ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

A 2004/38 irányelv 10. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) Az uniós polgár azon családtagjainak tartózkodáshoz való jogát, akik nem valamelyik tagállam állampolgárai, a »Tartózkodási kártya uniós polgár családtagjai számára« elnevezésű dokumentum kiállításával kell igazolni, amelyet a kérelem benyújtásának napjától számított legfeljebb hat hónapon belül kell kiadni. A tartózkodási kártya iránti kérelemről szóló igazolást azonnal ki kell állítani. (2) A tartózkodási kártya kiállításához a tagállamok a következő dokumentumok bemutatását írják elő: a) érvényes útlevél; b) a családi vagy regisztrált élettársi kapcsolat fennállását tanúsító dokumentum; c) annak az uniós polgárnak a bejelentkezéséről szóló igazolás vagy bejelentkezési rendszer hiányában annak az uniós polgárnak a fogadó tagállamban való tartózkodásának bármely más bizonyítéka, akit kísérnek, vagy akihez csatlakoznak; d) a 2. cikk 2. c) és d) pontjába [helyesen: a 2. cikk (2) bekezdésének c) és d) pontjába] tartozó esetekben annak dokumentummal történő bizonyítása, hogy az ott meghatározott feltételek teljesülnek; […]”
(12)

Az alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében. [helyesen: Az alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagy az igazságszolgáltatás megfelelő működésének elősegítésére irányuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani].
26

E körülmények között a Naczelny Sąd Administracyjny (legfelsőbb közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) A [2006/112 irányelv] 167., 168., 184. és azt követő cikke, valamint a semlegesség elve alapján jogosult‑e valamely település beruházási kiadásai vonatkozásában (korrekció útján) adólevonásra, ha – az előállított (beszerzett) tárgyi eszközt kezdetben adómentes célokra használták (közfeladatoknak a hatóságként eljáró település általi ellátásához), – ám a tárgyi eszköz használatának módja megváltozott, és a település már adóköteles tevékenységhez is használja azt? 2) Az első kérdés megválaszolása során van‑e jelentősége annak, hogy a település a tárgyi eszköz előállításának, illetve beszerzésének időpontjában nem nyilvánította ki kifejezetten arra irányuló szándékát, hogy a jövőben adóköteles tevékenységhez is fogja azt használni? 3) Az első kérdés megválaszolása során van‑e jelentősége annak, hogy adóköteles és adómentes (közfeladatok ellátására irányuló) tevékenységekhez is használják a tárgyi eszközt, és objektív módon lehetetlen a konkrét beruházási kiadásokat hozzárendelni a hivatkozott tevékenységek valamelyikéhez?”
2

E kérelmet a Teva UK Ltd, az Accord Healthcare Ltd, a Lupin Ltd, a Lupin (Europe) Ltd és a Generics (UK) Ltd, kereskedelmi nevén: „Mylan” (a továbbiakban együtt: az alapeljárás felperesei), valamint a Gilead Science Inc. (a továbbiakban: Gilead) között a Gilead számára a humán immundeficiencia‑vírus (HIV) kezelésére szolgáló gyógyszerre megadott kiegészítő oltalmi tanúsítvány (a továbbiakban: KOT) érvényességének tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
2

E kérelmet az Edel Grace és Peter Sweetman, valamint az An Bord Pleanála (nemzeti tervezési fellebbviteli tanács, Írország, a továbbiakban: An Bord) között folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, amelynek tárgya az ez utóbbinak az ESB Wind Developments Ltd és a Coillte részére olyan különleges védelmi területen működő szélerőműpark‑projekt engedélyezésére vonatkozó határozata, amelyet azért minősítettek ilyen területté, mert egy védett faj számára természetes élőhelyet biztosít.
41

E tekintetben pontosítani kell, hogy még ha a 2002/584 kerethatározat 3. cikke 2. pontjának szövege „elítélésre” is utal, e rendelkezés az adott nemzeti jogrendszerben a büntető igazságszolgáltatásban részt vevő hatóság által hozott, a tagállamban a büntetőeljárást jogerősen megszüntető határozatokra is alkalmazandó, még ha az ilyen határozatokat bírósági közreműködés nélkül hozzák is meg, és nem is öltik bírósági határozat formáját (lásd analógia útján: 2016. június 29‑iKossowski ítélet, C‑486/14, EU:C:2016:483, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
2

Ezt a kérelmet a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királyságának adó‑ és vámhatósága; a továbbiakban: adóhatóság) és a DPAS Limited között annak tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, hogy megtagadták a DPAS által nyújtott egyik szolgáltatás hozzáadottérték‑adó (héa) alóli mentességét.
3

E rendelet 7. cikke ekként rendelkezett: „(1) A megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha […] b) nem alkalmas a megkülönböztetésre; […] (2) Az (1) bekezdést akkor is alkalmazni kell, ha a kizáró ok csak a[z Unió] egy részében áll fenn. (3) Az (1) bekezdés b), c) és d) pontja alapján a megjelölés nincs kizárva a védjegyoltalomból, ha az árujegyzékben szereplő áruk, illetve szolgáltatások tekintetében használata révén megszerezte a megkülönböztető képességet.”
16

Az Iveco Orecchia a szerződés VAR részére történő odaítéléséről szóló határozat megsemmisítése iránt keresetet indított a Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Lombardia tartományi közigazgatási bírósága, Olaszország) előtt, amely helyt adott e keresetnek. E bíróság így különösen azzal az indokkal semmisítette meg e határozatot, hogy a VAR sem az ajánlat benyújtásakor, sem pedig a közbeszerzési eljárás keretében nem bizonyította az általa kínált termékeknek az eredeti termékekkel való egyenértékűségét. Az ATM által támogatott VAR fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a Consiglio di Statóhoz (államtanács, Olaszország). A Var által támogatott ATM szintén fellebbezést nyújtott be az említett ítélettel szemben e bírósághoz, amely e két fellebbezés együttes vizsgálatáról határozott.
2

E kérelmet a Secretary of State for the Home Department (belügyminiszter, Egyesült Királyság) és Rozanne Banger között tartózkodási kártya ez utóbbi személy részére való kiállításának megtagadása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
38

Ráadásul a KN 730719 vámtarifaalszám a 73071910 vámtarifaalszámon kívül a 73071990 vámtarifaalszámot is magában foglalja, amely, amint a megnevezése is sugallja, gyűjtő vámtarifaalszám. Ezért nem zárható ki, hogy az uniós jogalkotó ezen utóbbi vámtarifaalszám alá kívánta vonni nemcsak a vasból vagy acélból öntött, hanem azon csőszerelvényeket is, amelyek nem a KN 730711 és 73071910 vámtarifaalszámban szereplő típusú öntöttvasból készültek.
46

Egyébiránt az 1999/5 irányelv 12. cikke (1) bekezdése második albekezdése megfogalmazásának, szövegkörnyezetének, illetve célkitűzésének elemzésén túl a jelen ítélet 35. pontjában foglalt értelmezést a Bizottságnak az 1999/5 irányelv értelmezésére vonatkozó magyarázó megjegyzése is alátámasztja. Az „Ambiguity in Annex III to the Directive” című részében e magyarázó megjegyzésből az következik, hogy amennyiben a harmonizált szabványok az alapvető műszaki rádióvizsgálati sorozatok összességére vonatkoznak a rádióberendezés tekintetében, az ezeknek megfelelő gyártó nem köteles feltüntetni e berendezésen a bejelentett szerv azonosítószámát. Az említett megjegyzés kiemeli, hogy a bejelentett szerv nem avatkozik be az 1999/5 irányelv III. mellékletében előírt megfelelőségi eljárásba, ha a gyártó harmonizált szabványokat alkalmazott, következésképpen az ezen irányelv 12. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében előírt kötelezettséget nem kell alkalmazni, ha az említett gyártó harmonizált szabványokat alkalmazott.
34

A Bíróság azt is megállapította, hogy amennyiben azon ágazatokban, ahol a tevékenység elsődlegesen a munkaerőn alapszik, egy olyan munkavállalói közösség, amely tartósan végez valamely közös tevékenységet, megfelelhet egy gazdasági egységnek, az ilyen egység az átruházásán túl is képes megtartani identitását, amikor a vállalkozás új vezetője nem csupán folytatja az adott tevékenységet, hanem a létszám és a feladatkör tekintetében átveszi az elődje által kifejezetten erre a feladatra alkalmazott személyzet jelentős részét is. Ebben az esetben a vállalkozás új vezetője megszerzi azon eszközök szervezett összességét, amely lehetővé teszi számára az átadó vállalkozás valamennyi tevékenységének, vagy azok közül néhánynak az állandó jelleggel történő folytatását (2011. január 20‑iCLECE ítélet, C‑463/09, EU:C:2011:24, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
32

Márpedig, jóllehet az uniós jogalkotó így a tagállamoknál hagyta azon hatáskört, hogy meghatározzák a „nemesfém vagy drágakő” fogalmát, az ilyen fogalommeghatározási hatáskör korlátját – a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint – nem csupán az uniós jogalkotó által bevezetett eltérésre alkalmazott fogalmak sérelmének tilalma – olyan tág meghatározás elfogadásával, amely megfosztaná a „használt cikkek” fogalmát annak tartalmától – (lásd ebben az értelemben: 2007. június 28‑iJP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust et The Association of Investment Trust Companies ítélet, C‑363/05, EU:C:2007:391, 21. pont; 2014. március 13‑iATP PensionService ítélet, C‑464/12, EU:C:2014:139, 41. pont), hanem a héairányelvben kitűzött célok és a közös héarendszer lényegéből következő adósemlegesség elve sérelmének tilalma is jelenti (lásd ebben az értelemben: 2014. március 13‑iATP PensionService ítélet, C‑464/12, EU:C:2014:139, 42. pont).
17

Az említett rendelet 48. cikkének (1) és (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „(1) Ha az EKB és az INH közötti hatáskörváltásra kerül sor, az a hatóság, amelynek hatásköre megszűnik (a továbbiakban: a megszűnő hatáskörű hatóság) tájékoztatja a hatáskört szerző hatóságot (a továbbiakban: a felügyeletet átvevő hatóságot) minden hivatalosan megindított felügyeleti eljárásról, amelyben döntést kell hozni. A megszűnő hatáskörű hatóság ezt a tájékoztatást azt követően haladéktalanul megadja, amint tudomást szerzett a hatáskörében bekövetkezendő változásról. A megszűnő hatáskörű hatóság ezt az információt folyamatosan – főszabályként havonta – frissíti, amennyiben van új, a felügyeleti eljárásra vonatkozó, jelentendő információ. A felügyeletet átvevő hatóság kellően indokolt esetben lehetővé teheti az ennél ritkább jelentést. A 48. és a 49. cikk alkalmazásában felügyeleti eljárás az EKB vagy az INH felügyeleti eljárása. A hatáskörváltást megelőzően a megszűnő hatáskörű hatóság indokolatlan késedelem nélkül kapcsolatba lép a felügyeletet átvevő hatósággal a döntést igényelő minden új felügyeleti eljárás hivatalos megindítását követően. […] (3) Ha egy döntést igénylő, hivatalosan megindított felügyeleti eljárás nem fejezhető be a felügyeleti hatáskörváltás napja előtt, a megszűnő hatáskörű hatóság továbbra is illetékes marad az ilyen folyamatban levő felügyeleti eljárás befejezésére. Ebből a célból a megszűnő hatáskörű hatóság a felügyeleti eljárás befejezéséig megtartja az összes vonatkozó hatáskörét. A megszűnő hatáskörű hatóság megtartott hatáskörei alapján az irányadó jognak megfelelően fejezi be a szóban forgó folyamatban lévő felügyeleti eljárást. A megszűnő hatáskörű hatóság a hatáskörváltást megelőzően folyamatban lévő felügyeleti eljárásban bármely határozat meghozatala előtt tájékoztatja a hatáskört átvevő hatóságot. A felügyeletet átvevő hatóság számára megküldi a meghozott határozat másolatát és a határozathoz kapcsolódó lényeges dokumentumokat.”
–

a Viking Motors AS, a TKM Beauty Eesti OÜ, a TKM King AS, a Kaubamaja AS és a Selver AS képviseletében E. Talur és L. Naaber‑Kivisoo vandeadvokaadid,
32

E körülmények között a Court of Appeal (fellebbviteli bíróság) felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé: „Amennyiben: a) a nemzeti jog releváns rendelkezései a kötelező gépjármű‑felelősségbiztosításból való kizárást írnak elő azon személyek tekintetében, akik számára valamely gépi meghajtású járműben nem biztosítottak rögzített utasülést, b) a releváns biztosítási kötvény előírja, hogy a biztosítási fedezet csak azokra az utasokra korlátozódik, akik rögzített utasülésben utaznak, és ez a biztosítási kötvény a baleset időpontjában a nemzeti jog szempontjából jóváhagyott biztosítási kötvénynek minősült, c) korábbi döntésében (2007. április 19‑iFarrell ítélet, C‑356/05, EU:C:2007:229) már az uniós joggal ellentétesnek ítélte, és ennek megfelelően előírta az alkalmazásának mellőzését, valamint d) a nemzeti rendelkezés megfogalmazása nem teszi lehetővé az uniós jogi követelményeknek megfelelő értelmezést, akkor egy magánszemélyek és egy magánjogi biztosítótársaság közötti, 1999‑ben történt olyan gépjárműbalesetre vonatkozó jogvitában, amelyben egy utas, aki nem rögzített utasülésben utazott, súlyosan megsérült, ha a nemzeti bíróság a felek beleegyezése mellett alperesként egyesítette a magánjogi biztosítótársaságot és az államot, a nemzeti bíróság, amikor a nemzeti jog releváns rendelkezéseinek alkalmazását mellőzi, köteles‑e a gépjármű‑felelősségbiztosítási kötvényben szereplő kizárási záradék alkalmazását is mellőzni, vagy más módon megakadályozni, hogy a biztosító az akkor hatályban lévő kizárási záradékra hivatkozzon, annak érdekében, hogy a biztosított sértett az említett biztosítási kötvény alapján közvetlenül a biztosítótársasággal szemben érvényesíthesse kárigényét? Másodlagosan, ez a végeredmény lényegében az irányelvnek az uniós jog által tiltott horizontális közvetlen hatályának egy formáját jelentené‑e egy magánszemély viszonylatában?”
20

E körülmények között a Landesarbeitsgericht Berlin‑Brandenburg (berlin‑brandenburgi munkaügyi fellebbviteli bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) A [98/59 irányelv] 2. cikke (4) bekezdésének első albekezdése szerinti, »a munkavállalót ellenőrző vállalkozás« csak olyan vállalkozás lehet, amelynek befolyását részesedés és szavazati jogok biztosítják, vagy elegendő a szerződésben, illetve a gyakorlatban (például természetes személyek utasításának lehetőségével) biztosított befolyás is? 2) Amennyiben az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy nem szükséges a részesedés és szavazati jogok által biztosított befolyás: Akkor is a [98/59] irányelv 2. cikke (4) bekezdésének első albekezdése szerinti »csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó döntésről« van szó, ha az ellenőrző vállalkozás olyan utasításokat ad a munkáltatónak, amelyek gazdasági szempontból szükségessé teszik a munkáltatónál a csoportos létszámcsökkentéseket? 3) A második kérdésre adandó igenlő válasz esetén: A [98/59] irányelv 2. cikke (3) bekezdésének a) pontjával, valamint b) pontjának i. alpontjával és (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett (4) bekezdésének második albekezdése előírja‑e, hogy az ellenőrző vállalkozás döntéseinek azon üzemgazdasági vagy egyéb okairól is tájékoztatni kell a munkavállalók képviselőit, amelyek a munkáltató csoportos létszámcsökkentésre irányuló terveihez vezettek? 4) Összeegyeztethető‑e a [98/59] irányelv 2. cikke (3) bekezdésének a) pontjával, valamint b) pontjának i. alpontjával és (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett (4) bekezdésével, ha az ellenőrzés szempontjainak bemutatásán túlmutató előterjesztési és bizonyítási kötelezettség terheli a[z érintett] bíróság előtti eljárásban elbocsátásuk érvénytelenségének megállapítása érdekében az elbocsátó munkáltató és a munkavállalók képviselői közötti szabályos konzultációs eljárás lefolytatásának hiányára hivatkozó, csoportos létszámcsökkentés keretében elbocsátott munkavállalókat? 5) A negyedik kérdésre adandó igenlő válasz esetén: Ebben az esetben milyen további előterjesztési és bizonyítási kötelezettséggel terhelhetők a munkavállalók a hivatkozott rendelkezések szerint?”
31

Ami legelőszőr is a 2004/48 irányelv 4. cikkének c) pontjában szereplő, az alkalmazandó jogra való utalást illeti, ezen irányelv 2. cikkének (1) bekezdésére tekintettel úgy kell azt érteni, mint amely egyaránt utal a releváns nemzeti szabályozásra és adott esetben az uniós szabályozásra is.
3

A 2001/29 irányelv (3), (4), (9), (10), (23) és (31) preambulumbekezdése értelmében: „(3) A javasolt harmonizáció elősegíti a négy belső piaci szabadság megvalósítását, valamint összefügg az alapvető jogelvek – különösen a szellemi tulajdont is magában foglaló tulajdon, a véleménynyilvánítás szabadsága, valamint a közérdek – tiszteletben tartásával. (4) A szerzői jog és a szomszédos jogok szabályozási kereteinek harmonizálása a jogbiztonság növekedése, illetve a szellemi tulajdon magas szintű védelme révén jelentős erőforrásokat mozgósít az alkotó és újító tevékenységek – egyebek között a hálózati infrastruktúra – fejlesztésére, hozzájárulva ezáltal az európai ipar fejlődéséhez és fokozódó versenyképességéhez, mind a tartalomszolgáltatás és az információtechnológia területén, mind általában az ipari és kulturális szektorban. Ez elősegíti a munkahelyek megőrzését, továbbá hozzájárul a munkahelyteremtéshez. […] (9) A szerzői jog és szomszédos jogok harmonizációjának a magas szintű védelemből kell kiindulnia, tekintve hogy ezek a jogok elengedhetetlenek a szellemi alkotáshoz. Az általuk nyújtott védelem hozzájárul az alkotó tevékenység fenntartásához és fejlődéséhez a szerzők, az előadóművészek, az előállítók és a fogyasztók, valamint a kultúra, az ipar és a nagyközönség érdekében. A szellemi tulajdon ennek megfelelően a tulajdon részeként nyert elismerést. (10) Ahhoz, hogy a szerzők és előadóművészek a jövőben is alkotó‑ és művészi tevékenységet folytathassanak, műveik felhasználásáért megfelelő díjazásban kell, hogy részesüljenek, ugyanúgy mint a producerek, annak érdekében, hogy a művek pénzügyi hátterét biztosítani tudják. Az olyan termékek előállítása, mint a hangfelvételek, a filmek vagy a multimédia‑termékek, illetve az olyan szolgáltatások nyújtása, mint a lehívásra történő hozzáférhetővé tétel, jelentős befektetést igényelnek. A megfelelő díjazás biztosításához, illetve a befektetés kielégítő mértékű megtérüléséhez a szellemi tulajdonjogok megfelelő szintű védelme szükséges. […] (23) Ennek az irányelvnek harmonizálnia kell a szerzők nyilvánossághoz közvetítéshez való jogát. Ezt a jogot olyan tágan kell értelmezni, hogy lefedjen minden olyan nyilvánossághoz közvetítést, amikor a nyilvánosság nincs jelen a közvetítés kiindulópontjául szolgáló helyszínen. Ez a jog magában kell, hogy foglalja a művek bármilyen vezetékes vagy vezeték nélküli közvetítését, illetve továbbközvetítését, ideértve a sugárzást is. E jog más cselekményekre nem vonatkozik. […] (31) Megfelelő egyensúlyt kell biztosítani a jogosultak különböző csoportjainak, valamint a jogosultak és a védelemben részesülő művek és teljesítmények felhasználói csoportjainak jogai és érdekei között. […]”
36

Ilyen körülmények között a Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Az [1/80 határozat]13. cikke szerinti »standstill« klauzula teljeskörűen felváltotta‑e a [2/76 határozat] 7. cikke szerinti »standstill« klauzulát, vagy a munkavállalók szabad mozgáshoz való joga olyan új korlátozásainak jogszerűségét, amelyeket a 2/76 társulási tanácsi határozat hatálybalépése és az 1/80 [határozat] 13. cikkének alkalmazhatósága között vezettek be, továbbra is a 2/76 [határozat] 7. cikke alapján kell megítélni? 2) Amennyiben az első kérdést úgy kell megválaszolni, hogy a 2/76 [határozat] 7. cikkét az említett klauzula nem teljeskörűen váltotta fel: az Európai Unió Bíróságának az 1/80 [határozat] 13. cikkéhez kapcsolódó ítélkezési gyakorlatát teljes terjedelmében alkalmazni kell‑e a 2/76 [határozat] 7. cikkének alkalmazására is azzal a következménnyel, hogy [e rendelkezés]a jogalap tekintetében egy 1980. október 5‑ével hatályba lépő olyan nemzeti szabályozásra is kiterjed, amellyel a török munkavállalónak minősülő házastárshoz történő költözést nemzeti vízum kiadásától teszik függővé? 3) Igazolható‑e az ilyen nemzeti szabályozás bevezetése közérdeken alapuló nyomós okkal, mindenekelőtt a hatékony idegenrendészeti ellenőrzés és a migrációs áramlások kezelése célkitűzésével, ha az egyedi eset sajátos körülményeit a túlzott nehézségekkel jellemzett esetekre vonatkozó klauzula figyelembe veszi?”
45

A kérdést előterjesztő bíróság afelől érdeklődik, hogy milyen jelentősége lehet annak a ténynek, hogy a behozott vagy forgalomba hozott árukat – külső megjelenésük vagy formájuk miatt – az érintett átlagos fogyasztók továbbra is akként azonosíthatják, mint a védjegyjogosulttól származókat. Jelzi ugyanis, hogy a védjeggyel azonos megjelölések emelőtargoncákról való eltávolítása és azokon új megjelölések elhelyezése ellenére az érintett fogyasztók a targoncákat továbbra is Mitsubishi emelőtargoncáknak tekintik. E tekintetben megjegyzendő, hogy bár a védjegy alapvető funkciója e ténytől függetlenül is veszélybe kerülhet, ez utóbbi tény viszont olyan jellegűnek tűnik, amely tovább súlyosbítja e veszélyt.
48

Először is, mind abban az esetben, amikor a kölcsönös megfeleltetési szabályok be nem tartását ugyanabban az évben állapítják meg, mint amelyben arra sor került, mind abban az esetben, amikor e be nem tartást valamely későbbi évben állapítják meg, mint annak felmerülése, a csökkentés kiszámításának alapja azonos. Ugyanis mindkét esetben a kölcsönös megfeleltetési szabályok be nem tartásának felmerülése évére vonatkozó közvetlen kifizetések képezik az alapot. E megoldás így lehetővé teszi azon kockázat kizárását, hogy azon kifizetések összege, amelyekre a csökkentést alkalmazzák, nettó értékben magasabb legyen, mint azon kifizetések összege, amelyeket azon évben nyújtanak, amelyben a kölcsönös megfeleltetési szabályok be nem tartása felmerül, vagy hogy ezzel ellenkezőleg, az alkalmazott csökkentés nettó értében alacsonyabb legyen olyan esetben, amikor a be nem tartás felmerülésének éve és a megállapítás éve közötti időszakban nyújtott közvetlen kifizetések összege csökken. E megoldás tehát alkalmas a mezőgazdasági termelők közötti egyenlő bánásmód biztosítására.