T‑208/06. sz. ügy

Quinn Barlo Ltd és társai

kontra

Európai Bizottság

„Verseny – Kartellek – A metakrilátok piaca – Az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének megsértését megállapító határozat – Az egységes jogsértés fogalma – A jogsértés időtartama – Bírságok – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények”

Az ítélet összefoglalása

1. Verseny – Kartellek – Összehangolt magatartás – Versenytorzítás – Értékelési szempontok – Versenyellenes cél – Megfelelő megállapítás

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

2. Verseny – Kartellek – Összehangolt magatartás – Fogalom – Az összehangolás és a vállalkozások piaci magatartása közötti okozati összefüggés szükségessége – Ezen okozati összefüggés fennállásának vélelme

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

3. Verseny – Kartellek – Mind a megállapodás, mind az összehangolt magatartás alkotóelemeit tartalmazó összetett jogsértés – „Megállapodásként és/vagy összehangolt magatartásként” történő egységes minősítés – Megengedhetőség

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

4. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – Bizonyítási mód – Bizonyítékok csoportjának igénybevétele – Az egyenként vizsgált bizonyítékok bizonyító erejének megkövetelt szintje

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

5. Verseny – Kartellek – Valamely vállalkozás versenyellenes kezdeményezésben való részvétele – Nyilvános elhatárolódás nélküli hallgatólagos jóváhagyásnak a vállalkozás felelősségének megállapításához elégséges volta

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

6. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – A jogsértésben részt vett más vállalkozások nyilatkozatainak bizonyítékként való felhasználása – Megengedhetőség – Feltételek

(EK 81. cikk és EK 82. cikk)

7. Közösségi jog – Elvek – Alapvető jogok – Az ártatlanság vélelme – Versenyfelügyeleti eljárás – Alkalmazhatóság

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

8. Verseny – Kartellek – Tilalom – Jogsértések – Egységes jogsértést megvalósító megállapodások és összehangolt magatartások – A jogsértés egészéért való felelősség egyetlen vállalkozásnak való betudása – Feltételek

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

9. Közösségi jog – Értelmezés – Intézmények jogi aktusai – Indokolás – Figyelembevétel

10. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – A jogsértésnek és a jogsértés időtartamának a Bizottságra háruló bizonyítása

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

11. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Az egyes vállalkozások részvételének súlya

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

12. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A piacra gyakorolt tényleges hatás – Az ilyen hatás bizonyításának kötelezettsége a jogsértés különösen súlyosnak minősítése érdekében – Hiány

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

13. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények – A vállalkozás passzív vagy vezetőt követő szerepe

(EK 81. cikk; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

14. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – Enyhítő körülmények – A kartellben kötött megállapodás szerintitől eltérő magatartás

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

1. Annak értékeléséhez, hogy valamely összehangolt magatartást az EK 81. cikk (1) bekezdése tilt‑e, felesleges a magatartás tényleges hatásainak figyelembevétele, amennyiben nyilvánvaló, hogy annak célja a közös piacon belüli verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása. Következésképpen nem szükséges vizsgálni az összehangolt magatartás hatásait, ha e magatartás versenyellenes célja megállapítást nyert.

(vö. 39. pont)

2. Az EK 81. cikk (1) bekezdése keretében, még ha az összehangolt magatartás fogalma az érintett vállalkozások közötti összehangoláson kívül az ilyen összehangolást követően folytatott magatartást, valamint az e két tényező közötti okozati összefüggést is magában foglalja, az ellenkező bizonyításig – amely az érintett piaci szereplők feladata – vélelmezni kell, hogy az összehangolásban részt vevő és a piacon továbbra is tevékeny vállalkozások figyelembe veszik a versenytársaikkal kicserélt információkat a piaci magatartásuk meghatározása érdekében.

(vö. 40. pont)

3. Az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében vett megállapodás és összehangolt magatartás fogalma az összejátszás azonos jellegű formáit jeleníti meg, és csak intenzitásuk, valamint megjelenési formájuk vonatkozásában különböztethetők meg egymástól.

Egy olyan összetett jogsértés keretében, amely több éven keresztül a piac közös szabályozásának célját követő számos gyártót foglalt magában, a Bizottságtól nem követelhető meg, hogy minden egyes vállalkozás esetében bármely adott időpont vonatkozásában pontosan minősítse a jogsértést megállapodásnak vagy összehangolt magatartásnak, mivel a jogsértés mindkét formája szerepel az EK 81. cikkben.

Ebben az összefüggésben az egységes jogsértés „megállapodásnak és összehangolt magatartásnak” való kettős minősítését úgy kell értelmezni, mint amely olyan tényelemeket magában foglaló összetett egészet jelöl, amely egyes elemei megállapodásnak, mások pedig összehangolt magatartásnak minősültek az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében, amely nem tartalmaz külön minősítést az ilyenfajta összetett jogsértésekre.

(vö. 34., 41., 42. pont)

4. Az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti jogsértéssel kapcsolatos bizonyításfelvételt illetően a Bizottság kötelezettsége olyan bizonyítékokat előterjeszteni, amelyek a jogilag megkövetelt módon bizonyítják az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti jogsértést megvalósító körülmények fennállását. E tekintetben a Bizottságnak pontos és egybevágó bizonyítékokat kell nyújtania a jogsértés elkövetésére vonatkozó szilárd meggyőződésének alátámasztásául.

Mindazonáltal nem szükséges, hogy a Bizottság által előterjesztett minden egyes bizonyíték a jogsértés összes elemét tekintve eleget tegyen e feltételeknek. Elegendő, ha az intézmény által felhozott bizonyítékok csoportja a maguk összességében értékelve megfelel e követelménynek.

A Bizottság által a határozatban a valamely vállalkozás által az EK 81. cikk (1) bekezdése megsértésének bizonyítására hivatkozott ténykörülményeket nem elszigetelten, hanem összességükben kell értékelni.

(vö. 43–45. pont)

5. Az adott vállalkozás kartellben való részvételének kellő bizonyításához elegendő, ha a Bizottság bizonyítja, hogy az érintett vállalkozás részt vett olyan találkozókon, amelyek során versenyellenes megállapodásokat kötöttek anélkül, hogy a vállalkozás ezt nyilvánvalóan ellenezte volna. Amennyiben az ilyen találkozókon való részvétel bizonyított, e vállalkozás feladata olyan bizonyítékok bemutatása, amelyek alapján megállapítható, hogy az említett találkozásokon való részvétele minden versenyellenes szándékot nélkülözött, és bizonyítania kell, hogy tájékoztatta a versenytársait arról, hogy az e találkozókon való részvételi szándéka eltér az övékétől.

E jogelvet azon indok alapozza meg, hogy amennyiben a vállalkozás úgy vett részt az említett találkozón, hogy annak tartalmától nem határolódott el nyilvánosan, a többi résztvevő arra következtethetett, hogy annak eredményét jóváhagyja, és annak megfelelő magatartást fog tanúsítani.

Ráadásul az a körülmény, hogy egy vállalkozás nem a versenyellenes célú találkozó eredményeinek megfelelően cselekszik, nem hárítja el a kartellben való részvételéért való felelősségét, kivéve, ha a vállalkozás nyilvánosan elhatárolódott annak tartalmától.

Egyébiránt a nyilvános elhatárolódás fogalma mint a felelősség alól mentesítő tényező megszorítóan értelmezendő. Különösen valamely piaci szereplő hozzá nem szólása az olyan találkozón, amelynek során az árpolitikára vonatkozó konkrét kérdéssel kapcsolatos jogellenes összehangolás folyt, nem minősül határozott és világos ellenkezésnek.

(vö. 47–50. pont)

6. Versenyügyekben az európai uniós jog egyetlen előírása vagy általános elve sem tiltja, hogy a Bizottság valamely vállalkozással szemben más, eljárás alá vont vállalkozások nyilatkozataira támaszkodjon. Az kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közlemény kapcsán tett nyilatkozatok bizonyító ereje tehát pusztán e tény alapján nem vonható kétségbe.

A jogellenes kartell fő résztvevői által önkéntesen szolgáltatott bizonyítékokkal kapcsolatos bizonyos fenntartás érthető, mivel e résztvevők kicsinyíthetik a jogsértésben való közreműködésük jelentőségét, a többiekét pedig nagyíthatják. Ugyanakkor az engedékenységi közleményben előírt eljárás belső logikájára figyelemmel az a tény, hogy valaki a bírság összegének csökkentése érdekében el kívánja érni a közlemény alkalmazását, nem jelent szükségszerűen indítékot arra, hogy a kifogásolt kartell többi tagjára vonatkozó elferdített bizonyítékokat terjesszen elő. A Bizottság félrevezetésére irányuló szándék ugyanis megkérdőjelezi a vállalkozás együttműködésének őszinteségét és teljességét, ennek következtében az engedékenységi közlemény teljes kedvezményéből való részesülés lehetősége kerül veszélybe.

Meg kell állapítani különösen, hogy ha egy személy beismeri jogsértés elkövetését, és így a kérdéses dokumentumokból közvetlenül kikövetkeztethető tényeken túli körülményeket vall be, ez – az ennek ellenkezőjére utaló különleges körülmények hiányában – eleve azt jelzi, hogy e személy elhatározta az igazság feltárását. Ennek megfelelően a nyilatkozattevő érdekei ellen irányuló nyilatkozatokat főszabály szerint különösen megbízható bizonyítéknak kell tekinteni.

Azonban egyetlen, kartellben való részvétellel vádolt vállalkozás vallomása, amelynek pontosságát több más, hasonlóan megvádolt vállalkozás vitatja, nem tekinthető az utóbbiak által elkövetett jogsértés megfelelő bizonyítékának, ha más bizonyíték azt nem támasztja alá.

Az engedékenységi közlemény alapján kérelmet benyújtó vállalkozások nyilatkozatai bizonyító erejének vizsgálatakor a Törvényszék különösen az ezen nyilatkozatok relevanciáját alátámasztó egybevágó bizonyítékok jelentőségét veszi figyelembe, valamint az arra utaló bizonyítékok hiányát, hogy a vállalkozások a jogsértésben való közreműködésük jelentőségét kicsinyíteni, a többi vállalkozásét pedig nagyítani igyekeztek. Egyébiránt egy nyilatkozat relevanciája adott esetben befolyásolja a megerősítés elvárt mértékét.

Azon körülmény, hogy valamely nyilatkozatot az eljárás meglehetősen előrehaladott szakaszában, tudniillik a kifogásközlésre adott válaszban tettek, önmagában nem alkalmas arra, hogy e nyilatkozatot minden bizonyító erőtől megfossza, amely nyilatkozatot az adott ügy valamennyi releváns körülménye fényében kell megvizsgálni. Az ilyen nyilatkozatnak mindazonáltal kisebb a bizonyító ereje, mint ha azt szabad elhatározásból és egy másik vállalkozás nyilatkozatától függetlenül tették volna. Különösen abban az esetben, ha a mentesség iránti kérelmet benyújtó vállalkozás ismeri a Bizottság által a vizsgálata keretében összegyűjtött elemeket, nem ugyanabban a mértékben érvényesül az engedékenységi közleményben előírt eljárás belső logikája, amelynek értelmében a Bizottság félrevezetésére irányuló szándék megkérdőjelezi a vállalkozás együttműködésének őszinteségét és teljességét, mint ha szabad elhatározásból tett nyilatkozatról van szó, a Bizottság által előadott kifogások ismerete nélkül. Hasonlóképpen a mentesség iránti kérelmet előterjesztő vállalkozásnak a kifogásközlésre adott válaszára nem mindig alkalmazhatóak teljes körűen azon megfontolások, amelyek szerint az engedékenységi közlemény alapján tett nyilatkozatok a nyilatkozattevő érdekei ellen irányulnak, és ezért azokat főszabály szerint különösen megbízható bizonyítéknak kell tekinteni.

(vö. 52–56., 97., 108., 109. pont)

7. A bírósági felülvizsgálat terjedelmét illetően, amikor az EK 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazásával hozott határozat megsemmisítése iránti keresetet nyújtanak be, a Törvényszék köteles általában teljes körűen megvizsgálni azt, hogy az EK 81. cikk (1) bekezdése alkalmazásának feltételei fennállnak‑e, vagy sem.

A bíróságban felmerülő bármely kételynek annak a vállalkozásnak a javát kell szolgálnia, amely a jogsértést megállapító határozat címzettje, az ártatlanság vélelmének megfelelően, amely az uniós jog általános elveként többek között irányadó a vállalkozásokra alkalmazandó versenyszabályok megsértésével kapcsolatos olyan eljárásokra, amelyek bírság vagy kényszerítő bírság kiszabásához vezethetnek.

(vö. 57., 58. pont)

8. A versenyszabályok megsértésének jellegére, valamint az ennek okán kiszabott szankciók jellegére és súlyára tekintettel az e jogsértések elkövetéséért való felelősség személyes jellegű.

Az EK 81. cikk (1) bekezdésében hivatkozott versenyellenes megállapodások és összehangolt magatartások szükségszerűen több vállalkozás közreműködésének az eredményei, akik mindnyájan társelkövetők a jogsértésben, de részvételük többek között az érintett piac jellemzőitől, az egyes vállalkozások e piacon elfoglalt helyzetétől, az elérendő céloktól és a választott vagy tervbe vett végrehajtási módoktól függően különböző formát ölthet.

Mindazonáltal önmagában az a körülmény, hogy az egyes vállalkozások a rájuk jellemző sajátos formában vesznek részt a jogsértésben, nem elegendő ahhoz, hogy felelősségüket kizárják a jogsértés egészéért, beleértve azokat a magatartásokat, amelyeket gyakorlatilag más részt vevő vállalkozások hajtottak végre, de amelyeknek ugyanaz a versenyellenes célja vagy hatása.

Ezenkívül az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértése nem csak elszigetelt magatartás eredménye lehet, hanem magatartássorozat vagy akár folytatólagos magatartás eredménye is. Ez az értelmezés nem vitatható azon az alapon, hogy e magatartássorozat vagy e folytatólagos magatartás egy vagy több eleme önmagában is az említett rendelkezés megsértésének minősülhet. Amennyiben a különböző magatartások – azonos, közös piacon belül versenytorzító céljuk alapján – egy „átfogó terv” keretébe illeszkednek, a Bizottság az e cselekmények miatti felelősséget jogszerűen róhatja fel az összességében figyelembe vett jogsértésben való részvétel alapján, még akkor is, ha bizonyított, hogy az érintett vállalkozás közvetlenül csak egy vagy több, a jogsértést megalapozó elemben vett részt. Pusztán azon tény, hogy a vállalkozás az érintett ágazatban nem fejtett ki tevékenységet, szintén nem foglalja magában szükségszerűen azt, hogy e vállalkozás nem vonható felelősségre az egységes jogsértés egészéért.

Annak megállapítása tekintetében, hogy valamely vállalkozás részt vett‑e ilyen egységes jogsértésben, a Bizottságnak kell bizonyítania azt, hogy az említett vállalkozás saját magatartásával hozzá kívánt járulni a valamennyi résztvevő által követett közös célokhoz, és tudomása volt a más vállalkozások által azonos célok elérése végett tervezett vagy ténylegesen megvalósított magatartásról, illetve azt, hogy e magatartást ésszerűen előre láthatta, és kész volt ennek kockázatát elfogadni.

Így e vállalkozást csak akkor lehet felelősnek tekinteni az átfogó kartell miatt, ha egyfelől tudott, vagy tudnia kellett arról, hogy az az összejátszás, amelyben közreműködött, különösen több évig rendszeresen szervezett találkozók révén, olyan átfogó rendszerbe illeszkedett bele, amelynek célja a versenyfeltételek torzítása volt, másfelől pedig ezen átfogó rendszer magában foglalta a kartell összes alkotóelemét. Valamely megállapodásnak – amelyben valamely vállalkozás részt vett – és valamely átfogó kartellnek a tárgya közötti azonosság önmagában nem elegendő ahhoz, hogy e vállalkozásnak felróják az átfogó kartellben való részvételt. Csakis akkor jelentheti ugyanis az érintett megállapodásban való részvétele annak kifejezését, hogy csatlakozik ezen átfogó kartellhez, ha az e megállapodásban részt vevő vállalkozás tudott, vagy tudnia kellett arról, hogy ezzel bekapcsolódik az átfogó kartellbe.

E tekintetben pusztán azon tény alapján, hogy a vállalkozás tudott az érintett ágazatba tartozó termékek egyikére vonatkozó versenyellenes célokról, és követte azokat, nem állapítható meg, hogy ugyanígy tudott az egységes kartell által ezen ágazat egészében követett egységes célkitűzésről. Az egységes célkitűzés fogalma ugyanis nem határozható meg egy adott ágazaton belüli verseny torzítására való általános hivatkozással, mivel a verseny érintettsége mint cél vagy hatás az EK 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó valamennyi magatartásnak a lényegi eleme. Az egységes célkitűzés fogalmának ekképpen való meghatározása azzal a kockázattal járna, hogy az egységes és folyamatos jogsértés fogalma elveszti értelmének egy részét, mivel az lenne a következménye, hogy a valamely gazdasági ágazatot érintő, az EK 81. cikk (1) bekezdésében tiltott különböző magatartásokat szisztematikusan egységes jogsértést megvalósító elemeknek kellene minősíteni.

(vö. 125–128., 143., 144., 149. pont)

9. Valamely aktus rendelkező része elválaszthatatlan annak indokolásától, és az aktust – amennyiben szükséges – az elfogadásához vezető okok figyelembevételével kell értelmezni.

(vö. 131. pont)

10. A jogsértés időtartama az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti jogsértés fogalmának alkotóeleme, és az időtartam bizonyítása elsősorban a Bizottság feladata. A jogsértés időtartamát közvetlenül megalapozó bizonyítékok hiányában a Bizottságnak legalábbis olyan, időben kellően közeli tényekre vonatkozó bizonyítékokra kell hivatkoznia, hogy ésszerűen elfogadható legyen az, hogy e jogsértés két meghatározott időpont között megszakítás nélkül folytatódott.

Egyébiránt az a tény, hogy a kartell mint olyan megszakítatlan volt, nem teszi lehetővé annak a kizárását, hogy egy vagy több résztvevője bizonyos időre megszakította az abban való részvételét.

Bár a jogsértő magatartás két megnyilvánulását elválasztó időszak releváns kritériumot jelent a jogsértés folyamatos jellegének bizonyításakor, azon kérdés, hogy az említett időszak elegendően hosszú‑e a jogsértés megszakításához, vagy sem, nem vizsgálható absztrakt módon. Épp ellenkezőleg, azt a kérdéses kartell működésével összefüggésben kell értékelni, ideértve adott esetben azokat a sajátos módokat is, ahogyan az érintett vállalkozás részt vesz a kartellben.

(vö. 155., 156., 159. pont)

11. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás értelmében a versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírság összegének meghatározása keretében meg kell különböztetni a jogsértés súlyának értékelését, amely a bírság általános kiindulási összegének meghatározására szolgál, valamint az egyes érintett vállalkozások jogsértésben való részvétele relatív súlyának értékelését, amely utóbbi kérdést a súlyosító és enyhítő körülmények esetleges alkalmazása keretében kell megvizsgálni.

Az említett iránymutatás 2. és 3. pontja ugyanis előírja a bírság alapösszegének az egyes érintett vállalkozásokra jellemző súlyosító és enyhítő körülmények esetén történő kiigazítását. Közelebbről az iránymutatás 3. pontja az „Enyhítő körülmények” cím alatt azon körülmények nem kimerítő listáját tartalmazza, amelyek a bírság alapösszegének csökkentéséhez vezethetnek. Így hivatkozik a vállalkozás passzív szerepére, a megállapodások tényleges alkalmazásának hiányára, a jogsértés abbahagyására a Bizottság első beavatkozásával egy időben, a vállalkozásnak a tanúsított magatartás jogsértő jellegére vonatkozó ésszerű kétségére, arra a tényre, hogy a jogsértést gondatlanságból követték el, valamint arra, hogy a vállalkozás az engedékenységi közlemény hatályán túlmenően ténylegesen együttműködött az eljárásban.

Ezzel szemben a bírság kiindulási összegének meghatározásakor a Bizottság nem köteles értékelni egy adott vállalkozás magatartásának hatásait. A bírságok általános szintjének meghatározása során figyelembe veendő hatások ugyanis nem azok a hatások, amelyeket a vállalkozás állítása szerint ténylegesen folytatott magatartása váltott ki, hanem azok, amelyeket annak a jogsértésnek az egésze váltott ki, amelyben a vállalkozás részt vett.

Azonban, amennyiben a vállalkozás nem tartozik felelősséggel a kartell egészéért, hanem kizárólag az említett kartell egyik ága tudható be neki, e tényt a bírság kiindulási összegének meghatározásakor figyelembe kell venni. Ebben az esetben ugyanis a versenyjogi szabályok megsértése szükségszerűen kevésbé súlyos, mint a jogsértés valamennyi ágában részt vevő jogsértőknek betudható jogsértés, akik nagyobb mértékben járultak hozzá ennek a kartellnek a hatékonyságához és súlyához, mint egy olyan jogsértő, aki ugyanezen kartellnek csupán egyetlen ágában vett részt. Márpedig egy vállalkozásra sosem szabható ki olyan bírság, amelynek összegét olyan összejátszásban való részvételre tekintettel számították ki, amely tekintetében nem állapították meg a felelősségét.

(vö. 183–185., 197–200. pont)

12. A vállalkozással szemben kiszabott bírság kiindulási összegének meghatározása érdekében a közösségi versenyszabályokba ütköző jogsértés súlyának értékelésekor a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatásból kitűnik, hogy a horizontális árkartelleket, illetve a piac felosztására irányuló horizontális kartelleket önmagában a jellegüknél fogva különösen súlyos jogsértéseknek lehet minősíteni, anélkül hogy a Bizottság köteles lenne bizonyítani a jogsértés piacra gyakorolt tényleges hatását. Az ilyen kartellek esetében ugyanis jellegüknél fogva a legsúlyosabb bírságokat kell kiszabni. A kartelleknek a piacra gyakorolt esetleges tényleges hatása, és különösen azon kérdés, hogy a versenykorlátozás mennyivel hozott létre magasabb piaci árat azon árhoz képest, amely a kartell hiányában állt volna fenn, nem meghatározó szempont a bírságok szintjének megállapítása tekintetében.

(vö. 189. pont)

13. A passzív szerep az érintett vállalkozás által „visszafogottabb magatartás” tanúsítását feltételezi, azaz a versenyellenes megállapodás vagy megállapodások kidolgozásában játszott aktív részvételtől való tartózkodást. A vállalkozás kartellben játszott passzív szerepét megalapozó tényezőként lehet figyelembe venni különösen azt, ha a kartell többi tagjához képest jelentősen ritkábban vett részt a találkozókon, ha később lépett arra a piacra, ahol a jogsértés történt, függetlenül attól, hogy mennyi ideig vett részt a jogsértésben, vagy ha a jogsértésben részt vevő más vállalkozás képviselője erre vonatkozóan kifejezetten nyilatkozatot tesz.

(vö. 224. pont)

14. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 3. pontjának második francia bekezdésében foglalt, a jogsértő megállapodások vagy magatartások tényleges alkalmazásának hiányával kapcsolatos enyhítő körülmény kedvezményében való részesülés nyújtásakor azt kell megvizsgálni, hogy az érintett vállalkozás által előadott körülmények alapján megállapítható‑e, hogy az alatt az időszak alatt, amíg e vállalkozás a jogsértő megállapodások tagja volt, a piacon versenyző magatartást folytatva ténylegesen kivonta magát a végrehajtásuk alól, vagy legalább egyértelműen és nagymértékben megszegte az e kartell végrehajtására irányuló kötelezettségeket olyannyira, hogy ezáltal megzavarta annak működését.

(vö. 231. pont)

A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (harmadik tanács)

2011. november 29.( )

„Verseny – Kartellek – A metakrilátok piaca – Az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének megsértését megállapító határozat – Az egységes jogsértés fogalma – A jogsértés időtartama – Bírságok – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények”

A T‑208/06. sz. ügyben,

a Quinn Barlo Ltd (székhelye: Cavan [Írország]),

a Quinn Plastics NV (székhelye: Geel [Belgium]),

a Quinn Plastics GmbH (székhelye: Mainz [Németország]),

(képviselik őket: W. Blau, F. Wijckmans és F. Tuytschaever ügyvédek)

felpereseknek

az Európai Bizottság (képviselik kezdetben: Bottka V. és S. Noë, később: Bottka V. és N. Khan, meghatalmazotti minőségben)

alperes ellen

az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/F/38.645 „metakrilátok”‑ügy) 2006. május 31‑én hozott C (2006) 2098 végleges bizottsági határozat 1. és 2. cikke felpereseket érintő részének megsemmisítése iránti kérelme, valamint másodlagosan e határozat 2. cikkének megsemmisítése iránti kérelem annyiban, amennyiben az bírságot szab ki a felperesekkel szemben, illetve harmadlagosan e bírság összegének csökkentése iránti kérelme tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács),

tagjai: Czúcz O. elnök, I. Labucka (előadó) és D. Gratsias bírák,

hivatalvezető: J. Plingers tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2011. május 10‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

1 Az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban 2006. május 31‑én hozott C (2006) 2098 végleges bizottsági határozatban (COMP/F/38.645 „metakrilátok”‑ügy) (a továbbiakban: megtámadott határozat) az Európai Közösségek Bizottsága többek között megállapította, hogy néhány vállalkozás megsértette az EK 81. cikket és az Európai Gazdasági Térségről (EGT) szóló megállapodás 53. cikkét azzal, hogy 1997. január 23. és 2002. szeptember 12. között különböző időszakokban versenyellenes megállapodások és összehangolt magatartások összességében vett részt a metakrilátok ágazatában az EGT egész területén (a megtámadott határozat 1. cikke).

2 A megtámadott határozat szerint egységes és folyamatos jogsértés történt, amely a következő három polimetilmetakrilát termékre (a továbbiakban: PMMA) terjedt ki: a fröccsöntőkeverékek, lemezek és szaniterek. A megtámadott határozatból kiderül, hogy e három PMMA‑termék mind fizikailag, mind pedig kémiailag eltér egymástól, és azoknak különböző a felhasználása is, azonban azok a közös nyersanyagbevitel, a metilmetakrilát (a továbbiakban: MMA) miatt egy és ugyanazon homogén termékcsoportnak tekinthetők (a megtámadott határozat (4)–(8) preambulumbekezdése).

3 A megtámadott határozat alapján a szóban forgó jogsértés a következőkből állt: árakra vonatkozó tárgyalások, valamint ármegállapodások megkötése, végrehajtása és felügyelete áremelések vagy legalábbis a fennálló árszint stabilizálása révén; kiegészítő szolgáltatási költségek fogyasztókra való áthárításának vizsgálata; kereskedelmi szempontból fontos és bizalmas piaci és/vagy a vállalkozásokra vonatkozó információk cseréje, valamint rendszeres találkozókon való részvétel és egyéb, a jogsértést megkönnyítő kapcsolatok fenntartása (a megtámadott határozat 1. cikke és (1)–(3) preambulumbekezdése).

4 A megtámadott határozat címzettje volt a Degussa AG, a Röhm GmbH & Co. KG és a Para‑Chemie GmbH (a továbbiakban együtt: Degussa), a Total SA, az Elf Aquitaine SA, az Arkema SA (korábban Atofina SA), az Altuglas International SA és az Altumax Europe SAS (a továbbiakban együtt: Atofina), a Lucite International Ltd és a Lucite International UK Ltd (a továbbiakban együtt: Lucite), az ICI plc, valamint a felperesek, a Quinn Barlo Ltd, a Quinn Plastics NV és a Quinn Plastics GmbH.

5 A felperesek a Quinn Group Ltd. ír konglomerátum tagjai, amely 2004. május 7‑én, az érintett jogsértés időszakát követően megszerezte a Barlo‑csoport élén lévő anyavállalat (Barlo Group plc, amelyet ezt követően Barlo Group Ltd‑vé neveztek át) törzstőkéjének egészét (a megtámadott határozat (299) preambulumbekezdése). A felperesek a Barlo‑csoport három korábbi társasága (a továbbiakban együtt: Barlo) tevékenységeinek egyesítésével jöttek létre 2005 januárjában a Quinn‑csoporton belül.

– a Quinn Plastics GmbH a Barlo Plastics GmbH jogutódja. A megtámadott határozat szerint a Barlo Plastics GmbH részt vett a metakrilátok ágazatában megállapított, összejátszásra irányuló magatartásokban (a megtámadott határozat (297) preambulumbekezdése);

– a Quinn Plastics NV a Barlo Plastics NV jogutódja. Utóbbi a Barlo Plastics GmbH anyavállalataként közvetve annak tőkéje 100%‑ával rendelkezett (a megtámadott határozat (38), (43) és (301) preambulumbekezdése);

– a Quinn Barlo a Barlo Group Ltd. jogutódja. Ez a korábbi Barlo‑csoport anyavállalata, amely közvetlenül vagy közvetve a korábbi Barlo társaságok tőkéjének 100%‑ával rendelkezik (a megtámadott határozat (300) és (301) preambulumbekezdése).

6 Mindhárom felperes címzettje a megtámadott határozatnak, mivel a Bizottság úgy vélte, hogy a Quinn Barlo és a Quinn Plastics NV felelős a Quinn Plastics GmbH (korábban: Barlo Plastics GmbH) magatartásaiért a jogsértés ideje alatt (a megtámadott határozat (301) és (304) preambulumbekezdése és 1. cikke).

7 A megtámadott határozat elfogadásához vezető vizsgálat azt követően indult meg, hogy a Degussa a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló 2002. február 19‑i bizottsági közlemény (HL C 45., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 155. o.; a továbbiakban: engedékenységi közlemény) alapján 2002. december 20‑án mentesség iránti kérelmet nyújtott be.

8 A Bizottság 2003. március 25‑én és 26‑án helyszíni vizsgálatokat folytatott az Atofina, a Barlo, a Degussa és a Lucite helyiségeiben (a megtámadott határozat (59) preambulumbekezdése). E helyszíni vizsgálatokat követően az Atofina és a Lucite 2003. április 3‑án, illetve július 11‑én az engedékenységi közlemény alapján mentesség, illetve a bírság összegének csökkentése iránti kérelmet nyújtott be (a megtámadott határozat (60) és (66) preambulumbekezdése). 2004. október 18‑án az ICI az engedékenységi közlemény alapján a bírság összegének csökkentése iránti kérelmet nyújtott be (a megtámadott határozat (83) preambulumbekezdése). A Barlo nem nyújtott be az említett közleményen alapuló kérelmet.

9 2003. április 9. és 2004. július 29. között a Bizottság több alkalommal is tájékoztatáskérést intézett a Barlóhoz, a[z EK 81.] és a[z EK 82.] cikk végrehajtásáról szóló első, 1962. február 6‑i 17. tanácsi rendelet (HL 1962. 13., 204. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 3. o.) 11. cikke, majd az [EK 81.] és [EK 82.] cikkben meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) 18. cikke alapján (a megtámadott határozat (62)–(79) preambulumbekezdése).

10 2005. augusztus 17‑én a Bizottság az MMA‑val, valamint a PMMA‑fröccsöntőkeverékekkel, PMMA‑lemezekkel és PMMA‑szaniterekkel kapcsolatos, egységes és folyamatos jogsértéssel összefüggésben kifogásközlést fogadott el, amelynek címzettjei között szerepelnek a felperesek és a Quinn Plastics, SA is (a megtámadott határozat (85) preambulumbekezdése).

11 2005. december 15‑én és 16‑án meghallgatást tartottak.

12 A vállalkozások által a kifogásközlésre adott válaszukban, valamint a meghallgatáson előadott elemek fényében a Bizottság úgy döntött, hogy az alábbiak szerint nem emel kifogást:

– a jogsértés MMA‑t érintő ágával kapcsolatosan valamennyi, a kifogásközlés címzettjei közt szereplő társasággal szemben felhozott kifogások esetében;

– a felperesekkel és a Quinn Plastics, SA‑val szemben a PMMA‑fröccsöntőkeverékekkel kapcsolatban felhozott kifogások esetében;

– a Quinn Plastics, SA‑val szemben a PMMA‑lemezekkel kapcsolatban felhozott kifogások esetében (a megtámadott határozat (93) preambulumbekezdése).

13 A Bizottság 2006. május 31‑án elfogadta a megtámadott határozatot. A felperesek tekintetében a Bizottság megállapította, hogy azok 1998. április 30. és 2000. augusztus 21. között részt vettek a fenti 1–3. pontban foglalt versenyellenes megállapodásokban és összehangolt magatartásokban (a megtámadott határozat 1. cikkének l)–n) pontja), és 9 millió euró bírságot szabott ki velük szemben, amelynek megfizetésére egyetemlegesen kötelezettek (a megtámadott határozat 2. cikkének e) pontja).

14 A bírság összegének kiszámítását illetően a Bizottság elsőként a jogsértés súlyát vizsgálta meg, és először is megállapította, hogy a jogsértés természetére, és azon tényre tekintettel, hogy a jogsértés az EGT egész területére kiterjedt, a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás (HL 1998. C 9., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 171. o.; a továbbiakban: iránymutatás) értelmében vett különösen súlyos jogsértésről van szó (a megtámadott határozat (319)–(331) preambulumbekezdése).

15 Ezt követően megállapította, hogy a különösen súlyos jogsértések kategóriájában lehetőség van arra, hogy a vállalkozások eltérő bánásmódban részesüljenek, figyelembe véve a jogsértőknek azt a tényleges gazdasági képességét, hogy a versenyben jelentős kárt okozzanak. E tekintetben megállapította, hogy a jelen ügyben az érintett vállalkozások „a kartellel érintett PMMA termékek értékesítéséből befolyó forgalmuk súlya alapján [három] kategóriába sorol[hatók]”. A Bizottság kimondta, hogy a Barlót a 2000. évi, az EGT‑n belül a PMMA‑lemezekből származó 66,37 millió euró forgalmára tekintettel a harmadik kategóriába kell sorolni.

16 Egyébiránt az eltérő bánásmóddal kapcsolatban a Bizottság a felperesek vonatkozásában kiszámított bírság kiindulási összegét a következő indokolás alapján 25%‑kal csökkentette (a megtámadott határozat (335) preambulumbekezdése):

„[A] Bizottság figyelembe veszi azon tényt, hogy nem egyértelmű, hogy a Barlo részt vett‑e, vagy sem, a PMMA‑fröccsöntőkeverékeket és a PMMA‑szanitereket érintő összejátszásra irányuló kapcsolatokban. Következésképpen úgy tűnik, hogy a Barlo nem tudott, vagy nem szükségszerűen tudhatott a versenyellenes megállapodások átfogó tervéről […]”

17 E megfontolások alapján a Bizottság a felperesekkel szemben kiszabandó bírság kiindulási összegét 15 millió euróban állapította meg (a megtámadott határozat (336) preambulumbekezdése).

18 Másodszor a Bizottság megvizsgálta a jogsértés időtartamát, és megállapította, hogy a kiindulási összeget 20%‑kal növelni kell (a részvétel minden teljes éve után 10%‑kal), tekintettel arra, hogy a felperesek két év három hónapon keresztül vettek részt a jogsértésben (a megtámadott határozat (351)–(353) preambulumbekezdése). Ennek megfelelően a felperesekkel szemben kiszabott bírság alapösszegét 18 millió euróban állapította meg (a megtámadott határozat (354) preambulumbekezdése).

19 Harmadszor a Bizottság megvizsgálta a súlyosító és enyhítő körülményeket. A felperesekkel szemben semmilyen súlyosító körülmény fennállását nem állapította meg. Az enyhítő körülmények tekintetében a Bizottság elfogadta a felperesek azon érvét, amely szerint csak passzív és csekély szerepet játszottak a jogsértésben, következésképpen a bírság összegét 50%‑kal csökkentette (a megtámadott határozat (372)–(374) preambulumbekezdése).

20 A Bizottság elutasította a felperesek által előadott egyéb enyhítő körülményeket (a megtámadott határozat (375)–(396) preambulumbekezdése), tehát a bírság összegét 9 millió euróban állapította meg (a megtámadott határozat (397) preambulumbekezdése). Tekintettel arra, hogy a felperesek nem részesültek az engedékenységi közlemény alkalmazásában, ez a velük szemben kiszabott bírság végső összege.

Az eljárás és a felek kérelmei

21 A felperesek a Törvényszék Hivatalához 2006. augusztus 8‑án benyújtott keresetlevelükkel előterjesztették a jelen keresetet.

22 Mivel módosult a Törvényszék tanácsainak összetétele, az előadó bírót a harmadik tanácsba osztották be, következésképpen a jelen ügyet e tanács elé utalták.

23 Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (harmadik tanács) úgy határozott, hogy megnyitja a szóbeli szakaszt, és pervezető intézkedések keretében bizonyos kérdések megválaszolására és dokumentumok benyújtására hívta fel a Bizottságot. A Bizottság e felhívásnak a megszabott határidőn belül eleget tett.

24 A Törvényszék a 2011. május 10‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit és a feltett kérdésekre adott válaszait. Egyébiránt a Bizottság kiegészítő dokumentumokat is benyújtott az előző pontban foglalt felhívásra válaszul, amelyeket csatoltak az ügy irataihoz. Mivel a felperesek előadták, hogy a tárgyalás során állást foglalhattak e dokumentumokkal kapcsolatban, a szóbeli szakasz ezt követően lezárult.

25 A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:

– elsődlegesen semmisítse meg a megtámadott határozat 1. és 2. cikkét annyiban, amennyiben azok őket érintik;

– másodlagosan semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkét a rájuk vonatkozó részében;

– harmadlagosan semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkét annyiban, amennyiben az velük szemben 9 millió euró bírságot szab ki, és csökkentse a bírság összegét a jelen kereset alátámasztására előadott érvekre tekintettel;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

26 A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– utasítsa el a keresetet mint megalapozatlant;

– a felpereseket kötelezze a költségek viselésére.

A jogkérdésről

27 Keresetük alátámasztására a felperesek két jogalapra hivatkoznak. Az első jogalap az EK 81. cikk megsértésén alapul. A második jogalap az 1/2003 rendelet 23. cikke (3) bekezdésének, az iránymutatásnak és az arányosság elvének a megsértésén alapul.

Az EK 81. cikk megsértésére alapított, első jogalapról

28 Az első jogalap keretében a felperesek lényegében előadják, hogy a Bizottság nem bizonyította megfelelően, hogy a Barlo magatartása megvalósította az EK 81. cikk megsértését. Ez a jogalap lényegében három részből áll. Az első jogalap első részében a felperesek vitatják a Bizottság értékelését azzal az öt találkozóval kapcsolatban, amelyeken a megtámadott határozat őket érintő része alapul, és kifogásolják, hogy a Bizottság nem vette figyelembe, hogy más kapcsolatokban vagy információcserében nem vettek részt. Az első jogalap második részében előadják, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a Barlo „egységes és közös versenyellenes tervben” vett részt. Az első jogalap harmadik részében a felperesek azt állítják, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a Barlo folyamatos jogsértésben vett részt.

Az első jogalap első részéről, amely a Barlo részvételével megvalósult találkozók és egyéb kapcsolatok vagy információcserék téves értékelésén alapul

29 Az első jogalapnak ez a része három kifogáson alapul.

30 Először is, azzal együtt, hogy a felperesek elismerik, hogy a Barlo az érintett ötből négy találkozón jelen volt (nevezetesen a Németországban 1998 áprilisában Dernbachban, 1998. június 29‑én Darmstadtban, 2000. február 24‑én Heidelbergben és 2000. augusztus 21‑én Deidesheimben tartott találkozón), előadják, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a Barlo jelenléte ezeken a találkozókon a verseny jelentős korlátozását és az EK 81. cikk megsértését valósította meg. A felperesek vitatják továbbá a Barlo jelenlétét az ötödik érintett találkozón, vagyis azon, amelyet 1999 május–júniusában tartottak Barcelonában, és úgy vélik, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy erre a találkozóra sor került. Végül a felperesek előadják, hogy a Bizottság figyelmen kívül hagyta azon tényt, hogy azonkívül, hogy a Barlo egy képviselője a fent említett négy találkozón jelen volt, semmilyen más, a felperesek részvételével zajló versenyellenes kapcsolatot vagy információcserét nem bizonyított.

– Arról a négy találkozóról, amelyen a Barlo elismerten jelen volt

31 A felperesek vitatják, hogy megsértették az EK 81. cikket azzal, hogy a Barlo egy képviselője részt vett az érintett négy találkozón. Egyrészt vitatják ezeknek a találkozóknak a megtámadott határozatban megállapított leírását, mivel az bizonyítékokkal nincs megfelelően alátámasztva. Másrészt a felperesek azt állítják, hogy a Barlo magatartására van „jogszerű magyarázat”. Megjegyzik, hogy a kartell résztvevőinek érdekei nem szükségszerűen estek egybe a Barlo érdekeivel, amennyiben utóbbi sem az MMA, sem valamennyi PMMA‑termék területén nem végzett tevékenységet. A felperesek álláspontja szerint tekintettel arra, hogy a Barlo árpolitikája összeegyeztethetetlen volt a kartell céljaival, és piaci részesedése növekedett, a kartell résztvevői valószínűleg megpróbálták a Barlót bevonni a kartellbe azzal, hogy meghívták „ártatlan” napirendű találkozóikra, vagy olyan alkalmakkor, amikor nem volt tervezett találkozó. A bizottsági iratokban szereplő bizonyítékok bizonyítják, hogy ezek a kísérletek kudarcot vallottak, és a Barlo továbbra is saját üzletpolitikáját folytatta, amely a piaci részesedésének növelésére irányult.

32 E tekintetben előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott határozat 1. cikke szerint a felperesek megsértették az EK 81. cikket és az EGT‑Megállapodás 53. cikkét azzal, hogy „az EGT egész területét érintő megállapodások és összehangolt magatartások összességében vettek részt a metakrilátok ágazatában, amelyek az árakra vonatkozó tárgyalások, valamint ármegállapodások megkötése, végrehajtása és felügyelete áremelések vagy legalábbis a fennálló árszint stabilizálása révén, kiegészítő szolgáltatási költségek fogyasztókra való áthárításának vizsgálata, kereskedelmi szempontból fontos és bizalmas piaci és/vagy vállalkozásokra vonatkozó információk cseréje révén, valamint rendszeres találkozókon való részvétellel és egyéb, a jogsértést megkönnyítő kapcsolatok fenntartásával valósultak meg, ideértve a végrehajtás felügyeletét is”.

33 Az EK 81. cikk (1) bekezdése szerint a közös piaccal összeegyeztethetetlen és tilos minden olyan vállalkozások közötti megállapodás, vállalkozások társulásai által hozott döntés és összehangolt magatartás, amely hatással lehet a tagállamok közötti kereskedelemre, és amelynek célja vagy hatása a közös piacon belüli verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása.

34 Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében vett megállapodás és összehangolt magatartás fogalma az összejátszás azonos jellegű formáit jeleníti meg, és csak intenzitásuk, valamint megjelenési formájuk vonatkozásában különböztethetők meg egymástól (a Bíróság C‑49/92. P. sz., Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑4125. o.] 131. és 132. pontja, valamint C‑8/08. sz., T‑Mobile Netherlands és társai ügyben 2009. június 4‑én hozott ítéletének [EBHT 2009., I‑4529. o.) 23. pontja).

35 Az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében vett megállapodás létezéséhez elég az, hogy az érintett vállalkozások kifejezzék az arra irányuló közös akaratukat, hogy meghatározott piaci magatartást tanúsítanak (a Törvényszék T‑7/89. sz., Hercules Chemicals kontra Bizottság ügyben 1991. december 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1991., II‑1711. o.] 256. pontja és T‑9/99. sz., HFB és társai kontra Bizottság ügyben 2002. március 20‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑1487. o.] 199. pontja).

36 Az összehangolt magatartás fogalma egyfajta egyeztetést jelent a vállalkozások között, amelyek nem kötnek kifejezetten megállapodást, ám a kockázatokkal teli versenyt tudatosan helyettesítik az egymás közötti gyakorlati együttműködéssel (a fenti 34. pontban hivatkozott Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben hozott ítélet 115. pontja és a C‑199/92. P. sz., Hüls kontra Bizottság ügyben 1999. július 8‑án hozott ítélet [EBHT 1999., I‑4287. o.] 158. pontja).

37 E tekintetben az EK 81. cikk (1) bekezdése kizárja a piaci szereplők közötti bármely olyan közvetlen vagy közvetett kapcsolatfelvételt, amely jellegénél fogva vagy befolyásolja a tényleges, illetve potenciális versenytárs piaci magatartását, vagy feltárja az ilyen versenytárs előtt, hogy az adott vállalkozás saját maga milyen piaci magatartásról döntött, illetve milyen piaci magatartást fontolgat, amennyiben e kapcsolatok célja vagy hatása olyan versenyfeltételek teremtése, amelyek nem felelnek meg a szóban forgó piacon szokásos feltételeknek (lásd ebben az értelemben a fenti 34. pontban hivatkozott Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben hozott ítélet 115–117. pontját és a fenti 34. pontban hivatkozott T‑Mobile Netherlands és társai ügyben hozott ítélet 33. pontját).

38 Ebből következik többek között, hogy a versenytársak közötti információcsere ellentétesnek bizonyulhat a versenyszabályokkal, amennyiben az érintett piac működésével kapcsolatos bizonytalanság fokát csökkenti vagy megszünteti, amelynek következménye a vállalkozások közötti verseny korlátozása (a fenti 34. pontban hivatkozott T‑Mobile Netherlands és társai ügyben hozott ítélet 35. pontja).

39 Egyébiránt hangsúlyozni kell, hogy annak értékeléséhez, hogy valamely összehangolt magatartást az EK 81. cikk (1) bekezdése tilt‑e, felesleges a magatartás tényleges hatásainak figyelembevétele, amennyiben nyilvánvaló, hogy annak célja a közös piacon belüli verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása. Következésképpen nem szükséges vizsgálni az összehangolt magatartás hatásait, ha e magatartás versenyellenes célja megállapítást nyert (lásd ebben az értelemben a fenti 34. pontban hivatkozott T‑Mobile Netherlands és társai ügyben hozott ítélet 29. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

40 Ezen túlmenően, még ha az összehangolt magatartás fogalma az érintett vállalkozások közötti összehangoláson kívül az ilyen összehangolást követően folytatott magatartást, valamint az e két tényező közötti okozati összefüggést is magában foglalja, az ellenkező bizonyításig – amely az érintett piaci szereplők feladata – vélelmezni kell, hogy az összehangolásban részt vevő és a piacon továbbra is tevékeny vállalkozások figyelembe veszik a versenytársaikkal kicserélt információkat a piaci magatartásuk meghatározása érdekében (lásd ebben az értelemben a fenti 34. pontban hivatkozott T‑Mobile Netherlands és társai ügyben hozott ítélet 51. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

41 Egy olyan összetett jogsértés keretében, amely több éven keresztül a piac közös szabályozásának célját követő számos gyártót foglalt magában, a Bizottságtól nem követelhető meg, hogy minden egyes vállalkozás esetében bármely adott időpont vonatkozásában pontosan minősítse a jogsértést megállapodásnak vagy összehangolt magatartásnak, mivel a jogsértés mindkét formája szerepel az EK 81. cikkben (lásd ebben az értelemben a fenti 34. pontban hivatkozott Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben hozott ítélet 111–114. pontját és a Törvényszék T‑305/94–T‑307/94., T‑313/94–T‑316/94., T‑318/94., T‑325/94., T‑328/94., T‑329/94. és T‑335/94. sz., Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1999. április 20‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., II‑931. o.] 696. pontját).

42 Ebben az összefüggésben az egységes jogsértés „megállapodásnak és összehangolt magatartásnak” való kettős minősítését úgy kell értelmezni, mint amely olyan tényelemeket magában foglaló összetett egészet jelöl, amely egyes elemei megállapodásnak, mások pedig összehangolt magatartásnak minősültek az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében, amely nem tartalmaz külön minősítést az ilyenfajta összetett jogsértésekre (a fenti 35. pontban hivatkozott Hercules Chemicals kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 264. pontja és a fenti 35. pontban hivatkozott HFB és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 187. pontja).

43 A jogsértéssel kapcsolatos bizonyításfelvételt illetően emlékeztetni kell, hogy a Bizottság kötelezettsége olyan bizonyítékokat előterjeszteni, amelyek a jogilag megkövetelt módon bizonyítják az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti jogsértést megvalósító körülmények fennállását (a Bíróság C‑185/95. P. sz., Baustahlgewebe kontra Bizottság ügyben 1998. december 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑8417. o.] 58. pontja). E tekintetben a Bizottságnak pontos és egybevágó bizonyítékokat kell nyújtania a jogsértés elkövetésére vonatkozó szilárd meggyőződésének alátámasztásául (lásd a Törvényszék T‑62/98. sz., Volkswagen kontra Bizottság ügyben 2000. július 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑2707. o.] 43. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot; a Törvényszék T‑54/03. sz., Lafarge kontra Bizottság ügyben 2008. július 8‑án hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 55. pontját).

44 Mindazonáltal nem szükséges, hogy a Bizottság által előterjesztett minden egyes bizonyíték a jogsértés összes elemét tekintve eleget tegyen e feltételeknek. Elegendő, ha az intézmény által felhozott bizonyítékok csoportja a maguk összességében értékelve megfelel e követelménynek (lásd a Törvényszék T‑67/00., T‑68/00., T‑71/00. és T‑78/00. sz., JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑2501. o.] 180. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

45 A Bizottság által a határozatban a valamely vállalkozás által az EK 81. cikk (1) bekezdése megsértésének bizonyítására hivatkozott ténykörülményeket nem elszigetelten, hanem összességükben kell értékelni (lásd a Törvényszék T‑53/03. sz., BPB kontra Bizottság ügyben 2008. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 2008., II‑1333. o.] 185. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

46 Azt a tényt is figyelembe kell venni, hogy a versenyellenes tevékenységek titkosan folynak, ennélfogva az esetek nagy részében a versenyellenes magatartás vagy megállapodás létezését bizonyos egybeesésekből és jelekből kell kikövetkeztetni, amelyek együtt figyelembe véve, más összefüggő magyarázat hiányában a versenyszabályok megsértésének bizonyítékául szolgálhatnak (a Bíróság C‑204/00. P., C‑205/00. P., C‑211/00. P., C‑213/00. P., C‑217/00. P. és C‑219/00. P. sz., Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. január 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑123. o.] 55–57. pontja).

47 Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint továbbá az adott vállalkozás kartellben való részvételének kellő bizonyításához elegendő, ha a Bizottság bizonyítja, hogy az érintett vállalkozás részt vett olyan találkozókon, amelyek során versenyellenes megállapodásokat kötöttek anélkül, hogy a vállalkozás ezt nyilvánvalóan ellenezte volna. Amennyiben az ilyen találkozókon való részvétel bizonyított, e vállalkozás feladata olyan bizonyítékok bemutatása, amelyek alapján megállapítható, hogy az említett találkozásokon való részvétele minden versenyellenes szándékot nélkülözött, és bizonyítania kell, hogy tájékoztatta a versenytársait arról, hogy az e találkozókon való részvételi szándéka eltér az övékétől (a fenti 36. pontban hivatkozott Hüls kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 155. pontja, a fenti 34. pontban hivatkozott Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben hozott ítélet 96. pontja, valamint a fenti 46. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 81. pontja).

48 E jogelvet azon indok alapozza meg, hogy amennyiben a vállalkozás úgy vett részt az említett találkozón, hogy annak tartalmától nem határolódott el nyilvánosan, a többi résztvevő arra következtethetett, hogy annak eredményét jóváhagyja, és annak megfelelő magatartást fog tanúsítani (a fenti 46. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 82. pontja).

49 Ráadásul az a körülmény, hogy egy vállalkozás nem a versenyellenes célú találkozó eredményeinek megfelelően cselekszik, nem hárítja el a kartellben való részvételéért való felelősségét, kivéve, ha a vállalkozás nyilvánosan elhatárolódott annak tartalmától (lásd a fenti 46. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 85. pontját).

50 Egyébiránt a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a nyilvános elhatárolódás fogalma mint a felelősség alól mentesítő tényező megszorítóan értelmezendő. Különösen valamely piaci szereplő hozzá nem szólása az olyan találkozón, amelynek során az árpolitikára vonatkozó konkrét kérdéssel kapcsolatos jogellenes összehangolás folyt, nem minősül határozott és világos ellenkezésnek (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑303/02. sz., Westfalen Gassen Nederland kontra Bizottság ügyben 2006. december 5‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑4567. o.] 103. és 124. pontját).

51 Mindazonáltal rá kell mutatni arra is, hogy a hallgatólagos jóváhagyással kapcsolatos fent hivatkozott ítélkezési gyakorlat azon az előfeltevésen alapul, hogy az érintett vállalkozás olyan találkozókon vett részt, amelyeken versenyellenes (a fenti 46. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 81. pontja) vagy nyilvánvalóan versenyellenes jellegű megállapodásokat kötöttek (a fenti 36. pontban hivatkozott Hüls kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 155. pontja). Következésképpen ez az ítélkezési gyakorlat nem alkalmazható, ha egy találkozó versenyellenes jellege nem bizonyított kétséget kizáróan (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑36/05. sz., Coats Holdings és Coats kontra Bizottság ügyben 2007. szeptember 12‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 91. pontját).

52 A felperesek azon érveit illetően, amelyek az engedékenységi közlemény alapján benyújtott kérelmek keretei közt tett nyilatkozatok értékével kapcsolatosak, emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az európai uniós jog egyetlen előírása vagy általános elve sem tiltja, hogy a Bizottság valamely vállalkozással szemben más, eljárás alá vont vállalkozások nyilatkozataira támaszkodjon (a fenti 41. pontban hivatkozott Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 512. pontja). Az engedékenységi közlemény kapcsán tett nyilatkozatok bizonyító ereje tehát pusztán e tény alapján nem vonható kétségbe (a fenti 43. pontban hivatkozott Lafarge kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 57. és 58. pontja).

53 A jogellenes kartell fő résztvevői által önkéntesen szolgáltatott bizonyítékokkal kapcsolatos bizonyos fenntartás érthető, mivel e résztvevők kicsinyíthetik a jogsértésben való közreműködésük jelentőségét, a többiekét pedig nagyíthatják. Ugyanakkor az engedékenységi közleményben előírt eljárás belső logikájára figyelemmel az a tény, hogy valaki a bírság összegének csökkentése érdekében el kívánja érni a közlemény alkalmazását, nem jelent szükségszerűen indítékot arra, hogy a kifogásolt kartell többi tagjára vonatkozó elferdített bizonyítékokat terjesszen elő. A Bizottság félrevezetésére irányuló szándék ugyanis megkérdőjelezi a vállalkozás együttműködésének őszinteségét és teljességét, ennek következtében az engedékenységi közlemény teljes kedvezményéből való részesülés lehetősége kerül veszélybe (a Törvényszék T‑120/04. sz., Peróxidos Orgánicos kontra Bizottság ügyben 2006. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑4441. o.] 70. pontja és a fenti 43. pontban hivatkozott Lafarge kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 58. pontja).

54 Meg kell állapítani különösen, hogy ha egy személy beismeri jogsértés elkövetését, és így a kérdéses dokumentumokból közvetlenül kikövetkeztethető tényeken túli körülményeket vall be, ez – az ennek ellenkezőjére utaló különleges körülmények hiányában – eleve azt jelzi, hogy e személy elhatározta az igazság feltárását. Ennek megfelelően a nyilatkozattevő érdekei ellen irányuló nyilatkozatokat főszabály szerint különösen megbízható bizonyítéknak kell tekinteni (a Törvényszék fenti 44. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletének 211. és 212. pontja, T‑109/02., T‑118/02., T‑122/02., T‑125/02., T‑126/02., T‑128/02., T‑129/02., T‑132/02. és T‑136/02. sz., Bolloré és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2007. április 26‑án hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑947. o.] 166. pontja és a fenti 43. pontban hivatkozott Lafarge kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 59. pontja).

55 Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint azonban egyetlen, kartellben való részvétellel vádolt vállalkozás vallomása, amelynek pontosságát több más, hasonlóan megvádolt vállalkozás vitatja, nem tekinthető az utóbbiak által elkövetett jogsértés megfelelő bizonyítékának, ha más bizonyíték azt nem támasztja alá (a Törvényszék fenti 44. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletének 219. pontja, T‑38/02. sz., Groupe Danone kontra Bizottság ügyben 2005. október 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑4407. o.] 285. pontja és a fenti 43. pontban hivatkozott Lafarge kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 293. pontja).

56 Az engedékenységi közlemény alapján kérelmet benyújtó vállalkozások nyilatkozatai bizonyító erejének vizsgálatakor a Törvényszék különösen az ezen nyilatkozatok relevanciáját alátámasztó egybevágó bizonyítékok jelentőségét veszi figyelembe (lásd ebben az értelemben a fenti 44. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 220. pontját és a fenti 53. pontban hivatkozott Peróxidos Orgánicos kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 70. pontját), valamint az arra utaló bizonyítékok hiányát, hogy a vállalkozások a jogsértésben való közreműködésük jelentőségét kicsinyíteni, a többi vállalkozásét pedig nagyítani igyekeztek (lásd ebben az értelemben a fenti 43. pontban hivatkozott Lafarge kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 62. és 295. pontját).

57 Végül a bírósági felülvizsgálat terjedelmével kapcsolatban a jelen ügyben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat kimondja, hogy amikor az EK 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazásával hozott határozat megsemmisítése iránti keresetet nyújtanak be, a Törvényszék köteles általában teljes körűen megvizsgálni azt, hogy az EK 81. cikk (1) bekezdése alkalmazásának feltételei fennállnak‑e, vagy sem (lásd a Törvényszék T‑41/96. sz., Bayer kontra Bizottság ügyben 2000. október 26‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑3383. o.] 62. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

58 Ezenkívül a bíróságban felmerülő bármely kételynek annak a vállalkozásnak a javát kell szolgálnia, amely a jogsértést megállapító határozat címzettje, az ártatlanság vélelmének megfelelően, amely az uniós jog általános elveként többek között irányadó a vállalkozásokra alkalmazandó versenyszabályok megsértésével kapcsolatos olyan eljárásokra, amelyek bírság vagy kényszerítő bírság kiszabásához vezethetnek (a fenti 36. pontban hivatkozott Hüls kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 149. és 150. pontja).

59 Ezen általános megfontolások keretein belül kell megvizsgálni a felperesek azon érveit, amelyek szerint lényegében a Bizottság nem bizonyította, hogy a Barlo részvétele a szóban forgó négy találkozón az EK 81. cikk megsértésének minősül.

60 Először is az 1998 áprilisában Dernbachban tartott találkozóval kapcsolatban, azt a megtámadott határozat (151) preambulumbekezdése az alábbiak szerint írja le:

„1998 áprilisában a fenti (144) preambulumbekezdésben említett találkozók közül a második a […] szállodában zajlott le Dernbachban. Az Atofina szerint ennek célja többek között az volt, hogy Németországban új árstruktúrákat hozzanak létre, és a résztvevők intézkedéseket tettek annak érdekében, hogy e struktúrák megfelelő működését és betartását biztosítsák, különösen ami a kis mennyiségekre alkalmazott magasabb árak alkalmazását és az ügyfelekre áthárítandó költségek csökkentését illeti […] A Barlo megerősíti ennek a találkozónak a megtartását és [B.] jelenlétét azon, jelzi, hogy a találkozó eredetileg a piac fejlődésével kapcsolatos kérdések megvizsgálását célozta, azonban a napirend valójában új árstruktúrák bejelentésére is kiterjedt, amelyek az ügyfelekre alkalmazott magasabb szolgáltatási költségek formájában jelentkeztek. Mivel a résztvevők nem tudtak megállapodni a szolgáltatási költségek ügyfeleknek történő kiszámlázásával kapcsolatban, a Barlo a találkozót követően nem kísérelte meg a PMMA‑lemezek átlagárának emelését […] Még ha a Degussa úgy is véli, hogy lehetséges, hogy ez ugyanaz a találkozó, mint a fenti (148) preambulumbekezdésben említett 1998. március 16‑i találkozó […], a Bizottság az Atofina és a Barlo nyilatkozatai alapján arra a következtetésre jutott, hogy az ebben a preambulumbekezdésben hivatkozott találkozóra valójában 1998 áprilisában került sor.”

61 Az ügy irataiból, valamint a megtámadott határozat (151) preambulumbekezdésének szövegéből kitűnik, hogy a szóban forgó találkozó tartalmának meghatározásakor a Bizottság két elemre támaszkodott, tudniillik az Atofinának az engedékenységi közlemény alapján benyújtott kérelmében tett nyilatkozatára és a felperesek kifogásközlésre adott válaszára.

62 Márpedig e bizonyítékokkal kapcsolatban először is meg kell állapítani, hogy jogilag megfelelő módon bizonyítást nyert, hogy a szóban forgó találkozónak nyilvánvalóan versenyellenes célja volt.

63 Egyrészt a felperesek hiába állítják, hogy a B. által adott leírás az egyetlen bizonyíték ennek a találkozónak a versenyellenes jellegével kapcsolatban. Az Atofina nyilatkozatából ugyanis kiderül, hogy ennek a találkozónak a célja az új árstruktúrák működésének és betartásának biztosítása volt, amely célt nyilvánvalóan versenyellenesnek kell minősíteni. Egyedül az a tény, hogy olyan általános leírásról van szó, amely több találkozóra alkalmazható, nem változtat ezen a következtetésen.

64 Másrészt hangsúlyozni kell, hogy a felperesek nem vonják kétségbe a saját képviselőjük, B. által adott leírás pontosságát. Márpedig az általuk előterjesztettekkel ellentétben e leírás alapján az is megállapítható, hogy kartelltalálkozóról volt szó. Ebből ugyanis kiderül, hogy új árstruktúrákat jelentettek be, és ezeket az új árstruktúrákat meg is vitatták, még ha B. állítása szerint a résztvevők e tekintetben nem is állapodtak meg. Az a tény, hogy B. szerint ez a megbeszélés nem vezetett megállapodáshoz, nem szünteti meg a találkozó nyilvánvalóan versenyellenes jellegét, mivel legalábbis kereskedelmi szempontból érzékeny információk cseréjéről volt szó.

65 Ezen túlmenően hangsúlyozni kell, hogy ez a két bizonyíték kölcsönösen megerősíti egymást, különösen, ami az „új árstruktúrákkal” kapcsolatos megbeszélést és a Barlo azon való jelenlétét illeti. E körülmények között a Bizottságnak a felperesekkel kapcsolatos megállapítását nem teszi érvénytelenné az a tény, hogy az Atofina más vállalkozások e találkozókon való jelenlétéről is beszámolt, amelyek jelenlétét a megtámadott határozat nem állapítja meg.

66 Egyébiránt a Degussának a kifogásközlésre adott válaszában található állításai alapján nem kérdőjelezhető meg az Atofina és B. által adott leírás. A Degussa ugyanis egyszerűen azt állította, hogy nem tudja kifejezetten megerősíteni, hogy 1998 áprilisában sor került egy találkozóra, hangsúlyozva azonban azt is, hogy ezt kizárni sem tudja. Jelezte, hogy lehet, hogy ugyanarról az 1998. március 16‑i találkozóról van szó. Márpedig hangsúlyozni kell, hogy – amint az a megtámadott határozat 92. lábjegyzetéből is kiderül – a Degussa említette a Barlo egy képviselőjének jelenlétét is az utóbbi találkozón.

67 Továbbá a Bizottság tájékoztatáskérésére adott válaszában tett későbbi nyilatkozatában az Atofina a szóban forgó találkozó időpontját már nem 1998 áprilisában, hanem március 16‑ában jelölte meg, megerősítve ugyanakkor annak leírását. Mindazonáltal ez – az érintett találkozó időpontjával kapcsolatos – bizonytalanság nem olyan jellegű, amely mentesítené a felpereseket, tekintettel saját nyilatkozataikra és arra a tényre, hogy a megállapított időpont, azaz 1998. március 16. helyett 1998 áprilisa, számukra kedvező, mivel a Bizottság ezt az időpontot (április utolsó napját) állapította meg a jogsértésben való részvételük kezdő időpontjaként.

68 Másodszor a Barlónak a Dernbachban tartott találkozó során tanúsított magatartása értékelésével kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a felperesek nem tagadják a Barlónak a szóban forgó találkozón való jelenlétét, és nem állítják, hogy az nyilvánosan elhatárolódott annak tartalmától (lásd a fenti 47. pontot).

69 E körülmények között a Barlo jelenléte a találkozón önmagában elegendő annak megállapításához, hogy magatartása ellentétes az EK 81. cikkel, mivel az, amint az a fentiekből következik, legalább az árakkal kapcsolatos megbeszélésekre vonatkozott, tehát nyilvánvalóan versenyellenesnek minősíthető (lásd a fenti 37. és 38. pontot). Ebben a helyzetben a felperesek állításával ellentétben B.‑nek fel kellett volna ismernie, hogy kartelltalálkozón vesz részt, és nyilvánosan el kellett volna határolódnia attól (lásd a fenti 47., 48. és 51. pontot).

70 Ami azt a tényt illeti, hogy a Barlo nem emelte az árait az említett találkozót követően, még ha ez bizonyítottnak is tekinthető, nem elegendő a felperesek felelősségének megkérdőjelezéséhez (lásd a fenti 49. pontot). Mindenesetre a felperesek nem bizonyították, hogy a Barlo piaci magatartása során nem vette figyelembe a találkozó során kicserélt információkat (lásd a fenti 40. pontot).

71 Másodszor a megtámadott határozat (155) preambulumbekezdésében említett, 1998. június 29‑én Darmstadtban tartott találkozóval kapcsolatban a felperesek nem vitatják annak versenyellenes jellegét. Rámutatnak ugyanakkor, hogy nem bizonyított, hogy a Barlónak szándékában állt volna saját magatartásával a többi résztvevő közös céljaihoz hozzájárulni, ezért a Barlo jelenléte ezen a találkozón nem minősíthető az EK 81. cikkbe ütköző jogsértésnek.

72 Ezen érvelés mindazonáltal nem fogadható el.

73 E találkozónak a megtámadott határozat (155) preambulumbekezdésében foglalt leírására tekintettel, amelyet a felperesek nem vitatnak, elegendő annyit megállapítani, hogy nyilvánvalóan versenyellenes találkozóról volt szó. E körülmények között a fenti 47. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat alkalmazásában annak tartalmától a Barlónak nyilvánosan el kellett határolódnia.

74 Közelebbről az a tény, hogy a Barlo nem utalt arra, hogy módosítaná árpolitikáját (a megtámadott határozat (155) preambulumbekezdésének vége), nem minősíthető nyilvános elhatárolódásnak (lásd a fenti 50. pontot).

75 Hasonlóképpen nem fogadható el az az érv, amely szerint a kartell résztvevői azért hívták meg a Barlót erre a találkozóra, hogy bevonják a kartellbe, és ez a kísérlet sikertelen volt. Nyilvános elhatárolódás hiányában ugyanis nem bizonyított, hogy – amint azt a felperesek állítják – a Barlo nem keltett olyan benyomást a többi résztvevőben, hogy csatlakozik az ott eldöntöttekhez, vagy aláveti magát azoknak.

76 E körülmények között nem relevánsak a felperesek azon érvei, amelyek szerint egyrészt az első találkozóról volt szó, ahol megvitatták az árakat a Barlo egy képviselőjének jelenlétében, és hogy utóbbit váratlanul érte ez a versenyellenes tartalom, másrészt, hogy a Barlo minden aktív közreműködést megtagadott a találkozón, és nem bizonyított, hogy a Barlo e találkozót követően módosította árpolitikáját, végül, hogy a megtámadott határozat egyetlen, ezt követő találkozóval kapcsolatban sem hivatkozik a Barlo képviselőjére. Egyébiránt, amint az a fentiekből következik, nem ez volt az első olyan találkozó, amelyen a Barlo képviselője részt vett. A Lucite állításai ebben a tekintetben ellentétesek az Altofina, a Degussa és maguk a felperesek által a fentiekben kifejtett kijelentésekkel.

77 Harmadszor a 2000. február 24‑én Heidelbergben tartott találkozóval kapcsolatban a felperesek előadják, hogy erre vonatkozóan a Bizottságnak a megtámadott határozat (167) preambulumbekezdésében szereplő leírása téves, és nem kartelltalálkozóról volt szó, hanem egy ármegállapodásra, valamint a Barlo bevonására vonatkozó „váratlan” „kísérletről”, és ez utóbbi sikertelen volt.

78 E tekintetben rá kell mutatni egyrészt, hogy a megtámadott határozat (167) preambulumbekezdése helyesen ismétli meg a felperesek által a kifogásközlésre adott válaszukban tett nyilatkozat tartalmát, amelynek pontossága a jelen kereset keretében nem vitatott. Márpedig, ellentétben azzal, amit a felperesek állítanak, ez a nyilatkozat már önmagában is elegendő annak bizonyításához, hogy a szóban forgó találkozó nyilvánvalóan versenyellenes jellegű volt. Abból ugyanis egyértelműen következik, hogy a Degussa és az Atofina azért mutatták be új árstruktúrájukat, hogy a többi résztvevőt annak követésére bátorítsák, és ezzel kapcsolatban a résztvevők „megbeszélést” folytattak. Még ha feltételezzük is, hogy bizonyított a felperes által előadott azon körülmény, hogy ez a „megbeszélés” kézzelfogható eredmény nélkül ért véget, ez nem lenne elegendő ahhoz, hogy az említett találkozót megfossza nyilvánvalóan versenyellenes jellegétől, mivel ott legalábbis az árakkal kapcsolatos megbeszélésre és kereskedelmi szempontból fontos információk cseréjére került sor. Márpedig, tekintettel arra, hogy a Barlo nyilvánosan nem határolódott el a találkozó tartalmától, a felperesek részvétele a kartellben önmagában a Barlónak az ezen a találkozón való jelenléte alapján bizonyított (lásd a fenti 37., és 47–51. pontot).

79 Másrészt a Bizottság állításait, amelyek szerint a vállalkozások „[a]z áremelésekkel kapcsolatos megállapodások végrehajtásának ellenőrzése érdekében találkoz[tak]”, hogy „a megelőző hónapok során megállapítható volt, hogy egyes nemzeti piacokon az árak nem, vagy csak részben növekedtek”, valamint hogy a „résztvevők a piaccal kapcsolatos információkat is cserél[tek]”, alátámasztja a Degussa nyilatkozatainak tartalma, amelyeket a Bizottság a Törvényszék kérelmére nyújtott be (lásd a fenti 23. pontot). Egyébiránt annyiban, amennyiben a Bizottság a megtámadott határozat (117) preambulumbekezdésére hivatkozva azt állítja, hogy az információcsere különösen a piaci árakra vonatkozott, ezt az elemet megerősíti a felpereseknek az előző pontban említett nyilatkozata, amely megemlíti a tényt, hogy a Degussa és az Atofina bemutatták új árstruktúráikat.

80 E körülmények között, tekintettel különösen a felperesek saját, nem vitatott nyilatkozataira a szóban forgó találkozó tartalmával kapcsolatban, további érveik nem fogadhatóak el. Nem releváns különösen az, hogy a „Repsol” vállalkozást a megtámadott határozat nem említi a találkozó résztvevői között, habár az ő részvételét a Degussa említette, vagy hogy a Lucite nem emlékszik egyetlen, ebben az időpontban tartott találkozóra sem. Ugyanez igaz azokra az érvekre is, amelyek azon a tényen alapulnak, hogy a Degussa a kifogásközlésre adott válaszában kijavította korábbi nyilatkozatainak egyes vonatkozásait. Utóbbi továbbá nem kérdőjelezte meg a részt vevő vállalkozások közötti megbeszélések versenyellenes jellegét. Végül a felperesek azon érvével kapcsolatban, amely szerint nincs alátámasztva a Bizottság azon állítása, hogy az információcsere olyan információkra is kiterjedt, „mint a […] (117) preambulumbekezdésben említettek”, emlékeztetni kell arra, hogy a felperesek maguk ismerték el, hogy a Degussa és az Atofina ismertették új árstruktúráikat. Következésképpen, még ha feltételezzük is, hogy nem nyert bizonyítást valamennyi, a megtámadott határozat (117) preambulumbekezdésében említett típusú információra kiterjedő információcsere, ez nem változtat azon a következtetésen, miszerint kereskedelmi szempontból jelentős információk cseréjére került sor az érintett találkozón.

81 Negyedszer a Deidesheimben 2000. augusztus 21‑én tartott találkozóval kapcsolatban rá kell mutatni, hogy a megtámadott határozat (168) preambulumbekezdése ennek a találkozónak részletes leírását tartalmazza, amely főként a Lucite képviselője által a találkozó során készített kézírásos jegyzeteken alapul, amelyeket a Lucite helyiségeiben találtak a helyszíni vizsgálat során, és amelyek többek között említenek egy Barlo által tervezett áremelést. Ezt a találkozót, ideértve annak versenyellenes jellegét is, ezt követően az engedékenységi közlemény alapján benyújtott kérelmének keretében a Lucite, valamint a Degussa és az Atofina is megerősítette. A Barlo az alábbiak szerinti állításával a szóban forgó találkozón való jelenlétét, valamint annak nyilvánvalóan versenyellenes jellegét is megerősítette:

„2000. augusztus 21‑én Deidensheimben egy negyedik találkozóra került sor […], amelynek napirendje az »elektronikus kereskedelem« volt, amely ebben az időszakban számos megbeszélés témája volt a CEFIC találkozóin is. A találkozóra szóló meghívó ismét a Degussától származott. Az elektronikus kereskedelem megbeszélése helyett azonban a Degussa és az Atofina módosította a találkozó napirendjét azért, hogy 2000 novemberére áremelést javasoljanak. A Degussa és az Atofina az áraikra vonatkozó részletes információcserét követően bejelentette azt a szándékát, hogy 2000 novemberében áremelést hajt végre. [A felperesek] rendelkezésére álló információk szerint Bernard nem támogatott semmiféle áremelést […].”

82 Mindezen elemekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a találkozó nyilvánvalóan versenyellenes jellege, valamint és a Barlo azon való jelenléte jogilag megkövetelt módon bizonyítást nyert.

83 Egyébiránt a jelen kereset keretei között a felperesek nem kérdőjelezik meg a megtámadott határozat (168) preambulumbekezdésében található leírást, mindössze annyit állítanak, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a Barlo azon való jelenléte ellentétes az EK 81. cikkel, mivel a Barlo nem egyezett bele az Atofina és a Degussa javaslataiba. A felperesek szerint ezért ez a találkozó a Barlo számára „váratlan” „kísérlet” volt, amely a Barlo kartellbe való bevonására irányult. Hangsúlyozzák továbbá, hogy nincs arra bizonyíték, hogy a Barlo végrehajtotta volna az e találkozó során elhatározott emelést, amit a Bizottság elismer, tekintettel arra, hogy ennek a találkozónak az időpontja megfelel a Barlo jogsértésben való részvétele végének.

84 Ez az érvelés mindazonáltal nem teszi megkérdőjelezhetővé a Bizottságnak az EK 81. cikk megsértésével kapcsolatos megállapítását.

85 Egyrészt annak az érvnek, miszerint a Barlo nem egyezett bele az árak emelésébe, ellentmond a Lucite képviselője kézírásos jegyzeteinek tartalma, amelyet később a Lucite, a Degussa és az Altofina is megerősített.

86 Másrészt, még ha feltételezzük is, hogy a Barlo kifejezetten nem egyezett bele az árak emelésébe, mindazonáltal – anélkül, hogy annak tartalmától nyilvánosan elhatárolódott volna – részt vett egy nyilvánvalóan versenyellenes találkozón, amelynek során az árak emelését vitatták meg és határozták el, továbbá kereskedelmi szempontból érzékeny információk cseréjére került sor. E körülmények között a fenti 49. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatban kialakított elveknek megfelelően a versenyszabályok megsértése bizonyított. Különösen nincs jelentősége annak a ténynek, hogy a találkozó tartalma a Barlo számára „váratlan” volt, és hogy az a találkozó eredményeit nem alkalmazta.

87 Továbbá az Atofina azon nyilatkozata, amely szerint „a találkozó célja a Degussa/Ato[fina]/Lucite/Barlo közötti bizalom helyreállítása volt abból a célból, hogy az áremelés lehetővé váljon”, a felperesek állításával ellentétben távolról sem azt bizonyítja, hogy a találkozót nem kartelltalálkozóként tervezték, hanem sokkal inkább a találkozó nyilvánvalóan versenyellenes jellegét, a Barlo azon való jelenlétét, valamint azt a tényt erősíti meg, hogy a Barlo már e találkozót megelőzően is részt vett a kartellben.

88 A fentiekre tekintettel megállapítható, hogy a Bizottság jogosan vélte úgy, hogy a Barlo részvétele a fent említett négy találkozón megvalósította az EK 81. cikk megsértését.

89 Ezt a megállapítást nem kérdőjelezik meg a felperesek érvei, miszerint a jelen ügyben „különleges figyelmet” kellett volna fordítani a bizonyítási teherre, amelyet a Bizottság megkísérelt megfordítani, tekintettel arra, hogy a felperesek négy évvel a jogsértés megszűnését követően szerezték meg a Barlót, és ebből következően számukra lehetetlen saját bizonyítékokat előterjeszteni. Az előzőekből következően ugyanis az EK 81. cikk megsértését a bizonyításra vonatkozó állandó ítélkezési gyakorlat szerint bizonyították.

90 Hasonlóképpen, tekintettel arra, hogy a fenti 88. pontban foglalt megállapítás a Bizottság által összegyűjtött egyértelmű bizonyítékokon alapul, nem fogadhatók el a felperesek azon érvei, amelyek lényegében a Bizottság által megállapítottak helyett a tények más „hihető magyarázatát” kívánják adni (lásd ebben az értelemben a fenti 51. pontban hivatkozott Coats Holding és Coats kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 72. és 74. pontját).

91 Következésképpen a jelen kifogást el kell utasítani.

– A Barcelonában (Spanyolország) 1999 május–júniusában tartott, vitatott találkozóról (a megtámadott határozat (164) preambulumbekezdése)

92 Eltérően a fentiekben elemzett négy találkozótól, a felperesek tagadják a Barlo részvételét bármilyen, 1999 májusában vagy júniusában tartott találkozón, és azt állítják, hogy a Bizottság még annak megtartását sem bizonyította. Márpedig ez a találkozó rájuk nézve „döntő jelentőségű”, mivel ez kapcsolja össze a két 1998. évi és a két 2000. évi találkozót, amelyeken a Barlo jelen volt.

93 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott határozat (164) preambulumbekezdése kimondja:

„1999 májusában vagy júniusában az Atofina, az ICI, a Degussa, a Barlo és az Irpen (egy helyi gyártó) képviselőinek találkozójára került sor egy barcelonai szállodában. A találkozó célja az Irpen tájékoztatása volt az ármegállapodásokról, valamint azok bevonása a megállapodásokba. A megbeszélések kiterjedtek a legalacsonyabb árak meghatározására, beleértve a raklaponkénti legalacsonyabb árat is. A megbeszélések országonként és ügyfelenként folytak, az áremelések ütemezését minden egyes ország tekintetében pontosan meghatározták.”

94 Amint azt a felperesek hangsúlyozzák, nem vitatott, hogy a Bizottság semmilyen okirati bizonyítékkal nem rendelkezett ezzel a találkozóval kapcsolatban, és nem csak annak versenyellenes jellegét, hanem magát a megtartását és az azon részt vevő személyeket illetően sem. E találkozó leírásának alátámasztásaként ugyanis a Bizottság a megtámadott határozatban csak az Atofina engedékenységi közlemény alapján előterjesztett kérelme keretében tett nyilatkozatára, valamint a Degussa kifogásközlésre adott válaszában foglalt megerősítésére hivatkozott.

95 Meg kell tehát vizsgálni, hogy e nyilatkozatok alapján a Barlo részvétele az állítólagos találkozón jogilag megkövetelt módon bizonyítható‑e.

96 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy amint az a fenti 52–54. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következik, az engedékenységi politika keretében tett nyilatkozatok jelentős szerepet játszanak. Ezek a vállalkozások nevében tett nyilatkozatok nem elhanyagolható bizonyító erővel rendelkeznek, mivel jelentős jogi és gazdasági kockázattal járnak (lásd továbbá a Törvényszék T‑385/06. sz., Aalberts Industries és társai kontra Bizottság ügyben 2011. március 24‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 47. pontját). A fenti 53. és 55. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból ugyanakkor az is következik, hogy a megvádolt vállalkozások által az engedékenységi közlemény alapján benyújtott kérelmek keretében tett nyilatkozatokat óvatosan kell értékelni, és ha azokat vitatják, főszabály szerint nem lehet megerősítés nélkül elfogadni.

97 Egyébiránt az engedékenységi közlemény alapján kérelmet benyújtó vállalkozások nyilatkozatai bizonyító erejének vizsgálata érdekében a Törvényszék többek közt figyelembe veszi az e nyilatkozatok relevanciáját alátámasztó, egybehangzó bizonyítékok jelentőségét (a fenti 44. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 220. pontja, valamint a fenti 53. pontban hivatkozott Peróxidos Orgánicos kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 70. pontja). Hasonlóképpen, egy nyilatkozat relevanciája adott esetben befolyásolja a megerősítés elvárt mértékét (lásd eben az értelemben a fenti 44. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 220. pontját).

98 A jelen ügyben az Atofina engedékenységi közlemény alapján benyújtott kérelmében tett nyilatkozatával kapcsolatban a felperesek előadják, hogy az nem rendelkezik bizonyító erővel, mivel nem elég pontos.

99 E tekintetben rá kell mutatni, hogy az Atofina az érintett találkozót számos más, 1997 nyara és 1999 között tartott találkozó összefüggésébe helyezi, amelyek leírása az engedékenységi közlemény alapján benyújtott kérelméből származó, az ellenkérelemhez mellékelt oldalon található. Az említett oldal tetején a „Résztvevők” cím alatt az Atofina megjelölte az érintett vállalkozásokat, tudniillik az Atoglast, a Röhmöt, a Degussát, a Lucite‑et (ICI), a Repsolt és a Barlót, valamint képviselőik kilétét, többek között a Barlo tekintetében „99‑től W. [B.]‑t + E. [S.]‑t”. Ezt követően az Atofina több Németországban tartott találkozót is leír, ezek között az 1998 nyarán és őszén Darmstadtban tartott két találkozót, valamint a Franciaországban és Olaszországban tartott találkozókat. Végül az említett oldal alján az Atofina előadta az alábbiakat:

„99 május/június

Barcelona központjában találkozó egy szállodában: ugyanazok, továbbá az Irpen (helyi gyártó), és a helyi hálózatok képviselőinek jelenléte.

A Darmstadtban és a helyi szinten folytatott megbeszélések tartalma:

A forgalmazók árszintje (a piac 70%‑a), a transzformátorok legalacsonyabb áraira vonatkozó célkitűzések meghatározása, a raklaponkénti legalacsonyabb ár rögzítése.”

100 Meg kell állapítani, hogy ellentétben azzal, amit a felperesek állítanak, e nyilatkozat alapján azonosíthatóak mind a találkozó résztvevői, mind annak versenyellenes tartalma. Az „ugyanazok, továbbá az Irpen” kitételt ugyanis az Atofina nyilatkozatában az oldal tetején található, a különböző találkozók résztvevőinek megjelölése fényében kell értelmezni, amelyben az Atofina feltüntette többek között, hogy „Barlo[:] 99‑től W. [B.] + E. [S.]”. Hasonlóképpen a „[…] helyi szinten folytatott megbeszélések tartalma” kitétel ennek az oldalnak az összefüggésében szükségszerűen úgy értelmezendő, hogy az nevezetesen a szóban forgó, Barcelonában tartott találkozóra vonatkozik. Így az Atofina szerint ez a találkozó „[a] forgalmazók árszintjeinek” rögzítését”, a „transzformátorok legalacsonyabb árára vonatkozó célkitűzések meghatározását” és a „raklaponkénti legalacsonyabb ár rögzítését” tartalmazta. Egyébiránt, még ha erre a dokumentumra a megtámadott határozat (164) preambulumbekezdése nem is hivatkozik, az ügy irataiból kiderül, hogy a későbbiekben, a Bizottság tájékoztatáskérésére válaszul az Atofina kiegészítő magyarázatokat fűzött a vitatott találkozó témájához, kifejezetten említve a Barlo képviselőjének jelenlétét. Ezen túlmenően az Atofina kiegészítő pontosításként azt állította a találkozó versenyellenes tartalmával kapcsolatban, hogy annak „célja […] az árstruktúra Spanyolországra/Portugáliára történő kiterjesztése volt, és a helyi gyártók meggyőzése arról, hogy ahhoz csatlakozzanak”.

101 Ebből minden kétséget kizáróan kiderül, hogy az Atofina szerint a Barlo képviselője a szóban forgó találkozó résztvevői közt volt, valamint hogy a találkozó versenyellenes jellegű volt.

102 Mindazonáltal rá kell mutatni arra is, hogy a felperesek jogosan állítják, hogy az Atofina nyilatkozata nem igazán részletes az állítólagos barcelonai találkozóval kapcsolatban. Így ez alapján nem lehet azonosítani sem a találkozó időpontját, sem annak pontos helyét, sem az annak során megtárgyalt kérdéseket. Az utóbbi kérdéssel kapcsolatban csak utóbb tettek kiegészítő pontosításokat (lásd a fenti 100. pontot). Ez a leírás ellentétes más, a szóban forgó oldalon található találkozók leírásával, amelyek megjelölik a szálloda nevét, ahol a találkozóra sor került, a megvitatott konkrét kérdéseket, és egyes esetekben más pontosításokat is, mint annak a vállalkozásnak a megnevezése, aki a szállodai költségeket viselte. Hasonlóképpen, az Atofina nyilatkozata a Barlo képviselőjének a találkozó résztvevői közötti említése kivételével a Barlóval kapcsolatban nem tartalmaz semmilyen konkrét információt.

103 Ezen túlmenően meg kell állapítani, hogy az Atofina nyilatkozatának relevanciája viszonylagos a Bizottság által említett többi találkozóval kapcsolatos értékelésére tekintettel. Rá kell mutatni ugyanis a másik nyolc találkozóval kapcsolatban, amelyek az Atofina nyilatkozatában említett találkozósorozat részét képezték (az 1997 szeptemberében Dernbachban, 1998 áprilisában Dernbachban, 1998 júniusában Idsteinben [Németország], 1998 tavaszán Párizsban [Franciaország], 1998 nyarának folyamán Darmstadtban, 1998 őszén Darmstadtban, valamint 1999‑ben Milánóban [Olaszország] vagy Milánóhoz közel tartott két találkozó), hogy azok közül a megtámadott határozatban a Bizottság a felperesekkel szemben csak kettőt fogadott el, amelyen a Barlo elismerte részvételét, vagyis az 1998 áprilisában Dernbachban és 1998 júniusában Darmstadtban tartott találkozót. Márpedig emlékeztetni kell arra, hogy az Atofina szerint a nyilatkozatában az oldal tetején említett „Résztvevők”, köztük a Barlo, a sorozat valamennyi találkozóján részt vettek.

104 E körülmények között a vitatott találkozóval kapcsolatos bármifajta okirati bizonyíték hiányában különösen figyelmesen kell megvizsgálni a Degussa megerősítését a Barlo vitatott találkozón való jelenlétével kapcsolatosan.

105 Márpedig már most meg kell állapítani, hogy a Degussa megerősítésének relevanciája korlátozott, tekintettel egyrészt annak tartalmára, másrészt létrejöttének körülményeire.

106 Egyrészt ugyanis a Degussa teljességgel általános módon erősítette meg a találkozó „tartalmát és résztvevőit”, és a Barlóval kapcsolatban semmilyen konkrét információra nem utalt. Az egyetlen, ebben a nyilatkozatban található pontosítás annak céljával volt kapcsolatos (az Irpen bevonása a megállapodásokba), az a Barlót kifejezetten nem érinti. Egyebekben a Degussa kifejezetten azt állította, hogy nem emlékszik több részletre, továbbá, hogy F.‑nek az erre az időszakra vonatkozó utazási költségeinek igazolása hiányában nem tudja megadni a találkozó időpontját.

107 Meg kell tehát állapítani, hogy a Barlónak a vitatott találkozón való jelenlétére vonatkozóan meglehetősen csekély az ezen nyilatkozatnak köszönhető megerősítés mértéke.

108 Másrészt a felperesek azon alapuló érveivel kapcsolatban, hogy ezt a megerősítést az eljárás meglehetősen előrehaladott szakaszában, tudniillik a kifogásközlésre adott válaszban tették, rá kell mutatni arra, hogy ez a körülmény önmagában nem alkalmas arra, hogy a Degussa nyilatkozatát minden bizonyító erőtől megfossza, amely nyilatkozatot a jelen ügy valamennyi releváns körülménye fényében kell megvizsgálni.

109 Az ilyen nyilatkozatnak mindazonáltal kisebb a bizonyító ereje, mint ha azt szabad elhatározásból és az Atofina nyilatkozatától függetlenül tették volna. Különösen abban az esetben, ha a mentesség iránti kérelmet benyújtó vállalkozás ismeri a Bizottság által a vizsgálata keretében összegyűjtött elemeket, nem ugyanabban a mértékben érvényesül az engedékenységi közleményben előírt eljárás belső logikája, amelynek értelmében a Bizottság félrevezetésére irányuló szándék megkérdőjelezi a vállalkozás együttműködésének őszinteségét és teljességét (lásd a fenti 53. pontot), mint ha szabad elhatározásból tett nyilatkozatról van szó, a Bizottság által előadott kifogások ismerete nélkül. Hasonlóképpen a Degussához hasonlóan mentesség iránti kérelmet előterjesztő vállalkozásnak a kifogásközlésre adott válaszára nem mindig alkalmazhatóak teljes körűen azon megfontolások, amelyek szerint az engedékenységi közlemény alapján tett nyilatkozatok a nyilatkozattevő érdekei ellen irányulnak, és ezért azokat főszabály szerint különösen megbízható bizonyítéknak kell tekinteni (lásd a fenti 54. pontot).

110 Egyébiránt nem zárható ki, hogy az ilyen megerősítés terjedelmét befolyásolja a kifogásközlés tartalma, amennyiben, mint a jelen ügyben is, egy találkozó „megtartásának”, „tartalmának” és „résztvevőinek” teljesen általános jellegű megerősítéséről van szó. Ezt a megfontolást példázza a Milánóban vagy Milánó közelében tartott két találkozóval kapcsolatos bánásmód is, amelyekre az Atofina nyilatkozata szerint 1999‑ben került sor. A Törvényszék egyik kérdésére adott válaszában a Bizottság kifejtette, hogy „az Atofina által [a nyilatkozatában] említett [e] két találkozót nem fogad[ta] el a [felperesekkel] szemben, mivel a második, a Degussa által benyújtott engedékenység iránti kérelem nem erősítette meg kifejezetten a Barlo jelenlétét ezeken a találkozókon”. Ezenkívül kifejtette, hogy „[a] kifogásközlésre adott válaszának 160. pontjában a Degussa az Atofina, a Degussa, a Lucite a Madreperla és a Plastidit jelenlétének felidézésére szorítkozott, amint az a kifogásközlés 240. pontjában is szerepel”. Márpedig a Bizottság nem magyarázta meg, hogy a kifogásközlés 240. pontjában miért döntött úgy, hogy nem említi meg a Barlót a Milánóban vagy Milánó közelében tartott két találkozó résztvevői között, míg ezt a vitatott, Barcelonában tartott találkozó esetében megtette, és mindezt abban a helyzetben, amikor a Barlo jelenlétét az Atofina mindkét esetben ugyanazokkal a szavakkal jelezte („ugyanazok, továbbá […]”). Nem zárható tehát ki, hogy ami a versenyellenes találkozók résztvevőinek kilétét illeti, a Degussa bizonyos mértékben a kifogásközlés szövegére támaszkodott a tények objektív rekonstruálása helyett.

111 Végül emlékeztetni kell egyrészt arra, hogy a felperesek határozottan vitatják a Barlo jelenlétét a vitatott találkozón, mindezt úgy, hogy a megtámadott határozatban az ellenük elfogadott valamennyi más találkozón való jelenlétét kifejezetten elismerik, másrészt, hogy a megtámadott határozat nem utal ennek a találkozónak egyetlen más megerősítésére sem, amelyben azonban az Atofina szerint az ICI (később Lucite), valamint a „Repsol” és „Irpen” vállalkozások is részt vettek, és az ICI, valamint a Lucite szintén nyújtott be kérelmet az engedékenységi közlemény alapján.

112 Tekintettel a fentiekben elemzett valamennyi tényezőre, különösen arra, hogy a Bizottság nem tudott a szóban forgó találkozóval kapcsolatos okirati bizonyítékokat, vagy a Barlónak az azon való részvételével kapcsolatos részletesebb nyilatkozatokat összegyűjteni, valamint tekintettel arra az elvre, amely szerint a bíróságban felmerülő bármely kételynek annak a vállalkozásnak a javát kell szolgálnia, amely a jogsértést megállapító határozat címzettje (lásd a fenti 58. pontot), meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat (164) preambulumbekezdésében említett, Barcelonában tartott találkozót a felperesekkel szemben nem lehet elfogadni.

113 E tekintetben ugyan rá kell mutatni, hogy a Bizottság jogosan állítja, hogy habár pontos és egybehangzó bizonyítékokat kell nyújtania a jogsértés elkövetésére vonatkozó szilárd meggyőződésének alátámasztásául (lásd ebben az értelemben a fenti 43. pontban hivatkozott Volkswagen kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 43. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a fenti 43. pontban hivatkozott Lafarge kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 55. pontját), nem szükséges, hogy a Bizottság által előterjesztett minden egyes bizonyíték a jogsértés összes elemét tekintve eleget tegyen e feltételeknek, hanem elegendő, ha az intézmény által felhozott bizonyítékok a maguk összességében értékelve megfelelnek e követelménynek (lásd ebben az értelemben a fenti 44. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 180. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Hasonlóképpen, a Bizottság jogosan hivatkozik arra a tényre, hogy a bizonyítékokat összességükben kell értékelni, figyelemmel valamennyi releváns ténybeli körülményre (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑141/94. sz., Thyssen Stahl kontra Bizottság ügyben 1999. március 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1999., II‑347. o.] 175. pontját).

114 Mivel azonban a Bizottság azt állítja, hogy az 1999 május–júniusában Barcelonában tartott találkozót a kartell tagjai közötti folyamatos együttműködésre tekintettel kell értékelni, amely a Degussa álláspontja szerint 1984–1985‑ben kezdődött, emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban elismerte, hogy „a Barlónak a kartellben való részvétele nem hasonlítható a többi vállalkozás többségének részvételéhez”, tekintve különösen, hogy „az igazolt versenyellenes kapcsolattartások inkább azt bizonyítják, hogy a Barlo csak ritkán vett részt azokon a találkozókon, amelyek a vállalkozásnak a PMMA‑lemezekkel kapcsolatos versenyellenes megállapodásokról vagy magatartásokról való tájékoztatására korlátozódtak” (a megtámadott határozat (373) preambulumbekezdése). Egyébiránt a Bizottság elismerte azt is, hogy a Barlo a többi vállalkozásnál rövidebb ideig vett részt a jogsértésben, tudniillik 1998. április 30. és 2000. augusztus 21. között, míg a jogsértés maga 1997. január 23‑tól 2002. szeptember 12‑ig terjedően bizonyított. A körülményekre tekintettel teljesen elképzelhető, hogy a Barlo részvétele a kartellben csupán arra a négy találkozóra korlátozódott, amelyeken a felperesek elismerték a jelenlétét. Következésképpen sem a Bizottság által a felperesek ellen összegyűjtött bizonyítékoknak azok teljességében történő értékelése, sem az ügy összefüggései nem teszik lehetővé a fenti 112. pontban foglalt következtetés megváltoztatását.

115 Ebből következik, hogy a jelen kifogást el kell fogadni.

– A Barlo részvételével zajló más kapcsolatok vagy információcserék hiányáról

116 A felperesek vitatják a megtámadott határozat (227) preambulumbekezdésében szereplő állítások pontosságát. Rámutatnak egyrészt, hogy azon találkozók részletes leírása, amelyeken a Barlo részt vett, mutatja, hogy az említett találkozók nem szolgáltattak számára információt azoknak a találkozóknak a tartalmával kapcsolatban, amelyeket elmulasztott. Másrészt a felperesek hangsúlyozzák, hogy a megtámadott határozat semmilyen más olyan kapcsolatot vagy információcserét nem jelöl meg, amelyekben a Barlo részt vett volna, és hogy ilyen kapcsolatok vagy információcserék létezésére vonatkozóan semmilyen bizonyíték nincsen.

117 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott határozat (227) preambulumbekezdéséből a következő tűnik ki:

„[…] az a tény, hogy a Barlo talán nem vett részt valamennyi, azon termékkel kapcsolatos találkozón, amelyre ez a vállalkozás specializálódott (vagyis a PMMA‑lemezek), egyáltalán nem érinti a kartellben való részvételének értékelését, mivel az általa elmulasztott találkozókat megelőzően és azokat követően is részt vett találkozókon, és azokon lehetősége nyílt arra, hogy piaci magatartása meghatározása érdekében információkat kapjon és tudomást szerezzen a versenytársaival megosztott információkról […]”.

118 Meg kell állapítani, hogy a felperesek érvelése e preambulumbekezdés téves értelmezésén alapul. A Bizottság abban ugyanis pusztán azon feltételezés elutasítására szorítkozott, hogy a felperesek egységes és folyamatos jogsértésért való felelősségét nem lehet megállapítani azon találkozók korlátozott száma miatt, amelyeken a Barlo részt vett. A Bizottság ezzel szemben nem állította sem azt, hogy a Barlót ténylegesen tájékoztatták az általa elmulasztott találkozók tartalmáról, sem azt, hogy sor került más kapcsolatokra és információcserékre, amelyekben a Barlo is részt vett. Csak annyit tett, hogy rámutatott annak a lehetőségére, hogy a Barlót tájékoztatták („lehetősége nyílt”), amely lehetőséget egyébiránt a keresetlevélben nem vitattak.

119 A felperesek ezen érvelése tehát hatástalan.

120 Egyébiránt nem vitatott a felek között, hogy a Bizottság által a felperessel szemben elfogadott kifogások a Barlónak a PMMA‑lemezeket érintő, a fentiekben megvizsgált öt versenyellenes találkozón való részvételén alapulnak.

121 Ezen túlmenően az, hogy a felek vitatják az egységes jogsértésért való felelősségüket, az első jogalap második részével kapcsolatosan az alábbiakban elvégzett vizsgálat keretébe tartozik.

122 Következésképpen a jelen kifogást el kell utasítani.

– Az első jogalap első részével kapcsolatos következtetés

123 A fentiekre tekintettel az első jogalapnak a Barlo részvételével megvalósult találkozók és egyéb kapcsolatok vagy információcserék téves értékelésén alapuló első részét el kell fogadni, amennyiben az a Barlónak az 1999 májusában vagy júniusában Barcelonában tartott találkozón való állítólagos részvételének értékelésére vonatkozik, az azt meghaladó részében pedig el kell utasítani. Ennek a következtetésnek a megtámadott határozat jogszerűségével, valamint a bírság összegének meghatározásával kapcsolatos lehetséges hatásának vizsgálatára az alábbiakban kerül sor.

Az első jogalap második részéről, amely a Barlo három PMMA‑terméket érintő „egységes és közös versenyellenes tervben” való részvételének téves értékelésén alapul

124 A felperesek úgy érvelnek, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság tévesen állapította meg, hogy a három termékkategóriát, nevezetesen a PMMA‑fröccsöntőkeverékeket, a PMMA‑lemezeket és a PMMA‑szanitereket érintő „egységes és közös versenyellenes tervhez” való csatlakozásukkal vagy hozzájárulásukkal megsértették az EK 81. cikket.

125 E tekintetben előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a versenyszabályok megsértésének jellegére, valamint az ennek okán kiszabott szankciók jellegére és súlyára tekintettel az e jogsértések elkövetéséért való felelősség személyes jellegű (a fenti 34. pontban hivatkozott Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben hozott ítélet 78. pontja).

126 Ezt követően emlékeztetni kell arra, hogy az EK 81. cikk (1) bekezdésében hivatkozott versenyellenes megállapodások és összehangolt magatartások szükségszerűen több vállalkozás közreműködésének az eredményei, akik mindnyájan társelkövetők a jogsértésben, de részvételük többek között az érintett piac jellemzőitől, az egyes vállalkozások e piacon elfoglalt helyzetétől, az elérendő céloktól és a választott vagy tervbe vett végrehajtási módoktól függően különböző formát ölthet. Mindazonáltal önmagában az a körülmény, hogy az egyes vállalkozások a rájuk jellemző sajátos formában vesznek részt a jogsértésben, nem elegendő ahhoz, hogy felelősségüket kizárják a jogsértés egészéért, beleértve azokat a magatartásokat, amelyeket gyakorlatilag más részt vevő vállalkozások hajtottak végre, de amelyeknek ugyanaz a versenyellenes célja vagy hatása (a fenti 34. pontban hivatkozott Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben hozott ítélet 79. és 80. pontja).

127 Az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértése nem csak elszigetelt magatartás eredménye lehet, hanem magatartássorozat vagy akár folytatólagos magatartás eredménye is. Ez az értelmezés nem vitatható azon az alapon, hogy e magatartássorozat vagy e folytatólagos magatartás egy vagy több eleme önmagában is az említett rendelkezés megsértésének minősülhet (lásd ebben az értelemben fenti 34. pontban hivatkozott Bizottság kontra Anic Partezipazioni ügyben hozott ítélet 81. pontját). Amennyiben a különböző magatartások – azonos, közös piacon belül versenytorzító céljuk alapján – egy „átfogó terv” keretébe illeszkednek, a Bizottság az e cselekmények miatti felelősséget jogszerűen róhatja fel az összességében figyelembe vett jogsértésben való részvétel alapján (lásd a fenti 46. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 258. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot), még akkor is, ha bizonyított, hogy az érintett vállalkozás közvetlenül csak egy vagy több, a jogsértést megalapozó elemben vett részt (lásd a Törvényszék T‑101/05. és T‑111/05. sz., BASF és UCB kontra Bizottság egyesített ügyekben 2007. december 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑4949. o.] 161. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

128 A Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében annak megállapítása tekintetében, hogy valamely vállalkozás részt vett‑e ilyen egységes megállapodásban, a Bizottságnak kell bizonyítania azt, hogy az említett vállalkozás saját magatartásával hozzá kívánt járulni a valamennyi résztvevő által követett közös célokhoz, és tudomása volt