10

A munkavállalók jogállásáról szóló törvény 51. cikke az alábbiak szerint rendelkezik: „(1) E [törvény] alkalmazásában csoportos létszámcsökkentésnek minősül a munkaszerződés gazdasági, műszaki, szervezeti vagy termelési okból történő megszüntetése olyan esetben, amikor a munkaviszony megszüntetése kilencven napos időszakon belül: a) a 100-nál kevesebb munkavállalót foglalkoztató vállalkozás esetén legalább 10 munkavállalót érint; b) a 100 vagy annál több, de 300-nál kevesebb munkavállalót foglalkoztató vállalkozás esetén legalább a munkavállalók 10%-át érinti; c) a 300 vagy annál több munkavállalót foglalkoztató vállalkozás esetén legalább 30 munkavállalót érint. Az e cikkben említett okok akkor állnak fenn, ha gazdasági ok esetén az előirányzott intézkedések meghozatala hozzájárulhat a vállalkozás gazdasági helyzetének rendezéséhez; műszaki, szervezeti vagy termelési [ok] esetén pedig, ha azok meghozatala – az erőforrások megfelelőbb szervezésével – hozzájárulhat a vállalkozás és az annál történő foglalkoztatás jövőbeni fennmaradásának biztosításához. Csoportos létszámcsökkentésnek minősül a munkaszerződések megszüntetése akkor is, ha az a vállalkozásnál foglalkoztatottak teljes létszámát érinti, feltéve hogy a munkavállalók száma meghaladja az 5-öt, és amennyiben a munkaszerződések megszüntetése annak következménye, hogy a vállalkozás a korábban említettekkel azonos okok miatt teljesen beszünteti üzleti tevékenységét. Az ezen bekezdés első albekezdésében említett megszüntetett munkaszerződések számának megállapításánál figyelembe kell venni a tárgyidőszakban a munkáltató kezdeményezésére a munkavállaló személyén kívül eső, a 49. cikk (1) bekezdésének c) pontjában említettektől eltérő bármely más okból megszüntetett munkaszerződéseket is, amennyiben azok száma eléri vagy meghaladja az 5-öt. Ha a vállalkozás az e [törvényben] foglalt rendelkezések megkerülése céljából több, egymást követő kilencven napos időszak során szünteti meg a munkaszerződéseket az e törvény 52. cikkének c) pontjában foglaltak alapján úgy, hogy a megjelölt küszöböket nem lépi át, és nincs olyan új ok, amely ezen eljárást indokolná, az újabb megszüntetéseket a törvény megkerülésével megvalósítottnak, és ezáltal semmisnek kell tekinteni. (2) A csoportos létszámcsökkentést megvalósítani szándékozó munkáltatónak a munkaszerződések megszüntetéséhez engedélyt kell kérnie az e [törvényben] és annak végrehajtására kiadott jogszabályokban szereplő foglalkoztatásrendezési eljárásnak megfelelően. Az eljárást az illetékes munkaügyi hatósághoz intézett kérelemmel, valamint a munkavállalók képviselőivel folytatott tárgyalások ezzel egyidejű megkezdésével kell megindítani. […] (8) Azok a munkavállalók, akiknek a munkaszerződése az e cikkben foglaltaknak megfelelően szűnik meg, a munkaviszonyban eltöltött idejük minden egyes éve után húsznapi munkabérrel megegyező összegű végkielégítésre jogosultak; az egy évet el nem érő időszakokat hónapokra osztva ezzel arányosítani kell, a végkielégítés összege pedig legfeljebb 12 havi bér lehet. (9) [A foglalkoztatásrendezési] eljárást képviselőiken keresztül a munkavállalók is megindíthatják, ha alappal feltehető, hogy annak megindításának a munkáltató részéről történő elmulasztása számukra olyan kárt okozna, amelyet később lehetetlen vagy nehéz lenne megtéríteni. Ilyen esetben az illetékes munkaügyi hatóság határozza meg az eljárás lefolytatásához szükséges tennivalókat, és adja meg az eljárás lefolytatásához szükséges tájékoztatást az e cikkben foglalt határidőket tiszteletben tartva. […] (12) Amikor a munkaszerződés megszüntetésére vis maior miatt kerül sor, ezt a tényt – az érintett munkavállalók számától függetlenül – a munkaügyi hatóságnak kell megállapítania az e bekezdésben megindított [foglalkoztatásrendezési] eljárásnak megfelelően. Az eljárás a vállalkozás kérelmére indul, amelyhez mellékelni kell az általa szükségesnek ítélt bizonyítékokat, és egyidejűleg tájékoztatni kell a munkavállalók képviselőit, akik az eljárásban érdekelt félnek minősülnek. A munkaügyi hatóság az elengedhetetlen tennivalókat és tájékoztatásokat követően a kérelem beérkezésétől számított 5 napon belül határozatot hoz, amely a vis maior bekövetkeztének időpontjától kezdve hatályos. A vis maior megállapítása után a munkaügyi hatóság úgy is rendelkezhet, hogy a munkaszerződésük megszűnésével érintett munkavállalókat megillető végkielégítés egy részét vagy egészét a Fondo de Garantía Salarial [bérgarancia-alap] teljesíti, tekintet nélkül arra, hogy ez utóbbinak joga van ennek a munkáltató általi megtérítésére. (13) Az e [törvényben] nem szabályozott kérdésekben, különösen a jogorvoslatokat illetően a közigazgatási szervekre alkalmazandó szabályokról és a közigazgatási eljárásról szóló, 1992. november 26-i 30/1992 törvényben foglaltakat kell alkalmazni. A követendő eljárásról és a szükséges információkról a munkavállalókat képviselőik útján kell tájékoztatni.”