ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
110

A felperes először is azzal érvel, hogy az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlata szerint fennáll az a szilárd – noha megdönthető – vélelem, miszerint az eljárások túlzottan hosszú időtartama nem vagyoni kárral jár. Egyébiránt a felperes „egy, a tőzsdén jegyzett vállalkozás, amelynek sorsát nemcsak saját alkalmazottai, hanem a sajtó, a befektetők és az ügyfelei is figyelemmel kísérik”. Így a felperes jóhírnevét indokolatlanul kikezdték. Végül a bizonytalanság éveinek elhúzódása negatív hatással járt a vállalkozás irányítására, befektetéseire, vonzerejére és stratégiájára. Ezenkívül az elhúzódó bizonytalanság személyes nem vagyoni kárt is okozott a felperes alkalmazottainak, valamint vezető tisztségviselőinek.
339

Végül meg kell jegyezni, hogy a keresetlevélben a felperes utalt a beszámítás elvére (Anrechnungsprinzip) is. A felperes a Törvényszék által feltett írásbeli kérdésekre válaszolva kijelentette, hogy a harmadik jogalap a ne bis in idem elvének megsértésén alapul, valamint hogy a beszámítás elve elkülönülő, de a ne bis in idem elvéhez kapcsolódó elvet jelent, továbbá hogy a beszámítás elvét olyan esetekben alkalmazták, amikor a ne bis in idem elve nem volt teljes mértékben alkalmazható. A felperes ezenkívül rámutatott, hogy álláspontja szerint a jelen ügyben nem merül fel a beszámítás elvének alkalmazása, mivel a ne bis in idem elvét kell alkalmazni. Előadja, hogy mindenesetre, még ha a Törvényszék úgy is döntene, hogy fennállnak a jelen ügyben a beszámítás elve alkalmazásának indokai, az eredmény akkor is kétségkívül ugyanaz lenne, vagyis az, hogy az első bírság összegét le kell vonni a másodikéból.
12

A javítási és karbantartási szolgáltatások működését a megtámadott határozat 65–73. pontja ismerteti. E tekintetben a Bizottság jelzi, hogy a svájcióra‑gyártók többsége szelektív javítási rendszert alakított ki, lehetővé téve a független órások számára, hogy szerződtetett javítóműhelyekké váljanak, feltéve, hogy teljesítik a képzésükkel, szakmai tapasztalatukkal és felszerelésükkel, valamint műhelyük megfelelő jellegével kapcsolatos feltételeket. E rendszereket bizonyos gyártók fokozatosan, eltérő időszakokban hozták létre, míg más gyártók továbbra is ellátják pótalkatrészekkel a független órásokat. Emellett az ilyen rendszert kialakító svájcióra‑gyártók némelyike továbbra is igénybe veszi a független órások szolgáltatásait a régi órák esetében. A szerződtetett javítóműhelyek hozzáférnek a pótalkatrészekhez és a márka sajátos szerszámaihoz, valamint a szükséges technikai információkhoz. A szerződtetett javítóműhelyek nem értékesíthetik tovább a pótalkatrészeket nem szerződtetett órásoknak, és gyakran forgalmazói is ezen óráknak, akik értékesítés utáni szolgáltatásokat is hivatottak nyújtani. A svájcióra‑gyártók belső javítási hálózatokat is létrehoztak. A szerződtetett javítóműhellyé váláshoz szükséges befektetés a márkától és a nyújtott szolgáltatásoktól függ, melyek lehetnek alapszintűek vagy teljes körűek, vagyis magukban foglalhatják a mutatókat hajtó és a további funkciókat működésbe hozó motor, vagyis az óraszerkezet szétszerelését. Bizonyos svájcióra‑gyártók esetében a szerződtetett javítóműhelyek által végzett javítások aránya nagyon magas. Másfelől a presztízsórák gyakran összetettebb mechanikus szerkezettel rendelkeznek, ami kifinomultabb tudást igényel, mint a kvarcórák szerkezete.
7

Közelebbről, az érintett termékpiac meghatározását illetően a Bizottság, először is, a megtámadott határozat (124)–(127) preambulumbekezdésében lényegében kiemelte, hogy „kétségei” vannak azon kérdés vonatkozásában, hogy az elektromos és a hibrid járművek a hagyományos járművek általános piacának részét alkotják‑e. Másodsorban, a megtámadott határozat (128)–(132) preambulumbekezdésében a Bizottság először is a piacok elemzésének kiemelkedő fontosságát hangsúlyozta az i3 tisztán elektromos járművek (Battery Electric Vehicles) vonatkozásában, mivel ha e modell meghaladta volna a releváns határértéket a lehetséges piacok legalább egyikén, e tény már önmagában elegendő lett volna ahhoz, hogy elvégezzék a részletes értékelést anélkül, hogy a Bizottságnak az i8 feltölthető hibrid modellek (Plug‑in Hybrid Electric Vehicles) tekintetében érintett piac meghatározásával kellett volna foglalkoznia. Egyébiránt a Bizottság úgy ítélte meg, hogy nem állapíthatja meg bizonyossággal, hogy e járművek a hagyományos piacnak az „IHS Global Insight járműbesorolás” szerinti C vagy D szegmensébe tartoznak‑e. Harmadsorban, a Bizottság a megtámadott határozat (133) és (134) preambulumbekezdésében fenntartásait fejezte ki azon kérdéssel kapcsolatban, hogy az érintett piac ezen elektromos járművek piacának összevont C és D szegmense‑e. Ugyanis a Bizottság, miután megállapította, hogy a lehetséges termékpiacoknak magukban kellene foglalniuk a legalacsonyabb szintet, amelyre vonatkozóan statisztikai adatok állnak rendelkezésre, hangsúlyozta, hogy figyelembe kell vennie azt a sajátos helyzetet, amely bekövetkezhet, nevezetesen a valamely támogatás kedvezményezettje által az elektromos járművek piacának csak a C vagy csak a D szegmensében megvalósuló erőfölényét.
6

A B támogatási szerződés „Az Európai Unióban a közvetítés igénybevételével kapcsolatos tájékoztató ülésekhez való hozzáférés elősegítése: a vitarendezés elősegítését célzó video‑útmutató (Making information sessions on the use of mediation easily available throughout the EU: A video guide to facilitate settlement)” címet viselő intézkedésre vonatkozott. Ez az intézkedés olyan videók elkészítésében állt, amelyek kizárólagos célja tudatosítani a jogászokban és a felekben a közvetítés jellegét és a határokon átnyúló jogvitákban annak hasznosságát.
17

E tekintetben először is a fellebbezési tanács elutasította azt a felperesi álláspontot, amely szerint lényegében a 207/2009 rendelet 93. cikke alapján bármely, a nemzeti hivatal előtti ügyfélképviseletre jogosult személy automatikusan az EUIPO előtti képviseletre is jogosult, mivel „[a] nemzeti hivatal előtti képviseletre való jogosultság minősül azon kapcsoló elvnek, amely alapján megállapítható, hogy a [207/2009 rendelet] 93. cikke (2) bekezdése c) pontjában foglalt szabályok közül melyik alkalmazandó”.
48

Másodszor, a felperes azt állítja, hogy a beavatkozó fél jogelődjének az volt a szándéka, hogy az ő közismertségén „élősködjön”, utánozva az ő ötleteit, és hogy kihasználja azt a közismertséget, amellyel a Cipriani név a releváns időpontban az éttermi szolgáltatások tekintetében rendelkezett. Ezt erősíti meg szerinte különösen az a tény, hogy 1979‑ben az említett jogelőd „Harry’s Bar” néven bárt nyitott Londonban (Egyesült Királyság), amely a felperes tulajdonában álló, Velencében (Olaszország) található „Harry’s Bar” mása volt, nemcsak a nevét, hanem a stílusát illetően is. E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy még ha mindez be is bizonyosodna, e bár megnyitása, amelyre a felperes szerint 1979‑ben került sor, jóval a releváns időpont előtt történt. Márpedig a felperes nem fejti ki, hogy ez az állítólagos londoni bár létezése milyen okból tenné lehetővé e jogelődnek az említett időpontban – azaz körülbelül 16 évvel később – fennálló rosszhiszeműségének megállapítását. Még ha feltételezzük is, hogy a felperes azt akarta mondani, hogy ugyanezen jogelőd ismétlődő jelleggel akarta kihasználni az ő, illetve a Cipriani név közismertségét azáltal, hogy összetéveszthetőséget kelt közöttük, és vitatott védjegy bejelentése – az állítólagos londoni bár megnyitását követően – csak egy újabb példája volt a kérdéses jogelőd arra irányuló szándékának, hogy hasznot húzzon az ő közismertségéből, és ezáltal rosszhiszemű eljárás volt, ennek az érvnek nem lehet semmiféle kihatása az érintett jogelődnek a vitatott védjegy – vagyis a CIPRIANI szóvédjegy – bejelentésekor fennálló rosszhiszeműségének vizsgálatára. Ugyanis, amint arra a fenti 44. pontban rámutattunk, nem vitás, hogy e védjegyet akkor jelentették be lajstromozásra, amikor a szóban forgó jogelőd már egy olyan azonos nemzeti védjegy jogosultja volt, amelyet többek között bárok tekintetében lajstromoztak, és amelynek érvényességét a felperes soha nem vitatta.
21

Egyebekben a Bizottság szerint az EPK‑javaslat megkerüli azt a szabályt, miszerint EPK révén nem lehet felhívást intézni arra vonatkozóan, hogy valamely meghatározott jogi aktusra ne tegyenek javaslatot, illetve arra, hogy valamely meghatározott jogi aktust ne fogadjanak el. Ugyanis a 211/2011 rendelet 10. cikke (1) bekezdése c) pontjának szövege, azzal, hogy az „esetlegesen megtenni kívánt lépéseire” utal, azt feltételezi, hogy kizárólag azok az EPK‑k megengedettek, amelyek egy meghatározott tartalmú jogi aktus elfogadására vagy valamely létező jogi aktus megsemmisítésére irányulnak. Bár a Bizottság a 211/2011 rendelet 10. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján a közleményében közölte, hogy nem szándékozik a vonatkozó jogi aktusra javaslatot tenni, ebből kezdeményezési jogának elfogadhatatlan korlátozási politikája következne. Ráadásul, az EPK‑nak tulajdonított funkció, ami abból áll, hogy a Bizottságot arra késztesse, hogy az EPK tárgyát képező témakört nyilvánosan vitassa meg, ily módon politikai vitát indítva, csak egy olyan EPK‑javaslat révén tölthető be teljes mértékben, amely egy meghatározott tartalmú jogi aktus elfogadására vagy valamely létező jogi aktus megsemmisítésére irányul. Egy olyan EPK, amellyel azt kérik, hogy valamely tanácsi határozatot ne fogadjanak el, szerinte már nem töltheti be az arra irányuló funkciót, hogy először ilyen politikai vitát indítson, és megengedhetetlen beavatkozást képezne egy folyamatban lévő jogalkotási eljárásba.
76

Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy maga a Bíróság állapította meg, hogy az említett ítéletekben szereplő megoldás kivételes jelleggel bír, amelyre azon különös helyzetek szolgálnak magyarázatként, amelyek tekintetében azokat hozták, valamint hogy ez magából az ítéletek szövegéből is kitűnik (lásd ebben az értelemben: 2014. március 6‑iNorthern Ireland Department of Agriculture and Rural Development kontra Bizottság végzés, C‑248/12 P, nem tették közzé, EU:C:2014:137, 23. és 26. pont). A Bíróság tehát emlékeztetett arra, hogy csak kivételes jelleggel állapította meg, hogy a felperes az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében lehet közvetlenül érintett, amennyiben más tényezők – köztük az a pusztán elméleti lehetőség, hogy nem követik a szóban forgó határozatot – tették lehetővé a közvetlen érdek fennállásának megállapítását (lásd ebben az értelemben: 2009. szeptember 10‑iBizottság kontra Ente per le Ville Vesuviane és Ente per le Ville Vesuviane kontra Bizottság ítélet, C‑445/07 P és C‑455/07 P, EU:C:2009:529, 58. pont; 2014. március 6‑iNorthern Ireland Department of Agriculture and Rural Development kontra Bizottság végzés, C‑248/12 P, nem tették közzé, EU:C:2014:137, 25. pont).
112

E tekintetben egyrészt a fenti érvet nem támasztja alá sem a 2011. évi ÁGÉSZ‑keretszabály, sem pedig az európai uniós állami támogatási szabályoknak az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásának ellentételezésére való alkalmazásáról szóló, 2012. január 11‑i bizottsági közlemény (HL 2012. C 8., 4. o.), amelyekre a RAS támaszkodik. Mint azt ugyanis a felperes maga is előadja, e közleményekből csupán az következik, hogy a Bizottság megítélése szerint a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok nem kötelesek előre rögzíteni az ellentételezés pontos összegét, vagy olyan meghatározott képletet, amely lehetővé teszi ezen összeg kiszámítását. Ezzel szemben e közleményekből egyáltalán nem következik, hogy a Bizottság megítélése szerint ugyanezen hatóságok megtehetnék, mint azt a RAS is tette, hogy nem rendelkeznek előre ellentételezés folyósításáról. E tekintetben, mint az a fenti 106. pontban is megállapítást nyert, a közszolgáltatásért járó ellentételezés számítási szempontjainak meghatározása során a nemzeti hatóságokat megillető széles mérlegelési jogkör per definitionem nem mentesítheti e hatóságokat az alól, hogy előre rendelkezzenek ilyen ellentételezésről.
7

2011. június 30‑án a Bizottság eljárást indított és kifogásközlést fogadott el a következő jogalanyokkal szemben: a Nexans France, a Nexans, a Pirelli & C. SpA, a Prysmian Cavi e Sistemi Energia, a Prysmian, a Sumitomo Electric Industries, a Hitachi Cable, a J‑Power Systems, a Furukawa Electric Co. Ltd, a Fujikura Ltd, a Viscas Corp., az SWCC Showa Holdings Co. Ltd, a Mitsubishi Cable Industries Ltd, az Exsym Corp., az ABB, az ABB Ltd, a Brugg Kabel AG, a Kabelwerke Brugg AG Holding, az nkt cables GmbH, az NKT Holding A/S, a Silec Cable SAS, a Grupo General Cable Sistemas, SA, a Safran SA, a General Cable Corp., az LS Cable & System Ltd, a Taihan Electric Wire Co. Ltd és a felperes.
7

2011. június 30‑án a Bizottság eljárást indított és kifogásközlést fogadott el a következő jogalanyokkal szemben: a Nexans France, a Nexans, a Pirelli & C. SpA, a Prysmian Cavi e Sistemi Energia, a Prysmian, a The Goldman Sachs Group, Inc., a Sumitomo Electric Industries, a Hitachi Cable, a J‑Power Systems, a Furukawa Electric Co. Ltd, a Fujikura Ltd, a Viscas Corp., az SWCC Showa Holdings Co. Ltd, a Mitsubishi Cable Industries Ltd, az Exsym Corp., az ABB, az ABB Ltd, az nkt cables GmbH, az NKT Holding A/S, a Silec Cable SAS, a Grupo General Cable Sistemas, SA, a Safran SA, a General Cable Corp., az LS Cable & System Ltd, a Taihan Electric Wire Co. Ltd és a felperesek.
7

2011. június 30‑án a Bizottság eljárást indított és kifogásközlést fogadott el a következő jogalanyokkal szemben: a Nexans France, a Nexans, a Pirelli, a Goldman Sachs, a Sumitomo Electric Industries, a Hitachi Cable, a J‑Power Systems, a Furukawa Electric Co. Ltd, a Fujikura Ltd, a Viscas Corp., az SWCC Showa Holdings Co. Ltd, a Mitsubishi Cable Industries Ltd, az Exsym Corp., az ABB, az ABB Ltd, a Brugg Kabel AG, a Kabelwerke Brugg AG Holding, az nkt cables GmbH, az NKT Holding A/S, a Silec Cable SAS, a Grupo General Cable Sistemas, SA, a Safran SA, a General Cable Corp., az LS Cable & System Ltd, a Taihan Electric Wire Co. Ltd és a felperesek.
7

2011. június 30‑án a Bizottság eljárást indított és kifogásközlést fogadott el a következő jogalanyokkal szemben: a Pirelli & C. SpA, a Prysmian Cavi e Sistemi Energia, Prysmian, a The Goldman Sachs Group, Inc., a Sumitomo Electric Industries, a Hitachi Cable, a J‑Power Systems, a Furukawa Electric Co. Ltd, a Fujikura Ltd, a Viscas Corp., az SWCC Showa Holdings Co. Ltd, a Mitsubishi Cable Industries Ltd, az Exsym Corp., az ABB, az ABB Ltd, a Brugg Kabel AG, a Kabelwerke Brugg AG Holding, az nkt cables GmbH, az NKT Holding A/S, a Silec Cable SAS, a Grupo General Cable Sistemas, SA, a Safran SA, a General Cable Corp., az LS Cable & System Ltd, a Taihan Electric Wire Co. Ltd és a felperesek.
56

A felperesek lényegében előadták, hogy keresetük elfogadható, amennyiben azt a European Citizens’ Initiative One of Us nyújtotta be, ezen álláspont alátámasztására pedig a 2017. február 3‑iMinority SafePack – one million signatures for diversity in Europe kontra Bizottság ítéletre (T‑646/13, EU:T:2017:59) hivatkoztak. Másodlagosan azt állították, hogy a kereset mindenesetre elfogadható, amennyiben azt az a hét természetes személy nyújtott be, akik a vitatott európai polgári kezdeményezés szervezői, és akik a szervezet polgári bizottságát alkotják.
116

Először is az a tény, hogy a konszolidációs és életképességi intézkedések tervbe voltak véve, még ha azt bizonyítottnak tekintjük is, önmagában nem olyan tényező, amely bizonyítaná a 2009. évi tőkeemelés jövedelmezőségét, különösen valódi szerkezetátalakítási terv hiányában. Ugyanez a helyzet azon dokumentummal, amelyet a felperes a Törvényszék által feltett kérdésre válaszul nyújtott be, és amely a költségek csökkentésére irányuló, igen általános jellegű intézkedéseket tartalmaz; még akkor is, ha azt a görög hatóságok be is mutatták a közigazgatási eljárás során, ami nem nyert bizonyítást.
177

A felperes szerint a Bizottság hibákat követett el, amikor az adósságoknak a Sowaer saját tőkéjéhez viszonyított arányát a 2002. évi mérlegre alapított ex post elemzés alapján 30%‑ra értékelte. Amikor a Bizottság ex post elemzést végzett, nem tartotta tiszteletben azt az elvet, amely szerint ex ante értékelést kell lefolytatni arra vonatkozóan, hogy tiszteletben tartották‑e a piacgazdasági magánbefektető kritériumát. Továbbá a felperes tanácsadója eltérő számszerű eredményekre jutott. A felperes végül hangsúlyozza, hogy a Sowaer nem légitársaság és nem is repülőtér, a Bizottság pedig tévesen végzett összehasonlítást azzal, hogy a légitársaságok esetében milyen az adósságok és a saját tőke aránya.
10

A Parlament elnöke 2013. március 4‑i levelében elhárította a 1981. június 23‑i tanácsi határozat szerinti egyeztető eljárásban való részvételre vonatkozó felhívást, mivel úgy vélte, hogy kizárólag a Tanács feladata, hogy az említett határozatban szereplő szociális párbeszédet a személyzeti szabályzat tekintetében a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően a rendes jogalkotási eljárásban történő felülvizsgálatára való áttérésből eredő új helyzethez igazítsa. E levélben kifejtette, hogy az említett határozatban felállított egyeztetőbizottság célja annak biztosítása volt, hogy a tisztviselők véleménye ismert legyen a tagállamok előtt, mielőtt azok jogszabályt alkotnak, és a Tanács megkapta azokat az információkat, amelyek lehetővé tették számára, hogy döntéseit a releváns tények teljes mértékű ismeretében hozza meg. Szerinte a Lisszaboni Szerződés hatálybalépésével e határozat még ha nem is idejétmúlttá, de legalábbis tisztán belső jellegű kérdéssé vált. Hozzátette, hogy semmilyen lehetőséget nem lát arra, hogy a Parlament részt vegyen az egyeztetőbizottságban, méghozzá két okból. Az első ok az ilyen részvétel jogalapjának hiánya. A második az ilyen részvétel szükségességének hiánya, mivel a Parlamentben közvetlenebb és rugalmasabb eszközökkel érték el a személyi állomány képviselőinek a jogalkotást megelőző meghallgatására vonatkozó célt. Ez utóbbi tekintetében a Parlament elnöke rámutatott, hogy a Parlamenten belül a viták nyilvánosak, az információ könnyen rendelkezésre áll és az olyan jelentéstevők, mint a személyzeti szabályzat felülvizsgálatért felelős „árnyék‑jelentéstevők (shadow‑reporters)” párbeszédet folytatnak és fognak folytatni a szakszervezetekkel és szakmai szervezetekkel, továbbá a jogi bizottság jelentése elkészítésének és elfogadásának bármely szakaszában érdekelt további felekkel. Pontosította továbbá, hogy a Parlament alelnöke, a Parlament főtitkára, valamint a Parlament elnökének kabinetfőnöke és a Parlament személyzeti főigazgatója együtt szólalt fel a Parlament össz‑személyzeti gyűlésén a személyzeti szabályzat felülvizsgálata ügyének állásával kapcsolatban, és e vonatkozásban a Parlament alelnöke részletesen válaszolt minden felvetett problémára. A Parlament elnöke ezenkívül rámutatott, hogy ezen az ülésen nemcsak a Parlament személyi állományának tagjai, hanem egyéb intézmények – köztük a Tanács – személyi állományának tagjai is részt vettek.
1432

A megtámadott határozatban a Bizottság elvégezte a WHO és az International Society of Hypertension (nemzetközi hypertonia társaság) 1999. évi közös irányelveinek, a European Society of Hypertension (európai hypertonia társaság) és a European Society of Cardiology (európai kardiológiai társaság) 2003. évi és 2007. évi irányelveinek, a British Hypertension Society (brit hypertonia társaság) 1999. évi és 2004. évi irányelveinek, valamint a National Institute for Health and Clinical Excellence (országos egészségügyi és klinikai intézet, Egyesült Királyság; a továbbiakban: NICE) 2004. évi és 2006. évi irányelveinek elemzését.
9

A Niche Generics Ltd generikus társaság (a továbbiakban: Niche) a perindopril generikus formájának forgalmazása érdekében a Bioglan Generics Ltd mindazon kötelezettségeit és felelősségét átvállalta, amelyek az utóbbi társaság és a Medicorp Technologies India Ltd (a továbbiakban: Medicorp) – amelynek a jogutódja a Matrix Laboratories Ltd (a továbbiakban: Matrix) – között 2001. március 26‑án létrejött fejlesztési és licenciamegállapodásból fakadtak (a továbbiakban: Niche‑Matrix megállapodás). A Niche‑Matrix megállapodás úgy rendelkezett, hogy a két társaság forgalmazza az Unióban a perindopril generikus változatát, azzal, hogy a Matrix elsősorban a perindopril gyógyszerhatóanyagának fejlesztéséért és az azzal való ellátásért, míg a Niche elsődlegesen a forgalombahozatali engedélyek megszerzéséhez szükséges lépések megtételéért, valamint az üzleti stratégiáért felelt.
8

E jogszabályi rendelkezéseket átvette a módosított loi du 22 février 1998 fixant le statut organique de la Banque nationale de Belgique (a Belga Nemzeti Bank jogállásának meghatározásáról szóló, 1998. február 22‑i törvény) 36/24. cikke (1) bekezdésének 3. pontja. Az említett cikk alapján elfogadott arrêté royal du 10 octobre 2011 modifiant l’arrêté royal du 14 novembre 2008 portant exécution de la loi du 15 octobre 2008 et modifiant la loi du 2 août 2002 (a 2008. október 15‑i törvény végrehajtásáról, valamint a 2002. augusztus 2‑i törvény módosításáról szóló 2008. november 14‑i királyi rendelet módosításáról szóló, 2011. október 10‑i királyi rendelet, Moniteur belge, 2011. október 12., 62641. o.) lehetővé tette a pénzügyi szövetkezetek számára, hogy kérhessék csatlakozásukat a fent említett intézkedések által kialakított garanciaprogramhoz. Az e programhoz való csatlakozás mellett döntő szövetkezeteknek az arrêté royal du 14 novembre 2008 portant exécution de la loi du 15 octobre 2008 et modifiant la loi du 2 août 2002 relative à la surveillance du secteur financier et aux services financiers (a 2008. október 15‑i törvény végrehajtásáról, valamint a pénzügyi felügyeletről és a pénzügyi szolgáltatásokról szóló 2002. augusztus 2‑i törvény módosításáról szóló, 2008. november 14‑i királyi rendelet, Moniteur belge, 2008. november 17., 4088. o.) által létrehozott betéteket és életbiztosításokat, valamint az engedéllyel rendelkező szövetkezetek tőkéjét védelemben részesítő különleges alap (a továbbiakban: különleges alap) részére a teljes garantált összeg 0,15%‑ának megfelelő éves hozzájárulást és az ezen összeg 0,1%‑ának megfelelő egyszeri belépési díjat kellett fizetniük. A garancia csak abban az esetben érvényesült, ha a belga pénzügyi felügyelet megállapította a szövetkezet csődjét vagy fizetésképtelenségét. A garancia kizárólag a természetes személyek által a 2011. október 10‑i királyi rendelet hatálybalépését megelőzően befizetett tőkére terjedt ki, természetes személyenként 100000 euró erejéig. A garancia kifizetését a különleges alap, az alap pénzügyi eszközeinek kimerülése esetén pedig a Caisse des dépôts et consignations (letéti pénztár, Belgium) végezte.
204

Először is a támogatás összege a kapacitáspiacon keresztül vásárolt kapacitásmennyiségtől és az árverések aukciós elszámolóárától függ. Márpedig egyrészt az Egyesült Királyság által elárvereztetni kívánt kapacitásmennyiséget a villamosenergia‑fogyasztás és a rendelkezésre álló kapacitások becslésével, valamint a kívánt kapacitásmegfelelőségi szint csúcsterhelési időszakban való elérésére irányuló megbízhatósági szabvány alkalmazásával kell meghatározni (a megtámadott határozat (32) preambulumbekezdése). A szükséges kapacitásmennyiség tehát közvetlenül kapcsolódik a csúcsterhelési időszakban történő villamosenergia‑fogyasztás szintjéhez. Minél alacsonyabb a csúcsterhelés, annál kevésbé szorul rá az Egyesült Királyság kapacitásvásárlásra a villamosenergia‑ellátás kívánt biztonsági szintjének eléréséhez. Másrészt az árverésre bocsátott kapacitásmennyiség csökkenése is eredményezheti az aukciós elszámolóár csökkenését, mivel ez ahhoz vezet, hogy ugyanazon kapacitásmennyiségre nagyobb számú kapacitásszolgáltató kerül versenybe. A nagyobb verseny ugyanis – ahogyan ezt az Egyesült Királyság a bejelentésében is elismeri – az aukciós elszámolóár csökkenését eredményezi (a bejelentés 2. pontja, „Box 2 – When will it be possible to withdraw the Capacity Market?”) A bejelentés egyébként elismeri, hogy a villamosenergia‑fogyasztás csúcsterhelési időszakban történő csökkenése végül a kapacitáspiacból való kilépéshez vezet (lásd a bejelentés 47. oldalán szereplő 8. és 9. ábrát, amely szerint a „missing money” probléma a fogyasztóoldali szabályozás fejlődésével párhuzamosan fokozatosan csökkenni fog).