A vizsgálati szakra vonatkozó dokumentumoknak a Bizottság és az érintett tagállam tárgyalásai idején történő hozzáférhetővé tétele sértheti a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás lefolytatását, minthogy ennek célját – éspedig azt, hogy lehetőséget adjon a tagállamnak a szerződés követelményeinek való önkéntes megfelelésre, vagy adott esetben alkalmat biztosítson álláspontjának indokolására – veszélyeztethetné. Ez a bizalmas eljárásra vonatkozó követelmény fennmarad a Bírósághoz fordulást követően is, minthogy nem zárható ki, hogy a Bizottság és az érintett tagállam között arra irányuló tárgyalások, hogy a tagállam a szerződés követelményeinek önként megfeleljen, folytatódhassanak a bírósági eljárás idején, egészen az ítélet kihirdetéséig. E célnak, azaz a Bizottság és az érintett tagállam közötti vitának a Bíróság ítéletét megelőző megegyezéses rendezésének a fenntartása indokolttá teszi az e dokumentumokhoz való hozzáférés megtagadását.

A Bizottság jogszerűen alkalmazhatja az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdésében foglalt kivételt annak érdekében, hogy megtagadja az uniós jognak a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás megindítását kiváltó, illetőleg ténylegesen ilyen eljárás elindításához vezető esetleges megsértésével kapcsolatos vizsgálatra vonatkozó dokumentumokhoz való hozzáférést. Ezekben az esetekben a hozzáférés megtagadását az uniós bíróság indokoltnak tartja, mivel az érintett tagállamok elvárhatják azt, hogy a Bizottság betartsa a vizsgálatok bizalmas jellegét, még az e vizsgálatok lezárását követő bizonyos időköz elmúltával is.

Az említett vizsgálat azonban szükségtelen lehet, ha az adott ügy egyedi körülményei alapján egyértelmű, hogy a hozzáférést meg kell tagadni vagy éppen hogy meg kell adni. Ez lehet a helyzet többek között akkor, ha egyes dokumentumok vagy nyilvánvalóan teljes egészükben a hozzáférési jog alóli kivétel hatálya alá tartoznak, vagy nyilvánvalóan teljes egészükben hozzáférhetők, vagy a Bizottság azokat ugyanilyen körülmények között már konkrétan és egyedileg értékelte. Egyébiránt főszabály szerint az érintett intézmény megteheti – akár a megtagadó határozat indokolásában is –, hogy a dokumentumok bizonyos kategóriáira alkalmazandó általános vélelmekre alapítja az álláspontját, mivel az azonos természetű dokumentumok közzétételére irányuló kérelmek esetében egymáshoz hasonló általános megfontolások alkalmazhatók, feltéve hogy ezen intézmény minden egyes esetben megvizsgálja, hogy a valamely meghatározott dokumentumtípusra főszabályként irányadó általános megfontolások ténylegesen alkalmazandók‑e arra az adott dokumentumra is, amelynek a hozzáférhetővé tételét kérik.

Valamely uniós jogi aktus jogszerűségét érintheti, ha ez az aktus összeegyeztethetetlen valamely nemzetközi egyezménnyel. Ha az uniós bíróság előtt valamely uniós aktusnak a nemzetközi jogi szabályokkal való összeegyeztethetetlenségére hivatkoznak, akkor a bíróság az aktust két feltétellel vizsgálhatja. Először is e szabályoknak kötelezniük kell az Uniót. Másodszor az uniós bíróság az uniós aktusok jogszerűségét csak akkor vizsgálhatja valamely nemzetközi szerződés rendelkezéseire tekintettel, ha ez a nemzetközi szerződés természetével és rendszerével nem ellentétes, és ha egyébként az említett rendelkezések tartalma feltétel nélküli és kellően pontos.

A környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló egyezmény (Aarhusi Egyezmény) az Európai Unióra kötelező. Ami azonban a környezeti információkhoz való hozzáférésre irányuló kérelem elutasításának indokait illeti, ez az egyezmény tartalmi szempontból nem tűnik feltétel nélkülinek és kellően pontosnak.

Ezen egyezményt és különösen a 4. cikk (4) bekezdésének c) pontját ugyanis nyilvánvalóan elsősorban a szerződő államok hatóságaira kell alkalmazni, és az olyan fogalmakat használ, amelyek az államokhoz kötődnek, amint az a 4. cikk (1) bekezdésében előírt nemzeti szabályozási keretre történő utalásból is következik. Ezzel szemben az egyezmény nincs figyelemmel a regionális gazdasági integrációs szervezeteket jellemző sajátosságokra, amely szervezetek azonban csatlakozhatnak az egyezményhez. Így különösen nincs olyan szabály sem az Aarhusi Egyezmény 4. cikke (4) bekezdésének c) pontjában, sem egyéb rendelkezésében, amely lehetővé tenné az említett pontban használt fogalom értelmezését, és annak meghatározását, hogy annak része lehet‑e egy kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárással kapcsolatos vizsgálat. Az e célból tett további pontosítások hiányában nem lehet úgy tekinteni, hogy az Aarhusi Egyezmény megakadályozza, hogy az uniós jogalkotó kivételt állapítson meg a környezeti tárgyú intézményi dokumentumokhoz való hozzáférés alól, amennyiben e dokumentumok kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásra vonatkoznak, amely az uniós jog szerződésekben szabályozott alkotmányos mechanizmusai közé tartozik. E körülmények között az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdése nem tekinthető az Aarhusi Egyezmény 4. cikkének (4) bekezdésével amiatt összeegyeztethetetlennek, hogy ez a rendelkezés a dokumentumokhoz való hozzáféréshez való jog alól a vizsgálatok közül csupán a büntetőjogi vagy fegyelmi természetű vizsgálatok céljának védelmére irányuló kivételt állapít meg.

(vö. 92., 96., 97., 99. pont)