E tekintetben az a tény, hogy az anyavállalat holding, és ráadásul nem is folytat gazdasági tevékenységet, nem elég a meghatározó befolyás tényleges gyakorlására vonatkozó vélelem megdöntéséhez, és nem eredményezi a bizonyítási teher megfordulását. Azon tény, hogy az anyavállalat a társasági jellegére és az alapító okiratban foglalt céljára tekintettel csupán a részesedéseit kezeli, irreleváns. Ezenkívül a leányvállalat jogsértő magatartásának az anyavállalatának történő betudásához nem kell bizonyítani, hogy az utóbbi a leányvállalata politikáját egy bizonyos – a jogsértés tárgyát képező – területen befolyásolta. Következésképpen az a tény, hogy az anyavállalat maga nem folytatott gazdasági tevékenységet ezen ágazatban, szintén nem elég a meghatározó befolyás tényleges gyakorlására vonatkozó vélelem megdöntéséhez. Egyébiránt a meghatározó befolyás tényleges gyakorlására vonatkozó vélelem nem dönthető meg önmagában annak a bizonyításával, hogy a leányvállalat a szűkebb értelemben vett üzletpolitikáját – mint például a forgalmazási vagy árstratégiára vonatkozó politikáját – maga irányította anélkül, hogy az anyavállalattól e tekintetben utasításokat kapott volna. Következésképpen a leányvállalat önállósága nem bizonyítható pusztán annak a bizonyításával sem, hogy az a jogsértéssel érintett termékek forgalmazásával kapcsolatos üzletpolitikájának egyes meghatározott vonatkozásait önállóan irányította. Ugyanis, mivel a leányvállalat önállóságát nem kizárólag a vállalkozás működése irányításának vonatkozásában kell vizsgálni, az a tény, hogy a leányvállalat az érintett piacon soha nem alkalmazott az anyavállalat javára sajátos információs politikát, nem elegendő az előbbi önállóságának bizonyításához.

A versenyszabályok hatékony végrehajtása céljából szükségessé válhat az, hogy a kartellt kivételesen ne a kartellben részes vállalkozás eredeti, hanem az új üzemeltetőjének tudják be abban az esetben, ha az új üzemeltető ténylegesen is az eredeti üzemeltető jogutódjának tekinthető, vagyis ha az említett vállalkozást tovább működteti. Így az úgynevezett „gazdasági folytonosság” kritériuma csak akkor játszhat szerepet, ha a vállalkozás üzemeltetéséért felelős jogi személy a jogsértés elkövetése után jogi értelemben megszűnt, vagy valamely vállalkozás belső átszervezésének esetében, ha a vállalkozás eredeti üzemeltetője nem szűnik meg szükségképpen jogi értelemben létezni, azonban már nem végez gazdasági tevékenységet az érintett piacon, az eredeti üzemeltető és a vállalkozás új üzemeltetője közötti strukturális kapcsolatokra tekintettel.

Következésképpen a gazdasági folytonosság kritériuma nem alkalmazható különösen akkor, ha az anyavállalat és leányvállalata már nem képezi ugyanazon csoport részét, de nem szűntek meg létezni, és nem került sor olyan belső átszervezésre, amelynek a keretében az anyavállalatnak strukturális kapcsolatai lennének az átvevővel.

Ugyanis a versenyjogi jogsértésekre vonatkozó szankció és az ahhoz kapcsolódó bírság elrettentő és megtorló hatású is, és a szankció továbbra is kiszabható az anyavállalattal szemben akkor is, ha korlátozta a gazdasági tevékenységét, de fenntartotta a jogi létezését, amely mindig lehetővé teszi a szankcionálását.

(vö. 150., 151., 153., 155. pont)