ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
47

Ezzel szemben a 92/12 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése értelmében jövedékiadó‑kötelezettség keletkezik többek között a jövedéki termékek szabad forgalomba bocsátásakor. Ezen irányelv 6. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja értelmében e fogalom magában foglalja az említett irányelv 4. cikkének c) pontjában meghatározott, adófelfüggesztési eljárásból való kilépést is, ideértve a szabálytalan kilépést is (lásd ebben az értelemben: 2001. április 5‑iVan de Water ítélet, C‑325/99, EU:C:2001:201, 30., 31., 34–36. pont; 2002. december 12‑iCipriani ítélet, C‑395/00, EU:C:2002:751, 42. és 43. pont; 2007. december 13‑iBATIG‑ítélet, C‑374/06, EU:C:2007:788, 29. pont).
53

Amennyiben másrészről a kérdést előterjesztő bíróság olyan rendelkezések megsemmisítésére irányuló eljárásban fordult a Bírósághoz, amelyek nemcsak a saját állampolgáraira, hanem a többi tagállam állampolgáraira is alkalmazandók, az e bíróság által a Bíróság előzetes döntéshozatali eljárás során hozott ítélete nyomán meghozandó határozatának joghatásai a többi tagállam állampolgáraira is kiterjednek, és ez indokolja azt, hogy a Bíróság annak ellenére is megválaszolja a Szerződés alapvető szabadságokra vonatkozó rendelkezéseivel kapcsolatosan elé terjesztett kérdéseket, hogy az alapeljárás minden eleme egyetlen tagállamra korlátozódik (2016. november 15‑iUllens de Schooten ítélet, C‑268/15, EU:C:2016:874, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ez a megfontolás abban az esetben is érvényes, ha a Bírósághoz az ilyen nemzeti jogi rendelkezések uniós jognak való megfelelésére vonatkozó eljárás keretében fordulnak. Márpedig az alapeljárásokban szóban forgó nemzeti rendelkezéseket a belga állampolgárokra és a többi tagállam állampolgáraira különbségtétel nélkül kell alkalmazni.
9

Az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet (36), (37), (51) és (105) preambulumbekezdése kimondta: „(36) A tejkvótarendszer elsődleges célja továbbra is az, hogy csökkentse a kereslet és kínálat közötti egyensúlyhiányt az adott piacon, valamint az ebből származó strukturális többleteket, és így kedvezőbb piaci egyensúlyt teremtsen. Ezért továbbra is fenn kell tartani az egy bizonyos garanciaküszöb felett a közvetlen fogyasztás céljára begyűjtött vagy értékesített tej mennyiségére vonatkozó illeték alkalmazását. E rendelet célkitűzésével összhangban egy bizonyos mértékig szükség van különösen a cukor‑ és tejkvótarendszerek közötti terminológiai harmonizációra amellett, hogy teljes mértékben meg kell őrizni azok jogi status quo‑ját. […] Az 1788/2003/EK rendeletben a „nemzeti referenciamennyiség” és „egyéni referenciamennyiség” terminusokat ezért a „nemzeti kvóta” és „egyéni kvóta” terminusokkal kell helyettesíteni, megőrizve ugyanakkor a meghatározott jogi fogalmat. (37) A tejkvótarendszert e rendeletben lényegében az 1788/2003/EK rendelet szerint kell alakítani. […] […] (51) Több olyan jogi eszköz is létezik, amely a tej, tejtermékek és zsírok forgalmazásának és megnevezésének szabályozását szolgálja. Ezek célja – a termelők és a fogyasztók érdekében – egyrészt a tej és a tejtermékek piaci helyzetének a javítása, másrészt a tejből és a nem tejből származó kenhető zsírok közti tisztességes verseny biztosítása. A tej és tejtermékek forgalmazása során használt megnevezések védelméről szóló, 1987. július 2‑i 1898/87/EGK tanácsi rendeletben [(HL 1987. L 182., 36. o.)] foglalt szabályok célja a fogyasztók védelme, valamint a tejtermékek és más versengő termékek közötti, a verseny torzulását megakadályozó versenyfeltételek létrehozása a termékmegnevezés, a címkézés és a reklámozás terén. […] E rendelet céljaival összhangban az említett szabályokat fenn kell tartani. […] (105) […] ez a rendelet magában foglalja a következő rendeletek rendelkezéseit: – […] – [1898/87 rendelet] – […]”
2

E kérelmet a JCM Europe (UK) Ltd és a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (adó‑ és vámhatóság, Egyesült Királyság) között az utóbbi társaság által importált, az iPRO‑RC bankjegyvizsgálóból és készpénztároló dobozokból álló készülék tarifális besorolása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
12

Az egyes varrat nélküli vas‑ és acélcsövek (a továbbiakban: vncs) behozatalára vonatkozó ideiglenes dömpingellenes vám mértékét az ideiglenes rendelet 1. cikkének (2) bekezdése a Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd (a továbbiakban: Hubei) esetében 15,6%‑ban, a Shandong Luxing Steel Pipe Co. Ltd esetében pedig 15,1%‑ban, az e rendelet mellékletében említett társaságok esetében 22,3%‑ban, a többi társaság esetében pedig 24,2%‑ban állapította meg.
60

Ami először is a CONI‑nak a sportcélú nemzeti sportszövetségek elismerése tekintetében fennálló jogkörét illeti, amint az a 242. sz. felhatalmazáson alapuló rendelet 5. cikke (2) bekezdésének c) pontjából és 15. cikkének (5) és (6) bekezdéséből, valamint a CONI alapokmánya 6. cikke (4) bekezdésének b) és c) pontjából következik, egyrészt meg kell állapítani, hogy a CONI e jogkörében olyan általános szabályozást alkalmaz, amely az olasz kormány írásbeli észrevételei szerint minden olyan egyesületi formában működő sportszervezetre vonatkozik, amely jogi személyiséget kíván szerezni, vagy amely – még ha kisebbségi részben is – állami hozzájárulásokra jogosult. Másrészt a Bírósághoz benyújtott iratokból kitűnik, hogy a CONI általi elismerés csupán előzetes szakasznak minősül, amely kizárólag a sportszempontból történő elismerés folyamatát érinti, mivel valamennyi ilyen szövetség elismerésére egységesen a hatályos olasz szabályozás, a jelen esetben a 2000. február 10‑i 361. sz. köztársasági elnöki rendeletben előírt részletes szabályok és feltételek alapján kerül sor.
9

A 2005/29 irányelv (6), (6)–(18) és (23) preambulumbekezdése értelmében: „(6) Ez az irányelv ezért közelíti a tagállamoknak a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó jogszabályait, ideértve a fogyasztók gazdasági érdekeit közvetlenül sértő tisztességtelen reklámokat, amelyek ezáltal közvetett módon sértik a jogszerűen eljáró versenytársak gazdasági érdekeit is. […] […] (16) Az agresszív kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó rendelkezések kiterjednek a fogyasztók választási szabadságát jelentősen korlátozó gyakorlatokra. Ilyenek a zaklatást, kényszerítést – ideértve a fizikai erőszakot – alkalmazó gyakorlatok, és a nem megengedett befolyásolás is. (17) A fokozottabb jogbiztonság érdekében kívánatos meghatározni azokat a kereskedelmi gyakorlatokat, amelyek minden körülmény között tisztességtelenek. Ezért az I. melléklet minden ilyen gyakorlatot tartalmaz. Kizárólag ezek azok a kereskedelmi gyakorlatok, amelyeket az 5–9. cikk rendelkezései szerint történő eseti vizsgálat nélkül is tisztességtelennek kell tekinteni. A felsorolás csak ezen irányelv felülvizsgálata révén módosítható. (18) […] Az arányosság elvével összhangban és az abban foglalt védelem hatékony alkalmazása érdekében ez az irányelv azt az átlagfogyasztót veszi viszonyítási alapul, aki a Bíróság értelmezése szerint megfelelően tájékozott, figyelmes és körültekintő [helyesen: észszerűen figyelmes és körültekintő], figyelembe véve a társadalmi, kulturális és nyelvi tényezőket is, ugyanakkor ez az irányelv rendelkezik azon fogyasztók kihasználásának megakadályozásáról is, akik tulajdonságaik alapján különösen kiszolgáltatottak a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatoknak. […] […] (23) Mivel ezen irányelv céljait – nevezetesen a belső piac működésének a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó nemzeti jogszabályok jelentette akadályainak felszámolását és a fogyasztóvédelem magas közösségi szintjének biztosítását a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatra vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítése által – a tagállamok nem tudják kielégítő mértékben megvalósítani, hanem azok [uniós] szinten jobban megvalósíthatók, [az Unió] intézkedéseket fogadhat el a Szerződés 5. cikkében meghatározott szubszidiaritás elvével összhangban. Az arányosság – ugyanezen cikkben megfogalmazott – elvével összhangban ez az irányelv nem haladja meg a belső piaci korlátok felszámolásához és a fogyasztóvédelem magas közösségi szintjének eléréséhez szükséges mértéket.”
81

A Charta 11. cikkében biztosított véleménynyilvánítás és tájékozódás szabadságát illetően emlékeztetni kell arra, hogy e szabadság EJEE 10. cikke alapján is védelemben részesül, amelyet – miként ez az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatából is kitűnik – alkalmazni kell a kereskedelmi jellegű, többek között reklámszövegként megjelenő információk vállalkozó általi terjesztésére is (2015. december 17‑iNeptune Distribution ítélet, C‑157/14, EU:C:2015:823, 64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
10

Az Olasz Köztársaság a 2003/6 irányelvet a 2005. április 18‑i legge n. 62 – Disposizioni per l’adempimento di obblighi derivanti dall’appartenenza dell’Italia alle Comunità europee. Legge comunitaria 2004 (az Olaszország Európai Közösségekhez való tartozásából eredő kötelezettségeinek teljesítésére vonatkozó rendelkezésekről szóló, 62. sz. törvény. 2004‑es közösségi törvény; a GURI 2005. április 27‑i 76. számának rendes melléklete) 9. cikke útján ültette át. E cikk számos rendelkezést iktatott be az 1998. február 24‑i decreto legislativo n. 58 – Testo unico delle disposizioni in materia di intermediazione finanziaria, ai sensi degli articoli 8 e 21 della legge 6 febbraio 1996, n. 52‑be (az 1996. február 6‑i 52. sz. törvény 8. és 21. cikke értelmében vett pénzügyi közvetítésre vonatkozó rendelkezések egységes szövegéről szóló, 58. sz. felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet; a továbbiakban: egységes szöveg), többek között ezen egységes szövegnek a bennfentes kereskedelem szabálysértéséről szóló 187 bis cikkét és az egységes szövegnek a Consob által indított vizsgálat keretében való együttműködés hiánya esetén alkalmazandó szankciókról szóló 187 quindecies cikkét.
14

Másodsorban a Törvényszék az első jogalap első két, a szükségesség elvének megsértésére alapított részét vizsgálta meg. Először is a Törvényszék a megtámadott ítélet 69–91. pontjában elutasította az első jogalap első részét, amely a vitatott határozatot azzal az indokkal kifogásolta, hogy az meghaladja a Bizottság által folytatott vizsgálatnak a kifogásközlésben meghatározott kereteit, mivel a Bizottság olyan információkat kért, amelyek az e vizsgálat tárgyát képező lapkészleteket alkotó csipekre és az e kifogásközlésben meghatározott jogsértési időszakkal szomszédos időszakokra vonatkoznak. E tekintetben a Törvényszék egyrészt úgy ítélte meg, hogy a Bizottság többek között az érintett vállalkozások által hivatkozott érvek figyelembevétele érdekében jogosult volt arra, hogy az említett kifogásközlés elfogadását követően folytassa a vizsgálatát, ideértve a kiegészítő információkéréseket is, anélkül hogy ez e kérelmeket jogellenessé tenné, vagy önmagában megkérdőjelezné az így kért információk szükségességét. A Törvényszék másrészt kimondta, hogy a Bizottság előjogai nem korlátozhatók az általa felhozni kívánt kérdések tekintetében, amennyiben azok lehetővé teszik az általa folytatott vizsgálathoz szükséges információk megszerzését, és a Bizottság lehetőséget biztosít az érintett vállalkozások meghallgatására. A Törvényszék hozzátette, hogy a Bizottság mindenesetre e vizsgálat kereteinek kiterjesztése nélkül kérte ezen információkat, mivel azok nemcsak az esetleges jogsértő magatartás hátterének megértését segítő elemekként relevánsak, hanem a megfelelő „ár‑költség” kritérium alkalmazásához is szükségesek.
24

A kérdést előterjesztő bíróság előadja, hogy a jogvita érdemben arra a kérdésre vonatkozik, hogy a szóban forgó termék a vámjogszabályokra tekintettel „gyógyszerként” határozható‑e meg. E bíróság a Samohýl által benyújtott, „a 2008 és 2009 közötti időszakra vonatkozó francia állatorvosi véleményre (a toulouse‑i és lyoni École Nationale Vétérinaire és a lyoni Laboratoire de parasitologie et mycologie médicale)” utal, amelyből az tűnik ki, hogy a vitatott termék a Frontline termékkel azonos, ez utóbbi szabadalmi oltalmi idejének lejártát követően gyártott termék, összetétele és alkalmazási előírása megegyezik a vitatott termékével, és az állatgyógyászati gyógyszerként történő forgalomba hozatalra vonatkozó engedélye is azonos. E bíróság kifejti, hogy egyfelől a Frontline hatóanyaga, akárcsak a vitatott terméké, a fipronil, és – másfelől – a Frontline‑nak terápiás és betegséget megelőző hatása van abban az értelemben, hogy a külső élősködők általi fertőzést azok elpusztításával kezeli. E bíróság azt is kiemeli, hogy Franciaországban a Frontline kereskedelmi megnevezésű termékekre vonatkozó KTF‑eket adtak ki, és valamennyi terméket a KN 3808 vámtarifaszám alá soroltak be a 455/2007 rendelet alkalmazásával.
29

Először is, a Bizottság új tényekre hivatkozik, és új bizonyítékokat terjeszt elő. Ugyanis első alkalommal állította azt, hogy a rendkívüli nyereség újbóli befektetése után járó adólevonás véletlenszerű és a társasági adó névleges mértékétől független tényező, a többek között az FCB által teljesített átutalásokra vonatkozó dokumentumot pedig első alkalommal a válaszának mellékletében nyújtotta be. A Bizottság számos új állítást fogalmazott meg a rendkívüli nyereség újbóli befektetése után járó adólevonásra vonatkozó nemzeti szabályozás tárgyában is.
48

Másodszor meg kell állapítani, hogy a 2019. május 17‑i pervezető intézkedés keretében feltett 2. kérdésre válaszolva a fellebbező jelezte, hogy – amint arra a válasz 37. pontjában hivatkozik – még ha a BPE Financiaciones által kibocsátott kötvények releváns tőkeinstrumentumnak minősülnek is, és még ha a szanálási intézkedés alkalmazható is lenne a leányvállalat által kibocsátott, a 806/2014 rendelet hatálya alá nem tartozó tőkeinstrumentumokra, e rendelet a 21. cikke (1) bekezdésének c) pontjában azt követeli a kötvények leírása és átalakítása érdekében, hogy a csoport nem marad életképes, kivéve ha alkalmazzák a leányvállalat által kibocsátott tőkeinstrumentumok leírására és átalakítására vonatkozó hatáskört.
19

Kérdéseivel, amelyeket célszerű együtt vizsgálni, az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2006/112 irányelv 2. cikke (1) bekezdése c) pontjának és 132. cikke (1) bekezdése c) pontjának együttesen értelmezett rendelkezéseit úgy kell‑e értelmezni, hogy a valamely minősített és képesített szakember által sportlétesítményekben – és esetlegesen a fizikai közérzetet javító és a megfelelő fizikai állapot biztosítására irányuló szolgáltatásokat is magukban foglaló programok keretében – nyújtott táplálkozási nyomon követési szolgáltatás független szolgáltatásnyújtásnak minősül. Az előterjesztő bíróság azt is kérdezi a Bíróságtól, hogy az ezen irányelv 132. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt héamentesség előfeltétele‑e a szolgáltatás – a jelen esetben az előterjesztő bíróság által meghatározott táplálkozási nyomon követési szolgáltatás – tényleges nyújtása, vagy az ilyen szolgáltatás e célból történő rendelkezésre bocsátása is elegendő.
16

A kérdést előterjesztő bíróság a felvilágosításkérésre adott válaszaiban kifejti továbbá, hogy a Skandináv útlevélunió folytán, amelynek a Svéd Királyság és a Norvég Királyság is tagja, a norvég állampolgárok „majdnem ugyanolyan tartózkodási jogokkal rendelkeznek Svédországban, mint a svéd állampolgárok”, és a tartózkodási engedély meghosszabbítása iránti kérelem benyújtásának időpontjában az A által hivatkozott egyetlen kapcsolat az volt, amelyik e norvég állampolgárokkal állt fenn. E bíróság hozzáteszi, hogy jóllehet a nemzeti népesség‑nyilvántartásban szerepel, hogy ezen utóbbiak nem Svédországban rendelkeznek lakóhellyel, ez az információ „bármelyik pillanatban módosulhat, tehát nem szükségszerűen pontos”, mivel „több okkal is magyarázható, ha bevándorlóként vesznek valakit nyilvántartásba”. E bíróság pontosítja ugyanakkor, hogy A továbbra is úgy szerepel a nyilvántartásban, mint aki Malmőben (Svédország) rendelkezik lakóhellyel.
40

A Bíróság arra is emlékeztetett, hogy a madárvédelmi irányelv, amelynek hatálya kiterjed a Szerződésben érintett tagállamok európai területén természetesen előforduló összes vadon élő madárfajra, a 2. cikkében előírja, hogy a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket, hogy az 1. cikkben meghatározott fajok állományait megfelelő szinten fenntartsák, vagy olyan szintre hozzák, amely megfelel különösen az ökológiai, tudományos és kulturális követelményeknek, figyelembe véve a gazdasági és rekreációs követelményeket is (lásd ebben az értelemben: 1996. július 11‑iRoyal Society for the Protection of Birds ítélet, C‑44/95, EU:C:1996:297, 3. pont).
76

A Poste Italiane azt állítja, hogy ez a kérdés elfogadhatatlan, mivel a kérdést előterjesztő bíróság nem nyújtott be semmilyen elemzést vagy pontosítást arra vonatkozóan, hogy az alapügyekben szereplő nemzeti szabályozás miért nem felel meg az EUMSZ 102. cikknek. Még ha feltételezzük is, hogy a feltett kérdés az EUMSZ 102. cikkel összefüggésben értelmezett EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésének értelmezésére irányul, e kérdés akkor is elfogadhatatlan lenne. A kérdést előterjesztő bíróság nem jelölte meg világosan az érintett szolgáltatások piacát, az érintett földrajzi területet, a szóban forgó szolgáltatásokat nyújtó gazdasági szereplők számát, valamint azok piaci részesedését.
11

A 2012. december 27‑i Ley 15/2012 de medidas fiscales para la sostenibilidad energética (az energetikai fenntarthatóságra irányuló adójogi intézkedésekről szóló 15/2012. sz. törvény; a BOE 2012. december 28‑i 312. száma, 88081. o.) preambuluma szerint: „I. E törvény célja, hogy az adórendszerünket a hatékonyabb és környezetbarátabb felhasználás, valamint a fenntartható fejlődés követelményéhez igazítsa […]. […] Ez a törvény elsősorban az alkotmány 45. cikkén alapul […]. Következésképpen a jelenlegi adóreform egyik tengelyét a villamosenergia‑termelésből eredő környezetvédelmi költségek beépítése képezi […]. Ezáltal a jelen törvény az energiahatékonyság szintjének növelését ösztönzi, ugyanakkor fokozza a természeti erőforrásokkal való gazdálkodás hatékonyságát és a fenntartható fejlődés új modelljét gazdasági, szociális, valamint környezetvédelmi szempontból is tovább erősíti. […] E célból a jelen törvény három új adót vezet be: az [IVPEE] […] II. Ebben az értelemben és szintén a költségvetési egyensúly előmozdítása érdekében a jelen törvény I. címe a villamosenergia‑termelés értékére olyan közvetlen és tárgyi jellegű adót vezet be, amely a villamos energia spanyol villamosenergia‑hálózatban való termelésére és az abba való betáplálására irányuló tevékenységeket terheli. Ezen adó azon villamosenergia‑termelők gazdasági teljesítőképességét terheli, akiknek a létesítményei egyrészt a villamosenergia‑átviteli és ‑elosztó hálózatokba a célból véghezvitt jelentős beruházásokat tesznek szükségessé, hogy el lehessen vezetni az általuk e hálózatoknak szállított energiát, másrészt pedig önmagukban, vagy éppen e hálózatok fennállása és fejlesztése miatt kétségtelenül környezeti hatásokkal járnak, melynek során a villamosenergia‑ellátás biztosításához szükséges jelentős költségeket idéznek elő. Az adó valamennyi villamosenergia‑termelő létesítmény termelésére alkalmazandó.”
28

Először is, a KN 87. árucsoportjának a KN 8701 vámtarifaszámára vonatkozó 2. megjegyzése, a HR 8701 vámtarifaszámra vonatkozó magyarázó megjegyzéshez hasonlóan rámutat, hogy a „vontatók” kifejezés olyan gépjárműveket jelöl, amelyeket elsősorban más jármű, szerelvény vagy teher vontatására vagy tolatására szerkesztettek, akkor is, ha fő felhasználásukkal összefüggően, kisegítő felszerelést tartalmazhatnak szerszámok, vetőmagvak, műtrágyák vagy más áruk szállításához. A HR magyarázó megjegyzése azt is kimondja, hogy a 8701 vámtarifaszám alá tartozik minden fajta és bármely használatra szánt vontató, többek között a csörlővel (emelőszerkezettel) ellátott vontatók, amelyeket például elakadt gépjárművek vontatására vagy mezőgazdasági eszközök távvontatására használnak. Ugyanezen magyarázó megjegyzés szerint nem tartoznak ezzel szemben a 8701 vámtarifaszám alá a darukkal, emelőszerkezettel, csörlőkkel ellátott autómentő kocsik, amelyek a 8705 vámtarifaszám alá tartoznak.
30

Először is, e végzés 41–44. pontjában a Törvényszék tévesen mutatta be a 2016. szeptember 15‑iKoninklijke KPN és társai ítélet (C‑28/15, EU:C:2016:692) hatályát, amelynek 37. és 38. pontja valójában azt állapítja meg, hogy „a lehető legnagyobb mértékben figyelembe veszi” kifejezés azt jelenti, hogy a nemzeti szabályozó hatóságoknak főszabály szerint kell követniük azt, amit a lehető legnagyobb mértékben figyelembe kell venniük. Ráadásul tévesen fejtette ki annak módját, ahogyan a nemzeti szabályozó hatóságnak a keretirányelv 7. cikke (3) bekezdésének megfelelően elfogadott bizottsági határozatokat „a lehető legnagyobb mértékben figyelembe” kell vennie, mivel e kötelezettség valamennyi használt kifejezésre, valamint az aktus egészére is vonatkozik. A jelen ügyben a Bizottság azzal, hogy az ACM‑nek utasítást adott arra, hogy a funkcionális egyenértékűség követelményének tiszteletben tartása érdekében az elemzését javítsa ki, meghatározott cselekvésre kötelezte, és ezzel a lehetőségeit kívánta korlátozni, és így a vitatott aktust kötelező joghatással kívánta felruházni.
11

Az Ervin által a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közlemény (HL 2006. C 298., 17. o.) alapján benyújtott, bírság alóli mentesség iránti kérelmet követően, miután e vállalkozásnak feltételes mentességet biztosított, a Bizottság 2010. június 15‑től 17‑ig előre be nem jelentett helyszíni vizsgálatokat végzett koptatóanyagok különböző gyártóinak, köztük a Pometonnak és leányvállalatainak a helyiségeiben. A Bizottság később több információkérést is intézett azon vállalkozásokhoz, amelyek álláspontja szerint a kartell tagjai voltak.
22

E körülmények között a Supreme Court of the United Kingdom (legfelsőbb bíróság, Egyesült Királyság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Valamely szervező vagy közvetítő és valamely fogyasztó által a [90/314] irányelv hatálya alá tartozó utazási csomag nyújtására kötött szerződésből eredő kötelezettségek nemteljesítése vagy nem megfelelő teljesítése esetén, ha a nem teljesítés vagy nem megfelelő teljesítés az említett szerződés tárgyát képező szolgáltatásokat nyújtó szállodai vállalkozás munkavállalójának cselekményeiből ered, a) alkalmazható‑e a [90/314] irányelv 5. cikke (2) bekezdése harmadik francia bekezdésének második részében meghatározott mentesülési ok, és ha igen, b) az említett mentesülési ok alkalmazhatóságának vizsgálata során a nemzeti bíróságnak mely szempontokat kell figyelembe vennie? 2) Valamely szervező vagy közvetítő és valamely fogyasztó által a [90/314] tanácsi irányelv hatálya alá tartozó szervezett utazás nyújtására irányuló szerződés megkötése esetén, ha valamely szállodai vállalkozás a szerződés tárgyát képező szolgáltatásokat nyújt, a szállodai vállalkozás munkavállalója a [90/314] irányelv 5. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdésében előírt mentesülési ok szempontjából maga is »szolgáltatónak« minősül‑e?”
27

Másodszor, ami az előterjesztett második és harmadik kérdést illeti, mivel azok a maximális heti munkaidő be nem tartására vonatkoznak, meg kell állapítani, hogy még ha az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint az OI POCU MEN a szabálytalanságokat megállapító jegyzőkönyv igazolása érdekében mind a 2003/88 irányelv 3. cikkére, mind pedig annak 6. cikkének b) pontjára hivatkozott is, a kérdést előterjesztő bíróság – amint azt a főtanácsnok is kiemelte indítványának 23. pontjában – semmilyen módon nem utal arra, hogy ez utóbbi rendelkezés miért lenne releváns, mivel csupán a napi pihenőidő minimális időtartamának az ASE‑nek felrótt be nem tartását részletezi.
2

E kérelmet a The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (adó‑ és vámhatóság, Egyesült Királyság) és a Wellcome Trust Ltd (a továbbiakban: WTL) között az Unión kívül letelepedett befektetési vállalkozások által nyújtott szolgáltatásokkal kapcsolatban megfizetett hozzáadottérték‑adó (héa) visszatérítése tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.