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról szóló 77/388 hatodik irányelv 19. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében foglalt kerekítési szabályt, ha az előzetesen felszámított adóból levonható arányt ezen irányelv 17. cikke (5) bekezdése harmadik albekezdésének a), b), c) vagy d) pontjában foglalt különleges módszert alkalmazva számítják ki.

A hatodik irányelv 19. cikke (1) bekezdésének szövege kizárólag az ezen irányelv 17. cikke (5) bekezdésének első albekezdésében említett, levonható arányosított adóra utal, és részletes számítási szabályt csak az utóbbi rendelkezésben érintett arányra határoz meg. Ebből következik, hogy amennyiben az adott eset eltérő szabály – mint például a hatodik irányelv 17. cikke (5) bekezdése harmadik albekezdésének a)–d) pontja – alá tartozik, kizárt, hogy a levonható arányosított adó kiszámítására vonatkozó, ezen irányelv 19. cikke szerinti szabály hatálya alá tartozzon. Így a tagállamok nem kötelesek az utóbbi rendelkezésben foglalt kerekítési szabályt alkalmazni, ha az ugyanazon irányelv 17. cikke (5) bekezdése harmadik albekezdésének a), b), c) vagy d) pontja szerinti számítási módszert alkalmazták, ellenben saját kerekítési szabályokat fogadhatnak el a közös hozzáadottértekadó-rendszer alapjául szolgáló elveket tiszteletben tartva.

(vö. 22., 25., 29. pont és a rendelkező rész)
C-388/07. sz. ügy

The Incorporated Trustees of the National Council on Ageing (Age Concern England) kérelme alapján The Queen

kontra

Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

(a High Court of Justice [England & Wales], Queen's Bench Division [Administrative Court] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„2000/78 irányelv — A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód — Életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés — Nyugdíjazás jogcímén történő elbocsátás — Igazolás”

J. Mazák főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2008. szeptember 23. I ‐ 1573

A Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2009. március 5. I ‐ 1598

Az ítélet összefoglalása

Szociálpolitika – A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód – 2000/78 irányelv (2000/78 tanácsi irányelv, (14) preambulumbekezdés, 1. cikk és 3. cikk, (1) bekezdés, c) pont) Szociálpolitika – A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód – 2000/78 irányelv (2000/78 tanácsi irányelv, 2. cikk, (2) bekezdés, a) pont és 6. cikk, (1) bekezdés) Szociálpolitika – A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód – 2000/78 irányelv (2000/78 tanácsi irányelv, 2. cikk, (2) bekezdés, b) pont és 6. cikk, (1) bekezdés)
C-302/07. sz. ügy

J D Wetherspoon plc

kontra

The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(a VAT and Duties Tribunal, London [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Első és hatodik HÉA-irányelv — Az adósemlegesség és az arányosság elve — A HÉA-összegek kerekítésére vonatkozó szabályok — Kerekítési módszerek és szintek”

E. Sharpston főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2008. november 20. I ‐ 1470

A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2009. március 5. I ‐ 1487

Az ítélet összefoglalása

Adórendelkezések – Jogszabályok harmonizálása – Forgalmi adók – Közös hozzáadottértékadó-rendszer – Hatodik irányelv – Az adóösszeg kerekítésére vonatkozó rendelkezések (67/227 tanácsi irányelv, 2. cikk és 77/388 tanácsi irányelv, 11. cikk, A. rész, (1) bekezdés, a) pont, 12. cikk, (3) bekezdés, a) pont és 22. cikk, (3) bekezdés, b) pont) Adórendelkezések – Jogszabályok harmonizálása – Forgalmi adók – Közös hozzáadottértékadó-rendszer – Hatodik irányelv – Az adóösszeg kerekítésére vonatkozó rendelkezések (67/227 tanácsi irányelv, 2. cikk és 77/388 tanácsi irányelv, 11. cikk, A. rész, (1) bekezdés, a) pont, 12. cikk, (3) bekezdés, a) pont és 22. cikk, (3) bekezdés, b) pont) Adórendelkezések – Jogszabályok harmonizálása – Forgalmi adók – Közös hozzáadottértékadó-rendszer – Hatodik irányelv – Az adóösszeg kerekítése (77/388 tanácsi irányelv)
1)

A Portugál Köztársaság – mivel elmulasztotta a települési szennyvíz kezeléséről szóló, 1991. május 21-i 91/271/EGK tanácsi irányelv 3. cikke rendelkezéseinek megfelelően gyűjtőrendszerekkel felszerelni Bacia do Rio Uima (Fiães S. Jorge), Costa de Aveiro, Covilhã, Espinho/Feira, Ponta Delgada, Póvoa do Varzim/Vila do Conde, Santa Cita agglomerációit, és ezen irányelv 4. cikkének megfelelően másodlagos kezelés vagy ezzel egyenértékű kezelés alá vetni az Alverca, Bacia do Rio Uima (Fiães S. Jorge), Carvoeiro, Costa de Aveiro, Costa Oeste, Covilhã, Lisszabon, Matosinhos, Milfontes, Nazaré/Famalicão, Ponta Delgada, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Franca de Xira és Vila Real de Santo António agglomerációiból származó szennyvizeket – nem teljesítette az említett irányelv 3. és 4. cikkéből eredő kötelezettségeit.
C-357/07. sz. ügy

A TNT Post UK Ltd kérelme alapján

The Queen

kontra

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(a High Court of Justice [England & Wales], Queen’s Bench Division [Administrative Court] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Hatodik HÉA-irányelv — Adómentességek — A 13. cikk A. része (1) bekezdésének a) pontja — Az állami postai szolgáltató által nyújtott szolgáltatások”

J. Kokott főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2009. január 15. I ‐ 3028

A Bíróság ítélete (második tanács), 2009. április 23. I ‐ 3049

Az ítélet összefoglalása

Adórendelkezések – Jogszabályok harmonizálása – Forgalmi adók – Közös hozzáadottértékadó-rendszer – A hatodik irányelvben meghatározott adómentességek – Az állami postai szolgáltató által nyújtott szolgáltatások adómentessége (77/388 tanácsi irányelv, 13. cikk, A. rész, (1) bekezdés, a) pont és 97/67 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 3. cikk) Adórendelkezések – Jogszabályok harmonizálása – Forgalmi adók – Közös hozzáadottértékadó-rendszer – A hatodik irányelvben meghatározott adómentességek – Az állami postai szolgáltató által nyújtott szolgáltatások adómentessége (77/388 tanácsi irányelv, 13. cikk, A. rész, (1) bekezdés, a) pont)
—

mivel nem fogadta el azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatban működő ajánlatkérők beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31-i 2004/17/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 1. cikke (2) bekezdése b) pontjának, c) pontja második albekezdésének és d) pontjának, valamint (13) bekezdése második albekezdésének, 14. cikke (4) bekezdésének, 17. cikke (10) bekezdése a) és c) pontjának, 34. cikke (8) bekezdésének, 36. cikke (2) bekezdésének, 39. cikke (2) bekezdésének, 45. cikke (1) bekezdésének és (3) bekezdése a) és c) pontjának, 48. cikke (1)–(4) bekezdésének és (6) bekezdése c) pontjának, 49. cikke (2) bekezdése második francia bekezdésének és (3)–(5) bekezdésének, 50. cikke (1) bekezdése első albekezdése c) pontjának, 52. cikke (1) bekezdésének, 57. cikke (1) bekezdése második albekezdése d) és e) pontjának és (3) bekezdése első mondatának, valamint 65. cikke (2) bekezdésének teljes és megfelelő átültetéséhez szükségesek, továbbá,
A 91/680/EGK irányelvvel módosított, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról szóló 77/388 hatodik irányelv 21. cikke 1. pontjának c) alpontját úgy kell értelmezni, hogy a hozzáadottérték-adót e rendelkezés alapján akkor is abban a tagállamban kell megfizetni, amelynek a hozzáadottérték-adóját a szóban forgó számlán vagy számlát helyettesítő bizonylaton feltüntetik, ha az adott tevékenység ebben a tagállamban nem adóköteles. Azzal az esettel ellentétben, amikor a hozzáadottértékadó-köteles tevékenység miatt esetlegesen adótartozás keletkezik, a számlán feltüntetett szolgáltatás helyének nincsen jelentősége a hatodik irányelv 21. cikke 1. pontjának c) alpontja szerinti adótartozás keletkezése szempontjából, amelyet kizárólag azért kell megfizetni, mert az adót feltüntették ezen a számlán.

A kérdést előterjesztő bíróságnak kell valamennyi releváns körülmény figyelembevételével megvizsgálnia, hogy melyik tagállam hozzáadottérték-adójának felel meg a szóban forgó számlán feltüntetett hozzáadottérték-adó. E vonatkozásban releváns lehet különösen a feltüntetett adókulcs, a fizetendő összeg pénzneme, a számla kiállításának nyelve, a szóban forgó számla tartalma és háttere, a számla kiállítójának és a végzett szolgáltatások igénybevevőjének letelepedési helye, valamint ezek magatartása.

(vö. 27., 33. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
Nem teljesíti az EK 39. cikkből és a munkavállalók Közösségen belüli szabad mozgásáról szóló 1612/68 rendelet 7. cikkének (2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit a kiegészítő öregségi nyugdíjra vonatkozó rendelkezéseket elfogadó és hatályban tartó tagállam, amennyiben ezek a rendelkezések megtiltják a határ menti ingázóknak, hogy a támogatott tőkét saját használatú lakás vásárlására vagy építésére használják fel, amennyiben ez a lakás nem a foglalkoztatás helye szerinti tagállamban található.

Az ilyen szabályozás a határ menti ingázóknak a belföldön lakó munkavállalóknál kedvezőtlenebb bánásmódban való részesítésével állampolgárságon alapuló, közvetett hátrányos megkülönböztetést valósít meg, amely nem igazolható a megfelelő lakáskínálat biztosításának és a nemzeti társadalombiztosítási rendszer védelmének céljával. Először is ugyanis, ami a megfelelő lakáskínálat garantálására irányuló célt illeti, még ha feltételezzük is, hogy ez a cél nyomós közérdeket képez, az a feltétel, hogy a megvásárolni vagy megépíteni kívánt lakás a foglalkoztatás helye szerinti tagállamban legyen, mindenképpen meghaladja a cél eléréséhez szükséges mértéket, mivel az akkor is elérhető, ha a határ menti ingázók a foglalkoztatás helye szerinti tagállam helyett továbbra is más tagállamot választanak lakóhelyül. Másodszor, ami a nemzeti társadalombiztosítási rendszer védelmét illeti, ez a cél elérhető akkor is, ha a nyugdíj-előtakarékosság keretében felhalmozott tőkét a foglalkoztatás helye szerinti tagállamon kívül található lakás vásárlására is fel lehet használni.

(vö. 80–82., 84., 85. pont és a rendelkező rész)
Az UNICE, a CEEP és az ESZSZ által a szülői szabadságról kötött keretmegállapodásról szóló 96/34 irányelv mellékletében szereplő, a szülői szabadságról kötött keretmegállapodás 2. szakaszának a 6. pontjára hivatkozhatnak a magánszemélyek a nemzeti bíróság előtt. Ugyanis e szakasz előírja a tagállamok számára, hogy a munkavállaló által az ilyen szabadság megkezdéséig megszerzett vagy a szerzés folyamatában lévő jogok a szülői szabadság végéig változatlanok maradnak, valamint hogy a szabadság végével ezek a jogok érvényesülnek, beleértve az időközben bekövetkező bármely változást is. A hivatkozott szakasz, amely a szülői szabadságot igénybe vevő munkavállalók jogai mindenféle megsértésének kiküszöbölésére irányul, általános szabályként és kétértelműséget mellőzve kötelezi tehát mind a nemzeti hatóságokat, mind pedig a munkaadókat a már megszerzett és a szerzés folyamatában lévő jogok elismerésére az ilyen szabadság elején, és annak biztosítására, hogy a szabadság végével a munkavállalók továbbra is oly módon szerezhetik meg ezeket a jogokat, mintha nem is lettek volna szabadságon. Ennélfogva a hivatkozott 2. szakasz 6. pontjának tartalma kellően pontosnak tűnik tehát ahhoz, hogy arra a magánszemély hivatkozhassék, és a bíróság azt alkalmazhassa).

(vö. 35–37. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
C-428/07. sz. ügy

Mark Horvath kérelme alapján

The Queen

kontra

Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

(a High Court of Justice [England & Wales], Queen’s Bench Division [Administrative Court] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Közös agrárpolitika — Közvetlen támogatási rendszerek — 1782/2003/EK rendelet — 5. cikk és IV. melléklet — A jó mezőgazdasági és ökológiai állapotra vonatkozó minimumkövetelmények — A közforgalmú szolgalmi utak karbantartása — Tagállam általi végrehajtás — A hatáskör átruházása a tagállam regionális hatóságaira — A közösségi joggal ellentétes hátrányos megkülönböztetés”

V. Trstenjak főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2009. február 3. I ‐ 6357

A Bíróság ítélete (nagytanács), 2009. július 16. I ‐ 6393

Az ítélet összefoglalása

Mezőgazdaság – Közös agrárpolitika – Közvetlen támogatási rendszerek – Közös szabályok (1782/2003 tanácsi rendelet, 5. cikk és IV. melléklet) Mezőgazdaság – Közös agrárpolitika – Közvetlen támogatási rendszerek – Közös szabályok (1782/2003 tanácsi rendelet, 5. cikk és IV. melléklet)
C-558/07. sz. ügy

Az S.P.C.M. SA és társai kérelme alapján

The Queen

kontra

Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

(a High Court of Justice [England & Wales], Queen's Bench Division [Administrative Court] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„1907/2006/EK rendelet — Vegyi anyagok — Ezen anyagok regisztrálása, értékelése, engedélyezése és korlátozása (REACH) — A »monomer anyagok« fogalma — Érvényesség — Arányosság — Egyenlő bánásmód”

J. Kokott főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2009. március 10. I ‐ 5786

A Bíróság ítélete (nagytanács), 2009. július 7. I ‐ 5815

Az ítélet összefoglalása

Jogszabályok közelítése – Vegyi anyagok regisztrálása, értékelése és engedélyezése – REACH-rendelet (1907/2006 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 2. cikk, (9) bekezdés, 3. cikk, 5. és 6. pont, és 6. cikk, (1)–(3) bekezdés) Jogszabályok közelítése – Vegyi anyagok regisztrálása, értékelése és engedélyezése – REACH-rendelet (1907/2006 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 6. cikk, (3) bekezdés)
A kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás a közösségi jog értelmében a tagállamra háruló kötelezettségek be nem tartásának objektív megállapításán alapszik. A tagállam nem hivatkozhat a bizalomvédelem és a jóhiszemű együttműködés elvére annak érdekében, hogy megakadályozza a Szerződésből eredő kötelezettsége be nem tartásának objektív megállapítását, mivel ezen indokolás elfogadása ellentétes lenne az EK 226. cikkben előírt eljárás céljával. Az a körülmény, hogy a Bizottság mellőzte a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset benyújtását valamely tagállammal szemben, ha ez utóbbi az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő letelte után vetett véget a feltételezett kötelezettségszegésnek, nem kelthet tehát olyan jogos várakozást ebben a tagállamban vagy más tagállamokban, amely a Bizottság által indított kereset elfogadhatóságát befolyásolhatná. Ezenkívül az a körülmény, hogy a Bizottság az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő leteltével nem nyújt be azonnal keresetlevelet az EK 226. cikk alapján, arra vonatkozóan sem kelthet jogos várakozást az érintett tagállamban, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás lezárult.

(vö. 18–20. pont)
C-569/07. sz. ügy

HSBC Holdings plc és Vidacos Nominees Ltd

kontra

The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

(a Special Commissioners of Income Tax, London [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Közvetett adók — Tőkefelhalmozás — 1,5%-os illeték kivetése az elszámolóház (clearance service) keretében történő részvényátruházásra vagy kibocsátásra”

P. Mengozzi főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2009. március 18. I ‐ 9049

A Bíróság ítélete (második tanács), 2009. október 1-je I ‐ 9067

Az ítélet összefoglalása

Adórendelkezések – Jogszabályok harmonizálása – Tőkefelhalmozást terhelő közvetett adók

(69/335 tanácsi irányelv, 11. cikk, a) pont)

A 85/303 irányelvvel módosított, a tőkeemelést [helyesen: tőkefelhalmozást] terhelő közvetett adókról szóló 69/335 tanácsi irányelv 11. cikkének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes illeték kivetése az elszámolóház keretében történő részvénykibocsátásra.

Annak engedélyezése ugyanis, hogy az újonnan kibocsátott értékpapírok első megszerzésére adót vagy illetéket vessenek ki, valójában azt eredményezné, hogy magát az értékpapír kibocsátását adóztatnák meg, mivel ez a tőkefelhalmozás szempontjából ugyanazon átfogó ügylet szerves részét képezi.

Ezen első megszerzést nem lehet a 69/335 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett „átruházásnak” tekinteni, mivel ez megfosztaná hatékony érvényesülésétől a hivatkozott irányelv 11. cikkének a) pontját, és kétségessé tenné azt az egyértelmű megkülönböztetést, amelyet e két cikk tesz a „kibocsátás” és az „átruházás” fogalma között. Ez az értelmezés ugyanis azzal a következménnyel járna, hogy még azt a kibocsátási műveletet is adó vagy illeték sújtaná, amelyet – mivel szükségszerűen újonnan kibocsátott értékpapírok megszerzésével jár – semmiféle, a tőkeilletéktől eltérő adó vagy illeték nem sújthatna a 11. cikk a) pontja értelmében. Ezért az első megszerzést terhelő adó nem tartozhat a 12. cikk (1) bekezdésének a) pontjában megállapított kivétel hatálya alá. Továbbá a szóban forgó illetéket nem lehet olyannak minősíteni, mint amelyet valójában a jövőbeli átruházásokra kell alkalmazni, mivel ezen illetéknek sem az alapja, sem pedig alanya nem határozható meg az ennek következtében csak feltételezett átruházásokhoz viszonyítva.

Következésképpen, amennyiben a szóban forgó illetéket olyan új értékpapírokra vetik ki, amelyeket tőkeemelés következtében állítanak elő, ezen illeték a hivatkozott irányelv 11. cikkének a) pontja értelmében vett adóztatásnak minősül, amelyet e rendelkezés tilt.

(vö. 32., 34–38. pont és a rendelkező rész)
Ha a vállalkozás megsérti a versenyszabályokat, a személyes felelősség elve szerint neki kell felelnie ezért a jogsértésért.

Ennek ellenére a jogsértésért a jogsértést elkövető személytől eltérő jogalany szankcionálható először is abban az esetben, amikor a jogsértést elkövető jogalany jogilag megszűnt létezni. Ugyanis, ha a versenyszabályokat megsértő jogalany jogi vagy szervezeti változáson ment át, e változás nem feltétlenül eredményezi új, a korábbi jogalany versenyszabályokkal ellentétes magatartása miatti felelősség alól mentesülő vállalkozás létrejöttét, ha gazdasági szempontból azonos a két jogalany.

Másodsorban a vállalkozás versenykorlátozó magatartása akkor tudható be más vállalkozásnak, ha nem önálló módon határozta meg saját magatartását a piacon, hanem lényegében azokat az utasításokat követte, amelyeket e másik vállalkozás szabott meg a számára, tekintettel különösen a köztük lévő gazdasági és jogi kapcsolatokra. Az a körülmény tehát, hogy a leányvállalat elkülönült jogi személyiséggel rendelkezik, még nem elegendő annak kizárásához, hogy a magatartása miatt az anyavállalat felelősségét állapítsák meg.

E tekintetben a Bizottság választhat, hogy a jogsértésben részt vevő leányvállalattal vagy az azt a vitatott határozat által érintett időszakban irányító anyavállalattal szemben szab ki bírságot. Nem köteles elsődlegesen azt vizsgálni, hogy teljesülnek-e annak feltételei, hogy a jogsértés miatt a szóban forgó jogsértést elkövető vállalkozás anyavállalatának a felelősségét állapítsák meg. A Bizottság ugyanis főszabályként nem kötelezhető arra, hogy még azelőtt lefolytasson ilyen vizsgálatot, hogy tervbe vehetné, hogy a jogsértő vállalkozás ellen forduljon-e, még ha ez a vállalkozás jogalanyiságát tekintve változásokon is ment át. A személyes felelősség elve egyáltalán nem zárja ki, hogy a Bizottság először ez utóbbi szankcionálását helyezze kilátásba, és csak ezután vizsgálja meg azt, hogy a jogsértés adott esetben betudható-e az anyavállalatnak. Ezenkívül, ha ez másképp lenne, a Bizottság vizsgálatait jelentősen megnehezítené az, hogy minden egyes esetben, amikor a vállalkozás irányításában jogutódlás következik be, ellenőriznie kellene, hogy mennyiben tudhatók be e vállalkozás ténykedései a korábbi anyavállalatnak.

Továbbá olyan esetben, amikor a kartellben részt vevő vállalkozás a kartellben szintén részt vevő másik vállalkozást szerez meg, hangsúlyozni kell, hogy az első vállalkozás a második vállalkozás tevékenysége átvételének időpontjában tisztában van vele, hogy a második vállalkozással szemben az EK 81. cikk szerinti jogsértési eljárás indulhat, és így e társaság jogutódjaként számolnia kell azzal, hogy ilyen eljárás következményeként bírságot szabhatnak ki rá.

(vö. 76–83. pont)
19

A társaságokat illetően az EK 48. cikkben említett székhely a természetes személyek állampolgárságához hasonlóan annak megállapítására szolgál, hogy a társaság mely tagállam jogrendje alá tartozik. Kiüresítené az EK 43. cikk tartalmát, ha a letelepedés szerinti tagállam belátása szerint eltérő bánásmódot alkalmazhatna kizárólag azon az alapon, hogy a társaság székhelye valamely más tagállamban található (lásd e tekintetben aC-330/91. sz. Commerzbank-ügyben 1993. július 13-án hozott ítélet [EBHT 1993., I-4017. o.] 13. pontját, valamint a fent hivatkozott Metallgesellschaft és társai ügyben hozott ítélet 42. pontját és a fent hivatkozott Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation ügyben hozott ítélet 37. pontját). A letelepedés szabadságának így az a célja, hogy a társaságok székhely alapján történő hátrányos megkülönböztetésének tiltásával nemzeti bánásmódot biztosítson a fogadó tagállamban (lásd e tekintetben a fent hivatkozott Saint-Gobain ZN ügyben hozott ítélet 35. pontját és a fent hivatkozott Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation ügyben hozott ítélet 37. pontját).