25

E körülmények között határozott úgy a Špecializovaný trestný súd (szakosított büntetőbíróság, Szlovákia), hogy – mivel megítélése szerint az alapügyben az uniós jog értelmezésére van szükség – az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Alkalmazandó‑e a [2012/29 irányelv] az olyan jogokra (elsősorban [a károsultnak] a büntetőeljárásban való aktív részvétel[é]re való jogosultságra és a károk büntetőeljárás keretében történő megtérítésére való jogosultságra), amelyek természetüknél fogva nem pusztán a természetes személyt mint érzékelési képességgel rendelkező személyt, hanem a jogi személyeket és az államot vagy az állami hatóságokat is megilletik, amennyiben a nemzeti jogi rendelkezések azok javára a büntetőeljárásban a károsult jogállását ismerik el? 2) Összeegyeztethető‑e az [Alapjogi Charta] 17. és 47. cikkével, az [EUMSZ] 325. [cikkel] és az [1260/99 rendeletnek az 1681/94 rendelettel] összhangban értelmezett 38. cikke (1) bekezdésének h) pontjával az olyan szabályozás és határozathozatali gyakorlat, amely értelmében az állam büntetőeljárás keretében nem járhat el a gyanúsított olyan csalárd magatartásával neki okozott kár megtérítése iránt, amely magatartás az Unió költségvetéséből származó pénzeszközök jogosulatlan használatát eredményezi, és a büntetőeljárási törvénykönyv 256. §‑ának (3) bekezdése értelmében nem is támadhatja meg azt a végzést, amellyel a bíróság úgy határoz, hogy az állam vagy az államot képviselő hatóság – károsultként – nem követelhet kártérítést a fő tárgyaláson, és más olyan eljárástípus sem áll rendelkezésére, amelynek keretében érvényesíthetné a jogát a gyanúsítottal szemben, ebből következően nem biztosít[ott] a büntetőeljárási törvénykönyv 50. §‑a szerint a kártérítéshez való jogának a vádlott vagyonával és vagyoni jogaival szemben történő érvényesítése, tehát e jog valójában érvényesíthetetlenné válik? 3) Kizárólag alaki szempontból úgy kell‑e értelmezni az „ugyanazon vállalkozás” [994/98 rendelet 69/2001 rendelet] 2. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 2. cikkében szereplő fogalmát, hogy szükséges és elegendő azt megállapítani, hogy az érintett társaságok a nemzeti jog alapján önálló jogi személyiséggel rendelkeznek, így az ilyen társaságok mindegyikének egyenként legfeljebb 100000 euró összegű állami támogatást lehet nyújtani, vagy az ilyen társaságok működésének és vezetésének tényleges módja bír döntő jelentőséggel, ha e társaságok úgy képezik ugyanazoknak a személyeknek a tulajdonát, mintha egyetlen anyavállalat által irányított leányvállalatok rendszeréről lenne szó, még ha azok mindegyike saját jogi személyiséggel rendelkezik is a nemzeti jog alapján, ezért úgy kell tekinteni, hogy azok „ugyanazon vállalkozásnak” minősülnek és egyetlen egységként kizárólag egyszer részesülhetnek legfeljebb 100000 euró összegű állami támogatásban? 4) [A PIF‑egyezmény vagy a 2017/1371 irányelv] alkalmazásában a „kár” kifejezés a pénzeszközöknek kizárólag a csalárd magatartással közvetlenül összefüggő, jogtalanul megszerzett részére vagy a ténylegesen viselt és hitelesen dokumentált költségekre és a hozzájárulás felhasználására is utal‑e, amennyiben a bizonyítékokból kitűnik, hogy e pénzeszközök felhasználására a csalárd magatartás leplezése, a csalárd magatartás feltárásának késleltetése és az odaítélt állami támogatás teljes összegének megszerzése miatt volt szükség?”