ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13

E törvény 23. §‑ának (6)–(10) bekezdése a következőket írja elő: „(6) Amennyiben a véletlenszerű fakitermelés meghaladja az erdőgazdálkodási program keretében az érintett erdőgazdasági üzem vagy az érintett tulajdonos vonatkozásában kitermelésre előírt teljes famennyiség 1/20‑át, vagy azt az erdőgazdálkodó nem tudja elvégezni hat hónapon belül, az erdőgazdálkodó a végrehajtásra vonatkozóan ütemterv‑tervezetet készít, és azt jóváhagyás céljából benyújtja a nemzeti erdészeti hatósághoz. A nemzeti erdészeti hatóság tájékoztatja a nemzeti természet‑és tájvédelmi hatóságot az eljárás megindításáról. A véletlenszerű kitermelésre vonatkozó programot jóváhagyó határozat elleni jogorvoslati kérelemnek nincs halasztó hatálya. (7) Az 50 évnél régebbi réten kitermelt famennyiség nem haladhatja meg 15%‑nál nagyobb mértékben azt a mennyiséget, amely az erdőgazdálkodási programban ajánlott. Ha a kitermelt fa mennyisége, beleértve a holt és tartósított fákat is, eléri az erdőgazdálkodási programban ajánlott, 15%‑kal növelt kitermelési mennyiséget, az erdészeti hatóság továbbra is végezhet véletlenszerű kitermelést vagy további kitermelést. (8) A fakitermelés nem haladhatja meg az erdészeti létesítmény erdőgazdálkodási programja [a 39. § (3) bekezdése] keretében kitermelésre előírt teljes famennyiséget. Ha valamely erdészeti létesítmény több erdőgazdálkodót is magában foglal, egyikük sem lépheti túl a tulajdonosi egység vagy az állomány tekintetében kitermelésre előírt teljes famennyiséget. (9) A (8) bekezdésben említett teljes famennyiség véletlenszerű vagy rendkívüli kitermelés útján való túllépése esetén az erdőgazdálkodó a következőket végezheti: a) vészhelyzet elhárítása érdekében történő fakitermelés (a 22. § (3) bekezdésének a) pontja) az erdőgazdálkodási program módosítását követően (a 43. § (2) és (3) bekezdése); b) véletlenszerű kitermelés; c) rendkívüli kitermelés; vagy d) a gazdasági intézkedésekre vonatkozó terv feladatai (a 40. § (2) bekezdésének c) pontja), az erdőgazdálkodási program naprakésszé tételével [a 43. § (4) bekezdése]. (10) A szándékos fakitermelés az erdőtakaró területét nem csökkentheti a teljes erdőtakaró 7/10‑e alá; ez a rendelkezés nem alkalmazandó, ha: a) a cél az erdőtakarónak a regeneráló kitermeléssel való csökkentése; b) az erdőt rekonstruálják; vagy c) ez a védett vagy a különleges gazdálkodási rendszer keretébe tartozó erdők funkcionális irányultságából következik.”
20

Az Arbitration Act 1996 (a választottbíráskodásról szóló 1996. évi törvény) „A választottbírósági határozat végrehajtása” című 66. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) A választottbíróság által választottbírósági megállapodás alapján hozott határozat a bíróság engedélye alapján a bíróság ugyanilyen hatályú határozatával vagy végzésével azonos módon hajtható végre. (2) Az engedély megadása esetén a választottbírósági határozatban foglaltaknak megfelelő határozat hozható. (3) A választottbírósági határozat végrehajtása egyáltalán nem vagy meghatározott mértékben nem engedélyezhető, ha az a személy, akivel szemben annak végrehajtását kérik, bizonyítja, hogy a bíróság a választottbírósági határozat meghozatalára nem rendelkezett érdemi joghatósággal. Előfordulhat, hogy az ilyen kifogás emeléshez való jog már megszűnt [lásd: 73. cikk]. (4) E cikk egyetlen rendelkezése sem járhat annak sérelmével, hogy a választottbírósági határozatokat bármely más jogi aktus vagy jogszabály, így különösen a választottbíráskodásról szóló 1950. évi törvény II. része (a Genfi Egyezmény alapján hozott választottbírósági határozatok végrehajtása) alapján, vagy a jelen törvénynek a[z 1958‑as] New York‑i Egyezmény alapján hozott választottbírósági határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló III. részben foglalt rendelkezései alapján, vagy a választottbírósági határozattal kapcsolatos kereset [„action on the award”] alapján elismerjék vagy végrehajtsák.”
15

A FLAG 8. §‑a kimondja: „(1) A családi támogatások összegét azon gyermekek száma és életkora alapján határozzák meg, akikre tekintettel e támogatásokat nyújtják. (2) A családi támogatások havi összege: […] 3. 2018. január 1‑jétől a) 114 euró minden gyermek után, a születési hónapja kezdetétől számítva, b) 121,9 euró minden gyermek után, azon hónap kezdetétől számítva, amelyben a gyermek betölti a harmadik életévét, c) 141,5 euró minden gyermek után azon hónap kezdetétől számítva, amelyben a gyermek betölti a tizedik életévét, d) 165,1 euró minden gyermek után azon hónap kezdetétől számítva, amelyben a gyermek betölti a tizenkilencedik életévét. (3) A családi támogatások összege gyermekenként […] 3. 2018. január 1‑jétől kezdődően, a) két gyermek után nyújtott támogatás esetén havi 7,1 euróval, b) három gyermek után nyújtott támogatás esetén havi 17,4 euróval, c) négy gyermek után nyújtott támogatás esetén havi 26,5 euróval, d) öt gyermek után nyújtott támogatás esetén havi 32 euróval, e) hat gyermek után nyújtott támogatás esetén havi 35,7 euróval, f) hét vagy több gyermek után nyújtott támogatás esetén havi 52 euróval növekedik. (4) A családi támogatások összege a súlyos fogyatékossággal élő gyermekek után, […] 3. 2018. január 1‑jétől kezdődően havi 155,9 euróval megemelkedik. […] (8) A jelen naptári év szeptemberétől a családi támogatások 100 euróval megemelkednek minden olyan gyermek után, aki az adott naptári évben már betöltötte a hatodik életévét, és még nem töltötte be tizenhatodik életévét.”
32

A 90/435 irányelvben rögzített küszöbértékeket el nem érő részesedések esetében a tagállamok feladata annak meghatározása, hogy milyen esetben és milyen mértékben kell a felosztott nyereség gazdasági kettős adóztatását vagy többszörös adóztatását elkerülni, és ennek céljából egyoldalúan vagy más tagállamokkal kötött egyezmények útján mechanizmusokat létrehozni e gazdasági kettős adóztatás vagy e többszörös adóztatás elkerülésére vagy enyhítésére, anélkül hogy ez lehetővé tenné számukra, hogy a szabad mozgással ellentétes intézkedéseket hozzanak (lásd ebben az értelemben: 2006. december 12‑iTest Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation ítélet, C‑374/04, EU:C:2006:773, 54. pont; 2007. november 8‑iAmurta ítélet, C‑379/05, EU:C:2007:655, 24. pont).
15

A finn állampolgárságú A a University of the West of England (nyugat‑angliai egyetem, Egyesült Királyság; a továbbiakban: UWE) által 2017. november 27‑én kiadott, Postgraduate Diploma in Solution Focused Therapy (a megoldásközpontú terápiában szerzett posztgraduális diploma, a továbbiakban: a szóban forgó képzés) alapján kérte a Valvirától a finn szabályozás által védett pszichoterapeuta szakmai cím használatának jogát.
9

A 2014. december 23‑i legge n. 190 – Disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge di stabilità 2015) (az állam éves és többéves költségvetésének elkészítésére vonatkozó rendelkezésekről szóló 190. sz. törvény [2015. évi stabilitási törvény]) (a GURI 2014. december 29‑i 300. száma, a GURI 99. számú rendes melléklete) (a továbbiakban: 2015. évi stabilitási törvény) 1. cikkének (649) bekezdése az állam nevében játékszervezést és fogadásgyűjtést végző koncessziós jogosultak és egyéb gazdasági szereplők részére jutalék formájában rendelkezésére bocsátott állami források évi 500 millió eurós csökkentését írta elő. E rendelkezés a következőképpen szól: „Az államháztartás célkitűzéseinek az előmozdításához való hozzájárulás érdekében, valamint a 2014. március 11‑i 23. sz. törvény 14. cikke (2) bekezdésének g) pontja értelmében az állam nevében végzett, fogadások gyűjtésére szolgáló hálózat keretében a koncessziós jogosultak és az ágazat más szereplői részére fizetendő díjak és jutalékok átfogó átalakításáig az 1931. június 18‑i 773. sz. királyi rendelet 110. cikkének (6) bekezdésében hivatkozott, gépek segítségével történő játékszervezés és fogadásgyűjtés során a koncessziós jogosultak és a feladatkörüknek megfelelően a játékszervezés során eljáró személyek számára jutalék formájában rendelkezésre bocsátott állami források 2015‑től kezdődően évi 500 millió euróval csökkennek. Következésképpen 2015. január 1‑jétől: a) a fent hivatkozott gépek segítségével gyűjtött fogadások teljes összegét, a kifizetett nyeremények levonásával, az ágazat gazdasági szereplői kifizetik a koncessziós jogosultak részére. A koncessziós jogosultak közlik a[z ADM‑mel] az ágazat azon gazdasági szereplőinek nevét, amelyek nem teljesítik ezt a kifizetést, különösen a hatáskörrel rendelkező bíróságnál előterjesztendő esetleges panasz céljából; b) a koncessziós jogosultak a rájuk bízott közfeladatok ellátása során, a hatályos jogszabályok és a koncessziós megállapodások alapján az államnak a szokásos módon fizetendő adók és egyéb díjak felett évente 500 millió euró összeget is befizetnek, minden év áprilisa és októbere között, a 2014. december 31‑én számukra engedélyezett gépek számának arányában. Az egyes koncessziós jogosultak részére engedélyezett, az 1931. június 18‑i 773. sz. királyi rendelet 110. cikke (6) bekezdésének a) és b) pontjában hivatkozott gépek számát, valamint a kifizetés módját a[z ADM] igazgatója legkésőbb 2015. január 15‑ig, az adatok vizsgálatát követően meghozott határozatában állapítja meg. A gépek fentiekkel összhangban meghatározott számának módosítása érdekében 2016‑tól kezdődően hasonló határozat meghozatalára kerül sor; c) a koncessziós jogosultak a rájuk bízott közfeladatok ellátása során felosztják az ágazat többi gazdasági szereplője között a díjaik és jutalékaik címén rendelkezésre álló fennmaradó összegeket, újratárgyalva a vonatkozó szerződéseket, és kizárólag az újratárgyalt szerződések megkötésére figyelemmel fizetve meg a díjakat és jutalékokat.”
90

Így azok az adatok, amelyeket a szóban forgó nemzeti szabályozás értelmében egy éven keresztül meg kell őrizni, még ha nem is fedik le az érintett közlések tartalmát, lehetővé teszik többek között annak megismerését, hogy a telefonos kommunikációs eszköz használója mely személlyel kommunikált, és milyen módon került sor e közlésre, lehetővé teszik a közlés napjának, időpontjának és időtartamának, valamint azon helynek a meghatározását, amelyen a közlésre sor került, valamint lehetővé teszik a végberendezések helyének megismerését, anélkül hogy szükségszerűen valamely közlés továbbítására kerülne sor. Lehetővé teszik továbbá annak meghatározását is, hogy a felhasználó bizonyos személyekkel egy adott időszakban milyen gyakorisággal kommunikál. Ennélfogva meg kell állapítani, hogy ezen adatok összességükben véve igen pontos következtetések levonását tehetik lehetővé azon személyek magánéletét illetően, akiknek adatait megőrizték, mint például a napi szokások, az állandó vagy ideiglenes tartózkodási helyek, a napi vagy egyéb helyváltoztatások, a gyakorolt tevékenységek, e személyek társadalmi kapcsolatai és az általuk látogatott társadalmi közegek tekintetében. Konkrétan, ezen adatok eszközül szolgálnak az érintett személyek profiljának megalkotásához, amely információ a magánélet tiszteletben tartásához való jog tekintetében ugyanolyan érzékeny, mint a közléseknek maga a tartalma (lásd ebben az értelemben: 2022. április 5‑iCommissioner of An Garda Síochána és társai ítélet, C‑140/20, EU:C:2022:258, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
32

A Fossil (Gibraltar) a maga részéről azt állítja, hogy bár a jelen ítélet 21. pontjában említett, nyereségadóra vonatkozó nemzeti szabályozás immár lehetővé teszi a 2011 és 2013 között szerzett jogdíjakból származó bevételek visszamenőleges adóztatását, a Commissioner of Income Tax a belső jog szerint és a 2015/1589 rendelet 16. cikkének (3) bekezdésével összhangban továbbra is jogosult e bevételek adóztatása során az ITA 2010 alapján rendelkezésre álló bármely adókedvezmény nyújtására. E tekintetben rámutat, hogy a 2019/700 határozat nem foglalt állást az ITA 2010 37. cikkének alkalmazásáról vagy e cikknek az uniós joggal való összeegyeztethetőségéről. A Fossil (Gibraltar) szerint a Commissioner of Income Tax összekeveri a fizetendő adónak a támogatás visszatéríttetése érdekében a 2019/700 határozatban előírt kiszámítását, és azon adókedvezményeket, amelyeket a gibraltári hatóságok az ITA 2010 alapján alkalmazhatnak a visszatérítendő bruttó összeg tekintetében.
73

A fellebbező azonban azt állítja, hogy még az említett időponttól kezdődően is objektíve eltérő helyzetben van azon tisztviselő helyzetéhez képest, aki már a szolgálatba lépése előtt is az alkalmazási helye szerinti állam állampolgára, mivel a fellebbező származási helye továbbra is Skóciában van.
5

A 2016/343 irányelv (9), (10), (35), (36) és (48) preambulumbekezdésének szövege a következő: „(9) Ezen irányelv célja a büntetőeljárásban a tisztességes eljáráshoz való jog erősítése azáltal, hogy az ártatlanság vélelmének egyes vonatkozásaira és a tárgyaláson való jelenlét jogára vonatkozó közös minimumszabályokat rögzít. (10) A gyanúsítottak és a vádlottak eljárási jogainak védelmét szolgáló közös minimumszabályok meghatározásával ez az irányelv a tagállamok egymás büntető igazságszolgáltatási rendszereibe vetett bizalmának megerősítését, és ezáltal a büntetőügyekben hozott határozatok kölcsönös elismerésének megkönnyítését célozza. Az ilyen közös minimumszabályok a polgárok szabad mozgásának akadályait is megszüntethetik a tagállamok egész területén. […] (35) A gyanúsítottak és a vádlottak tárgyaláson való jelenlétének joga nem abszolút. Bizonyos feltételek esetén a gyanúsítottak és a vádlottak kifejezetten vagy hallgatólagosan, ugyanakkor egyértelműen lemondhatnak erről a jogról. (36) Bizonyos körülmények között lehetővé kell tenni, hogy a gyanúsított vagy a vádlott bűnösségét vagy ártatlanságát megállapító határozatot akkor is meghozhassák, ha az érintett személy nincs jelen a tárgyaláson. Ilyen eset lehet például, amikor a gyanúsítottat vagy a vádlottat kellő időben tájékoztatták a tárgyalásról és a megjelenés elmaradásának jogkövetkezményeiről, ennek ellenére nem jelent meg. Azt, hogy a gyanúsítottat vagy a vádlottat értesítették a tárgyalásról, úgy kell érteni, hogy személyesen idézték, vagy pedig az említett személy más úton hivatalos tájékoztatást kapott a tárgyalás helyéről és időpontjáról olyan módon, amely lehetővé tette az említett személy számára, hogy tudomást szerezzen a tárgyalásról. Azt, hogy a gyanúsítottat vagy a vádlottat tájékoztatták a megjelenés elmaradásának jogkövetkezményeiről, különösen úgy kell érteni, hogy az érintett személyt tájékoztatják arról, hogy a tárgyaláson való meg nem jelenése esetén is sor kerülhet határozathozatalra. […] (48) Mivel ezen irányelv minimumszabályokat határoz meg, a tagállamok kiterjeszthetik az ezen irányelvben meghatározott jogokat annak érdekében, hogy magasabb szintű védelmet nyújtsanak. A tagállamok által nyújtott védelem szintje sosem csökkenhet az [Európai Unió Alapjogi Chartája] vagy az [1950. november 4‑én Rómában aláírt, az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény] által biztosított, a Bíróság és az Emberi Jogok Európai Bírósága által értelmezett standardok alá”.
30

A Nejvyšší správní soud (legfelsőbb közigazgatási bíróság) kiemeli, hogy az alapeljárás felei nem vitatják egyrészt azt, hogy a szülőpár fogságban született 2000‑ben a Cseh Köztársaságban, és ennek megfelelően, hogy az ET általi megszerzésük önmagában véve jogszerű volt, másrészt pedig, hogy kétes a nagyszülőpár származása. Következésképpen e bíróság először is azt kérdezi, hogy a 865/2006 rendelet 54. cikkének 2. pontja értelmében a „tenyészállomány” fogalma magában foglalja‑e a valamely tagállam területén található állatok elődjeit is.
9

A 93/83 irányelv (8)–(10), (27) és (28) preambulumbekezdése a következőképpen szól: (8) mivel […] a műsorok Közösségen belüli szabad áramlásának előfeltételét képező jogbiztonság hiányzik ott, ahol a műsorokat határokon átívelve vezetékes hálózatokba juttatják és azokban továbbítják; (9) mivel az engedélyezés útján történő szerződéses jogszerzés fejlődése már most is jelentős mértékben hozzájárul a kívánt európai audiovizuális térség kialakulásához; mivel a szerződéses megállapodások fennmaradását biztosítani kell és zavartalan alkalmazásukat, a lehetőségekhez képest, a gyakorlatban is elő kell segíteni; (10) mivel jelenleg különösen a kábelszervezetek nem lehetnek biztosak abban, hogy ténylegesen megszerezték‑e a műsorokkal kapcsolatos valamennyi jogot, amelyek egy ilyen szerződéses megállapodás tárgyait képezik; […] (27) mivel a más tagállamokból származó műsorok vezetékes továbbközvetítése olyan cselekmény, amely a szerzői jog és adott esetben a szomszédos jogok hatálya alá tartozik; mivel ezért a kábelszervezetnek minden jogosulttól engedélyt kell kérnie a továbbközvetített műsor minden részéhez; mivel ezen irányelv értelmében az engedélyeket szerződés útján kell megadni, feltéve, hogy a fennálló törvényi engedélyek nem vezettek be átmeneti kivételt; (28) mivel annak érdekében, hogy a szerződéses rendelkezések zökkenőmentes végrehajtása ne kerüljön veszélybe olyan külső személyek beavatkozásával, akiknek egyes műsorrészeken jogaik állnak fenn, az engedélyezési jog kötelező közös jogkezelés útján történő gyakorlását kell bevezetni, a vezetékes továbbközvetítés sajátosságai által megkívánt mértékben; mivel maga az engedélyezési jog fennmarad és csak ennek a jognak a gyakorlása kerül oly mértékben szabályozásra, hogy a vezetékes továbbközvetítés engedélyezési jogát a továbbiakban is át lehessen engedni; mivel ezen irányelv nem érinti a személyhez fűződő jogok gyakorlását”.
8

E törvény 45b. cikkének szövege a következő: „1. A huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező személy EU tartózkodási engedélyének megadása iránti kérelmet el kell utasítani, ha a külföldi közvetlenül a kérelem benyújtását megelőzően: a. a 14. cikkben említett, határozott időre szóló tartózkodási engedély alapján ideiglenes tartózkodási joggal rendelkezik; b. formálisan korlátozott tartózkodási joggal rendelkezik; c. valamely meghatározott különleges jogállás alapján tartózkodik az ország területén; d. a 28. cikkben említett, határozott időre szóló olyan tartózkodási engedély alapján tartózkodik az ország területén, amelyet nem a 29. cikk 1. bekezdésének a. vagy b. pontja alapján adtak ki; e. a 28. cikkben említett, határozott időre szóló, a 29. cikk 2. bekezdése alapján megadott tartózkodási engedély alapján tartózkodik egy, a 28. cikkben említett olyan tartózkodási engedéllyel rendelkező külföldi személynél, amelyet nem a 29. cikk 1. bekezdésének a. vagy b. pontja alapján adtak ki. 2. Az 1. bekezdés sérelme nélkül, a huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező személy EU tartózkodási engedélyének megadása iránti kérelem csak akkor utasítható el, ha a külföldi személy: a. a kérelem benyújtását közvetlenül megelőző megszakítás nélküli öt évben nem tartózkodott jogszerűen az állam területén a 8. cikkben foglaltak szerint, a 3. bekezdésre is figyelemmel; b. az a. pontban említett időszakban hat vagy annál több egymást követő hónapon keresztül, vagy összesen tíz vagy annál több hónapon keresztül Hollandián kívül tartózkodott; c. önállóan és tartósan nem rendelkezik a megélhetéséhez szükséges eszközökkel egyedül vagy azon családtaggal együttesen, akinél tartózkodik; d. háromévi vagy annál hosszabb szabadságvesztés‑büntetéssel büntetendő bűncselekmény miatt jogerősen elítélték, vagy vele szemben a Wetboek van Strafrecht (büntető törvénykönyv) 37a. cikke szerinti intézkedést rendeltek el; e. veszélyt jelent a nemzetbiztonságra; f. nem rendelkezik megfelelő egészségbiztosítással saját maga és eltartott családtagjai számára; vagy g. nem teljesítette a Wet inburgering (beilleszkedésről szóló törvény) 7. cikke (1) bekezdésének a. pontjában meghatározott vizsgát, illetve nem szerezte meg az ugyanezen törvény 5. cikke (1) bekezdésének c. pontjában említett oklevelet, tanúsítványt vagy egyéb okmányt. 3. A 2. bekezdés a. pontjában említett időtartam kiszámításánál nem veszik figyelembe az 1. bekezdés értelmében vett tartózkodást és a 2. bekezdés b. pontja értelmében vett tartózkodást, a tanulmányok folytatása vagy szakképzés céljából történő tartózkodás kivételével, amelynek a felét kell figyelembe venni. 4. Általános közigazgatási intézkedéssel vagy az alapján az 1. és a 2. bekezdés alkalmazására vonatkozó szabályok állapíthatók meg.”
32

A Bíróság mindazonáltal úgy ítélte meg, hogy amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság olyan rendelkezések megsemmisítésére irányuló eljárásban fordult a Bírósághoz, amelyek nemcsak a saját állampolgárokra, hanem a többi tagállam állampolgáraira is alkalmazandók, az e bíróság által a Bíróság előzetes döntéshozatali eljárás során hozott ítélete nyomán meghozandó határozatának joghatásai a többi tagállam állampolgáraira is kiterjednek, és ez indokolja azt, hogy a Bíróság annak ellenére is megválaszolja az EUM‑Szerződés alapvető szabadságokra vonatkozó rendelkezéseivel kapcsolatosan elé terjesztett kérdéseket, hogy az alapeljárás minden eleme egyetlen tagállamra korlátozódik (lásd ebben az értelemben: 2013. május 8‑iLibert és társai ítélet, C‑197/11 és C‑203/11, EU:C:2013:288, 35. pont; 2016. november 15‑iUllens de Schooten ítélet, C‑268/15, EU:C:2016:874, 51. pont).
6

Az említett irányelv 4. cikke előírja: „(1) A tagállamok – ezen irányelv alapján és a IV. fejezetben, valamint a 16. cikkben megállapított feltételeknek való megfelelésre is figyelemmel – a következő családtagok beutazását és tartózkodását engedélyezik: […] b) a családegyesítő és házastársa kiskorú gyermekei, beleértve azokat a gyermekeket is, akiket vagy az érintett tagállam illetékes hatóságai által hozott határozattal, vagy az illető tagállam nemzetközi kötelezettségei miatt automatikusan végrehajtható határozattal, vagy olyan határozattal összhangban fogadtak örökbe, amelyet a nemzetközi kötelezettségekkel összhangban el kell ismerni; […] Az e cikkben említett kiskorú gyermekek életkora nem haladhatja meg az érintett tagállam joga által megállapított nagykorúsági életkort, és nem lehetnek házasok. […] (2) A tagállamok – ezen irányelv értelmében és a IV. fejezetben megállapított feltételeknek való megfelelésre is figyelemmel – törvény vagy rendelet útján a következő családtagok beutazását és tartózkodását engedélyezhetik: a) a családegyesítő vagy házastársa első fokú egyenes ági felmenő rokonai, amennyiben az ő eltartottjai, és a származás szerinti országban nem részesülnek megfelelő családi támogatásban; […]”
101

Először is, ami a jelen ítélet 99. pontjában említett első feltétel teljesülését illeti, meg kell jegyezni, hogy nem elegendő, ha az eljáró bíróság megállapítja, hogy a 4/2009 rendelet 3–6. cikke értelmében saját joghatósága nem áll fenn, hanem meg kell győződnie arról is, hogy például amikor több bíróság előtt indítottak eljárást, e cikkek értelmében egyetlen tagállam bírósága sem rendelkezik joghatósággal. Az a körülmény tehát, amelyet a kérdést előterjesztő bíróság az ötödik kérdés kiindulópontjaként említ, hogy az alperes vagy a jogosultak valamely harmadik államban rendelkeznek szokásos tartózkodási hellyel, azaz nem felelnek meg a 4/2009 rendelet 3. cikkének a), illetve b) pontjában foglalt feltételeknek, nem elegendő annak megállapításához, hogy e rendelet 7. cikke értelmében egyetlen tagállam bírósága sem rendelkezik joghatósággal e rendelet 3–6. cikke alapján. Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróságnak arról is meg kell még győződnie, hogy e bíróság és a többi tagállam bíróságai az említett rendelet 3. cikkének c) vagy d) pontjában, illetve 4–6. cikkében felsorolt joghatósági okok alapján nem rendelkeznek joghatósággal e kérelem elbírálására.
28

Először is, a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően az uniós polgári jogállásnak az a rendeltetése, hogy a tagállamok állampolgárainak alapvető jogállása legyen, lehetővé téve az azonos helyzetben lévők számára, hogy állampolgárságuktól függetlenül, és az e tekintetben kifejezetten előírt kivételek sérelme nélkül ugyanabban a jogi bánásmódban részesüljenek (lásd ebben az értelemben: 2001. szeptember 20‑iGrzelczyk ítélet, C‑184/99, EU:C:2001:458, 31. pont; 2021. július 15‑iThe Department for Communities in Northern Ireland ítélet, C‑709/20, EU:C:2021:602, 62. pont).