Keywords

Summary



Keywords

1. Megsemmisítés iránti kereset – Az eljáráshoz fűződő érdek – Hatályon kívül helyezett aktus ellen indított kereset

(EK 231. cikk és EK 233. cikk)

2. Mezőgazdaság – Jogszabályok közelítése – Növényvédő szerek forgalomba hozatala – 91/414 irányelv – Az említett termékek hatóanyagainak az ezen irányelv I. mellékletébe történő felvételének eljárása – A Bizottság mérlegelési jogköre

(451/2000 bizottsági rendelet, 8. cikk; 91/414 tanácsi irányelv, 8. cikk, (2) bekezdés)

3. Mezőgazdaság – Jogszabályok közelítése – Növényvédő szerek forgalomba hozatala – 91/414 irányelv – Az említett termékek hatóanyagainak az ezen irányelv I. mellékletébe történő felvételének eljárása – Valamely hatóanyag ártalmatlanságát illető tudományos bizonytalanság fennállása

(451/2000 bizottsági rendelet, 6. cikk, (1), (2) és (3) bekezdés, valamint 8. cikk, (5) bekezdés)

4. A közegészség védelme – Kockázatértékelés – Az elővigyázatosság elvének alkalmazása – Terjedelem – A kockázat és a veszély fogalma

(EK 3. cikk, EK 6. cikk, EK 152. cikk, (1) bekezdés, EK 153. cikk, (1) és (2) bekezdés, valamint EK 174. cikk, (1) és (2) bekezdés)

5. Mezőgazdaság – Jogszabályok közelítése – Növényvédő szerek forgalomba hozatala – 91/414 irányelv – Az említett termékek hatóanyagainak az ezen irányelv I. mellékletébe történő felvételének eljárása

(451/2000 bizottsági rendelet, 8. cikk, (8) és (9) bekezdés)

6. Mezőgazdaság – Jogszabályok közelítése – Növényvédő szerek forgalomba hozatala – 91/414 irányelv – Az említett termékek hatóanyagainak az ezen irányelv I. mellékletébe történő felvételének eljárása – A Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások

(1999/468 tanácsi határozat, 5. cikk, (4) bekezdés)

7. Megsemmisítés iránti kereset – Jogalapok – Az indokolás hiánya vagy elégtelensége – Mérlegelési hiba – Különbségtétel

(EK 230. cikk és EK 253. cikk)

Summary

1. A felperes továbbra is igazolhatja valamely hatályon kívül helyezett aktus megsemmisítéséhez fűződő érdekét, amennyiben a hatályon kívül helyezés nem a Törvényszék általi esetleges megsemmisítéssel azonos joghatásokat vált ki. Valamely intézmény aktusának hatályon kívül helyezése ugyanis nem jelenti jogellenességének elismerését, és ex nunc hatással jár, míg annak megsemmisítése ex tunc hatással jár.

Ezenfelül az intézmény, melynek aktusát a Bíróság megsemmisítette, köteles megtenni az ítéletben foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket. Ezek az intézkedések többek között a megsemmisítést kimondó ítéletben megállapított jogellenességből adódó hatások megszüntetésére irányulnak. Ilyen módon érhető el, hogy az érintett intézmény a felperes helyzetét megfelelő módon helyreállítsa, illetve kerülje azonos jogi aktus elfogadását.

(vö. 68–69. pont)

2. A növényvédő szerek forgalomba hozataláról szóló 91/414 irányelv célja – amint az az ötödik, hatodik és kilencedik preambulumbekezdéséből kitűnik – az ilyen szerek Közösségen belüli kereskedelmében fennálló akadályok megszüntetése az emberek és állatok egészségének, valamint a környezetnek a magas szintű védelme mellett. E körben a Bizottság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik a számára meghatározott célok hatékony megvalósítása érdekében, és tekintettel az általa elvégzendő összetett műszaki értékelésekre.

A 91/414 irányelv 8. cikkének (2) bekezdésében említett munkaprogram második és harmadik szakaszának végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 451/2000 rendelet 8. cikkének rendelkezéseivel összefüggésben a Bizottságot nem köti az Európai Élelmiszer‑biztonsági Hatóság (EÉBH) szakvéleménye. Ugyanis – noha igaz, hogy a Bizottság a szóban forgó hatóanyag 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételének megtagadásáról vagy annak felvételéről szóló határozatát az EÉBH szakvéleményének beszerzését követően fogadja el – a 451/2000 rendelet nem tartalmaz semmiféle olyan értelmű utalást, hogy a Bizottság köteles lenne követni az EÉBH szakvéleményét annak tartalmát illetően, valamint hogy ennélfogva nem rendelkezik semmiféle mérlegelési jogkörrel. Hasonlóképpen a jogi háttérből is egyértelműen megállapítható, hogy a referens tagállam értékelési eljárás során kialakított álláspontja nem döntő.

(vö. 86–87., 95. pont)

3. A növényvédő szerek forgalomba hozataláról szóló 91/414 irányelv 8. cikkének (2) bekezdésében említett munkaprogram második és harmadik szakaszának végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 451/2000 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése akként rendelkezik, hogy – az említett irányelv 7. cikkének sérelme nélkül – új vizsgálatok benyújtását nem fogadják el. A referens tagállam az Európai Élelmiszer‑biztonsági Hatóság (EÉBH) hozzájárulásával azonban felkérheti a bejelentőket, hogy meghatározott határidőn belül nyújtsanak be olyan további adatokat, amelyek a referens tagállam vagy az EÉBH szerint a dosszié tisztázásához szükségesek.

Következésképpen a további adatok közlésének mindössze a bejelentők által benyújtandó teljes dossziéban már ismertetett információk pontosítása képezheti tárgyát.

További vizsgálat – mint olyan – benyújtása csak akkor lehetséges, ha az a teljes dosszié benyújtásakor már folyamatban volt, ha annak közlését az említett dosszié benyújtásakor bejelentették, valamint ha azt legkésőbb az e dosszié benyújtását követő egy éven belül továbbították.

(vö. 110–111., 113. pont)

4. Az EK 152. cikk (1) bekezdése szerint valamennyi közösségi politika és tevékenység meghatározása és végrehajtása során biztosítani kell az emberi egészségvédelem magas szintjét. Az elővigyázatosság elve a közösségi jog általános elvét képezi, amely arra kötelezi az érintett hatóságokat, hogy a releváns szabályozásban a részükre biztosított hatáskörök gyakorlására szolgáló pontos kereten belül oly módon tegyenek megfelelő intézkedéseket a közegészségre, a biztonságra és a környezetre nézve meglévő, bizonyos potenciális kockázatok elkerülése céljából, hogy a gazdasági érdekekkel szemben elsőbbséget biztosítanak az említett érdekek védelmével összefüggő követelményeknek.

A valamely jelenségből eredő, esetlegesen kedvezőtlen hatásokkal szembesülő közösségi intézmény számára a kockázatértékelés abból áll, hogy a kockázatok tudományos értékelése alapján mérje fel azt, hogy a kockázatok meghaladják‑e a társadalom számára elfogadhatatlannak ítélt kockázat szintjét. Ily módon annak érdekében, hogy a közösségi intézmények el tudják végezni a kockázatértékelést, egyrészről rendelkezniük kell a kockázatok tudományos értékelésével, másrészről pedig meg kell határozniuk a társadalom számára elfogadhatatlannak ítélt kockázat szintjét.

A kockázatok tudományos értékelése olyan tudományos eljárás, amely köztudottan abból áll, hogy – amennyire csak lehetséges – meghatározzon és jellemezzen valamely veszélyt, értékelje a kitettséget és jellemezze a kockázatot.

Ezzel összefüggésben a „kockázat” fogalma ezért a valószínűség azon fokára utal, hogy bizonyos intézkedések vagy bizonyos gyakorlatok alkalmazása a jogrend által védett javakra kedvezőtlen hatással jár. A „veszély” fogalmát – mint olyat – általában tágabb értelemben használják, és minden olyan termék vagy eljárás leírására szolgál, amely az emberi egészségre kedvezőtlen hatást gyakorolhat.

A társadalom számára elfogadhatatlannak ítélt kockázat szintjének – az alkalmazandó jogszabályok tiszteletben tartása révén történő – meghatározása az olyan politikai döntésekkel megbízott közösségi intézmények feladata, mint amilyen a társadalom számára megfelelő védelmi szint meghatározása. Ezek azok az intézmények, amelyeknek meg kell határozniuk az emberi egészségre gyakorolt kedvezőtlen hatások és ezen esetleges hatások súlyossága valószínűségének azon kritikus küszöbét, amely véleményük szerint már nem elfogadható a társadalom számára, és amely – meghaladása esetén – a fennálló tudományos bizonytalanság ellenére az emberi egészség védelme érdekében megelőző intézkedések alkalmazását teszi szükségessé.

E kockázati szint meghatározásakor a közösségi intézményeket az EK 152. cikk (1) bekezdésének első albekezdése kötelezi arra, hogy biztosítsák az emberi egészségvédelem magas szintjét. Ahhoz, hogy ez a magas szintű védelem összeegyeztethető legyen ezzel a rendelkezéssel, nem szükséges, hogy az technikailag a legmagasabb szintű legyen.

(vö. 143–149. pont)

5. Olyan rendelkezés hiányában, amely kifejezetten vagy hallgatólagosan előírná a 91/414 irányelv 8. cikkének (2) bekezdésében említett munkaprogram második és harmadik szakaszának végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 451/2000 rendelet 8. cikkében megállapítotthoz hasonló eljárási határidő túllépésének következményeit, az ilyen túllépés csak akkor vonhatja maga után azon jogi aktus teljes vagy részleges megsemmisítését, amelynek az elfogadására irányuló eljárásban irányadó a szóban forgó határidő, ha bizonyításra került, hogy e feltételezett szabálysértés hiányában ezen jogi aktus tartalma eltérő lehetett volna.

(vö. 203. pont)

6. A Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló 1999/468 határozat 5. cikkének (4) bekezdéséből az következik, hogy amennyiben a tervezett intézkedések nincsenek összhangban a hatáskörrel rendelkező bizottság véleményével, vagy a bizottság nem nyilvánított véleményt, a Bizottság a meghozandó intézkedésekről haladéktalanul javaslatot terjeszt a Tanács elé, és erről tájékoztatja az Európai Parlamentet. A közösségi jogalkotó a „haladéktalanul” kifejezés alkalmazásával amellett, hogy kötelezi a Bizottságot, hogy gyorsan járjon el, bizonyos mozgásteret biztosít számára. Ebben az összefüggésben a Bizottság számára nyitva álló különféle cselekvési lehetőségek vizsgálata tekintetében a számára rendelkezésre álló határidőt az érintett ügy összetettsége alapján kell felmérni.

Annak értékelése céljából, hogy a Bizottság haladéktalanul járt‑e el, azt kell ellenőrizni, hogy a Bizottság – figyelemmel az ügy körülményeire – ésszerű időn belül cselekedett‑e, és széles mozgásteret kell számára biztosítani ahhoz, hogy kompromisszum születhessen.

Következésképpen, és lévén szó szabályozási bizottságról, még inkább az a helyzet, hogy a Bizottságnak – az ügy bonyolultságának, összetettségének és titkosságának függvényében – az időt tekintve széles mozgástérrel kell tudnia rendelkezni ahhoz, hogy mielőtt valamely intézkedéstervezetet szavazásra bocsát, a bizottságon belül kompromisszumra törekedhessen.

(vö. 211., 218–219., 222–223. pont)

7. Az EK 253. cikk megsértésére alapított jogalap önálló, és elkülönül a nyilvánvaló mérlegelési hibára alapítottól. Ugyanis míg az előbbi, amely az indokolás hiányát vagy elégtelenségét célozza, az EK 230. cikk értelmében a lényeges eljárási szabályok megsértését, és olyan eljárásgátló jogalapot képez, amelyet a közösségi bíróságnak hivatalból kell figyelembe vennie, az utóbbi, amely a határozat érdemi jogszerűségével kapcsolatos, az ugyanazon EK 230. cikk értelmében a Szerződés alkalmazására vonatkozó jogi rendelkezés megsértését jelenti, amelyet a közösségi bíróság csak a felperes indítványára vehet figyelembe. Az indokolási kötelezettség tehát az indokolás megalapozottságához képest különálló kérdés.

(vö. 245. pont)