33

Az Elsőfokú Bíróság, miután a megtámadott ítélet 69. pontjában megjegyezte, hogy „a felperes kártérítési keresete egyrészt a nem a Közösség intézményei vagy ezek alkalmazottai által a feladataik teljesítése során tanúsított jogellenes magatartásából eredő szerződésen kívüli felelősség rendszerén (jogalap nélküli gazdagodás és megbízás nélküli ügyvitel), másrészt pedig a Közösség intézményei vagy ezek alkalmazottai által feladataik teljesítése során tanúsított jogellenes magatartásából eredő szerződésen kívüli felelősség rendszerén (a bizalomvédelem elvének megsértése és a Bizottság kötelezettségszegése vagy vétkessége) alapul”, először a jogalap nélküli gazdagodásra és a megbízás nélküli ügyvitelre alapított érveket utasította el, az alábbi indokok alapján: „91 […] a szerződésen kívüli felelősségnek az a rendszere, amelyet a nemzeti jogrendszerek nagyobb többsége is előír, nem tartalmazza szükségszerűen az alperes magatartásának jogellenességére vagy hiányosságára vonatkozó feltételt. A jogalap nélküli gazdagodáson vagy a megbízás nélküli ügyvitelen alapuló keresetek lényege, hogy sajátos polgári jogi körülmények között azok számára keletkeztessenek szerződésen kívüli kötelezettséget, akik a gazdagodott vagy az ügy ura helyzetében vannak; ez a kötelezettség általános szabály szerint vagy a jogosulatlan gazdagodás visszatérítése, vagy az ügyvivő kártalanítása. 92 Mindebből tehát nem következik, hogy a jogalap nélküli gazdagodáson és a megbízás nélküli ügyvitelen alapuló, a felperes által hivatkozott jogalapokat kizárólag azon indokból el kellene utasítani, hogy – amint azt a Bizottság elsődlegesen állítja – nem teljesül az intézmény magatartásának jogellenességére vonatkozó feltétel. 93 […] az EK 288. cikk második bekezdése a Közösségnek az intézményei által okozott kár megtérítésére irányuló kötelezettségét nem csak a Közösség vétkességen alapuló szerződésen kívüli felelősségének rendszerére korlátozva alapozza meg. […] […] 95 Annak megállapítása érdekében, hogy a fenti elvek alkalmazhatók e, meg kell vizsgálni, hogy a jelen ügyben fennállnak e az actio de in rem verso, illetve a negotiorum gestio elvén alapuló jogalap feltételei. 96 E tekintetben meg kell állapítani, hogy […] a jelen jogvita ténybeli és jogi összefüggéseiben nem alkalmazhatók a jogalap nélküli gazdagodáson, illetve a megbízás nélküli ügyvitelen alapuló jogalapok. 97 A tagállamok jogaiban közös általános elvek szerint ugyanis ezek a jogalapok nem alkalmazhatók, mivel a gazdagodottnak vagy az ügy urának hasznát szerződés vagy jogi kötelezettség igazolja. Ezen elvek szerint ezek a jogalapok csak másodlagosan alkalmazhatók, tehát olyan esetben, amikor a jogsértést szenvedett személynek nem áll rendelkezésére más jogalap az őt illető javak megszerzésére. 98 Márpedig a jelen ügyben kétségtelen, hogy szerződéses jogviszony áll fenn egyrészt a Bizottság és a Helmico, másrészt ez utóbbi és a felperes között. A feltételezett közvetlen kár annak a kifizetésnek felel meg, amellyel a Helmico tartozik a felperesnek az általuk kötött, e vonatkozásban választottbírósági kikötést tartalmazó alvállalkozói szerződések értelmében, amely kikötés a walesi és az angol bíróságokat jelöli meg a szerződésből eredő jogviták vonatkozásában hatáskörrel rendelkező bíróságainak. Kétségtelen, hogy Helmico köteles kifizetni a felperes által elvégzett munkákat, és a kifizetés elmaradása esetén magára vállalni az esetleges felelősséget; ezt többek között az a bírósági eljárás is bizonyítja, amelyet a felperes kezdeményezett a Helmicóval szemben; ez az eljárás – bár felfüggesztették – jelenleg is folyamatban van a High Court of Justice előtt. A Helmico esetleges fizetésképtelensége nem indokolja, hogy a Bizottság vállalja magára ezt a felelősséget, mivel a felperes nem rendelkezhet két forrással az ugyanazon kifizetéshez való jogot illetően. Az ügy irataiból ugyanis kiderül – és ezt a felek sem vitatják –, hogy a High Court of Justice előtt folyamatban lévő eljárás a jelen kereset tárgyát alkotó szolgáltatások kifizetéséről szól. 99 Ebből következik, hogy nem lehet jogalap nélkülinek minősíteni a Bizottság esetleges gazdagodását, illetve a felperes szegényedését, mivel mindkettő a szóban forgó szerződéses jogviszonyból ered. 100 […] A megbízás nélküli ügyvitelen alapuló polgári jogi jogalap alkalmazásának feltételei az alábbi okok miatt nyilvánvalóan nem állnak fenn. 101 Meg kell jegyezni, hogy a felperesnek a Helmicóval szemben fennálló szerződéses kötelezettségeinek a felperes általi teljesítését nem lehet érvényesen a más – kötelezően vivendő – ügyeibe történő jóhiszemű beavatkozásnak minősíteni, amint azt a kérdéses jogalap megkövetelné. […] Végül, a felperes érvelése ellentmond a megbízás nélküli ügyvitel elveinek is, az ügy urának az ügyvivő cselekedeteire vonatkozó tudata tekintetében. Az ügyvivő ugyanis főszabály szerint az ügy urának tudta nélkül cselekszik, vagy legalábbis anélkül, hogy az ügy ura tudná, hogy azonnali cselekvésre van szükség. Márpedig maga a felperes is azt állítja, hogy a Bizottság kezdeményezése alapján hozta meg azon döntését, hogy 1998 októberében folytatta a munkákat. 102 Meg kell továbbá jegyezni, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint a gazdasági szereplőknek kell viselniük a tevékenységükkel járó gazdasági kockázatokat, az egyes egyedi esetek körülményeit figyelembe véve […]. 103 Márpedig nem került megállapításra, hogy a felperes a tevékenységével járó gazdasági kockázatokat meghaladó, rendkívüli vagy különleges kárt szenvedett el. Minden szerződéses jogviszonyban fennáll annak a kockázata, hogy az egyik fél nem hajtja végre megfelelően a szerződést, vagy egyenesen fizetésképtelenné válik. A szerződő felek feladata, hogy ezt a kockázatot magában a szerződésben megfelelő módon csökkentsék. A felperes tudta, hogy a Helmico nem teljesíti szerződéses kötelezettségeit, ugyanakkor tudatosan folytatta saját kötelezettségeinek teljesítését, ahelyett hogy alakszerű keresetet nyújtott volna be. Ezzel normálisnak tekinthető gazdasági kockázatot vállalt magára. […]”