Márpedig, még ha feltételezzük is egyrészt azt, hogy a kettős képviselet tilalmára és a lojalitási kötelezettségre vonatkozó szakmai etikai szabályok a Bizottság előtti eljárás keretében figyelembe veendő közös általános elvek kifejeződéseinek tekintendők, másrészt pedig azt, hogy a szóban forgó ügyvéd magatartása nem felelt meg e szabályoknak, a Bizottság nem követ el hibát annak megállapításakor, hogy jogosan használhatja fel a mentesség iránti kérelemben foglalt információkat és bizonyítékokat, amennyiben az említett információk és bizonyítékok összessége a mentesség iránti kérelmet benyújtó társaság rendelkezésére állt, függetlenül attól, hogy az ügyvéd megsértette‑e a korábbi ügyfeleivel szembeni szakmai titoktartási kötelezettségét. Egyébként nem létezik olyan kötelezettség, amely szerint a vállalkozás a mentesség iránti kérelem elkészítése és benyújtása során köteles ügyvéd segítségét kérni, illetve köteles magát ügyvéd által képviseltetni. Végül az ügyvédre alkalmazandó nemzeti etikai szabályok ezen ügyvéd általi megsértése a nemzeti jog alapján szankcionálható.

Mindazonáltal a Bizottság az előzetes vizsgálati és információszerzési szakaszban is köteles tiszteletben tartani az alapvető jogokat és az uniós jog általános elveit.

Az uniós jogban nem létezik olyan rendelkezés, amely előírná, hogy a Bizottság nem jogosult felhasználni azon információkat és bizonyítékokat, amelyeket valamely vállalkozás mentesség iránti kérelem keretében nyújtott be neki, amennyiben az e vállalkozásnak segítséget nyújtó ügyvéd megsértette a kettős képviselet tilalmát vagy a kartellben részt vevő korábbi ügyfeleivel szembeni lojalitási kötelezettséget.

Ezenkívül a 141. rendelet 1. cikke nem mentesíti valamely vállalkozás tevékenységeinek összességét pusztán azon oknál fogva, hogy a tevékenységeinek egy része a légi szállítási szolgáltatásokra vonatkozik. Ennélfogva, még ha valamely vállalkozás egy feljebb lévő piacon szállítási szolgáltatásokat vesz is igénybe, a valamely lejjebb lévő piacon folytatott tevékenységei, amelyek nem közvetlenül a szállítási szolgáltatásokra vonatkoznak, nem mentesülnek az említett cikk alapján.

Ebből következik, hogy a Bizottság által annak érdekében meghatározott kritériumok, hogy megkülönböztesse azon jogalanyokat, amelyekkel szemben bírságot szab ki, azoktól, amelyekkel szemben nem szab ki bírságot, nemcsak hogy nem lehetnek önkényesek, hanem azokat következetesen is kell alkalmazni.

A bírság kiszabásának alapjául szolgáló jogsértés által érintett piactól feljebb lévő piacot érintő kartell fennállása nem tekinthető olyan körülménynek, amely arra kötelezheti a Bizottságot, hogy térjen el az 1/2003/EK rendelet 23. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján kiszabott bírságok megállapításáról szóló iránymutatás 13. pontjában előírt általános módszertől.

Az eladások értéke kritériumának mint a bírságok összege kiszámítása kiindulópontjának figyelembevételét ugyanis különösen az igazolja, hogy a teljes forgalom azon része tükrözi leginkább a jogsértés gazdasági jelentőségét, amely az e jogsértés tárgyát képező termékek vagy szolgáltatások eladásából származik, és hogy könnyen alkalmazható, objektív kritériumról van szó.

Az a megközelítés, miszerint a valamely feljebb lévő piacra irányuló jogellenes kartell fennállása arra kötelezi a Bizottságot, hogy igazítsa ki a lejjebb lévő piacra irányuló jogsértéssel összefüggésben megvalósított eladások értékét, azzal a következménnyel járna, hogy már a bírságok összege kiszámításának legelső lépcsőjét jelentő szakaszban egy bizonytalansági tényező kerülne bevezetésre. Ugyanis először is a levonandó összegeket általában nehéz lenne meghatározni. Másodszor az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartása érdekében levonásokat kellene eszközölni nem csupán abban az esetben, amikor valamely feljebb lévő piacra irányul jogellenes kartell, hanem általánosabban minden olyan esetben is, amikor az uniós joggal ellentétesnek tekintendő tényezők közvetlen vagy közvetett hatással járhatnak a szóban forgó termékek vagy szolgáltatások árára. Harmadszor az ilyen megközelítés azzal járna, hogy meg lehetne kérdőjelezni a bírság összege kiszámításának alapját a Bizottság határozatának meghozatalát követően olyan esetekben, amikor ezen időpontot követően tárnak fel olyan tényezőket, amelyek közvetlen vagy közvetett hatást gyakorolhatnak az inputszolgáltatások árára. E megközelítés tehát számtalan megoldhatatlan jogvitát eredményezne, ideértve a hátrányos megkülönböztetésre való hivatkozásokat is.

(vö. 276., 278., 280. pont)