T‑29/05. sz. ügy

Deltafina SpA

kontra

Európai Bizottság

„Verseny – Kartellek – A nyersdohány felvásárlásának és elsődleges feldolgozásának spanyol piaca – Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat – Árrögzítés és piacfelosztás – A kifogásközlés és a megtámadott határozat összhangja – Védelemhez való jog – Az érintett piac meghatározása – Bírságok – A jogsértés súlya – Súlyosító körülmények – Irányítói szerep – Együttműködés”

Az ítélet összefoglalása

1. Verseny – Kartellek – Valamely vállalkozásnak való betudás – A termelési vagy forgalmazási láncban közvetlenül az érintett piac alatt elhelyezkedő piacon tevékenykedő, a kartellben aktívan és szándékosan közreműködő vállalkozás felelősségét megállapító bizottsági határozat

(EK 3. cikk, (1) bekezdés, g) pont és EK 81. cikk, (1) bekezdés)

2. Verseny – Közigazgatási eljárás – Kifogásközlés – Szükséges tartalom – A védelemhez való jog tiszteletben tartása – Terjedelem

(17. tanácsi rendelet és 1/2003 tanácsi rendelet)

3. Verseny – Kartellek – Vállalkozások közötti megállapodások – A tagállamok közötti kereskedelem érintettsége – Értékelési szempontok

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

4. Intézmények jogi aktusai – A versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

5. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Értékelés – Esetenkénti értékelés

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés, 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (3) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

6. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Értékelés – A bizottsági iránymutatásban kifejezetten említett három szempont egymástól való kölcsönös függése – A jogsértés különösen súlyosnak minősítése – A jogsértés jellegén alapuló szempont elsődleges szerepe

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés, 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (3) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

7. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A piacra gyakorolt tényleges hatás

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés, 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (3) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1. pont, A. rész, első bekezdés)

8. Verseny – Bírságok – Jogi háttér – Meghatározás – A Bizottság korábbi határozathozatali gyakorlatának jelentősége – Hiány

(17. tanácsi rendelet és 1/2003 tanácsi rendelet)

9. Intézmények jogi aktusai – Indokolás – Kötelezettség – Terjedelem

(EK 253. cikk)

10. Verseny – Közigazgatási eljárás – Kifogásközlés – Szükséges tartalom – A védelemhez való jog tiszteletben tartása

(17. tanácsi rendelet és 1/2003 tanácsi rendelet; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 2. pont)

11. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Súlyosító körülmények – Irányítói szerep a jogsértésben – Fogalom

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés, 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (3) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 2. pont)

12. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – Enyhítő körülmények – Értékelés – Az egyes körülmények különálló figyelembevételének szükségessége – Hiány – Átfogó értékelés

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés, 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (3) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 3. pont)

13. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – Enyhítő körülmények – A kartellben kötött megállapodás szerintitől eltérő magatartás – Értékelés

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés, 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (3) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 3. pont, második francia bekezdés)

14. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – Enyhítő körülmények – A jogsértésnek a Bizottság beavatkozása előtt való megszüntetése – Kizártság

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés, 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (3) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 3. pont, harmadik francia bekezdés)

15. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A bírság összegének csökkentése az eljárás alá vont vállalkozás együttműködése miatt – Feltételek

(17. tanácsi rendelet és 1/2003 tanácsi rendelet; 96/C 207/04 bizottsági közlemény)

16. Verseny – Közösségi szabályok – Jogsértések – Bírságok – Meghatározás – Szempontok – A bírság általános mértékének növelése – Megengedhetőség – Feltételek

(EK 81. cikk, (1) bekezdés és EK 82. cikk; 17. tanácsi rendelet és 1/2003 tanácsi rendelet)

1. A Bizottság nem szegi meg az EK 81. cikk (1) bekezdésében előírt tilalom korlátait, amikor megállapítja valamely vállalkozásnak az e rendelkezés megsértése miatti felelősségét, ha e vállalkozás – jóllehet a termelési vagy forgalmazási láncban közvetlenül azon piac alatt elhelyezkedő piacon tevékenykedik, amelyen a vitatott versenyellenes magatartást tanúsították – aktívan és szándékosan közreműködik az attól elkülönült piacon működő gyártók közötti kartellben, mint ahol ő maga működik.

Valamely vállalkozás ugyanis megsértheti az EK 81. cikk (1) bekezdésében előírt tilalmat, ha a más vállalkozásokkal egyeztetett magatartásának célja a verseny korlátozása a közös piacon belüli releváns piacon, anélkül hogy ő maga szükségképpen az említett releváns piacon tevékenykedne.

Ezért nincs kizárva, hogy valamely vállalkozás részt vehessen a verseny korlátozásának végrehajtásában akkor is, ha nem korlátozza a saját cselekvési szabadságát azon a piacon, ahol elsődlegesen kifejti tevékenységét. Bármilyen egyéb értelmezés ugyanis az EK 81. cikk (1) bekezdésének hatékony érvényesülésével és az EK 3. cikk (1) bekezdésének g) pontjára tekintettel értelmezett, a belső piaci torzításmentes verseny fenntartásának biztosítására vonatkozó alapvető céljával ellentétes mértékben szűkíthetné az EK 81. cikk (1) bekezdésében megállapított tilalom terjedelmét, mivel – pusztán azon tény miatt, hogy a közreműködés nem azon releváns piacra vonatkozó gazdasági tevékenységből ered, ahol a verseny korlátozása megvalósul, vagy azt megvalósítani célozzák – nem tenné lehetővé az azzal szembeni fellépést, ha valamely vállalkozás aktívan közreműködik a verseny korlátozásában.

A „vállalkozások közötti megállapodások” kifejezésnek az EK 81. cikk (1) bekezdése és az EK 3. cikk (1) bekezdésének g) pontja által követett célok fényében történő értelmezése a kartell és a jogsértést elkövető vállalkozás olyan meghatározását támasztja alá, amely nem tesz különbséget azon ágazat vagy piac szerint, ahol az érintett vállalkozások tevékenykednek.

A jogsértés egészének a kartellben részt vevő vállalkozásnak való betudása abban az esetben felel meg a személyes felelősség elve követelményeinek, ha a két – egy objektív és egy szubjektív – feltétel teljesül.

Az első feltételt illetően: az akkor teljesül az ugyanazon a releváns piacon működő versenytársak, valamint az ilyen versenytársak és ügyfeleik közötti kapcsolat tekintetében, ha a részt vevő vállalkozás – akár feltételhez kötött, járulékos vagy passzív módon, például hallgatólagos jóváhagyással és e kartell hatóságoknak történő bejelentésének elmulasztásával – hozzájárult a kartell végrehajtásához.

A második feltételt illetően: a jogsértés egészének a részt vevő vállalkozással szembeni betudhatósága a fentieken túlmenően a saját szándéka olyan kifejezésétől függ, amely bizonyítja, hogy akár csak hallgatólagosan is, de jóváhagyja a kartell célkitűzéseit.

(vö. 48–49., 51., 57–58., 62. pont)

2. A védelemhez való jog tiszteletben tartása minden olyan eljárásban, amely szankció, különösen bírság vagy kényszerítő bírság kiszabásához vezethet, megköveteli többek között, hogy a Bizottság azon kifogásközlése, amelyet olyan vállalkozáshoz intézett, amellyel szemben a Bizottság a versenyjogi szabályok megsértése miatt szankciót kíván kiszabni, tartalmazza az e vállalkozás ellen felhozott lényeges tényezőket, mint például a vele szemben felhozott tényeket, minősítésüket, és azon bizonyítékokat, amelyekre a Bizottság támaszkodik, annak érdekében, hogy a vállalkozás az ellene indult közigazgatási eljárás során érveit megfelelően kifejthesse.

A védelemhez való jognak a közigazgatási eljárás során elkövetett megsértését a Bizottság által a kifogásközlésben és az említett eljárást befejező határozatban felhozott kifogások fényében kell vizsgálni. E körülmények között a védelemhez való jog megsértésének megállapítása azt feltételezi, hogy a Bizottság olyan kifogást fogadott el a végleges határozatban, amelyről a vállalkozás azt állítja, hogy a kifogásközlésben nem rótták fel neki. A tények olyan eltérő ismertetése, amely kizárólag azt a célt szolgálja, hogy azokról a végleges határozat pontosabb leírást nyújtson, nem minősül a kifogásközlésben ismertetett kifogások lényeges módosításának.

(vö. 113–115., 120. pont)

3. Ahhoz, hogy valamely döntés, megállapodás vagy magatartás alkalmas legyen a tagállamok közötti kereskedelem befolyásolására, objektív jogi vagy ténybeli tényezők összessége alapján kellő valószínűséggel lehetővé kell tennie, hogy közvetlenül vagy közvetetten, ténylegesen vagy lehetségesen olyan irányú hatást gyakoroljon a tagállamok közötti kereskedelmi szerkezetre, amely akadályozhatja a tagállamok között az egységes piac célkitűzéseinek megvalósítását. Ezenfelül e hatás nem lehet jelentéktelen. Így a Közösségen belüli kereskedelemre gyakorolt hatást rendszerint több olyan tényező együttesen váltja ki, amelyek külön‑külön nem lennének szükségszerűen meghatározók.

Az EK 81. cikk (1) bekezdése ugyanis nem követeli meg, hogy a hatálya alá tartozó megállapodásoknak érzékelhető hatása legyen a tagállamok közötti kereskedelemre, csak annak megállapítását írja elő, hogy azok jellegüknél fogva alkalmasak ilyen hatás kifejtésére.

(vö. 167–169. pont)

4. Noha a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás nem tekinthető olyan jogszabálynak, amelyet a hatóság minden esetben köteles követni, olyan követendő, gyakorlati magatartási szabályt tartalmaz, amelytől a hatóság egyes esetekre nézve nem térhet el az egyenlő bánásmód elvével összeegyeztethető indokolás nélkül.

(vö. 230. pont)

5. Az, hogy a Bizottság a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatásban kifejtette a jogsértések súlyának értékelését illető megközelítését, nem akadálya annak, hogy e szempontot átfogóan értékelje az adott ügy minden releváns körülménye alapján, beleértve olyan tényezőket is, amelyek nem szerepelnek kifejezetten az iránymutatásban.

(vö. 230. pont)

6. A három szempont, amelyet a közösségi versenyszabályok megsértése súlyának megállapításánál figyelembe kell venni a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás alapján: a jogsértés jellege, a piacra gyakorolt tényleges hatása, ha ez a hatás mérhető, valamint az érintett földrajzi piac kiterjedése. A jogsértés súlya mérlegelésének e három szempontja nem azonos súllyal esik latba az átfogó értékelés során. A jogsértés jellege elsődleges szerepet játszik, többek között a jogsértések „különösen súlyosnak” minősítésénél.

E tekintetben a különösen súlyos jogsértéseknek az iránymutatásban található leírásából kitűnik, hogy az egyebek mellett az árak rögzítésére irányuló megállapodások, illetve összehangolt magatartások pusztán a jellegük alapján „különösen súlyosnak” minősülhetnek, anélkül hogy e magatartások sajátos hatását vagy földrajzi kiterjedését meg kellene határozni. E következtetést alátámasztja az a tény, hogy míg a súlyos jogsértések leírása kifejezetten hivatkozik a piacra és a közös piac kiterjedt területeire gyakorolt hatásra, a különösen súlyos jogsértések leírása nem említ semmilyen követelményt a piacra gyakorolt tényleges hatásra, illetve adott földrajzi területre gyakorolt hatásra vonatkozóan.

A három szempont kölcsönösen függ egymástól abban az értelemben, hogy az egyik vagy másik szempont tekintetében fennálló magas fokú súlyosság ellensúlyozhatja a jogsértés más tekintetben kisebb súlyát.

A piac földrajzi kiterjedése csupán az egyik a jogsértés súlyának átfogó értékelése szempontjából releváns három kritérium közül, és nem önálló kritérium abban az értelemben, hogy csak a tagállamok többségét érintő jogsértések minősülhetnének „különösen súlyosnak”. Sem az EK‑Szerződés, sem a 17. rendelet vagy az 1/2003 rendelet, sem az iránymutatás, sem pedig az ítélkezési gyakorlat nem enged arra következtetni, hogy csak a nagy földrajzi kiterjedésű korlátozások minősülhetnek ekképpen. Ennélfogva az érintett földrajzi piac korlátozott mérete nem zárja ki a megállapított jogsértés „különösen súlyosnak” való minősítését. Ez a megoldás még inkább irányadó a szóban forgó termékpiac korlátozott mérete esetén, mivel a termékpiac méretét a jogsértés súlyának értékelése és a bírság meghatározása szempontjából nem kell kötelezően figyelembe venni, az csupán egyike a releváns tényezőknek.

Márpedig egyértelmű, hogy a dohányfeldolgozók és valamely – többek között a feldolgozott dohány kereskedelmi forgalomba hozatalával foglalkozó – vállalkozás terhére rótt, valamely tagállamban a különböző nyersdohányfajták árainak rögzítésére és a termelőktől felvásárolandó nyersdohány mennyiségeinek felosztására irányuló jogsértés jellegénél fogva különösen súlyosnak minősül. Az ilyen jellegű különösen súlyosnak vagy a közösségi versenyszabályok kirívó megsértésének minősítendők, amennyiben közvetlen beavatkozást jelentenek az érintett piacon fennálló verseny lényegi paramétereibe.

(vö. 231., 233–234., 238., 240–242. pont)

7. A közösségi versenyszabályok megsértése súlyának a bírság összegének meghatározása végett történő értékelése körében azon tény, hogy a Bizottság nem bizonyította a jog által megkövetelt módon azt, hogy a kartell ténylegesen hatást gyakorol a piacra, nem befolyásolhatja a jogsértés „különösen súlyosnak” való minősítését.

A piacra gyakorolt tényleges hatás kellő bizonyításának hiánya nem kérdőjelezheti meg a bírságnak a Bizottság által a jogsértés súlya alapján megállapított kiindulási összegét.

(vö. 250–251. pont)

8. A Bizottság korábbi határozathozatali gyakorlata önmagában nem szolgál jogi keretként a versenyjogi bírságok kiszabásához.

(vö. 292., 426. pont)

9. Az egyedi határozat indokolásának világosan és egyértelműen tükröznie kell a jogi aktust elfogadó intézmény érvelését oly módon, hogy lehetővé tegye az érdekeltek számára az elfogadott intézkedés igazolásának megismerését, illetve a hatáskörrel rendelkező bíróság számára a felülvizsgálat gyakorlását. Az indokolási kötelezettséget az adott ügy körülményeire tekintettel kell értékelni. Nem kötelező, hogy az indokolás megjelölje az összes vonatkozó ténybeli és jogi elemet, mivel azt a kérdést, hogy egy jogi aktus indokolása megfelel‑e az EK 253. cikk követelményeinek, nem csupán megfogalmazására, hanem megalkotásának hátterére, továbbá az adott jogterületre irányadó jogszabályok összességére is tekintettel kell értékelni.

(vö. 319. pont)

10. Amennyiben a Bizottság kifogásközlésében kifejezetten feltünteti, hogy meg fogja vizsgálni, hogy az érintett vállalkozásokkal szemben helye van‑e bírság kiszabásának, valamint feltünteti a bírság kiszabásának megalapozására alkalmas fő ténybeli és jogi bizonyítékokat, mint például a feltételezett jogsértés súlyát és időtartamát, illetve azon körülményt, hogy e jogsértést „szándékosan vagy gondatlanságból” követték‑e el, teljesíti az érintett vállalkozások meghallgatáshoz való jogának tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettségét. Ezzel tudomásukra hozza azokat a bizonyítékokat, amelyek alapján nemcsak a jogsértés megállapításával szemben, hanem a bírság velük szembeni kiszabásával kapcsolatosan is védekezhetnek. Mindazonáltal, amennyiben a Bizottság a kifogásközlés szakaszában köteles lenne az előirányzott bírságok szintjére vonatkozó konkrét információkat közölni, az a végleges határozatának megelőlegezését jelentené, ami nem lenne helyénvaló.

E tekintetben a valamely vállalkozásnak tulajdonított irányítói minősítés súlyos következményekkel jár az e vállalkozással szemben kiszabandó bírság összegére nézve. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 2. pontjának értelmében ugyanis olyan súlyosító körülményről van szó, amely a bírság alapösszegének jelentős növelését vonja maga után. Hasonlóképpen, az engedékenységi közlemény B. szakaszának e) pontja alapján e minősítés eleve kizárja, hogy az irányítónak minősített vállalkozás a bírság különösen jelentős csökkentésében részesüljön, még ha meg is felel az ebben a szakaszban az e csökkentés tekintetében előírt összes feltételnek. Ennélfogva a Bizottság köteles a kifogásközlésben ismertetni azokat a tényezőket, amelyeket relevánsnak ítél, annak érdekében, hogy az a vállalkozás, amelyet a Bizottság a kartell irányítójának minősíthet, e kifogásra válaszolni tudjon. Mindazonáltal tekintettel arra, hogy a kifogásközlés a végleges határozat elfogadásának folyamatában csupán egy szakaszt képez, és nem minősül a Bizottság végleges álláspontjának, nem követelhető meg, hogy a Bizottság a már ebben a szakaszban jogilag minősítse azokat az elemeket, amelyekre a végleges határozatban támaszkodni fog ahhoz, hogy valamely vállalkozást a kartell irányítójának minősítsen.

(vö. 324–325., 327. pont)

11. A közösségi versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírság összegének meghatározása körében ahhoz, hogy valamely vállalkozás kartellirányítónak minősüljön, jelentős hajtóerőt kellett képviselnie a kartellben, továbbá különleges és konkrét felelősséget kellett vállalnia annak működésében.

Noha a Bizottság által hivatkozott tények bizonyítják, hogy e vállalkozás aktív és közvetlen szerepet töltött be a feldolgozók kartelljében, nem elegendők annak megállapításához, hogy e társaság jelentős hajtóerőt képviselt e kartellben, amennyiben többek között az ügy irataiban semmi nem utal arra, hogy az érintett vállalkozás kezdeményezést tett a kartell létrehozatala vagy a többi vállalkozás bármelyikének az ahhoz való csatlakozásra való ösztönzése érdekében, sem arra hogy az érintett vállalkozás vállalta a kartell irányítói szerepének betöltésével rendszerint járó feladatokat, mint például a találkozókon való elnöklést vagy meghatározott adatok központi gyűjtését és elosztását.

(vö. 332–335. pont)

12. A közösségi versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírság összegének meghatározásakor a Bizottságnak főszabály szerint eleget kell tennie a saját iránymutatásában foglaltaknak. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás azonban nem írja elő, hogy a Bizottságnak mindig külön‑külön figyelembe kellene vennie minden egyes, az iránymutatás 3. pontjában szereplő enyhítő körülményt; a Bizottság nem köteles e címen automatikusan tovább csökkenteni a bírságot, mivel azt, hogy enyhítő körülmény címén helyénvaló‑e a bírság csökkentése, a jelentőséggel bíró körülmények teljessége alapján, átfogó értékeléssel kell megállapítani.

Az iránymutatás elfogadása ugyanis nem fosztotta meg relevanciájától a korábbi ítélkezési gyakorlatot, amely szerint a Bizottság mérlegelési jogkörrel rendelkezik, hogy különösen az ügy körülményeire tekintettel bizonyos tényezőket figyelembe vesz‑e a kiszabni szándékozott bírság összegének meghatározásakor, vagy sem.

Ily módon, mivel a bírságkiszabási iránymutatás nem írja elő a figyelembe vehető enyhítő körülményeket, meg kell állapítani, hogy a Bizottság mérlegelési mozgástere bizonyos mértékben továbbra is fennáll arra vonatkozóan, hogy enyhítő körülmény címén átfogó módon értékelhesse a bírságösszeg esetleges csökkentésének mértékét.

(vö. 347–348. pont)

13. A közösségi versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírság összegének meghatározásakor a Bizottság csak akkor köteles a kartell végrehajtásának elmaradását enyhítő körülményként tekintetbe venni, ha az e körülményre hivatkozó vállalkozás bizonyítani tudja, hogy egyértelműen és nagymértékben megszegte a kartell végrehajtásához kapcsolódó kötelezettségeket, olyannyira, hogy ezáltal megzavarta annak működését, valamint hogy nem is színleg csatlakozott a megállapodáshoz avégett, hogy a többi vállalkozást a kérdéses kartell végrehajtására ösztönözze. Túl könnyű lenne a jogellenes kartell nyereségéből részesülő vállalkozások számára csökkenteni a súlyos bírság megfizetésének kockázatát, ha azon az alapon lennének jogosultak a bírság csökkentésére, hogy csak korlátozott szerepet játszottak a jogsértés végrehajtásában, miközben a fellépésük ösztönzött más vállalkozásokat arra, hogy a versenyt súlyosabban sértő módon járjanak el.

(vö. 350. pont)

14. A közösségi versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírság összegének meghatározásakor a jogsértésnek – a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 3. pontjának harmadik francia bekezdésében említett – „a Bizottság beavatkozásával (többek között vizsgálataival) egy időben” való beszüntetése logikusan csak akkor képezhet enyhítő körülményt, ha alappal feltételezhető, hogy a szóban forgó beavatkozás késztette az érintett vállalkozásokat a kérdéses versenykorlátozó magatartás megszüntetésére; azon esetre, amelyben a jogsértés már a Bizottság első beavatkozásai előtt véget ért, nem vonatkozik az iránymutatás e rendelkezése.

(vö. 354–355. pont)

15. A Bizottság széles körű mérlegelési jogkörrel rendelkezik a közösségi versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírság kiszámításának módszerét illetően, és e tekintetben lehetősége van számos elemet figyelembe venni, köztük az érintett vállalkozásoknak a Bizottság szolgálatai által folytatott eljárásban való együttműködését. Ugyanis széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik egy adott vállalkozás együttműködése minőségének és hasznosságának megítélése tekintetében, különösen a többi vállalkozás közreműködéséhez viszonyítva. Ahhoz, hogy igazolt legyen az együttműködés miatt alkalmazott bírságcsökkentés, a vállalkozásnak a magatartásával elő kell segítenie a Bizottság feladatát, amely az említett jogsértések megállapításában és büntetésében áll. Az érintett vállalkozások által tanúsított együttműködés értékelésének keretében a Bizottság nem hagyhatja figyelmen kívül az egyenlő bánásmód elvét, amely akkor sérül, ha hasonló helyzeteket eltérően, vagy eltérő helyzeteket azonos módon kezelnek, kivéve ha e bánásmód objektíve igazolt.

(vö. 389–390., 399. pont)

16. Az, hogy a Bizottság a múltban bizonyos fajta jogsértésekre bizonyos mértékű bírságokat szabott ki, nem fosztja meg attól a lehetőségtől, hogy ezt a mértéket az 1/2003 rendeletben rögzített korlátok között felemelje, ha ez a közösségi versenypolitika végrehajtásának biztosítása érdekében szükséges.

A gazdasági szereplők nem bízhatnak az olyan helyzet fennmaradásában, amelyet a Bizottság mérlegelési jogköre keretében módosíthat.

Következésképpen az olyan közigazgatási eljárásban érintett vállalkozások, amelyben bírság kiszabására is sor kerülhet, nem alapíthatnak jogos bizalmat arra, hogy a Bizottság nem lépi túl a korábban alkalmazott bírságok mértékét.

Ugyanis az olyan közigazgatási eljárásban érintett vállalkozásoknak, amelyben bírság kiszabására is sor kerülhet, tekintetbe kell venniük azon lehetőséget, hogy a Bizottság bármikor úgy dönthet, hogy a múltban alkalmazott mértékhez képest megemeli a bírságok összegét.

(vö. 426., 435. pont)

A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (negyedik tanács)

2010. szeptember 8.( )

„Verseny – Kartellek – A nyersdohány felvásárlásának és elsődleges feldolgozásának spanyol piaca – Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat – Árrögzítés és piacfelosztás – A kifogásközlés és a megtámadott határozat összhangja – Védelemhez való jog – Az érintett piac meghatározása – Bírságok – A jogsértés súlya – Súlyosító körülmények – Irányítói szerep – Együttműködés”

A T‑29/05. sz. ügyben,

a Deltafina SpA (székhelye: Orvieto [Olaszország], képviselik: R. Jacchia, A. Terranova, I. Picciano, F. Ferraro, J.‑F. Bellis és F. Di Gianni ügyvédek)

felperesnek,

az Európai Bizottság (képviselik kezdetben: É. Gippini Fournier és F. Amato, később: É. Gippini Fournier és V. Di Bucci, meghatalmazotti minőségben)

alperes ellen

az [EK] 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/C.38.238/B.2 – „nyersdohány”‑ügy – Spanyolország) 2004. október 20‑án hozott C (2004) 4030 végleges bizottsági határozat megsemmisítése, és másodlagosan az e határozatban a felperessel szemben kiszabott bírság összegének csökkentése iránt benyújtott kérelme tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (negyedik tanács),

tagjai: Czúcz O. elnök, I. Labucka és K. O’Higgins (előadó) bírák,

hivatalvezető: J. Palacio González főtanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2009. június 9‑i tárgyalásra

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

1 A felperes Deltafina SpA olasz társaság, amelynek fő tevékenysége a nyersdohány elsődleges feldolgozása és a feldolgozott dohány forgalmazása. E társaság az amerikai Universal Corp. társaság 100%‑os tulajdonában áll az utóbbi kizárólagos tulajdonában álló leányvállalat, az amerikai Universal Leaf Tobacco Company Inc. (a továbbiakban: Universal Leaf) társaság révén.

2 A Universal Leaf kizárólagos tulajdonában áll a nyersdohány elsődleges feldolgozásával foglalkozó négy spanyolországi vállalkozás (a továbbiakban: feldolgozók vagy spanyol feldolgozók) egyike, a Tabacos Españoles, SL (a továbbiakban: Taes) is.

3 A fenti 1. és 2. pontban említett társaságokat magában foglaló csoport a továbbiakban: Universal‑csoport.

4 2001. október 3‑án és 4‑én az Európai Közösségek Bizottsága – olyan információk birtokában, amelyek szerint a spanyol nyersdohány‑feldolgozók és –termelők az EK 81. cikk szerinti jogsértéseket követtek el – az [EK 81.] és az [EK 82.] cikk végrehajtásáról szóló első, 1962. február 6‑i 17. tanácsi rendelet (HL 1962. L 13., 204. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 3. o.) 14. cikke alapján vizsgálatot folytatott e feldolgozók közül három társaság, a Compañia española de tabaco en rama, SA (a továbbiakban: Cetarsa), az Agroexpansión, SA, a World Wide Tobacco España, SA (a továbbiakban: WWTE), továbbá az Asociación Nacional de Empresas Transformadoras de Tabaco (a továbbiakban: Anetab) helyiségeiben.

5 A Bizottság a Maison des métiers du tabac és a Fédération européenne des transformateurs de tabac helyiségeiben, valamint a Federación nacional de cultivadores de tabaco (a továbbiakban: FNCT) helyiségeiben is folytatott vizsgálatokat 2001. október 3‑án, illetőleg 2001. október 5‑én.

6 2002. január 16‑i levelükben a feldolgozók és az Anetab a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közleményre (HL 1996. C 207., 4. o.; a továbbiakban: engedékenységi közlemény) hivatkozással tájékoztatták a Bizottságot együttműködési szándékukról.

7 2002. január 21‑i levelükben a feldolgozók és az Anetab információkat szolgáltattak a Bizottságnak.

8 2002. február 15‑i levelében a Universal Leaf tájékoztatta a Bizottságot arról, hogy teljes mértékben támogatja a Taes engedékenységi közlemény keretében való együttműködésére irányuló kezdeményezését. Azt is tudatta a Bizottsággal, hogy a Deltafina és a Taes együtt készíti a Taes spanyol nyersdohánypiacon kifejtett szerepét és tevékenységeit ismertető beadványt, és hogy reméli, hogy a Deltafina ily módon részesülhet az engedékenységi közleményből eredő előnyökben.

9 2002. február 18‑án a Taes megküldte a Bizottságnak a fenti 8. pontban említett beadványt.

10 A Bizottság ezt követően több információkérést intézett a spanyol feldolgozókhoz, az Anetabhoz és az FNCT‑hez a 17. sz. rendelet 11. cikke alapján. A Bizottság a spanyol földművelésügyi, halászati és élelmezésügyi minisztériumtól (a továbbiakban: földművelésügyi minisztérium) szintén kért információkat a mezőgazdasági termékekre vonatkozó spanyol szabályozást illetően.

11 2003. december 11‑én a Bizottság megindította a jelen ügyhöz vezető eljárást, és kifogásközlést fogadott el, amelyet húsz vállalkozáshoz, illetve egyesüléshez – köztük a spanyol feldolgozókhoz, a Deltafinához, a Universalhoz, a Universal Leafhez, az Anetabhoz és az FNCT‑hez címzett.

12 A szóban forgó vállalkozások és egyesülések hozzáférhettek a Bizottság vizsgálati irataihoz a számukra megküldött CD‑ROM‑on található másolat formájában, és a Bizottság által felhozott kifogásokra válaszul benyújtották írásbeli észrevételeiket. A Deltafina 2004. március 1‑jén terjesztette elő írásbeli észrevételeit.

13 2004. március 29‑én tárgyalást tartottak, amelyen a Deltafina részt vett.

14 A versenykorlátozó magatartásokkal és erőfölénnyel foglalkozó tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően és a meghallgatási tisztviselő zárójelentésére tekintettel a Bizottság 2004. október 20‑án elfogadta az [EK] 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/C.38.238/B.2 – „nyersdohány”‑ügy – Spanyolország) a C (2004) 4030 végleges határozatot (a továbbiakban: megtámadott határozat), amelynek összefoglalóját az Európai Unió Hivatalos Lapjában tették közzé 2007. április 19‑én (HL L 102., 14. o.).

15 A megtámadott határozat a spanyol nyersdohánypiacon létrehozott és megvalósított két horizontális kartellre vonatkozik.

16 Az első kartell – amelyben a feldolgozók és a Deltafina vettek részt – arra irányult, hogy az 1996–2001 közötti időszakban évente rögzítsék az egyes nyersdohányfajták minőségtől független átlagos szállítási árának felső határát, és felosszák az egyes nyersdohányfajták azon mennyiségét, amelyet az egyes feldolgozók felvásárolhattak a termelőktől (lásd többek között a megtámadott határozat (74)–(76) és (276) preambulumbekezdését). 1999‑től 2001‑ig a feldolgozók és a Deltafina megállapodtak az egyes nyersdohányfajták és minőségi osztályok „termeltetési szerződésekhez” mellékelt táblázatokban szereplő árkategóriáiban és „más feltételekben” – tudniillik a termelőnkénti és termelőcsoportonkénti átlagár alsó határában – is (lásd többek között a megtámadott határozat (77)–(83) és (276) preambulumbekezdését).

17 A fenti 16. pontban ismertetett kartell a továbbiakban: a feldolgozók kartellje.

18 A megtámadott határozatban meghatározott második kartellben a három spanyol mezőgazdasági szakszervezet, azaz az Asociación agraria de jóvenes agricultores (a továbbiakban: ASAJA), az Unión de pequeños agricultores (a továbbiakban: UPA) és a Coordinadora de organizaciones de agricultores y ganaderos (a továbbiakban: COAG), valamint a Confederación de cooperativas agrarias de España (a továbbiakban: CCAE) vettek részt. E kartell keretében az 1996–2001 közötti időszakban évente megállapodtak az egyes nyersdohányfajták és minőségi osztályok „termeltetési szerződésekhez” mellékelt táblázatokban szereplő árkategóriáiban és „más feltételekben” (lásd többek között a megtámadott határozat (77)–(83) és (277) preambulumbekezdését).

19 A fenti 18. pontban ismertetett kartell a továbbiakban: a termelők képviselőinek kartellje.

20 A megtámadott határozatban a Bizottság úgy véli, hogy e kartellek külön‑külön az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti – egységes és folyamatos – jogsértést valósítanak meg (lásd többek között a megtámadott határozat (275)–(277) preambulumbekezdését).

21 A Bizottság e határozat 1. cikkében a feldolgozók kartelljéért való felelősséget kilenc vállalkozásnak (köztük a spanyol feldolgozóknak és a Deltafinának), a termelők képviselőinek kartelljéért való felelősséget pedig az ASAJA‑nak, az UPA‑nak, a COAG‑nak és a CCAE‑nak (a továbbiakban együttesen: a gyártók képviselői) tudja be.

22 A megtámadott határozat 2. cikkében a Bizottság arra kötelezi e vállalkozásokat és a termelők képviselőit, hogy azonnal vessenek véget az 1. cikkben említett jogsértéseknek, amennyiben ezt még nem tették meg, és a jövőben tartózkodjanak az olyan versenykorlátozó magatartás tanúsításától, amelynek célja vagy hatása e jogsértésekkel azonos vagy egyenértékű.

23 A megtámadott határozat 3. cikkében a Bizottság a következő bírságokat szabta ki:

– Deltafina: 11 880 000 euró;

– Cetarsa: 3 631 500 euró;

– Agroexpansión: 2 592 000 euró;

– WWTE: 1 822 500 euró;

– Taes: 108 000 euró;

– ASAJA: 1000 euró;

– UPA: 1000 euró;

– COAG: 1000 euró;

– CCAE: 1000 euró.

24 A Deltafinával szemben kiszabott bírság összege tükrözi többek között a feldolgozók kartelljében általa betöltött irányítói szerepet (a megtámadott határozat (435) és (436) preambulumbekezdése). E szerepre tekintettel a Bizottság 50%‑kal növeli a bírság alapösszegét súlyosító körülmények címén. A Deltafina ugyanakkor enyhítő körülmények címén a bírság alapösszegének 40%‑os csökkentésében (a megtámadott határozat (437) és (438) preambulumbekezdése), és a közigazgatási eljárás keretében tanúsított együttműködése alapján a bírság összegének 10%‑os csökkentésében részesül (a megtámadott határozat (448)–(456) preambulumbekezdése).

25 A megtámadott határozat 3. cikkéből az is kitűnik, hogy a WWTE anyavállalatai a WWTE‑vel szemben kiszabott bírság megfizetéséért, az Agroexpansión anyavállalata pedig az Agroexpansiónnal szemben kiszabott bírság megfizetéséért egyetemlegesen felelnek.

Az eljárás és a felek kérelmei

26 A Törvényszék Hivatalához 2005. január 20‑án benyújtott keresetlevelével a Deltafina előterjesztette a jelen keresetet.

27 Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (negyedik tanács) a szóbeli szakasz megnyitásáról döntött, és az eljárási szabályzata 64. cikkében előírt pervezető intézkedések keretében a feleket bizonyos iratok benyújtására hívta fel, és kérdéseket intézett hozzájuk. A felek e kéréseknek a megszabott határidőn belül eleget tettek.

28 A felek szóbeli előadásainak és a Törvényszék által feltett kérdésekre adott válaszaiknak a meghallgatására a 2009. június 9‑i tárgyaláson került sor.

29 A Deltafina azt kéri, hogy a Törvényszék:

– semmisítse meg a megtámadott határozatot;

– másodlagosan csökkentse a bírság összegét;

– kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.

30 A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– utasítsa el a keresetet mint részben elfogadhatatlant és teljességgel megalapozatlant;

– kötelezze a felperest a költségek viselésére;

– ennek hiányában kötelezze a feleket saját költségeik viselésére, ha a felperes ugyanolyan mértékben lesz pervesztes, mint a Bizottság, vagy kötelezze a felperest saját költségeinek és a Bizottság részéről felmerült költségek egy részének viselésére, ha a felperes nagyrészt pervesztes lesz.

A jogkérdésről

31 Keresete alátámasztására a Deltafina tizenegy jogalapot terjeszt elő:

– az első keretében az EK 81. cikk (1) bekezdésének, [az EK 81. cikkben] és [az EK 82. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) 23. cikke (2) bekezdése a) pontjának, a jogszerűség és a személyes felelősség elvének, valamint az indokolási kötelezettségnek a megsértésére és hatáskörrel való visszaélésre hivatkozik;

– a második keretében az 1/2003 rendelet 27. cikke (1) és (2) bekezdésének, a védelemhez és a tisztességes eljáráshoz való jognak, lényeges eljárási szabályoknak, a jogszerűség, a jogbiztonság és az arányosság elvének, valamint az indokolási kötelezettségnek a megsértésére, és hatáskörrel való visszaélésre hivatkozik;

– a harmadik keretében az EK 81. cikk (1) bekezdésének, az 1/2003 rendelet 2. cikkének és [az EK 81.] és [EK 82. cikkben] szereplő, a kereskedelemre gyakorolt hatás fogalmáról szóló iránymutatás (HL 2004. C 101., 81. o.) 43. pontjának, valamint az indokolási kötelezettségnek a megsértésére hivatkozik;

– a negyedik keretében az 1/2003 rendelet 2. cikkének és a 23. cikke (2) bekezdésének, a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az [ESZAK 65. cikk] (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás (HL 1998. C 9., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 171. o.; a továbbiakban: iránymutatás) 1.A. pontjának és 5. pontja d) alpontjának, az arányosság és az „egyenlő bánásmód és az azonos magatartásért azonos büntetés” elvének, az indokolási kötelezettségnek a megsértésére, valamint hatáskörrel való visszaélésre hivatkozik;

– az ötödik keretében az 1/2003 rendelet 23. cikke (3) bekezdésének, az iránymutatás 1.B. pontjának és az egyenlő bánásmód elvének a megsértésére, valamint hatáskörrel való visszaélésre hivatkozik;

– a hatodik keretében az 1/2003 rendelet 23. cikke (3) bekezdésének, az iránymutatás 2. pontjának és az indokolási kötelezettségnek a megsértésére, valamint hatáskörrel való visszaélésre hivatkozik;

– a hetedik keretében az 1/2003 rendelet 23. cikke (3) bekezdésének és az iránymutatás 3. pontjának a megsértésére, valamint hatáskörrel való visszaélésre hivatkozik;

– a nyolcadik keretében az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének és az iránymutatás 5. pontja a) alpontjának a megsértésére hivatkozik;

– a kilencedik keretében az 1/2003 rendelet 23. cikke (3) bekezdésének, az iránymutatás preambulumának és 4. pontjának, az engedékenységi közlemény B. szakasza e) pontjának és D. szakaszának, az egyenlő bánásmód elvének és az indokolási kötelezettségnek a megsértésére, valamint hatáskörrel való visszaélésre hivatkozik;

– a tizedik keretében az 1/2003 rendelet 23. cikke (3) bekezdésének, az iránymutatás 5. pontja b) alpontjának és az arányosság elvének a megsértésére, valamint hatáskörrel való visszaélésre hivatkozik;

– és a tizenegyedik keretében az egyenlő bánásmód elvének, a büntetések visszaható hatálya tilalmának és a bizalomvédelem elvének megsértésére, valamint hatáskörrel való visszaélésre hivatkozik.

32 A felperes elsődlegesen a megtámadott határozat megsemmisítése iránti kérelmet alátámasztó első három jogalapra hivatkozik. Másodlagosan terjeszti elő a következő hét, a bírság összegének csökkentése iránti kérelemhez kapcsolódó jogalapot. A szintén a bírság összegének csökkentésére irányuló utolsó jogalapra harmadlagosan hivatkozik az azt megelőző hét jogalap elutasítása esetén.

1. A hatáskörrel való visszaélésre alapított kifogásokról

33 A Deltafina a keresete alátámasztására előterjesztett jogalapok keretében – a harmadik és a nyolcadik jogalap kivételével – többek között azt rója a Bizottság terhére, hogy visszaélt hatáskörével.

34 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a következetes ítélkezési gyakorlat szerint hatáskörrel való visszaélés fogalma arra a helyzetre utal, amikor valamely közigazgatási hatóság a hatásköreit olyan cél érdekében gyakorolja, amely eltér attól a céltól, amelyre tekintettel ezen hatáskörökkel felruházták. Valamely határozat csak akkor valósít meg hatáskörrel való visszaélést, ha az objektív, releváns és egyező bizonyítékok alapján olyan határozatnak tűnik, amelyet kizárólag vagy legalábbis nagyrészt a hivatkozott céltól eltérő célok, vagy az ügy körülményeinek kezelésére az EK‑Szerződés által kifejezetten előírt eljárás megkerülése érdekében fogadtak el (a Bíróság C‑331/88. sz., Fedesa és társai ügyben 1990. november 13‑án hozott ítéletének [EBHT 1990., I‑4023. o.] 24. pontja, és a C‑407/04. P. sz., Dalmine kontra Bizottság ügyben 2007. január 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., I‑829. o.] 99. pontja).

35 A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a Deltafina csupán általános jelleggel hivatkozik a hatáskörrel való visszaélésre alapított kifogásokra, anélkül hogy alátámasztásukra bármely bizonyítékot vagy magyarázatot adna elő, és azt sem határozza meg, hogy a Bizottságnak valójában mi volt a célja a megtámadott határozat elfogadásával. Az ily módon előterjesztett kifogások nem felelnek meg az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §‑ának c) pontja szerinti követelményeknek, amennyiben nem kellően egyértelműek és pontosak ahhoz, hogy lehetővé tegyék az alperes részére védekezésének előkészítését, és hogy a Törvényszék adott esetben további erre vonatkozó információ nélkül határozni tudjon a keresetről. Ennélfogva e kifogásokat elfogadhatatlannak kell nyilvánítani (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑352/94. sz., Mo och Domsjö kontra Bizottság ügyben 1998. május 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., II‑1989. o.] 333. és 334. pontját).

2. A megtámadott határozat megsemmisítése iránti kérelmekről

Az EK 81. cikk (1) bekezdésének, az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdése a) pontjának, a jogszerűség és a személyes felelősség elvének és az indokolási kötelezettségnek a megsértésére alapított, első jogalapról

36 A Deltafina által előterjesztett első jogalap négy részre tagolódik. Az első rész keretében a Deltafina azt kifogásolja, hogy a Bizottság valamely olyan piacon elkövetett jogsértéséért tartja felelősnek, amelyen nincs jelen. A második rész keretében arra hivatkozik, hogy az álláspontja szerint neki betudott magatartások nem tartoznak az EK 81. cikk (1) bekezdésének és az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdése a) pontjának hatálya alá. A harmadik rész keretében úgy véli, hogy a Bizottság tévesen minősítette őt a feldolgozók kartellje irányítójának. Végül a negyedik rész keretében arra hivatkozik, hogy a Bizottság nem határozta meg a megtámadott határozatban az érintett piacot.

37 A Törvényszék a két első jogalapot együttesen, ezt követően a harmadik és a negyedik részt külön‑külön vizsgálja.

38 Az indokolási kötelezettség megsértésére alapított azon kifogást illetően, amelyet a Deltafina a jelen jogalap keretében anélkül ad elő, hogy azt e jogalap négy részének bármelyikéhez kapcsolná, meg kell állapítani, hogy a Deltafina a kifogásra vonatkozóan semmilyen magyarázatot nem szolgáltat. Ennélfogva azt mint elfogadhatatlant el kell utasítani az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §‑ának c) pontjára tekintettel (lásd a fenti 35. pontot).

Az arra alapított első részről, hogy a Bizottság valamely olyan piacon elkövetett jogsértésért tartja felelősnek a Deltafinát, amelyen nincs jelen, és az arra alapított második részről, hogy a Deltafinának betudott magatartások nem tartoznak az EK 81. cikk (1) bekezdésének és az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdése a) pontjának hatálya alá

– A felek érvei

39 A Deltafina elsősorban arra hivatkozik, hogy nem tevékenykedik a nyersdohány felvásárlásának és elsődleges feldolgozásának spanyolországi piacán, így amennyiben e piac képezi az érintett piacot, nem vonható felelősségre az e piacon tanúsított magatartásokért.

40 Másodsorban a Deltafina előadja, hogy nem vett részt a feldolgozók között kötött megállapodások kidolgozásában, és nem alkalmazta azokat, mivel nem volt jogosult Spanyolországban feldolgozóként működni, tehát sem a spanyol nyersdohánytermelőkkel nem tárgyalhatott a szerződésekről, és azokat nem köthette meg, sem a felvásárlásra kerülő nyersdohánymennyiségek elosztásában nem vehetett részt. Álláspontja szerint nem tudható be neki a „magatartásokért való önálló vagy együttes felelősség”, még kevésbé a feldolgozók kartellje irányítójának szerepe, hanem sokkal inkább valamely „a kartellen objektív és szubjektív szempontból is kívül álló, ugyanakkor az elkövetők cselekményeit közvetetten – a megbeszéléseken való részvétel, információcsere, a résztvevők közötti közvetítés, a dokumentumok és adatok megőrzése útján – elősegítő személy szerepe. Márpedig e magatartásokra nem vonatkozik az EK 81. cikk (1) bekezdése, sem az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének a) pontja, ennélfogva azok nem szankcionálhatók.

41 A Deltafina állításai alátámasztására az [EK] 81. cikk (1) bekezdésének és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/E‑2/37.857 – „szerves peroxidok”‑ügy) 2003. december 10‑én hozott 2005/349/EK bizottsági határozatra (HL 2005. L 110., 44. o., a továbbiakban: „szerves peroxidok”‑határozat) hivatkozik. Kifejti, hogy e határozatban a Bizottság az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértését az érintett kartellen kívül álló vállalkozás – tudniillik az AC‑Treuhand AG tanácsadó cég – tekintetében állapította meg az utóbbi által tanúsított olyan magatartások alapján, amelyek hasonlóságot mutatnak a Deltafina terhére rótt magatartással. A Deltafina megállapítja, hogy e tanácsadó vállalkozással szemben – annak ellenére, hogy döntő szerepet töltött be a kartell megszervezésében és végrehajtásában, és hogy e kartell „őrének” tekintették – csupán jelképes bírságot szabtak ki 1000 euró összegben a „viszonylag újszerű helyzet” okán.

42 A Bizottság elsősorban azt a választ adja, hogy a Deltafina azon álláspontját, amely szerint az EK 81. cikk (1) bekezdése nem alkalmazható az érintett piacon közvetlenül nem tevékenykedő vállalkozásokra, egyáltalán nem támasztja alá e rendelkezés szövege. E rendelkezés alkalmazása szempontjából annak van jelentősége, hogy a kérdéses vállalkozás részt vett‑e olyan versenykorlátozó magatartásban, amely a tagállamok közötti kereskedelemre érzékelhető hatással járhat.

43 Másodsorban a Bizottság arra hivatkozik, hogy a Deltafina azon állítása, amely szerint a terhére rótt magatartások nem tartoznak az EK 81. cikk (1) bekezdése tilalmának hatálya alá, nemcsak teljességgel megalapozatlan, hanem ellentmond több, a keresetlevélben szereplő állításnak is.

44 Ezenfelül a Bizottság megállapítja, hogy egyrészt a Deltafina maga tekinti úgy, hogy szerepe az AC‑Treuhand által a „szerves peroxidok”‑határozat alapjául szolgáló ügyben betöltött szerephez hasonlítható, másrészt az ilyen szerep szankcionálható az EK 81. cikk (1) bekezdése alapján.

– A Törvényszék álláspontja

45 A jelen jogalap első részét illetően meg kell állapítani, hogy a felek nem vitatják azt, hogy a Deltafina Spanyolországban – amely a jelen ügyben az érintett piacot képezi – nem vásárol fel a termelőktől nyersdohányt, és nem végez a nyersdohány elsődleges feldolgozásához kapcsolódó tevékenységeket. A Deltafina e tagállamban csupán az ágazat ezt követő szakaszában – a jelen ügyben a feldolgozott dohánynak a dohánygyártók részére történő viszonteladása céljából való felvásárlásában – vesz részt.

46 Meg kell állapítani, hogy ennélfogva a Deltafina nincs jelen az érintett piacon, azaz – amint az a lenti 82. pontban szerepel – a nyersdohány felvásárlásának és elsődleges feldolgozásának spanyol piacán.

47 Mindazonáltal e megállapításból nem lehet arra következtetni, hogy a Bizottság nem volt jogosult a Deltafina szankcionálására az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértése miatt.

48 Ugyanis amint azt a Törvényszék már kimondta a T‑99/04. sz., AC‑Treuhand kontra Bizottság ügyben 2008. július 8‑án hozott ítéletének (EBHT 2008., II‑1501. o.) 122. pontjában, valamely vállalkozás megsértheti az EK 81. cikk (1) bekezdésében előírt tilalmat, ha a más vállalkozásokkal egyeztetett magatartásának célja a verseny korlátozása a közös piacon belüli releváns piacon, anélkül hogy mindez szükségképpen azt feltételezné, hogy ő maga az említett releváns piacon tevékenykedik.

49 A Törvényszék ugyanebben az értelemben megállapította a fenti 48. pontban hivatkozott AC‑Treuhand kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 127. pontjában, hogy nincs kizárva, hogy valamely vállalkozás részt vehessen a verseny korlátozásának végrehajtásában akkor is, ha nem korlátozza a saját cselekvési szabadságát azon a piacon, ahol elsődlegesen kifejti tevékenységét. Bármilyen egyéb értelmezés ugyanis a hatékony érvényesülésével és az EK 3. cikk (1) bekezdésének g) pontjára tekintettel értelmezett, a belső piaci torzításmentes verseny fenntartásának biztosítására vonatkozó alapvető céljával ellentétes mértékben szűkíthetné az EK 81. cikk (1) bekezdésében megállapított tilalom terjedelmét, mivel – pusztán azon tény miatt, hogy a közreműködés nem azon releváns piacra vonatkozó gazdasági tevékenységből ered, ahol a verseny korlátozása megvalósul, vagy azt megvalósítani célozzák – nem tenné lehetővé az azzal szembeni fellépést, ha valamely vállalkozás aktívan közreműködik a verseny korlátozásában. Ugyanezen ítélet 128. pontjában a Törvényszék kimondta, hogy a „vállalkozások közötti megállapodások” kifejezésnek az EK 81. cikk (1) bekezdése és az EK 3. cikk (1) bekezdésének g) pontja által követett célok fényében történő értelmezése a kartell és a jogsértést elkövető vállalkozás olyan meghatározását támasztja alá, amely nem tesz különbséget azon ágazat vagy piac szerint, ahol az érintett vállalkozások tevékenykednek.

50 Márpedig a jelen ügyben – amint az a lenti 122–133. pontban részletesen szerepel – bizonyítást nyert, hogy a Deltafina aktívan és közvetlenül részt vett a feldolgozókkal egy olyan kartellban, amelyről tudta, vagy tudhatta, hogy a verseny spanyolországi nyersdohány‑ágazatban való kizárására vagy korlátozására irányul.

51 A Törvényszék fenti 48. pontban ismertetett értékelése abból a szempontból is releváns a jelen ügyben, hogy míg az AC‑Treuhand – mint tanácsadó vállalkozás – egyáltalán nem tevékenykedett versenytársként az érintett termékpiac, vagyis a szervesperoxid‑piac akár kínálati, akár keresleti oldalán, a Deltafina ezzel szemben a spanyol feldolgozók elsődleges vevőjeként a termelési vagy forgalmazási láncban közvetlenül azon piac alatt elhelyezkedő piacon tevékenykedett Spanyolországban, amelyen a vitatott versenyellenes magatartást tanúsították. A Deltafina ezenfelül Olaszországban jelen volt a jelen ügy tárgyát képezővel azonos érintett termékpiacon.

52 Következésképpen az első jogalap első részét mint megalapozatlant el kell utasítani.

53 A jelen jogalap második részét illetően az azon az előfeltevésen alapul, hogy a Deltafina nem vett részt aktívan és közvetlenül a feldolgozók kartelljében az utóbbiakkal azonos módon, hanem csupán „közvetetten” elősegítette annak végrehajtását.

54 Ugyanakkor – amint az a fenti 50. pontban már megállapítást nyert, és a továbbiakban a lenti 122–133. pontban szerepel – ezen előfeltevés téves.

55 Semmi esetre sem helytálló a Deltafina azon álláspontja sem, amely szerint azon vállalkozások, amelyek csupán feltételhez kötött, járulékos vagy passzív módon járulnak hozzá valamely kartell végrehajtásához, nem sértik meg az EK 81. cikkének (1) bekezdését, és így az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdése alapján bírsággal sem sújthatók.

56 Ennek megfelelően a Törvényszék a fenti 48. pontban hivatkozott AC‑Treuhand kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben hasonló álláspontot utasított el, miután emlékeztetett az azon feltételekre vonatkozó ítélkezési gyakorlatra, amelyeknek valamely vállalkozás kartellben való részvétele esetén teljesülniük kell ahhoz, hogy e vállalkozás mint a jogsértés társtettese felelősségre vonható legyen (129–136. pont).

57 Ebben az ítéletben a Törvényszék különösen arra emlékeztetett, hogy a jogsértés egészének a kartellben részt vett vállalkozásnak való betudása abban az esetben felel meg a személyes felelősség elve követelményeinek, ha a két – egy objektív és egy szubjektív – feltétel teljesül.

58 Az első feltételt illetően a Törvényszék megállapította, hogy az az ítélkezési gyakorlat szerint akkor teljesül az ugyanazon a releváns piacon működő versenytársak, valamint az ilyen versenytársak és ügyfeleik közötti kapcsolat tekintetében, ha a részt vevő vállalkozás – akár feltételhez kötött, járulékos vagy passzív módon, például hallgatólagos jóváhagyással és e kartell hatóságoknak történő bejelentésének elmulasztásával – hozzájárult a kartell végrehajtásához (a fenti 48. pontban hivatkozott AC‑Treuhand kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 133. pontja).

59 A Törvényszék akként jutott erre a megállapításra, hogy először is rögzítette, hogy a Bizottságnak elég azt megállapítania valamely vállalkozás kartellben való részvételének bizonyítása céljából, hogy az érintett vállalkozás részt vett azokon a találkozókon, amelyek során versenyellenes jellegű megállapodásokat kötöttek, anélkül hogy ezek ellen nyilvánosan tiltakozott volna (a fenti 48. pontban hivatkozott AC‑Treuhand kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 130. pontja). A Törvényszék hozzátette, hogy a vállalkozásnak valamely időben elhúzódó jogsértő magatartások összességéből álló egységes megállapodásban való részvételének bizonyítása végett a Bizottságnak azt kell bizonyítania, hogy e vállalkozás saját magatartásával hozzá kívánt járulni az összes résztvevő által követett közös célokhoz, és hogy tudomása volt a más vállalkozások által ugyanezen célok követése érdekében tervezett vagy végrehajtott tényleges magatartásokról, vagy hogy azokat ésszerűen előre láthatta, és hogy kész volt vállalni annak kockázatát. E tekintetben a Törvényszék emlékeztetett arra, hogy a jogellenes kezdeményezés hallgatólagos jóváhagyása – anélkül, hogy az érintett vállalkozás nyilvánosan elhatárolódna annak tartalmától, és azt bejelentené a közigazgatási szerveknek – a jogsértés folytatására való ösztönzéssel jár, és megakadályozza annak felfedezését. A Törvényszék hangsúlyozta, hogy ez a részesség a jogsértésben való részvétel passzív módját valósítja meg, és ezért megalapozhatja a vállalkozás felelősségét egy egységes megállapodás keretében. A Törvényszék megállapította, hogy ezen elvek megfelelően alkalmazandók azokra a találkozókra, amelyeken nemcsak a versenytárs gyártók, hanem ügyfeleik is részt vettek.

60 Ezt követően a Törvényszék a fenti 48. pontban hivatkozott AC‑Treuhand kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 131. pontjában megállapította, hogy azon vállalkozás személyes felelősségének meghatározását illetően, amelynek a kartellben való részvétele nem ugyanolyan terjedelmű és intenzitású, mint a többi vállalkozásé, az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy bár az EK 81. cikk (1) bekezdésében hivatkozott megállapodások és összehangolt magatartások szükségszerűen több vállalkozás közreműködésének az eredményei, akik mindnyájan társelkövetők a jogsértésben, de a részvételük többek között az érintett piac jellemzőitől, az egyes vállalkozások e piacon betöltött pozíciójától, az elérendő céloktól és a választott vagy tervbe vett végrehajtási módoktól függően különböző formát ölthet, önmagában az a körülmény, hogy az egyes vállalkozások a rájuk jellemző sajátos formában vesznek részt a jogsértésben, nem elegendő ahhoz, hogy felelősségüket kizárják a jogsértés egészéért, beleértve azokat a magatartásokat, amelyeket gyakorlatilag más részt vevő vállalkozások hajtottak végre, de amelyeknek ugyanaz a versenyellenes célja vagy hatása.

61 Végül a Törvényszék ennek alapján azt állapította meg a fenti 48. pontban hivatkozott AC‑Treuhand kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 132. pontjában, hogy azon ténynek, hogy valamely vállalkozás nem vett részt valamely kartell valamennyi összetevő elemében, illetve csekély szerepet játszott azokban, amelyekben részt vett, nincs jelentősége az általa elkövetett jogsértés megállapítása során. Mindamellett a Törvényszék hozzátette, hogy adott esetben az érintett vállalkozás részvételének korlátozott jelentősége nem kérdőjelezheti meg személyes felelősségét a jogsértés egészéért, azonban hatással van a felelősség kiterjedésének és súlyának értékelésére, és így a szankció szintjének meghatározására.

62 A második feltételt illetően a Törvényszék emlékeztetett a fenti 48. pontban hivatkozott AC‑Treuhand kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 134. pontjában arra, hogy jogsértés egészének a részt vevő vállalkozással szembeni betudhatósága továbbá a saját szándéka olyan kifejezésétől függ, amely bizonyítja, hogy akár csak hallgatólagosan is, de jóváhagyja a kartell célkitűzéseit. A Törvényszék megállapította, hogy e szubjektív feltétel egyrészt a kartell hallgatólagos jóváhagyására és annak tartalmától való nyilvános elhatárolódás hiányára vonatkozó kritériummal jár, amennyiben e kritériumok magukban foglalják azon feltételezést, hogy az érintett vállalkozás továbbra is jóváhagyja a kartell célkitűzéseit és működését, másrészt pedig olyan igazolást jelent, amely lehetővé teszi az érintett vállalkozás együttes felelősségének megállapítását, hiszen saját magatartásával kívánt hozzájárulni a résztvevők összessége által követett közös célkitűzésekhez, és ismerte a többi résztvevő jogsértő magatartását, vagy azokat ésszerűen előre láthatta, és kész volt vállalni annak kockázatát.

63 A fenti 48. pontban hivatkozott AC‑Treuhand kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 136. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a fenti 57–62. pontban kifejtett elvek megfelelően alkalmazandók azon vállalkozás részvételére, amely gazdasági tevékenységéből és szakértelméből fakadóan nem hagyhatja figyelmen kívül a szóban forgó magatartások versenyellenes jellegét, és így nem elhanyagolható támogatást nyújthat a jogsértés elkövetéséhez.

64 A fentiekből következik, hogy az első jogalap második részét – mint megalapozatlant – szintén el kell utasítani.

Az arra alapított harmadik részről, hogy a Bizottság tévesen minősítette a Deltafinát a feldolgozók kartellje irányítójának

– A felek érvei

65 A Deltafina azt állítja, hogy a Bizottság tévesen minősítette őt a feldolgozók kartellje irányítójának.

66 Állításának alátámasztására a következő tényekre hivatkozik, amelyek miatt helyzete álláspontja szerint eltér azon vállalkozásokétól, amelyeket más ügyekben valamely kartell irányítójának tekintettek:

– nem töltött be kezdeményezői szerepet a feldolgozók terhére rótt magatartások tekintetében;

– egyetlen vállalkozást sem ösztönzött – még kevésbé kényszerített – a feldolgozók kartelljéhez való csatlakozásra;

– nem gyakorolt nyomást egyetlen vállalkozásra sem, de mindenesetre nem is gyakorolhatott;

– semmilyen szerepet nem töltött be a feldolgozók kartelljének irányításában vagy ellenőrzésében, amely kartellnek egyébiránt nem voltak „intézményesített irányító szervei”;

– elnöke, M. úr a feldolgozók kartelljének csupán négy találkozóján vett részt, és nem „hangolhatta össze a stratégiákat”;

– nem tanúsíthatta a keresleti oldal „díjszabásbeli irányítójának” (price leader) magatartását, mivel – tekintettel arra, hogy az ágazatnak nem a spanyol feldolgozókkal azonos szakaszában tevékenykedett – nem vásárolt fel nyersdohányt a termelőktől;

– soha nem volt sem jogi, sem ténybeli lehetősége arra, hogy szankciókat vagy megtorló intézkedéseket alkalmazzon a feldolgozók kartelljének azon tagjaival szemben, amelyek nem igazodtak a közös intézkedésekhez.

67 Ezenfelül a Deltafina vitatja a Bizottság azon állítását, amely szerint a Deltafinának betudott irányító szerepet a megtámadott határozatban csupán súlyosító körülményként vették figyelembe. A Deltafina arra hivatkozik, hogy valójában e szerep képezte a terhére rótt kifogás egyedüli tárgyát.

68 A Bizottság először is azt a választ adja, hogy még annak feltételezése esetén is, hogy tévedett a Deltafinának a feldolgozók kartellje irányítójának való minősítésében, mindez nem mentesítheti a Deltafinát a terhére rótt jogsértésekre vonatkozó teljes felelősség alól, hanem legfeljebb a bírság összegének csökkentéséhez vezethet. Azt a tényt ugyanis, hogy a Deltafina a feldolgozók kartelljének irányítója volt, csupán súlyosító körülményként vették figyelembe a bírság kiszámításánál.

69 Ezenfelül a Bizottság úgy véli, hogy az első részt minden esetben megalapozatlanként kell elutasítani. E tekintetben egyrészt arra emlékeztet, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint korábbi határozathozatali gyakorlata önmagában nem szolgál jogi háttérként a versenyjogi bírságok kiszabásához. Másrészt a megtámadott határozat (435) preambulumbekezdésére utal, amely álláspontja szerint kellően egyértelmű és pontos indokokat állapít meg arra vonatkozóan, hogy a Deltafinát miért tekintették a feldolgozók kartellje irányítójának.

– A Törvényszék álláspontja

70 Meg kell állapítani, hogy a Deltafina a jogalap jelen részét a megtámadott határozat megsemmisítése iránti kérelmei alátámasztására terjeszti elő, és hogy az első két részhez hasonlóan azt kívánja bizonyítani, hogy a Bizottság nem vonhatta felelősségre a feldolgozók kartelljéért.

71 Márpedig – amint arra a Bizottság helyesen hivatkozik – a feldolgozók kartelljében a Deltafinának betudott irányítói szerepet a megtámadott határozatban csupán a bírság összegének kiszámítása keretében, súlyosító körülményként vették figyelembe (lásd a megtámadott határozat (435) és (436) preambulumbekezdését). A Deltafina utalásaival ellentétben a Bizottság nem azon megállapítás következtében vonta felelősségre a Deltafinát a jogsértésért, hogy az irányítói szerepet töltött be a feldolgozók kartelljének keretében, hanem a többek között a megtámadott határozat (359)–(369) preambulumbekezdésében összefoglalt tényekre alapított azon megállapítás alapján, hogy a Deltafina közvetlenül és aktívan részt ett az említett kartellben. Más szóval a feldolgozók kartelljében betöltött irányítói szerep Deltafinának való betudása nem befolyásolta a Deltafina jogsértés elkövetésért való felelősségének megállapítását.

72 Kétségkívül a Deltafina azon cselekményei, amelyek alapján a Bizottság a Deltafinát a feldolgozók kartellje irányítójának minősítette, lényegében megegyeznek azokkal, amelyek alapján megállapította a Deltafina említett kartellben való részvételét. Mindez nem változtat azon, hogy – amint azt a Bizottság beadványaiban helyesen állapítja meg – annak meghatározása, hogy valamely vállalkozás részt vett‑e e kartellben, és hogy e részvétel adott esetben milyen terjedelmű és intenzitású volt, két külön értékelés tárgyát képezi, amelyek közül az első az EK 81. cikk (1) bekezdése megsértésének megállapítására, a második a szankció szintjének meghatározására irányul.

73 A fenti megfontolásokból következik, hogy az első jogalap harmadik része még megalapozottsága esetén sem eredményezheti a megtámadott határozat megsemmisítését. Ennélfogva azt – mint az első jogalap keretében hatástalant – el kell utasítani. Ugyanakkor e harmadik részt a hatodik jogalap – amely részben ugyanezen érveken alapul – vizsgálatánál veszi figyelembe a Törvényszék.

Az arra alapított negyedik részről, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban nem határozta meg az érintett piacot

– A felek érvei

74 A Deltafina kifogásolja, hogy a Bizottság nem határozta meg az érintett termék‑ és földrajzi piacot a megtámadott határozatban.

75 E tekintetben a Deltafina először is a T‑61/99. sz., Adriatica di Navigazione kontra Bizottság ügyben 2003. december 11‑én hozott ítélet (EBHT 2003., II‑5349. o.) 27. és azt követő pontjaira hivatkozik. Azt állítja, hogy ezen ítélet 30. pontja szerint az érintett piac Bizottság általi meghatározásával szembeni kifogások az EK 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó, a vállalkozások közötti „megállapodás” létrejöttétől, a „tagállamok közötti kereskedelem érintettségétől” és a „verseny fenyegetettségétől” különböző tényekre – így többek között a kérdéses kartell terjedelmére, egyedi vagy átfogó jellegére és az egyes érintett vállalkozások részvételének mértékére – is vonatkozhatnak. Ez utóbbi jellemzők szorosan kapcsolódnak az együttes jogsértések elkövetéséért való személyes felelősség elvéhez, valamint olyan általános jogelvekhez, mint a jogbiztonság és az arányosság elve. A Deltafina azt is megállapítja, hogy ugyanezen ítélet 32. pontja szerint „[t]ehát kívánatos az, hogy amikor a Bizottság elfogadja az adott vállalkozásnak az összetett, együttes és folyamatos jogsértésben – mint amilyenek gyakran a kartellek – való részvételét megállapító határozatot, az [EK 81. cikk (1) bekezdése] egyes alkalmazási feltételei betartásának ellenőrzésén kívül azt is figyelembe vegye, hogy amennyiben e határozat valamennyi címzettjének személyes felelősségét megállapítja, azt kizárólag az egyes címzetteknek a megfelelően körülhatárolt és szankcionált együttes magatartásokban megállapított részvétele vonatkozásában tegye.” A Deltafina hozzáteszi, hogy ugyanezen pont szerint „[m]ivel az ilyen határozat jelentős következményekkel járhat az érintett vállalkozásoknak nem csak a közigazgatással, de a harmadik személyekkel való kapcsolataiban is, a Bizottságnak meg kell vizsgálni az érintett piacot vagy piacokat, és azokat a kellő pontossággal meg kell határoznia az [EK 81. cikk (1) bekezdésének] megsértését szankcionáló határozat rendelkező részében azon piac működési feltételeinek megállapítása céljából, amelyen torzult a verseny, ezáltal teljesítve a jogbiztonság alapvető követelményeit”.

76 A Deltafina ezt követően arra hivatkozik, hogy mivel nem tevékenykedik azon piacon, amelyen a versenykorlátozó magatartásokat tanúsították, a Bizottság a személyes felelősség elvének megsértése nélkül nem vonhatja felelősségre e magatartásokért, és nem szabhat ki vele szemben bírságot.

77 Végül ugyanezen indokra hivatkozással a Deltafina azt is előadja, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban nem állapítja meg az „[említett] magatartások és piaci hatásuk közötti azon kapcsolatot, amelynek még valamely tárgyánál fogva jogsértő cselekmény esetén is a versenyre kifejtett káros következményekben kell megnyilvánulnia”. Úgy véli, hogy a Bizottságnak a megtámadott határozat (368) preambulumbekezdésében a Törvényszék T‑374/94., T‑375/94., T‑384/94. és T‑388/94. sz., European Night Services és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1998. szeptember 15‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., II‑3141. o.] 136. pontjára való hivatkozása irreleváns.

78 A Deltafina érveire válaszul a Bizottság először is előadja, hogy a megtámadott határozatban kellően egyértelműen és részletesen meghatározza azon piac gazdasági és jogi hátterét, amelyen a szóban forgó korlátozást megvalósították.

79 Ezt követően a Bizottság cáfolja a Deltafina azon állítását, amely szerint megsértette a személyes felelősség elvét azáltal, hogy felelősségre vonta a Deltafinát a szóban forgó versenykorlátozó magatartásokért, jóllehet e társaság nem tevékenykedett azon a piacon, amelyen e magatartásokat megállapították.

80 Végül a Bizottság „teljesen értelmetlennek” tartja a Deltafina azon érvét, miszerint – mivel nincs jelen az érintett piacon – nincs kapcsolat az érintett jogellenes magatartások és piaci hatásuk között. A Bizottság arra hivatkozik, hogy azon tény, hogy a Deltafina nem közvetlenül aktív azon a piacon, amelyen megállapították a versenykorlátozó magatartást, nem mentesíti az e magatartás tanúsításáért való felelőssége alól, és nem vezethet annak megállapításához, hogy e magatartásnak semmilyen hatása nem volt az említett piacra. E tekintetben a fenti 77. pontban hivatkozott European Night Services és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 136. pontjára utalva azt állítja, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint nem szükséges azon megállapodások konkrét piaci hatásait értékelni, amelyek – mint a jelen ügyben – nyilvánvalóan korlátozzák a versenyt.

– A Törvényszék álláspontja

81 Meg kell állapítani, hogy a Deltafina állításával ellentétben a Bizottság a megtámadott határozatban nem mulasztotta el meghatározni az érintett termék‑ és földrajzi piacot.

82 E határozatból ugyanis kellőképpen egyértelműen és pontosan kitűnik, hogy az érintett piac a nyersdohány felvásárlásának és elsődleges feldolgozásának spanyol piaca. A Bizottság különösen a megtámadott határozat (19)–(65) preambulumbekezdésében részletezi a nyersdohány elsődleges feldolgozásával foglalkozó spanyolországi vállalkozásokat – többek között ismertetve a nyersdohány‑felvásárlási és ‑feldolgozási tevékenységüket, valamint az egymás között fenntartott kereskedelmi kapcsolatokat –, a nyersdohánytermelőket, a termelők képviselőit, a spanyolországi nyersdohányágazat különféle szempontjait, köztük a termelési régiókat, a termelési mennyiséget és értéket, az eladások értékét, a nyersdohány különböző fajtáit és az egyes fajták átlagos szállítási árának felső határát, valamint a nyersdohányra vonatkozó közösségi és spanyol jogszabályi hátteret.

83 Ezenfelül a Bizottságnak a megtámadott határozatban így elvégzett elemzése teljes mértékben lehetővé teszi azon piac működési feltételeinek megállapítását, amelyen torzult a verseny, ellentétben azzal, amire a Deltafina a fenti 75. pontban hivatkozott Adriatica di Navigazione kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 32. pontjának utolsó mondatát idézve céloz.

84 A Deltafina arra való hivatkozása sem megalapozott, hogy a Bizottság nem határozta meg a megtámadott határozatban az érintett piacot, mivel a Deltafina beadványainak számos bekezdéséből kitűnik, hogy tökéletesen megértette, hogy az érintett piac a nyersdohány felvásárlásának és elsődleges feldolgozásának spanyol piaca. Ennek megfelelően – csupán egy példát említve – a jelen jogalap első részt alátámasztó érvelése pontosan e meghatározáson alapul.

85 Az első jogalap negyedik része tehát minden ténybeli alapot nélkülöz.

86 A Deltafina azon érvét illetően, amely szerint a Bizottság megsértette a személyes felelősség elvét azáltal, hogy felelősségre vonta a Deltafinát egy olyan piacon megvalósított kartellért, amelyen nem tevékenykedett, az nem fogadható el. Ugyanis – amint az a fenti 48. és 49. pontban már szerepel – valamely vállalkozás megsértheti az EK 81. cikk (1) bekezdésében előírt tilalmat, ha a más vállalkozásokkal egyeztetett magatartásának célja a verseny korlátozása a közös piacon belüli releváns piacon, anélkül hogy mindez szükségképpen azt feltételezné, hogy ő maga az említett releváns piacon tevékenykedik. Valójában ahhoz, hogy a jogsértés egészének a kartellben részt vevő vállalkozásnak való betudása megfeleljen a személyes felelősség elve követelményeinek, az említett vállalkozásnak a fenti 57–63. pontban ismertetett két – objektív és szubjektív – feltételt kell teljesítenie, ami a Deltafina esetében fennáll, amint az a továbbiakban a lenti 122–133. pontban szerepel.

87 Végül – a Deltafina előadásával ellentétben (lásd a fenti 77. pontot) – pusztán abból a tényből, hogy a Deltafina nem tevékenykedett az érintett piacon, nem vonható le az, hogy a feldolgozók kartellje nem járt a versenyre káros következményekkel e piacon.

88 A fenti megfontolásokra tekintettel az első jogalap negyedik részét mint megalapozatlant el kell utasítani.

89 A fenti megfontolások összességéből következik, hogy az első jogalap egyik részét sem lehet elfogadni.

Az 1/2003 rendelet 27. cikke (1) és (2) bekezdésének, a védelemhez és a tisztességes eljáráshoz való jognak, lényeges eljárási szabályoknak, a jogszerűség, a jogbiztonság és az arányosság elvének, valamint az indokolási kötelezettségnek a megsértésére alapított, második jogalapról

90 A Deltafina által előterjesztett második jogalap négy részre tagolódik. A Deltafina az első rész keretében azt kifogásolja, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban a kifogásközlésben sérelmezettől eltérő szerepet tulajdonított neki. A második rész keretében előadja, hogy a terhére rótt magatartásokat valójában az elnökének kell felróni. A harmadik rész keretében arra hivatkozik, hogy a Bizottság megtagadta tőle a hozzáférést meghatározott terhelő dokumentumokhoz. Végül a negyedik rész keretében előadja, hogy a Bizottság a kifogásközlésben nem határozta meg kellőképpen egyértelműen az érintett termék‑ és földrajzi piacot.

91 Az indokolási kötelezettség megsértésére alapított azon kifogást illetően, amelyet a Deltafina a második jogalap keretében anélkül ad elő, hogy azt e jogalap négy részének bármelyikéhez kapcsolná, meg kell állapítani, hogy a Deltafina a kifogásra vonatkozóan semmilyen magyarázatot nem szolgáltat. Ennélfogva azt mint elfogadhatatlant el kell utasítani az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §‑ának c) pontjára tekintettel (lásd a fenti 35. pontot).

Az arra alapított első részről, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban a kifogásközlésben sérelmezettől eltérő szerepet tulajdonított a Deltafinának

– A felek érvei

92 A Deltafina előadja, hogy a Bizottság – azáltal, hogy a megtámadott határozatban a jogsértés „elkövetőjeként” vagy „társtetteseként” vonja felelősségre, és abban a feldolgozók kartellje irányítójának minősíti – a kifogásközlésben sérelmezettől eltérő – és súlyosabb – szerepet tulajdonított neki.

93 Állításai alátámasztására a Deltafina számos eltérést állapít meg a kifogásközlés és a megtámadott határozat szövege között. Többek között előadja, hogy míg a kifogásközlésben a Bizottság nem rója a Deltafina terhére a vitatott megállapodásokban és magatartásokban való részvételt – mivel ilyen kifogást csupán a spanyol feldolgozókkal szemben fogalmaz meg –, addig a megtámadott határozatban úgy tekinti, hogy közvetlenül és aktívan részt vett e megállapodásokban és magatartásokban. Hasonlóképpen a kifogásközlésben sehol nem említik azt a körülményt, hogy a Deltafina a feldolgozók kartellje irányítójának minősülhet. Ezenfelül a Deltafina számos, a megtámadott határozatban szereplő megfontolást kifogásol.

94 A Deltafina állítása szerint a Bizottság ezen eljárásával nemcsak az ügy iratai által meg nem erősített álláspontot adott elő, hanem a Deltafina védelemhez való jogát is megsértette. Az utóbbit illetően különösen azt sérelmezi, hogy a Bizottság nem engedélyezte álláspontjának kifejtését a megtámadott határozatban vele szemben elfogadott, a jogsértés elkövetőjeként vagy társtetteseként és a feldolgozók kartellje irányítójaként való minősítésével kapcsolatban.

95 A Bizottság előadja, hogy egyszer sem minősítette a Deltafinát a kifogásolt korlátozó magatartások „elkövetőjének” vagy „társtettesének”, és egyúttal megjegyzi, hogy e minősítéseknek a versenyjogban nincs „jogi jelentősége”. A megtámadott határozat (362)–(366) preambulumbekezdésében szereplő tényekre utalva megállapítja, hogy abban arra a következtetésre jutott, amely szerint a Deltafina teljes mértékben „részt vett” az említett magatartásokban, és ezért a jogsértésért „teljes mértékben” felelőssé tehető.

96 A Bizottság – állítása szerint – a kifogásközlésben ugyanazon tényekre támaszkodott a Deltafina feldolgozók kartelljében való részvétele, és következésképpen az EK 81. cikk megsértéséért való együttes felelőssége megállapítása céljából. Hozzáteszi, hogy a Deltafina egyébiránt az e kifogásközlésre adott válaszában a feldolgozók kartelljében neki tulajdonított e szerepre vonatkozóan részletes védekezést adott elő. A Bizottság úgy véli, hogy a Deltafina által megállapított, a kifogásközlés és a megtámadott határozat közötti „fogalmazási eltérések” tehát nem igazolhatják ez utóbbi védelemhez való jogának megsértését.

97 Ezenkívül a Bizottság elutasítja a Deltafina által a megtámadott határozatban szereplő egyes megfontolásokkal kapcsolatban előadott kifogásokat.

98 Végül a Bizottság a megtámadott határozat (363)–(365) preambulumbekezdésében ismertetett magatartásokra utalva úgy véli, hogy semmiképpen sem „ésszerűtlen” a megtámadott határozat (361) preambulumbekezdésben tett azon megállapítása, amely szerint a Deltafina „különösen aktív” szerepet töltött be a feldolgozók kartelljében.

99 A Bizottság szerint a fentiekből következik, hogy nem követett el értékelési hibát, és nem sértette meg a Deltafina védelemhez való jogát azáltal, hogy utóbbit a megtámadott határozat 1. cikkében említett korlátozó magatartások résztvevőjének és e magatartásokért együttesen felelősnek tekintette.

100 A Deltafina által a megtámadott határozatban vele szemben elfogadott, a feldolgozók kartellje irányítójának való minősítéssel kapcsolatban megfogalmazott kifogásokat illetően a Bizottság először is előadja, hogy azok megalapozottságuk esetén is csupán a bírság összegének csökkentését eredményezhetik.

101 A Bizottság ezenkívül emlékeztet arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint amennyiben a kifogásközlésében kifejezetten feltünteti, hogy meg fogja vizsgálni, hogy az érintett vállalkozásokkal szemben helye van‑e bírság kiszabásának, valamint feltünteti azokat a fő ténybeli és jogi bizonyítékokat – mint például a feltételezett jogsértés súlya és időtartama, amelyek bírság kiszabásához vezethetnek –, valamint hogy e jogsértést „szándékosan vagy gondatlanságból” követték‑e el, teljesíti a vállalkozások meghallgatáshoz való jogának tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettségét (a Törvényszék T‑23/99. sz., LR AF 1998 kontra Bizottság ügyben 2002. március 20‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑1705. o.] 199. pontja). Márpedig az ítélkezési gyakorlat szerint szükséges ezen elemek szerepelnek a kifogásközlésben.

102 Végül a Bizottság arra hivatkozik, hogy az a tény, hogy kifejezetten nem tüntette fel a kifogásközlésben arra irányuló szándékát, hogy súlyosító körülményként kívánja figyelembe venni a Deltafina feldolgozók kartelljében betöltött különleges szerepét, semmiképpen nem befolyásolta e vállalkozás védelemhez való jogát. Ugyanis a Deltafina a kifogásközlésre adott válaszának 31–37. oldalán kifejezetten előadta a szerepének kisebbítésére irányuló érveket.

– A Törvényszék álláspontja

103 A jelen rész két fő érvből áll. A Deltafina egyrészt a kifogásközlés és a megtámadott határozat közötti, a feldolgozók kartelljében való szerepének értékelésével kapcsolatos eltérésekre hivatkozik. Másrészt vitatja ezen értékelés megalapozottságát, ahogyan az a megtámadott határozatban szerepel.

104 Mindkét érv keretében külön‑külön a Deltafina többek között kifogásokat fogalmaz meg a feldolgozók kartelljében neki tulajdonított irányítói szereppel szemben. Így az első érv keretében azt rója fel a Bizottságnak, hogy a kifogásközlésben nem említette azt a körülményt, hogy a Deltafina a későbbiekben a feldolgozók kartellje irányítójának minősülhet, és ezáltal megsértette a védelemhez való jogát. A második keretében előadja, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban szereplő azon megállapítását, amely szerint a Deltafina ilyen szerepet töltött be a feldolgozók kartelljében, nem kellőképpen támasztotta alá.

105 Amint az a fenti 71. pontban megállapítást nyert, és azt a Bizottság helyesen állítja, a feldolgozók kartelljében a Deltafinának betudott irányítói szerepet a megtámadott határozatban csupán a bírság összegének kiszámítása keretében, súlyosító körülményként vették figyelembe. Ennélfogva, még ha a védelemhez való jog e szereppel kapcsolatban hivatkozott megsértése bizonyított is, vagy úgy tűnik, hogy az említett szerepet nem a jogilag megkövetelt módon állapították meg, mindez nem eredményezheti a megtámadott határozat megsemmisítését, amint azt a Deltafina a jelen rész előadásával kérelmezi, mindössze a vele szemben kiszabott bírság összegének csökkentéséhez vezethet. Következésképpen a fent említett kifogásokat – mint a jelen rész keretében hatástalanokat – el kell utasítani. E kifogások vizsgálatára a hatodik jogalap keretében kerül sor, amelyet a Deltafina a bírsága összegének csökkentésére irányuló kérelmei alátámasztására terjeszt elő, és amely lényegében ugyanezen megfontolásokon alapul.

106 A Deltafina által a jelen rész alátámasztása céljából megfogalmazott további kifogásokat illetően azok három különálló kérdést vetnek fel, amelyek közül az első arra irányul, hogy mi az alapja a Bizottság megtámadott határozatban szereplő azon megállapításának, miszerint e társaság megsértette az EK 81. cikket, a második annak eldöntésére vonatkozik, hogy e tekintetben léteznek‑e eltérések e határozat és a kifogásközlés között, a harmadik pedig a Bizottság fent említett megállapításának a jogilag megkövetelt módon való indokolását érinti.

107 Az első kérdést illetően emlékeztetni kell arra, hogy a fenti 15–21. pontban már szerepel, hogy a megtámadott határozat a spanyol nyersdohánypiacon létrehozott és megvalósított két horizontális kartellre vonatkozik, amelyek közül az első a spanyol feldolgozókat és a Deltafinát, a második a termelők képviselőit foglalja magában. A megtámadott határozat értelmében e kartellek külön‑külön megállapodások és/vagy összehangolt magatartások összességével jellemezhetők, és az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti – egységes és folyamatos – jogsértést valósítanak meg (lásd többek között a megtámadott határozat (275)–(277) és (296)–(298) preambulumbekezdését).

108 Az első jogsértés egészéért a spanyol feldolgozók és a Deltafina felelősségét, a második jogsértés egészéért a termelők képviselőinek felelősségét állapították meg (lásd többek között a megtámadott határozat (358), (359) és (366) preambulumbekezdését).

109 Pontosabban a megtámadott határozat több preambulumbekezdéséből következik, hogy a Deltafinát úgy tekintették, hogy – a spanyol feldolgozókkal azonos módon – olyan megállapodásokat kötött, és/vagy olyan összehangolt magatartásokban vett részt, amelyek arra irányultak, hogy az 1996–2001 közötti időszakban évente rögzítsék az egyes nyersdohányfajták minőségtől független átlagos szállítási árának felső határát, és felosszák az egyes nyersdohányfajták azon mennyiségét, amelyet az egyes feldolgozók felvásárolhattak a termelőktől (lásd többek között a megtámadott határozat (85), (88), (112), (144), (274), (276), (278), (279), (281)–(283), (285)–(287), (301), (303), (305) és (357) preambulumbekezdését). Ezenkívül úgy tekintették, hogy a Deltafina – a spanyol feldolgozókkal azonos módon – az 1999–2001 közötti időszakban olyan megállapodásokat kötött, és/vagy olyan összehangolt magatartásokban vett részt, amelyek arra irányultak, hogy rögzítsék az egyes nyersdohányfajták és minőségi osztályok „termeltetési szerződésekhez” mellékelt táblázatokban szereplő árkategóriáit, és „más feltételekben” is megállapodjanak (lásd többek között a megtámadott határozat (85), (274), (276), (290) és (357) preambulumbekezdését).

110 Más szóval a megtámadott határozatban azt róják a Deltafina terhére, hogy közvetlenül és aktívan részt vett a feldolgozók kartelljében (lásd többek között a megtámadott határozat (357), (361), (366) és (369) preambulumbekezdését). E tekintetben meg kell állapítani, hogy a Bizottság többek között kifejti a megtámadott határozat (369) preambulumbekezdésében, hogy „úgy kell tekinteni, hogy a Deltafina jelen ügyben betöltött szerepe közvetlen és elsődleges volt, és nem korlátozódott a külső koordinátori vagy elősegítői szerepre”.

111 A Bizottság a megtámadott határozat (359)–(366) preambulumbekezdésében – e határozat más preambulumbekezdéseire utalva – bemutatja azon érvelést és azon tényeket, amelyekre a fenti 109. és 110. pontban ismertetett megállapítások megfogalmazásakor támaszkodott.

112 Ezen érvelés és e tények a következők:

– A Deltafina elnöke és – néha – más képviselői útján részt vett a feldolgozók kartelljének egyes találkozóin (a megtámadott határozat (67), (112) és (363) preambulumbekezdése), a jelen ügyben az 1996. március 13‑i madridi (Spanyolország) (a megtámadott határozat (88) és (92) preambulumbekezdése), az 1996. december 17‑i (a megtámadott határozat (117) preambulumbekezdése) és 1997. január 30‑i római (Olaszország) (a megtámadott határozat (118) preambulumbekezdése) és az 1999. márciusi (a megtámadott határozat (186) preambulumbekezdése) találkozón;

– a Deltafinát – amikor nem volt jelen a feldolgozók kartelljének egyes találkozóin – a feldolgozók rendszeresen tájékoztatták a spanyol nyersdohánypiac helyzetéről és az általuk alkalmazott eljárásról (a megtámadott határozat (112), (133)–(136), (140)–(143), (145), (149) és (364) preambulumbekezdése);

– ezenkívül 1997‑ben a Deltafina elnöke őrizte azt a feljegyzést, amelyet a spanyol feldolgozók készítettek és írtak alá találkozóik egyikén, és amely részletesen tartalmazta a közöttük létrejött különböző megállapodásokat (a megtámadott határozat (122) és (364) preambulumbekezdése);

– a Deltafina közreműködött a feldolgozók kartelljének szervezésében többek között oly módon, hogy leveleket küldött nekik a tiltott megállapodások megfelelő betartatása érdekében, és ennek megfelelően közvetítőként járt el a közöttük fennálló vitás ügyekben (a megtámadott határozat (140) és (365) preambulumbekezdése);

– a Deltafina központi szerepet töltött be a spanyol feldolgozók és a termelők képviselői közötti, az 1999. évi dohánytermés többletmennyiségének árkategóriáira vonatkozó tárgyalások keretében (a megtámadott határozat (207), (221) és (365) preambulumbekezdése).

113 A második kérdést illetően előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a védelemhez való jog tiszteletben tartása minden olyan eljárásban, amely szankció, különösen bírság vagy kényszerítő bírság kiszabásához vezethet, a közösségi jog alapelvét képezi, amelyet a közigazgatási eljárás során is biztosítani kell (a Bíróság 85/76. sz., Hoffmann‑Laroche kontra Bizottság ügyben 1979. február 13‑án hozott ítéletének [EBHT 1979., 461. o.] 9. pontja és a C‑176/99. P. sz., ARBED kontra Bizottság ügyben 2003. október 2‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., I‑10687. o.] 19. pontja).

114 Ezen elv megköveteli többek között, hogy a Bizottság azon kifogásközlése, amelyet olyan vállalkozáshoz intézett, amellyel szemben a Bizottság a versenyjogi szabályok megsértése miatt szankciót kíván kiszabni, tartalmazza az e vállalkozás ellen felhozott lényeges tényezőket, mint például a vele szemben felhozott tényeket, minősítésüket, és azon bizonyítékokat, amelyekre a Bizottság támaszkodik, annak érdekében, hogy a vállalkozás az ellene indult közigazgatási eljárás során érveit megfelelően kifejthesse (lásd a fenti 113. pontban hivatkozott ARBED kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 20. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

115 Ezenkívül a védelemhez való jognak a közigazgatási eljárás során elkövetett megsértését a Bizottság által a kifogásközlésben és az említett eljárást befejező határozatban felhozott kifogások fényében kell vizsgálni (a Törvényszék T‑30/91. sz., Solvay kontra Bizottság ügyben 1995. június 29‑én hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑1775. o.] 60. pontja és a T‑36/91. sz., ICI kontra Bizottság ügyben 1995. június 29‑én hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑1847. o.] 70. pontja). E körülmények között a védelemhez való jog megsértésének megállapítása azt feltételezi, hogy a Bizottság olyan kifogást fogadott el a végleges határozatban, amelyről a vállalkozás azt állítja, hogy a kifogásközlésben nem rótták fel neki.

116 A jelen ügyben a Bizottság a kifogásközlésben – csakúgy, mint a megtámadott határozatban – két, a spanyol nyersdohánypiacra vonatkozó megállapodások és/vagy összehangolt magatartások összességével jellemezhető horizontális kartellt különböztet meg, amelyek közül az egyik az elsődleges feldolgozás, a másik a termelés ágazatát érinti, és e kartelleket külön‑külön az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti – egységes és folyamatos – jogsértésnek minősíti (lásd a kifogásközlés (1), (316)–(318) és (338)–(340) preambulumbekezdését). A kifogásközlés – ahogy a megtámadott határozat is – az első jogsértés egészéért a spanyol feldolgozók és a Deltafina felelősségét, a második jogsértés egészéért a termelők képviselőinek felelősségét állapítja meg (lásd többek között a kifogásközlés (411), (412) és (420) preambulumbekezdését).

117 Ami a Deltafinát illeti, a kifogásközlésből egyértelműen következik, hogy a jogsértésért való felelősséget e társaságnak – ahogy a megtámadott határozatban is – a feldolgozók kartelljének tevékenységeiben való közvetlen és aktív részvétele miatt tudják be. Ennek megfelelően a kifogásközlés 415. pontjának első mondatában – amely szinte megegyezik a megtámadott határozat (361) preambulumbekezdésének első mondatával – a Bizottság kifejti, hogy a „Deltafina különösen aktív szerepet töltött be a spanyol nyersdohány‑feldolgozók kartelljében”. Hasonlóképpen a kifogásközlésnek a megtámadott határozat (366) preambulumbekezdéséhez hasonlóan megfogalmazott 420. pontjában a Bizottság többek között megállapítja, hogy úgy kell „tekinteni, hogy a Deltafina aktívan részt vett a feldolgozók között 1996‑tól kötött, az átlagos árra és a mennyiségekre vonatkozó megállapodás elkészítésében és végrehajtásában, valamint a 2000. évi többletdohány ártáblázatainak megtárgyalásában”.

118 Ezenkívül azon érvelés és azon tények, amelyekre a Bizottság a Deltafina megfelelő jogsértésben való közvetlen és aktív részvételére vonatkozó kifogást alapítja, lényegében megegyeznek a megtámadott határozatban elfogadottakkal, amelyek a fenti 112. pontban szerepelnek (lásd többek között a kifogásközlés 412–420. pontját és az ott hivatkozott többi pontjait).

119 Meg kell tehát állapítani, hogy a Deltafina előadásával ellentétben a megtámadott határozat nem tér el a kifogásközléstől a jogsértésért való felelősség neki való betudásának alapjául szolgáló indokokat illetően. A kifogásközlést a Deltafinának szükségképpen úgy kellett értenie, hogy a Bizottság – amint a megtámadott határozatban is – a Deltafinának a feldolgozók kartelljének tevékenységeiben való közvetlen és aktív részvételére kívánt támaszkodni. Tekintettel arra, hogy a Deltafina a kifogásközlés alapján nem csupán a jogsértésben való közvetlen és aktív részvételére alapított kifogásról, hanem a Bizottság által a megtámadott határozatban e kifogás alátámasztására elfogadott tényekről is tudomást szerezhetett, korlátlan lehetősége volt védekezésének biztosítására a közigazgatási eljárás során.

120 Való igaz, hogy a megtámadott határozat több bekezdése a Deltafinát – a spanyol feldolgozók mellett – kifejezetten úgy említi, hogy részt vett a vitatott megállapodásokban és/vagy összehangolt magatartásokban (lásd a fenti 109. pontot), jóllehet ez a kifogásközlés megfelelő bekezdéseiben nem szerepel. Ugyanakkor mindez csupán a tények eltérő ismertetésének tekinthető, amely kizárólag azt a célt szolgálja, hogy azokról a megtámadott határozat pontosabb leírást nyújtson, és nem minősül a kifogásközlésben ismertetett kifogások lényeges módosításának. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság végleges határozatának nem feltétlenül kell a kifogásközlés másolatának lennie (a Bíróság 41/69. sz., ACF Chemiefarma kontra Bizottság ügyben 1970. július 15‑én hozott ítéletének [EBHT 1970., 661. o.] 91. pontja és a 100/80–103/80. sz., Musique Diffusion française és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1983. június 7‑én hozott ítéletének [EBHT 1983., 1825. o.] 14. pontja; a Törvényszék T‑24/93–T‑26/93. és T‑28/93. sz., Compagnie maritime belge de transports és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1996. október 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1996., II‑1201. o.] 113. pontja).

121 Ugyanígy a kifogásközlés 413. pontjában a Bizottság az [EK 81. cikk] alkalmazására vonatkozó eljárásban (IV/29.869 – „olaszországi öntött üveg”‑ügy) 1980. december 17‑én hozott 80/1334/EGK határozatát (HL L 383., 19. o., a továbbiakban: „olaszországi öntött üveg”‑ügyben hozott határozat) idézve megállapítja, hogy a határozathozatali gyakorlata szerint „amikor valamely vállalkozás »tudatosan« engedélyezi és segíti az érintett megállapodásokkal célzott versenykorlátozások megvalósítását, az abból eredő korlátozó hatásokért »együttes« felelőssége állapítható meg”. E megjegyzést – amelynek nincs megfelelője a megtámadott határozatban, és a kifogásközlés címzetteknek, különösen a Deltafinának szóló részében található – első olvasatra akként lehet értelmezni, hogy a Bizottság a Deltafinának nem a feldolgozók kartelljében való követlen és aktív részvételt rója fel, hanem pusztán a jogsértés elkövetésének elősegítését. Mindazonáltal nem fogadható el ezen értelmezés, mivel nem veszi figyelembe a kifogásközlés e megjegyzést követő pontjait, pontosabban a 415. és a 420. pontot, amelyekben egyértelműen a Deltafina terhére róják azt, hogy aktívan részt vett a feldolgozók kartelljében (lásd a fenti 117. pontot). Valójában a Bizottság a kifogásközlés 413. pontjában megfogalmazott e megjegyzésével – jóllehet sajnálatos, hogy e tekintetben nem fogalmazott pontosabban – azt kívánta megállapítani, hogy valamely vállalkozás megsértheti az EK 81. cikk (1) bekezdésében előírt tilalmat, ha a más vállalkozásokkal egyeztetett magatartásának célja a verseny korlátozása a közös piacon belüli releváns piacon, anélkül hogy ez szükségképpen azt feltételezné, hogy ő maga az említett releváns piacon tevékenykedik. Mindez egyértelműen kitűnik az említett megjegyzésnek az „olaszországi öntött üveg”‑ügyben hozott határozat azon bekezdésével összefüggésben vett értelmezéséből, amelyből e megjegyzés ered.

122 A harmadik kérdést illetően meg kell állapítani, hogy a Deltafina nem vitatja, hogy a fenti 112. pontban ismertetett (359)–(366) preambulumbekezdésben a Bizottság által a Deltafina EK 81. cikk megsértéséért való felelőssége megállapítása céljából alapul vett tényeket az ügy iratai között szereplő bizonyítékok támasztják alá. A jelen rész keretében a Deltafina valójában a Bizottság azon megállapítását kérdőjelezi meg, amely szerint az említett tények igazolják, hogy az első jogsértés egészét a Deltafinának tudják be.

123 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy annak érdekében, hogy valamely jogsértést teljes egészében a kartellben részt vevő egyik vállalkozásnak lehessen betudni, két – objektív és szubjektív – feltételnek kell teljesülnie (lásd a fenti 57‑63. pontot). Az első feltételt illetően az szükséges, hogy e vállalkozás – feltételhez kötött, járulékos vagy passzív módon – hozzájárult a kartell végrehajtásához. A második feltétellel kapcsolatban az szükséges, hogy az említett vállalkozás kifejezte saját szándékát, ami bizonyítja, hogy akár csak hallgatólagosan is, de jóváhagyja a kartell célkitűzéseit.

124 A jelen ügyben először is megállapítást nyert, hogy a Deltafina aktívan és közvetlenül hozzájárult a feldolgozók kartelljének végrehajtásához a jogsértés időtartama alatt.

125 Ennek megfelelően az ügy irataiból kiderül, hogy a Deltafina két képviselője – a jelen esetben elnöke, M. úr és kereskedelmi igazgatója, C. úr – részt vett a feldolgozók kartelljének első, 1996. március 13‑i madridi találkozóján, amelynek során az 1996/1997‑es gazdasági évre vonatkozó nyersdohányárakról és ‑felvásárlási mennyiségekről tárgyaltak, és megállapodást kötöttek az árakról. A megtámadott határozat (95) preambulumbekezdésében említett, a WWTE által a Deltafina 1996. április 10‑én küldött telefaxból kiderül, hogy utóbbi aktívan hozzájárult e megállapodás megkötéséhez, és elkészítette az azt tartalmazó jegyzőkönyvet. E telefaxból és az Agroexpansión által a Deltafinának 1996. április 22‑én küldött telefaxból az is kitűnik, hogy a WWTE és az Agroexpansión panaszt tett a Deltafinánál arra vonatkozóan, hogy a Cetarsa megsértette a megállapodást.

126 A feldolgozók kartelljének M. úr jelenlétével tartott további találkozóját 1996. december 17‑re tűzték ki. M. úr és C. úr a feldolgozók kartelljének 1997. január 30‑i római találkozóján szintén részt vett, amelynek során az 1997/1998‑as gazdasági évre vonatkozó nyersdohányárakról és –felvásárlási mennyiségekről szóló megállapodásokat kötöttek. Az iratokból kiderül, hogy M. úr megőrzött egy, az ezen utolsó találkozó alkalmával a spanyol feldolgozók által készített és aláírt feljegyzést, amely részletesen bemutatja e megállapodásokat, és amelyet később ugyanezen feldolgozók kérésére megsemmisített.

127 Ezt követően a WWTE és az Agroexpansión több ízben tájékoztatták a Deltafina a spanyol nyersdohánypiac helyzetéről, és panaszt tettek nála a fenti 126. pontban említett megállapodások, valamint az 1997. év első hónapjaiban kötött megállapodások be nem tartása miatt. Ennek megfelelően a WWTE 1997. április 29‑én telefaxot küldött M. úrnak, amelyben közölte vele, hogy azon legalacsonyabb (átlagos) ár, amelyet a Cetarsa kész volt a termelőknek fizetni, a feldolgozók között M. úr jelenlétében megkötött egyik megállapodás megsértésének minősül, és következésképpen lehetetlen megfelelni az 50/60 spanyol pezeta (ESP) kilónkénti átlagos ár fizetésére vonatkozó kötelezettségnek. E telefaxra válaszul M. úr – a Deltafina fejléccel ellátott papírján ugyanazon a napon elküldött telefaxban – felszólította a WWTE‑t, hogy „őrizze meg nyugalmát”, egyúttal arra hivatkozva, hogy „senkinek sem segít az, ha mindig többet fizetnek”. 1997. április 30‑án az Agroexpansión telefaxot küldött M. úrnak, amelyben többek között megjegyezte, hogy „a többi feldolgozóval folytatott egyeztetések és találkozók ismét terméketlenek és nevetségesek”, és hogy „betartotta a megállapodásokat, és 5 millió kilót vásárol, azonban 30 ESP‑val többet fizet, mint az előző évben”. 1997. július 9‑i telefaxában a WWTE ismét panaszt tett a Deltafinánál a Cetarsa magatartására vonatkozóan, és többek között annak szükségességét hangsúlyozta, hogy „az ágazatban békét teremtsenek”, és „megállapodás nélküli megállapodást” érjenek el. A WWTE telefaxában a következőket is közölte: „Ahogy azt már többször is mondtad, nem lehet az árakról megegyezni a mennyiségekben való megállapodás nélkül. A mennyiségekre vonatkozó megállapodásnak nem kizárólag egy évre kell szólnia […]. Olyan megállapodásra van szükség, amely esetlegesen öt évre, [de] legalábbis három évre szól”.

128 1997. október 1‑jén az Agroexpansión telefaxot küldött a Deltafinának az arról való tájékoztatása végett, hogy a WWTE kész a kikötöttnél magasabb árat fizetni. E telefaxra válaszul M. úr ugyanazon a napon – a Deltafina fejléccel ellátott papírján – közölte a WWTE‑vel, hogy amennyiben ezen információ helyesnek bizonyul, komoly probléma merülhet fel, és magatartását az Agroexpansión elleni „erőszakos támadásnak” minősíthetik. Az 1997. október 2‑án a Deltafinának küldött telefaxában a WWTE kifejtette ezzel kapcsolatos véleményét.

129 1997. november 6‑án a WWTE telefaxot küldött a Deltafinának, amelyben többek között megállapította, hogy „minden eszközzel” a mennyiségekre vonatkozó megállapodás elérésén fáradozik, és hogy a többi feldolgozóval november 20‑án tartandó találkozón azt fogja javasolni, hogy „a megállapodások biztosítékaként jelentős pénzösszegeket helyezzenek letétbe, ami biztosítja a megállapodások végrehajtását”. E telefaxhoz táblázatot mellékeltek, amely az egyes spanyol feldolgozók által fizetett díjakra vonatkozó információkat tartalmazott.

130 A Taes a feldolgozók által az 1998. január 20‑i találkozón az 1998/1999‑es gazdasági évre irányadó vételi feltételekre vonatkozóan kötött keretmegállapodásról már az e találkozót követő napon tájékoztatta a Deltafinát.

131 Az Agroexpansión 1999. április 6‑i tevékenységi jelentéséből kitűnik, hogy M. úr 1999 márciusában részt vett a spanyol feldolgozókkal és az Anetabbal tartott találkozón, amelynek során megbeszélték az 1999/2000‑es gazdasági évre irányadó nyersdohányárakat és a nyersdohány felvásárlási mennyiségeinek elosztását.

132 Végül 2000‑ben a Deltafina közreműködött a feldolgozók és a termelők képviselői közötti, az 1999. évi dohánytermés többletmennyiségének árkategóriáira vonatkozó tárgyalásokban. Pontosabban az Anetab 2000 februárjának végén tartandó ülésével kapcsolatban M. úr a Deltafina fejléccel ellátott papírján telefaxot küldött a Cetarsának, az Agroexpansiónnak és a WWTE‑nek, hogy e tárgyban ismertesse velük álláspontját és javaslatait.

133 Ezenfelül a Deltafina részvételét jellemző objektív körülmények összességére tekintettel meg kell állapítani, hogy utóbbi a tények teljes ismeretében és szándékosan járult hozzá a feldolgozók kartelljéhez. Ugyanis a Deltafina nem hagyhatta figyelmen kívül, vagy nyilvánvalóan ismerte e kartell versenyellenes és tiltott célkitűzését, amely célkitűzés többek között a versenyellenes céllal tartott találkozók tartásában, bizalmas információk cseréjében – amelyben a Deltafina aktívan részt vett a jogsértés teljes időtartama alatt –, és a nyersdohányárakra és –felvásárlási mennyiségekre vonatkozó megállapodásokat részletesen ismertető azon feljegyzésben jutott kifejezésre, amelyet a Deltafina őrzött. Ezzel összefüggésben hozzá kell tenni, hogy a Deltafinának érdeke fűződött – tekintettel a feldolgozott dohány felvásárlásának spanyol piacán fennálló jelentős befolyására és a Universal csoport Európában kifejtett kereskedelmi tevékenységeinek összeegyeztetésében és felügyeletében betöltött szerepére (lásd a lenti 142. és 268–272. pontot) – a szóban forgó korlátozó magatartás megvalósításához.

134 A fentiek összességére tekintettel meg kell á