T‑117/07. és T‑121/07. sz. egyesített ügyek

Areva és társai

kontra

Európai Bizottság

„Verseny – Kartellek – A gázszigetelt kapcsolóberendezésekre vonatkozó projektek piaca – Az EK 81. cikk és az EGT-Megállapodás 53. cikkének megsértését megállapító határozat – Védelemhez való jog – Indokolási kötelezettség – A jogsértő magatartás betudhatósága – A jogsértés időtartama – Bírságok – A bírság megfizetéséért való egyetemleges felelősség – Súlyosító körülmények – Irányító szerep – Enyhítő körülmények – Együttműködés”

Az ítélet összefoglalása

1. Verseny – Közösségi szabályok – Vállalkozás – Fogalom – Gazdasági egység

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

2. Verseny – Közösségi szabályok – Jogsértések – Betudhatóság – A jogsértés idején a vállalkozás működtetéséért felelős jogi személy – Kivételek

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

3. Verseny – Közösségi szabályok – Leányvállalat által elkövetett jogsértés – Az anyavállalatnak való betudás az őket összekötő gazdasági és jogi kapcsolatokra tekintettel

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

4. Intézmények jogi aktusai – Indokolás – Kötelezettség – Terjedelem – Az indokolás hiányára vagy elégtelenségére alapított jogalap – Az indokolás pontatlanságára alapított jogalap – Különbségtétel

(EK 253. cikk)

5. Közösségi jog – Általános jogelvek – A büntetőjogi rendelkezések visszaható hatályának tilalma – Alkalmazási terület – Verseny

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (4) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (5) bekezdés)

6. Verseny – Kartellek – Vállalkozások közötti megállapodások – A jogsértés időtartama bizonyításának a Bizottságra háruló terhe

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (3) bekezdés)

7. Verseny – Közigazgatási eljárás – Elévülés az eljárásjogban – Kezdet

(EK 81. cikk; EGT‑Megállapodás, 53. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 25. cikk)

8. Intézmények jogi aktusai – Indokolás – Kötelezettség – Terjedelem

(EK 253. cikk)

9. Verseny – Bírságok – Megfizetésre vonatkozó egyetemleges kötelezettség – Feltételek

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)

10. Verseny – Bírságok – Megfizetésre vonatkozó egyetemleges kötelezettség – Terjedelem

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)

11. Verseny – Bírságok – Megfizetésre vonatkozó egyetemleges kötelezettség – Minden egyes adóstárs azon lehetősége, hogy megsemmisítés iránti keresetet indítson az ilyen határozattal szemben

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)

12. Verseny – Közösségi szabályok – Jogsértések – Betudhatóság – A büntetések egyéniesítésének elve – Terjedelem

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

13. Közösségi jog – Elvek – A hatékony bírói jogvédelemhez való jog – Az emberi jogok európai egyezménye általi elismerés és az Európai Unió Alapjogi Chartája általi megerősítés

(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 47. cikk)

14. Verseny – Elvek – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – A bizottsági határozatok hatékony bírósági felülvizsgálata – Független és pártatlan bíróság – Korlátlan felülvizsgálati jogkör

(EK 81. cikk, EK 229. cikk és EK 230. cikk; 17 tanácsi rendelet, 17. cikk és 1/2003 tanácsi rendelet, 31. cikk)

15. Verseny – Közösségi szabályok – Eljárásgátló jelleg

(EK 81. cikk; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)

16. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító és bírságot kiszabó határozat – Az átruházott hatáskörök elvének tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettség

(EK 5. és EK 81. cikk; EGT‑Megállapodás, 53. cikk; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, valamint 23. cikk, (2) bekezdés)

17. Verseny – Közigazgatási eljárás – A védelemhez való jog tiszteletben tartása – Kifogásközlés – Ideiglenes jelleg – A bizonyos társaságokkal szemben nem megalapozottnak bizonyult kifogásoktól való elállás, amely a megtámadott határozat címzettjévé tett társaság helyzetének rosszabbodását eredményezi – Megengedhetőség a társaság meghallgatáshoz való joga gyakorlására tekintettel

(17. tanácsi rendelet, 19. cikk, (1) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 27. cikk, (1) bekezdés)

18. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Súlyosító körülmények – Irányítói vagy felbujtói szerep a jogsértésben – Fogalom

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés, 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 2. és 3. pont)

19. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Súlyosító körülmények – Irányítói szerep a jogsértésben – A különböző vállalkozások és az azokat irányító társaságok által egymást követően betöltött szerep

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés, 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 2. pont)

20. Verseny – Bírságok – Összeg – A Bizottság mérlegelési jogköre – Bírósági felülvizsgálat – Korlátlan felülvizsgálati jogkör

(EK 229. cikk; 17. tanácsi rendelet, 17. cikk és 1/2003 tanácsi rendelet, 31. cikk)

21. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés utolsó teljes évében megvalósított, a jogsértéssel érintett termékekre és szolgáltatásokra vonatkozó világszintű forgalom figyelembevétele

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés, 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1.A. pont)

1. A versenyjogban a vállalkozás fogalmát úgy kell értelmezni, mint amely a szóban forgó jogsértés szempontjából gazdasági egységet jelent. Az EK 81. cikk (1) bekezdésének – azáltal, hogy megtiltja a vállalkozásoknak többek között az olyan megállapodást vagy összehangolt magatartást, amely hatással lehet a tagállamok közötti kereskedelemre, és amelynek célja a belső piacon a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása – olyan gazdasági egységek a címzettjei, amelyek mind meghatározott hosszú távú gazdasági célt követő személyi, materiális és immateriális összetevők egységes szervezetét jelentik, és amelyek hozzájárulhatnak az e rendelkezésben említett jogsértés elkövetéséhez.

(vö. 63. pont)

2. A versenyjog területén a személyes felelősség elvének megfelelően, amely szerint valamely személy csak a saját tetteiért tehető felelőssé, főszabály szerint a jogsértés elkövetésének időpontjában az érintett vállalkozást irányító személynek kell a jogsértésért felelnie, még akkor is, ha a jogsértést megállapító határozat meghozatalakor a vállalkozás más személy felelőssége vagy irányítása alatt áll.

Bizonyos kivételes körülmények között az ítélkezési gyakorlat elismeri, hogy el lehet térni a személyes felelősség elvétől a „gazdasági folytonosság” követelményének alkalmazásával, amely alapján a versenyjogi szabályok megsértése azon jogi személy gazdasági jogutódjának tudható be, aki azt elkövette, még akkor is, ha ez utóbbi már megszűnt az említett jogsértést megállapító határozat meghozatalának időpontjában, azért, hogy e szabályok hatékony érvényesülését ne veszélyeztessék többek között az érintett társaságok jogi formájában történt változások.

A Bizottság megalapozottan nem alkalmazza a „gazdasági folytonosság” követelményét és tartja személyesen felelősnek valamely vállalkozásnak a jogsértésében való részvétele miatt az ezen vállalkozást a kizárólagos vagy szinte kizárólagos tulajdonban álló leányvállalatok átruházása előtt közvetlenül irányító anyavállalatot addig az időpontig, amikor az említett leányvállalatokat és az említett vállalkozást végleg egy másik csoportra ruházták.

(vö. 65–66., 72., 78. pont)

3. A verseny vonatkozásában főszabály szerint a Bizottság feladata bizonyítani, hogy az anyavállalat ténylegesen meghatározó befolyást gyakorolt a leányvállalata piaci magatartására, ténybeli bizonyítékok – többek között különösen az anyavállalat leányvállalata felett gyakorolt irányítási jogkörének esetleges lehetősége – alapján. A Bizottság azonban ésszerűen feltételezheti, hogy azon leányvállalat, amelyben az anyavállalat 100%‑os részesedéssel rendelkezik, lényegében azokat az utasításokat követi, amelyeket az anyavállalat szabott meg a számára, és hogy ez a felelősségi vélelem azt is magában foglalja, hogy a Bizottság nem köteles vizsgálni, hogy az anyavállalat ezen irányítási jogkört valóban gyakorolta‑e a leányvállalata felett. Amennyiben a Bizottság a kifogásközlésben a felelősségi vélelemre való hivatkozással jelzi, hogy személyesen az anyavállalatot fogja felelősnek tartani a teljes egészében az anyavállalat tulajdonában álló leányvállalatnak betudható jogsértéséért, az őt terhelő felelősséget vitatni kívánó anyavállalat feladata, hogy a közigazgatási eljárás során vagy később, az uniós bíróság előtt e vélelem megdöntése érdekében megfelelő bizonyító erejű bizonyítékokat szolgáltasson, bizonyítva, hogy a leányvállalat az anyavállalat teljes részesedése ellenére piaci magatartását önállóan határozta meg.

A Bizottságnak figyelembe kell tudnia venni az érintett vállalkozásoknak a kifogásközlésre adott válaszait a jogsértést megállapító határozatban. E tekintetben nem csupán az érintett vállalkozások érveléseit kell tudnia elfogadni vagy elutasítani, hanem a vállalkozások által kifejtett tényekkel kapcsolatban el kell tudnia végezni saját elemzését, azon kifogások figyelmen kívül hagyása céljából, amelyek megalapozatlannak bizonyultak, illetve az általa fenntartott kifogásokat alátámasztó érvelés mind tárgyi, mind jogi szempontból való kiigazítására vagy kiegészítése céljából.

Ez az eset áll fenn akkor, ha a Bizottság nemcsak az anyavállalatoknak a leányvállalataikban való teljes részesedéséből eredő felelősségi vélelemre hivatkozik, hanem a közigazgatási eljárás során előterjesztett ténybeli bizonyítékokra is, amelyek arról tanúskodnak, hogy:

– a csoporton belül a működés megszervezése fontosabb volt a jogi struktúránál, és az eljárás tárgyát képező projektekre vonatkozó tevékenységeket legmagasabb szinten az anyavállalat és jogelődei irányították,

– a leányvállalatok új csoportra való későbbi átruházásukat megelőzően e leányvállalatok igazgatótanácsának hat tagja egyidejűleg vagy egymást követően tagja volt a csoport „csúcstársaságai” igazgatótanácsának,

– az anyavállalat által a szóban forgó ágazatban tevékenykedő leányvállalatai igazgatótanácsában új tag kinevezése azon következtetést támasztja alá, amely szerint az anyavállalat meghatározó befolyást gyakorolt a leányvállalatokra, és

– a csoporton belüli átszervezéseket illetően a szóban forgó ágazatában tevékenykedő leányvállalatok cégnevének változása, amely közvetlenül a csoportok közötti vállalkozásátruházást követően történt, tanúsítja a csoportba való integrálásukat.

A Bizottság hasonlóképpen megalapozottan véli úgy, hogy a kereskedelmi jellegű feladatoknak a delegálása nem mentesítheti az anyavállalatot a felelősségei alól, tekintettel arra, hogy maga ismeri el, hogy a jogsértés idején neki kellett jóváhagynia minden, bizonyos küszöböt meghaladó vagy a csoport számára jelentős kockázatokat tartalmazó pályázati tervet az eljárás tárgyát képező projektek keretében.

(vö. 86–87., 91., 97., 116., 144. pont)

4. Ami a Bizottságra többek között a versenyszabályok megsértését megállapító határozathozatalkor háruló indokolási kötelezettséget illeti, különbséget kell tenni az indokolás hiányára vagy nem megfelelő voltára alapított kifogás, valamint a határozat indokainak a tényállás téves megállapításából vagy téves jogi mérlegelésből eredő pontatlanságára alapított kifogás között. Ez utóbbi szempont a határozat jogszerűségének érdemi felülvizsgálatára, nem pedig a lényeges eljárási szabályok megsértésére vonatkozik, tehát nem minősülhet az EK 253. cikk megsértésének.

(vö. 88. pont)

5. A büntetőjogi rendelkezések visszaható hatálya tilalmának elve az összes tagállam jogrendszerének közös elve, amelyet az emberi jogok európai egyezményének 7. cikke is tartalmaz, és szerves része azon általános jogelveknek, amelyek tiszteletben tartását az uniós bíróságok biztosítják). Még ha a 17. rendelet 15. cikkének (4) bekezdése és az 1/2003 rendelet 23. cikkének (5) bekezdése ki is mondja, hogy a Bizottság versenyjogi jogsértésért bírságot kiszabó határozatai nem büntetőjogi jellegűek, ettől még a Bizottságnak a versenyjog alapján esetleg szankció kiszabásához vezető minden közigazgatási eljárásban tiszteletben kell tartania az uniós jog általános elveit, így a visszaható hatály tilalmát.

Ezen elvek tiszteletben tartása megköveteli, hogy a versenyjog megsértését azon szabályok alapján tudják be a természetes vagy jogi személyeknek, amelyek a jogsértés elkövetése idején voltak hatályban. Ha több személy tartható személyesen felelősnek a versenyjog értelmében egységet képező vállalkozás jogsértésben való részvétele miatt, az említett jogsértésért egyetemlegesen felelősnek kell őket tekinteni. Továbbá egyetlen vállalkozás jogsértésben való részvétele miatt személyesen és egyetemlegesen felelősnek tekinthető az a személy, akinek közvetlen felelőssége vagy irányítása alatt a vállalkozás a jogsértés elkövetésének időpontjában állt, és az a személy, aki – mivel ténylegesen irányítási jogkört gyakorolt az első felett és meghatározta annak piaci magatartását – közvetve ugyanezen vállalkozást irányította a jogsértés elkövetésének időpontjában.

(vö. 131–134. pont)

6. Ami a versenyszabályok megsértésének időtartamát illeti, a jogbiztonság elve megköveteli, hogy az ezen időtartam megállapítására közvetlenül alkalmas bizonyítékok hiányában a Bizottság legalább olyan bizonyítékokra hivatkozzon, amelyek az időben kellően közel álló tényekre vonatkoznak oly módon, hogy ésszerűen elfogadható legyen, hogy e jogsértés megszakítás nélkül folytatódott a meghatározott két időpont között. Ami a bizonyítási eszközöket illeti, megszokott, hogy azokat a tevékenységeket, amelyeket a versenyellenes megállapodások és magatartások magukban foglalnak, rejtett módon végzik, a találkozókat titkosan, gyakran harmadik országokban tartják, továbbá az erre vonatkozó dokumentáció a legminimálisabbra szorítkozik. Még ha a Bizottság fel is fedez olyan iratokat, amelyek kifejezett módon tanúsítják a gazdasági szereplők közötti jogellenes kapcsolatfelvételt – mint például a találkozók jegyzőkönyvei –, e dokumentumok általában töredékesek és szórványosak, és ezért bizonyos részleteket gyakran következtetésekkel kell rekonstruálni. Az esetek nagy részében a versenyellenes magatartás vagy megállapodás létezését bizonyos számú egybeesésekből és jelekből kell kikövetkeztetni, amelyek együtt figyelembe véve, más összefüggő magyarázat hiányában a versenyjog megsértésének bizonyítékául szolgálhatnak. Egy több éven át tartó jogsértés esetén az a tény, hogy a kartell megjelenési formái különböző időszakokban érvényesülnek, és azokat hosszabb-rövidebb időszakok választják el egymástól, nem befolyásolja a kartell fennállását, amennyiben a jogsértés részét képező különböző magatartások azonos célt szolgálnak, továbbá egy sajátos és folytatólagos jogsértés keretébe illeszkednek.

Ebből következik, hogy amennyiben a versenyszabályokkal ellentétes megállapodások összességükben véve arra voltak hivatottak, hogy az egyik megállapodás hatálybalépésének időpontja és egy másik megállapodás érvényességének lejárati időpontja között fejtsenek ki hatásokat, a Bizottság joggal tekinthette ezeket a megállapodásokat arra utaló jelként, hogy a jogsértés megszakítás nélkül folytatódott az egész érintett időszakban. Következésképpen a kartell ismételt megnyilvánulásainak bizonyítékait, valamint a Bizottság által arra vonatkozóan gyűjtött bizonyítékcsoportot, hogy azok a tevékenységek, amelyekben az érintett vállalkozás részt vett a kartell keretében, folytatódtak az érintett időszakban, elég bizonyítéknak kell tekinteni arra vonatkozóan, hogy a kartell megszakítás nélkül folytatódott a Bizottság határozatában megállapított időpontok között.

(vö. 164–166., 176–177. pont)

7. Az 1/2003 rendelet 25. cikke alapján a Bizottság azon jogköre, hogy szankciót szabjon ki az EK 81. cikk és az Európai Gazdasági Térségről szóló Megállapodás 53. cikke megsértése miatt, öt év alatt évül el. Az elévülési idő a jogsértés elkövetésének napján kezdődik. Folyamatos vagy ismétlődő jogsértések esetén azonban az elévülési idő a jogsértés megszűnésének napján kezdődik.

(vö. 188. pont)

8. Nem róható fel a Bizottságnak, hogy nem indokolta meg külön a versenyjogi szabályok megsértése esetén két vállalkozás által egyetemlegesen megfizetendő bírságot kiszabó határozatot, tekintettel arra a tényre, hogy ezek a társaságok már nem alkottak gazdasági egységet e határozat meghozatalának napján, amennyiben a Bizottság véleménye szerint ez a körülmény nem képezte annak akadályát. A Bizottság ugyanis nem köteles csatolni a határozatához pontos indokolást néhány olyan szempont értékelését illetően, amely álláspontja szerint nyilvánvalóan nem kapcsolódik oda, nincs jelentősége, vagy egyértelműen másodlagos az értékeléséhez.

(vö. 200. pont)

9. Az EK 81. cikk és az Európai Gazdasági Térségről (EGT) szóló Megállapodás 53. cikkének megsértése miatt járó bírságok megfizetéséért való egyetemleges felelősség olyan joghatás, amely ipso iure következik e cikkek anyagi jogi rendelkezéseiből.

A vállalkozásnak az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke megsértésében való részvétele miatt esedékes bírság megfizetéséért való egyetemleges felelősség abból következik, hogy az érintett személyek mindegyike személyesen felelősnek tekinthető a vállalkozásnak a jogsértésben való részvétele miatt. A vállalkozás piaci magatartásának egységessége a versenyjog alkalmazásának szempontjából azt igazolja, hogy a társaságok vagy általánosabban azok a jogalanyok, amelyek személyesen felelősnek tekinthetők, egyetemlegesen kötelezettek legyenek. Az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke megsértése miatt kiszabott bírságok megfizetéséért való egyetemleges felelősség, amennyiben a bírságok hatékony behajtásának biztosítására irányul, hozzájárul a versenyjog által általában követett elrettentési célhoz, tiszteletben tartva az emberi jogok európai egyezménye 7. jegyzőkönyvének 4. cikkében is megállapított, az uniós jog alapelvének minősülő ne bis in idem elvét, amely tiltja, hogy a versenyjog ugyanolyan megsértéséért a vállalkozás ugyanazon piaci magatartását miatt többször szankcionálják olyan jogalanyokon keresztül, akik azért személyesen felelősnek tekinthetők.

Azon tény, hogy ugyanazon vállalkozásnak a jogsértésben való részvétele miatt több társaságnál felmerült személyes felelősség nem egyforma, nem képezi akadályát annak, hogy egyetemlegesen megfizetendő bírságot szabjanak ki velük szemben, mivel a bírság megfizetéséért való egyetemleges felelősség csak arra a jogsértési időszakra vonatkozik, amely során ezek a társaságok egyetlen gazdasági egységet képeztek, tehát egy vállalkozásnak minősültek a versenyjog értelmében.

(vö. 204–206. pont)

10. Amennyiben a jogbiztonság elvének megsértésére vonatkozó jogalapot a versenyjogi szabályok megsértése esetén kivetett bírságok megfizetéséért való egyetemleges felelősségre vonatkozó szabályok ellen irányuló jogellenességi kifogásként lehet értelmezni, azzal az indokkal, hogy ezek a szabályok bizonytalansági forrást jelentenek a bírság megfizetését, a fizetési kötelezettség adósának meghatározását és az egyetemlegesen kötelezett adóstársak jogi helyzetét illetően, az említett jogalapból következően határozni kell magának a versenyjogban érvényesülő, a bírságok megfizetéséért való egyetemleges felelősség rendszerének jogszerűségéről, és megvizsgálni, hogy az abból következő jogokat és kötelezettségeket kellő pontossággal ismerhetik‑e a szankcionált társaságok.

E tekintetben a „vállalkozás” versenyjog értelmében vett fogalmához hasonlóan – amelynek csak ipso iure hatása van – a „bírságok megfizetéséért való egyetemleges felelősség” fogalma olyan önálló fogalom, amelyet a versenyjog céljaira és rendszerére – amelybe illeszkedik –, és adott esetben azon általános elvekre való hivatkozással kell értelmezni, amelyek a nemzeti jogrendszerek összességéből következnek. A határozat – amelyben a Bizottság egyetemlegesen megfizetendő bírságot szab ki több társasággal szemben valamely vállalkozás jogsértő magatartása miatt – ezzel ellentétes utalása hiányában, a Bizottság egyenlő arányban tudja be nekik a felelősséget az említett magatartásért. Továbbá a bírság megfizetésére egyetemlegesen kötelezett társaságok egységes bírság megfizetésére kötelesek, amelynek az összegét az érintett vállalkozás forgalma alapján számítják ki.

Ebből következik, hogy minden egyes társaság köteles a bírság teljes összegének megfizetésére a Bizottsággal szemben, és a bármelyikük által teljesített fizetéssel mindannyiuk szabadul a Bizottsággal szembeni kötelem alól. Azoknak a társaságoknak, amelyekre egyetemlegesen megfizetendő bírságot szabnak ki, és amelyeket – a bírságkiszabó határozatban szereplő ellentétes utalást kivéve – a jogsértés elkövetéséért egyenlő felelősség terhel, főszabály szerint egyenlő részben kell hozzájárulniuk az e jogsértés miatt kiszabott bírság megfizetéséhez. Következésképpen az a társaság, amely esetleg – miután eljárást indított ellene a Bizottság – a bírság teljes összegét megfizeti, ugyanezen bizottsági határozat alapján visszatérítés iránti keresetet indíthat az egyetemleges adóstársai ellen, mindegyikük a rá eső rész tekintetében. Így, bár az a határozat, amelyben több társasággal szemben szabnak ki egyetemlegesen megfizetendő bírságot, nem teszi lehetővé annak előzetes meghatározását, hogy e társaságok közül ténylegesen melyiknek kell megfizetni a bírság összegét a Bizottságnak, nem képezi akadályát annak, hogy e társaságok mindegyike egyértelműen ismerhesse a bírság összegének rá eső részét, és hogy az e részt meghaladóan fizetett összegek visszatérítése iránt keresetet indíthasson az egyetemleges adóstársai ellen.

(vö. 213., 215. pont)

11. A bírságok megfizetéséért való egyetemleges felelősség a versenyjogban nem képezi akadályát az egyes szankcionált társaságok azon jogának, hogy keresetet indítsanak azon határozat megsemmisítése iránt, amelyben a Bizottság egyetemlegesen megfizetendő bírságot szabott ki velük szemben.

(vö. 217. pont)

12. A büntetések és szankciók egyéniesítésének elve – amely minden olyan közigazgatási eljárásban alkalmazandó, amelynek során a versenyjog alapján joghátrányt szabnak ki – értelmében valamely személlyel szemben csak a neki személyesen felróható tények alapján szabható ki szankció. Ez az eset áll fenn akkor, ha a Bizottság valamely vállalkozásnak a jogsértésben való részvétele miatt két társasággal szemben nekik személyesen felróható tények alapján szabott ki szankciót az őket azért terhelő felelősség miatt, hogy e vállalkozást közvetlenül vagy közvetve igazgatták.

(vö. 219–220. pont)

13. A bírósági felülvizsgálat követelménye az uniós jog alapelvének minősül, amely a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból következik, és amelyet az emberi jogok európai egyezményének 6. és 13. cikkében is rögzítettek. A hatékony jogorvoslathoz való jogot ezenkívül megerősítette az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke.

(vö. 224. pont)

14. A hatékony bírósági felülvizsgálat követelménye többek között minden olyan bizottsági határozatra vonatkozik, amely a versenyjog megsértését állapítja meg és szankcionálja. A 17. rendelet 17. cikke és az 1/2003 rendelet 31. cikke alapján a Törvényszék korlátlan jogkörrel rendelkezik az EK 229. cikk értelmében az olyan határozatok felülvizsgálatára, amelyekben a Bizottság bírságot szab ki, és törölheti, csökkentheti vagy növelheti a kiszabott bírság összegét.

15. Az EK 230. cikk alapján benyújtott keresetek keretében a valamely versenyjogi jogsértést természetes vagy jogi személyeknek betudó, és ez alapján velük szemben bírságot kiszabó bizottsági határozat jogszerűségének felülvizsgálatát e határozat hatékony bírósági felülvizsgálatának kell tekinteni. Az uniós bíróságok által gyakorolt felülvizsgálat terjedelmét és következésképpen az azon határozatok ellen benyújtott keresetek hatékony jellegét, amelyekben a Bizottság megállapítja a versenyszabályok megsértését, és bírságot állapít meg, megerősíti a Törvényszéknek ezzel kapcsolatban biztosított korlátlan jogkör is. A jogszerűség egyszerű felülvizsgálatán túl, amely csak a megsemmisítés iránti kereset elutasítását vagy a megtámadott jogi aktus megsemmisítését teszi lehetővé, az uniós bíróságot megillető korlátlan felülvizsgálati jogkör feljogosítja a bíróságot arra, hogy megsemmisítés nélkül is megváltoztassa a megtámadott jogi aktust a tényállás valamennyi körülményét figyelembe véve, például az kiszabott bírság összegének módosítása érdekében.

(vö. 225–227. pont)

16. Az EK 81. cikk és analógia útján az Európai Gazdasági Térségről (EGT) szóló Megállapodás 53. cikke az Európai Közösségre és az EGT‑re bízott feladatok megvalósításához elengedhetetlen imperatív rendelkezést képez, ezért a társaságoknak az e rendelkezések megsértése miatt felmerült felelőssége és az azzal járó szankció nem bízható a társaságok szabad belátására.

(vö. 229. pont)

17. Az EK 5. cikk szerint az Európai Közösség a Szerződésben ráruházott hatáskörök és a számára kijelölt célkitűzések keretén belül jár el. Következésképpen csak átruházott hatáskörökkel rendelkezik.

Ha a Bizottság eljárást indít az EK 81. cikk és az Európai Gazdasági Térségről szóló Megállapodás 53. cikke megsértését megállapító határozat meghozatala érdekében, a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az 1/2003 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése és 23. cikkének (2) bekezdése alapján csak arra van hatásköre, hogy megállapítsa e jogsértést, és bírságot szabjon ki azokra a vállalkozásokra, amelyek szándékosan vagy gondatlanságból részt vettek a jogsértésben. A Bizottság nem ruházhatja át a fent hivatkozott rendelkezések által így ráruházott hatásköröket harmadik személyre, különben megsérti az átruházott hatáskörök elvét.

Nem tekinthető úgy, hogy a Bizottság egy meghatározott esetben nemzeti bíróságra vagy választottbíróságra ruházta át az ilyen jogsértések megállapítására és szankcionálására vonatkozóan ráruházott jogkörök egy részét, amikor a Bizottság ugyanebben az esetben a megtámadott határozatban meghatározta a két külön társaságnak az érintett vállalkozásnak a megállapított jogsértésben való részvétele miatti felelősségben való részét, és következésképpen azon bírság összegének rájuk eső részét, amelynek megfizetésére egyetemlegesen kötelezettek a Bizottsággal szemben.

(vö. 233–234., 236. pont)

18. A kifogásközlés olyan előkészítő iratnak minősül, amelynek ténybeli és jogi megállapításai tisztán ideiglenes jellegűek. Ezen okból a Bizottság figyelembe veheti – sőt, köteles figyelembe venni – a közigazgatási eljárás megállapításait, például azért, hogy elejtse azokat a kifogásokat, amelyek alaptalannak bizonyultak. Mivel a versenyjogi jogsértésekért joghátránnyal sújtott társaságnak lehetősége volt a megtámadott határozat meghozatala előtt megfelelően kifejteni álláspontját azzal kapcsolatban, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban ejtette azt a kifogást, amelyet előzőleg figyelembe vett más társaságokkal kapcsolatban azért, hogy e társaságokat az előbb említett társasággal együtt egyetemlegesen felelősnek tekintse egy és ugyanazon vállalkozásnak a jogsértésben való részvétele miatt, az előbbi társaság védelemhez való joga nem sérült a kifogásközlés és a megtámadott határozat között fennálló eltérés miatt.

(vö. 248–249., 262. pont)

19. Az egy vagy több vállalkozás által a kartellben betöltött vezető szerepet a bírság összegének kiszámítása céljából figyelembe kell venni, mivel az ilyen szerepet játszó vállalkozásoknak a többi vállalkozáshoz képest különös felelősséget kell viselniük. Ahhoz, hogy a kartell irányítónak minősüljön, valamely vállalkozásnak jelentős hajtóerőt kell képviselnie a kartell számára, vagy különleges és konkrét felelősséget kell vállalnia annak működésében. Ez a helyzet akkor, ha valamely vállalkozás a jogsértés irányítójának szerepét töltötte be a kartell „európai titkára” feladatainak ellátásával, amely feladatok vezető szerepet biztosítottak neki a kartell koordinálásában, de mindenesetre annak konkrét működésében, és különösen amikor az említett „európai titkár” volt a kapcsolattartó a kartell tagjai között, és döntő szerepet játszott a kartell konkrét működésében, amennyiben megkönnyítette a kartellen belüli információcserét, központosította, összefogta és megosztotta a kartell többi tagjával a kartell működésére vonatkozó lényeges információkat, és többek között a bizonyos, különösen fontos projektekre vonatkozó információkat, amennyiben megszervezte és ellátta a munkaülések titkárságát, és alkalmanként módosította az ezen ülések vagy kapcsolatok elrejtésére szolgáló kódokat.

(vö. 280., 283., 287. pont)

20. A verseny vonatkozásában hosszú időtartamú jogsértés esetében, melynek során a különböző vállalkozások különböző társaságok irányítása alatt pontosan meghatározott időszakokban egymást követően töltötték be a jogsértés irányítójának szerepét, az egyenlő bánásmód és az arányosság elve megköveteli, hogy azoknak a társaságoknak, amelyek az irányításuk alatt a jogsértés irányítója szerepét betöltő egy vagy több vállalkozást irányítottak, a bírságuk alapösszegét eltérően emeljék, ha azon időszak, melynek során az említett vállalkozás vagy vállalkozások az irányításuk alatt az említett szerepet betöltötték, lényegesen különböző. Az irányító szerep a kartell működéséhez kapcsolódik, és a jogsértés felbujtója szerepével ellentétben szükségszerűen bizonyos időtartamon keresztül kell tartania. Ezért figyelembe kell venni azt, hogy a kartellben részt vett vállalkozások egyikét irányító társaságnak betudható a vállalkozás által a kartell működésében legfeljebb a jogsértési időszak egynegyed részénél kicsit tovább betöltött hajtóerőszerep, míg egy másik társaságnak, amely a kartellben részt vett másik vállalkozást irányított, az utóbbinak a kartell működésében az említett időszak közel háromnegyed részében betöltött hajtóerőszerep tudható be.

Ebből következik, hogy a Bizottság megsértette az egyenlő bánásmód és az arányosság elvét azáltal, hogy a bírság alapösszegének azonos emelését írta elő azokra a társaságokra, amelyek az általuk irányított vállalkozások révén a kartell irányítója szerepet töltötték be, holott azon időszakok, amelyek során a szóban forgó vállalkozás vagy vállalkozások az irányításuk alatt a kartellben irányító funkciót gyakoroltak, lényegesen eltért.

Ellenben, feltételezve akár, hogy a Bizottság jogellenesen alkalmazta a jogsértés irányítója minősítésre vonatkozó feltételeket, amikor nem alkalmazta e minősítést valamely vállalkozással szemben az azáltal a kartellen belül játszott jelentős szerep ellenére, a harmadik személyek javára elkövetett ilyen jogellenesség nem igazolja, hogy a Törvényszék helyt adjon az egyenlő bánásmód vagy a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére alapított kifogásoknak.

(vö. 307–308., 311–312. pont)

21. Az uniós bíróságoknak a 17. rendelet 17. cikke és az 1/2003 rendelet 31. cikke által biztosított korlátlan felülvizsgálati jogkör a szankció jogszerűségének egyszerű felülvizsgálatán túl feljogosítja az uniós bíróságot arra, hogy a Bizottság értékelését a sajátjukkal helyettesítsék, és következésképpen a kiszabott bírságot megsemmisítsék, mérsékeljék, illetve növeljék, amennyiben ezek összegének kérdése az értékelésükre van bízva. Ezen értékelés során meg kell győződni arról, hogy a bírságnak az érintett vállalkozás által a jogsértésben betöltött irányító szerephez kötött emelése olyan összegben legyen rögzítve, amely biztosítja annak elrettentő jellegét.

(vö. 318–319. pont)

22. Az irányításuk alá került vállalkozásoknak a versenyjogi szabályok megsértésében való részvétele miatt több társaságra történő bírságkiszabás és a rájuk eső egyes összegek megállapítása során a Bizottság nem tér el a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatásban ismertetett számítási módszertől, nem lépi túl a szankciókra vonatkozóan a 17. rendelet 15. cikke és az 1/2003 rendelet 23. cikke által meghatározott jogi keretet, és nem sérti az arányosság elvét azáltal, hogy úgy dönt, hogy főszabály szerint az egyes vállalkozások által az eljárás tárgyát képező projektekkel kapcsolatban a jogsértés utolsó teljes évében elért világméretű forgalomra hivatkozik a vállalkozás jogsértés időpontjában fennálló relatív méretének és gazdasági erejének értékelése érdekében. Különösen ez az eset áll fenn akkor, ha a Bizottság úgy véli, hogy valamely kartell egész világra kiterjedő jellegére tekintettel az e kartell által célzott projektekkel kapcsolatos világméretű forgalomnak az egyes vállalkozásokra a megállapított jogsértésben való részvételük utolsó teljes évében eső részét kell minden egyes vállalkozás relatív nagyságának összehasonlításához alapul venni, mivel ezen összehasonlítási alap hűen tükrözi az egyes vállalkozások arra vonatkozó lehetőségeit, hogy más piaci szereplőknek súlyos kárt okozzanak az Európai Gazdasági Térség területén, és tájékoztatást ad a vállalkozásnak a kartell egésze hatékonyságához való hozzájárulásáról, vagy éppen fordítva, a kartell instabilitásáról abban az esetben, ha abban nem vett volna részt.

(vö. 360., 362. pont)

A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (második tanács)

2011. március 3.( )

„Verseny – Kartellek – A gázszigetelt kapcsolóberendezésekre vonatkozó projektek piaca – Az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének megsértését megállapító határozat – Védelemhez való jog – Indokolási kötelezettség – A jogsértő magatartás betudhatósága – A jogsértés időtartama – Bírságok – A bírság megfizetéséért való egyetemleges felelősség – Súlyosító körülmények – Irányító szerep – Enyhítő körülmények – Együttműködés”

A T‑117/07. és T‑121/07. sz. ügyekben,

az Areva részvénytársaság (székhelye: Párizs [Franciaország]),

az Areva T & D Holding SA (székhelye: Párizs),

az Areva T & D SA (székhelye: Párizs),

az Areva T & D AG (székhelye: Oberentfelden [Svájc])

(képviselik őket: A. Schild és J.‑M. Cot ügyvédek),

az Alstom részvénytársaság (székhelye: Levallois‑Perret [Franciaország], képviselik kezdetben: J. Derenne ügyvéd, W. Broere solicitor, A. Müller‑Rappard és C. Guirado ügyvédek, később: J. Derenne és A. Müller‑Rappard ügyvédek)

felpereseknek

az Európai Bizottság (képviselik kezdetben: X. Lewis és F. Arbault, később: X. Lewis, végül: Bottka V. és N. Von Lingen, meghatalmazotti minőségben)

alperes ellen,

elsődlegesen az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/F/38.899 ‑ „gázszigetelt kapcsolóberendezések”‑ügy) 2007. január 24‑én hozott C (2006) 6762 végleges bizottsági határozat részleges megsemmisítésére, illetve másodlagosan a felperesekkel szemben kiszabott bírság összegének csökkentésére irányuló keresete tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács),

tagjai: I. Pelikánová elnök (előadó), K. Jürimäe és S. Soldevila Fragoso bírák,

hivatalvezető: C. Kristensen tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2009. március 24‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

1 A jogvita előzményei lényegében kitűnnek az Európai Közösségek Bizottsága által az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/F/38.899 ‑ „gázszigetelt kapcsolóberendezések”‑ügy) 2007. január 24‑én hozott C (2006) 6762 végleges bizottsági határozatban (a továbbiakban: megtámadott határozat) tett megállapításokból. Mivel ezeket a ténybeli körülményeket nem vitatták, vagy legalábbis nem jogszerűen vitatták a felek, azokat a jelen jogvita szempontjából bizonyítottnak kell tekinteni.

Az érintett termék

2 A gázszigetelt kapcsolóberendezéseket (a továbbiakban: GIS) a villamosenergia-hálózatokon áramló energia ellenőrzésére használják. Olyan erősáramú villamos berendezésekről van szó, amelyek a kulcsrakész villamossági alállomások fő alkotórészei.

3 Az alállomások olyan segéderőművek, amelyek az elektromos áramot alakítják át. A transzformátoron kívül az alállomások alkotóelemei az ellenőrző rendszerek, relék, akkumulátorok, töltők és a kapcsolóberendezések. A kapcsolóberendezés feladata a transzformátor túlterheléstől való védelme és/vagy az áramkör és a meghibásodott transzformátor izolálása.

4 A kapcsolóberendezés lehet gázszigetelt, légszigetelt vagy vegyes szigetelésű, amennyiben a két előző technikát kombinálja. A gázszigetelt kapcsolóberendezéseket vagy a kulcsrakész villamossági alállomások integrált részeként vagy ezen alállomásokba beépítendő alkatrészekként világszerte értékesítik. E kapcsolóberendezések ezen alállomások teljes árának 30–60%‑át teszik ki.

5 A megtámadott határozat a 72,5 kV vagy annál nagyobb feszültségű GIS‑projektekre (a továbbiakban: GIS‑projektek) vonatkozik, ami magában foglalja a gázszigetelt kapcsolóberendezéseket mint önálló termékeket, az azokhoz kapcsolódó valamennyi szolgáltatást is beleértve (szállítás, felszerelés, próba, szigetelés stb.), és a gázszigetelt kapcsolóberendezéseket magukban foglaló kulcsrakész villamossági alállomásokat, amelyek a gázszigetelt kapcsolóberendezéseket és az alállomások más elemeit foglalják magukban: mint a transzformátorok és az azokhoz kapcsolódó valamennyi szolgáltatás (szállítás, csatlakoztatás, felszerelés, szigetelés stb.).

Az érintett vállalkozások

6 A francia jog szerint alapított, igazgatótanáccsal rendelkező Alstom részvénytársaság (korábbi nevén Alsthom) egy társaságcsoport (a továbbiakban: Alstom‑csoport) anyavállalata. Az 1988. április 15. és 2004. január 8. közötti időszakban az Alstom‑csoport a villamosenergia-átvitel és ‑elosztás (a továbbiakban: T & D ágazat) területén és különösen a gázszigetelt kapcsolóberendezések területén tevékenykedett.

7 Az Alstom‑csoporton belül a gázszigetelt kapcsolóberendezések területén Franciaországban az Alsthom SA (France) fejtett ki tevékenységet 1989‑ig, amikor is átnevezték GEC Alsthom SA‑vá, amely 100%‑ban a GEC Alsthom NV tulajdonában állt. 1992. november 16‑án megalapították a Kléber Eylau SA‑t, amelyet egy 1992. december 7‑én hatályba lépett megállapodással megbíztak a gázszigetelt kapcsolóberendezések területén kifejtett francia tevékenységekkel. A Kléber Eylau 99,76%‑ban a GEC Alsthom SA és 0,04%‑ban az Étoile Kléber tulajdonában állt. 1993 júniusában a Kléber Eylau átalakult GEC Alsthom T&D SA‑vá, amely 1998 júniusában Alstom T & D SA lett. Utóbbi 100%‑ban az Alstom Holdings (France) tulajdonában állt, amelynek pedig 100%‑ban az Alstom volt a tulajdonosa.

8 1986 januárjától az Alstom‑csoport a gázszigetelt kapcsolóberendezések területén Svájcban és Franciaországban párhuzamosan folytatott tevékenységet, amikor a Sprecher Energie AG az Alsthom 100%‑os tulajdonába került leányvállalatként. 1993 novemberében a Sprecher Energie átalakult GEC Alsthom T & D AG‑vé, amely 1997 júliusában GEC Alsthom AG és 1998 júniusában Alstom AG (a továbbiakban: Alstom [Svájc]) lett. 2000. december 22‑én ez utóbbit megvásárolta az Alstom Power (Schweiz) AG. Az új jogalanyt Alstom (Schweiz) AG‑nak nevezték el. 2002 novemberében új jogalanyt hoztak létre az Alstom‑csoporton belül, amelyre átruházták a T & D ágazatbeli tevékenységeket Svájcban. Az eredetileg Alstom (Schweiz) Services AG nevet viselő új jogalanyt később Alstom T & D AG‑nek nevezték el.

9 Az Alstom‑csoportnak a T & D ágazatban kifejtett összes tevékenységét átadták 2004. január 8‑án azon csoportnak, amelynek a francia jog szerint alapított igazgatósággal és felügyelőbizottsággal rendelkező Areva az anyavállalata (a továbbiakban: Areva‑csoport). A 2004. január 9. és május 11. közötti időszakban az Areva‑csoport tevékenységeit a gázszigetelt kapcsolóberendezések területén az Areva T & D SA és az Areva T & D AG, a 100%‑ban az Areva tulajdonában álló Areva T & D Holding SA 100%‑os tulajdonában álló leányvállalatok gyakorolták (a továbbiakban együttesen: az Areva‑csoporthoz tartozó társaságok).

A közigazgatási eljárás

10 2004. március 3‑án az ABB Ltd értesítette a Bizottságot a GIS‑ágazatban fennálló versenyellenes magatartásokról, és szóbeli mentességi kérelmet terjesztett elő a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló, 2002. február 19‑i bizottsági közlemény (HL 2002. C 45., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 155. o.; a továbbiakban: engedékenységi közlemény) értelmében.

11 Az ABB által bejelentett magatartások a GIS‑projektek értékesítésének világszintű koordinációjában valósultak meg, ami a piacok felosztását, a kvóták felosztását, a piaci részesedések fenntartását, a GIS‑projektek e célra kijelölt gyártók számára történő odaítélését és az ajánlattételi eljárások annak érdekében történő manipulálását (összejátszás az ajánlattétel során) foglalta magában, hogy a szerződéseket e gyártóknak ítéljék oda, az oda nem ítélt GIS‑projektekre vonatkozó összetett megállapodásokon keresztül az árak rögzítését, a kartellben részt nem vevő vállalkozásokkal kötött licenciamegállapodások megszüntetését, továbbá a szenzitív piaci információk cseréjét foglalta magában.

12 Az ABB a bírságok alóli mentességre irányulóan szóban előterjesztett kérelmét 2004. május 7‑én szóbeli észrevételekkel és okirati bizonyítékokkal egészítette ki. 2004. április 25‑én a Bizottság feltételes mentességet adott az ABB‑nek.

13 Az ABB nyilatkozatai alapján a Bizottság vizsgálatot indított és 2004. május 11‑én és 12‑én ellenőrzéseket végzett a GIS‑ágazatban tevékenykedő több társaság telephelyein.

14 2004. május 14. és 25. között az Areva‑csoport együttműködött a Bizottsággal és az engedékenységi közlemény alapján különböző okirati bizonyítékokat és információkat adott át.

15 2004. október 4‑én az ABB válaszolt a Bizottság információkérésére.

16 2006. február 6‑án a Bizottság információkérést intézett az Alstomhoz, amelyre ez utóbbi 2006. február 24‑i levelében válaszolt.

17 2006. április 20‑án a Bizottság kifogásközlést fogadott el, amelyet az Alstomon és az Areva‑csoporthoz tartozó társaságain kívül az ABB‑nak, a Fuji Electric Holdings Co., Ltd‑nek és a Fuji Electric Systems Co., Ltd‑nek (a továbbiakban együttesen: a Fuji‑csoporthoz tartozó társaságok), a Hitachinak és a Hitachi Europe Ltd‑nek (a továbbiakban együttesen: a Hitachi‑csoporthoz tartozó társaságok), a Japan AE Power Systems Corp.‑nek (a továbbiakban: JAEPS), a Mitsubishi Electric System Corp.‑nek (a továbbiakban: Melco), a Nuova Magrini Galileo SpA‑nak, a Schneider Electric SA‑nak (a továbbiakban: Schneider), a Siemens AG‑nek, a Toshiba Corp.‑nek, valamint öt olyan társaságnak küldött el, amelyeknek a VA Technologie AG volt az anyavállalata (a továbbiakban: VA Tech‑csoport), magát a VA Technologie‑t is beleértve.

18 2006. május 5‑én az Alstom az engedékenységi közlemény értelmében betekinthett a többi érintett társaság által tett szóbeli nyilatkozatokba.

19 2006. június 30‑án az Alstom és az Areva‑csoporthoz tartozó társaságok az előírt határidőn belül elküldték a Bizottságnak észrevételeiket válaszul a kifogásközlésre. A kifogásközlésre adott válaszához mellékelten az Alstom az Alstom‑csoport több belső dokumentumát elküldte, amelyeknek kérték a Bizottságon kívüli harmadik személyekkel szembeni bizalmas kezelését. Az ABB, a Fuji‑csoporthoz tartozó társaságok, a Hitachi és a JAEPS, a Melco, a Schneider, a Siemens AG Österreich, a Siemens és a Toshiba szintén az előírt határidőn belül írásban válaszoltak a kifogásközlésre.

20 2006. július 12‑i levelükkel a Fuji‑csoporthoz tartozó társaságok együttműködtek a Bizottsággal és az engedékenységi közlemény alapján különböző okirati bizonyítékokat, valamint információkat szolgáltattak.

21 2006. július 14‑én az ABB „kiegészítést” küldött a Bizottságnak a „kifogásközlésre adott válasz[hoz]”.

22 A Bizottság 2006. július 18‑án és 19‑én meghallgatta azokat a társaságokat, amelyeknek elküldte a kifogásközlést.

23 2006. augusztus 25‑én a Bizottság az eljárás feleinek rendelkezésére bocsátotta kommentálás végett a Fuji‑csoporthoz tartozó társaságok kifogásközlésre adott válasza nem bizalmas változatának kivonatait, a Fuji‑csoporthoz tartozó társaságoknak az engedékenységi közlemény szerinti 2006. július 12‑i kérelmét (lásd a fenti 20. pontot), az ABB‑nak a kifogásközlésre adott válasz kiegészítését és a kiegészítő dokumentumokat. Az Alstom 2006. szeptember 15‑én terjesztette elő az e dokumentumokra vonatkozó észrevételeit, és egyúttal átadta egyik munkavállalója, S. nyilatkozatát, akinek közvetlen tudomása volt a jogvita alapját képező tényállásról.

24 2006. szeptember 20‑án a Bizottság információkérést intézett az Areva‑csoporthoz tartozó társaságokhoz, amelyre utóbbiak 2006. október 6‑án válaszoltak, benyújtva az Alstom‑csoporton belül a T & D ágazatban kifejtett tevékenységeknek a fenti 9. pontban említett, csoportok közötti átruházás érdekében történő átszervezésére vonatkozó számos dokumentumot.

25 2006. november 14‑én a Bizottság angolul közölte az Alstommal a fenti 23. pontban említett kiegészítő dokumentumokra vonatkozó álláspontját, majd az Alstom ez irányú 2006. november 17‑i kérelmére ezen álláspontot 2006. november 22‑én franciául közölte vele. Az Alstom 2006. november 27‑én előterjesztette az említett állásponttal kapcsolatos észrevételeit.

26 2006. december 4‑én az Alstom a jogvita alapját képező tények által érintett jogi személyek meghatározására vonatkozó levelet küldött a Bizottságnak. E levél többek között számos, a T & D ágazatban kifejtett tevékenységek Alstom‑csoporton belüli átszervezésére vonatkozó különböző műveleteket illusztráló ábrákat tartalmazott.

A megtámadott határozat

27 2007. január 24‑én a Bizottság elfogadta a megtámadott határozatot, amelyről a 2008. január 10‑i Hivatalos Lapban tettek közzé összefoglalót (HL C 5, 7. o.) tették közzé. Erről az Alstomot és az Areva‑csoporthoz tartozó társaságokat 2007. február 8‑án értesítették.

28 Az Alstomon és az Areva‑csoporthoz tartozó társaságokon kívül a megtámadott határozatot megküldték az ABB‑nek, a Fuji‑csoporthoz tartozó társaságoknak, a Hitachi‑csoporthoz tartozó társaságoknak, a JAEPS‑nak, a Melcónak, a Nuova Magrini Galileónak, a Schneidernek, a Siemensnek, a Siemens AG Österreichnak, a Siemens Transmission & Distribution Ltd‑nek (a továbbiakban: Reyrolle), a Siemens Transmission & Distribution SA‑nak, a Toshibának és a VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG‑nek.

29 A Bizottság a megtámadott határozat (113)–(123) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a kartellben részt vevő különböző vállalkozások – néhány piac kivételével – világszinten összehangolták a GIS‑projektek odaítélését azon szabályok szerint, amelyekben különösen a becsült történeti piaci részesedéseket nagyban tükröző kvóták fenntartása érdekében állapodtak meg. Kifejtette, hogy a GIS‑projekteket egy közös „japán” és egy közös „európai” kvóta alapján ítélték oda, amelyeket aztán a japán, illetve európai gyártóknak maguk között kellett felosztaniuk. Egy 1988. április 15‑én Bécsben aláírt megállapodás (a továbbiakban: GQ‑megállapodás) állapította meg a GIS‑projekteknek vagy a japán gyártóknak vagy az európai gyártóknak való odaítélését lehetővé tévő szabályokat, és azok mennyiségének a megfelelő kvótába való beszámítását. Egyébként a megtámadott határozat (124)–(132) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy a kartellben részt vevő különböző vállalkozások íratlan egyezséget kötöttek (a továbbiakban: közös egyezség), amelynek értelmében a GIS‑projektek egyrészt Japánban, másrészt a kartell európai tagországaiban – együttesen a GIS‑projektek „anyaországai” – a kartell japán, illetve európai tagjai részére voltak fenntartva. A GIS‑projektek az „anyaországokban” nem voltak a két csoport közötti információcsere tárgyai, és azok nem kerültek a csoportok kvótáiban beszámításra.

30 A GQ‑megállapodás tartalmazott továbbá a két gyártócsoport közötti, a kartell működéséhez szükséges – többek között az említett csoportok titkárai által biztosított – információcserére, az érintett közbeszerzések manipulációjára, valamint az oda nem ítélhető GIS‑projektekkel kapcsolatos árak rögzítésére vonatkozó szabályokat is. A GQ‑megállapodás 2. melléklete értelmében e megállapodás – az Egyesült Államok, Kanada, Japán és 17 nyugat-európai ország kivételével – az egész világra kiterjedt. Továbbá a közös egyezség értelmében az anyaországokon kívüli európai országokban létező GIS‑projektek is az európai csoportnak voltak fenntartva, mivel a japán gyártók kötelezettséget vállaltak arra, hogy Európában nem nyújtanak be GIS‑projektekre vonatkozó ajánlatokat.

31 A Bizottság szerint a GIS‑projektek európai gyártók közötti felosztását egy ugyancsak Bécsben 1988. április 15‑én aláírt, „E‑Group Operation Agreement for GQ‑Agreement” című megállapodás (az E csoport GQ‑megállapodás végrehajtására vonatkozó megállapodása; a továbbiakban: EQ‑megállapodás) szabályozta. A Bizottság megjegyezte, hogy a GIS‑projektek odaítélésére Európában ugyanazok a szabályok és eljárások vonatkoztak, mint a többi országban. Konkrétan az Európában létező GIS‑projekteket ugyanúgy be kellett jelenteni, nyilvántartásba kellett venni, oda kellett ítélni, vagy azokra minimálárszintet kellett kijelölni.

32 A Bizottság a megtámadott határozat (142) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a GQ‑megállapodásban és az EQ‑megállapodásban, valamint a kartell megszervezésének és működésének érdekében a kartell különböző tagjai – az európai tagok esetében számokból álló, a japán tagok esetében betűkből álló – kóddal kerültek azonosításra. Az eredeti kódokat 2002 júliusától számokkal helyettesítették.

33 A megtámadott határozat 1. cikkének b) pontjában a Bizottság megállapította, hogy az Alstom megsértette az EK 81. cikket és az Európai Gazdasági Térségről szóló Megállapodás (a továbbiakban: EGT‑Megállapodás) 53. cikkét, mivel egy sor megállapodásban és összehangolt magatartásban vett részt az EGT‑ben a GIS‑projektek ágazatában az 1988. április 15. és 2004. január 8. közötti időszakban. A Bizottság a megtámadott határozat 1. cikkének c), d), e) és f) pontjában e kettős jogsértést megállapította az Areva és Areva T & D Holding esetében is a 2004. január 9. és 2004. május 11. közötti időszak vonatkozásában, az Areva T & D AG vonatkozásában a 2003. december 22. és 2004. május 11. közötti időszakban és az Areva T & D SA vonatkozásában az 1992. december 7. és 2004. május 11. közötti időszakban.

34 A megtámadott határozat 1. cikkében meghatározott jogsértések tekintetében a Bizottság az Alstommal szemben az említett határozat 2. cikkének b) és c) pontjában 11 475 000 euró összegű egyedi bírságot, valamint 53 550 000 euró bírságot szabott ki, amelynek megfizetéséért az Areva T & D SA‑val egyetemlegesen felelős.

35 A megtámadott határozat 1. cikkében meghatározott jogsértések tekintetében a Bizottság az Areva T & D SA‑val szemben a megtámadott határozat 2. cikkének c) pontjában 53 550 000 euró bírságot szabott ki, amelynek megfizetéséért az Alstommal egyetemlegesen felelős, és ebből az összegből 25 500 000 euró megfizetésére az Arevával, az Areva T & D Holdinggal és az Areva T & D AG‑val egyetemlegesen felelős.

Az eljárás és a felek kérelmei

36 A Törvényszék Hivatalához 2007. április 18‑án benyújtott keresetleveleikkel az Areva‑csoporthoz tartozó társaságok és az Alstom előterjesztették a jelen kereseteket, amelyeket T‑117/07., illetve T‑121/07. hivatkozási szám alatt vettek nyilvántartásba.

37 Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (második tanács) a szóbeli szakasz megnyitása mellett döntött a T‑117/07. és T‑121/07. sz. ügyben.

38 Miután erről a feleket meghallgatta, a Törvényszék második tanácsának elnöke 2009. március 12‑i végzésével a Törvényszék eljárási szabályzatának 50. cikkével összhangban egyesítette a T‑117/07. és T‑121/07. sz. ügyeket a szóbeli szakasz lefolytatása céljából. Elrendelte továbbá az Alstom kifogásközlésre küldött válaszához mellékelt (lásd a fenti 19. pontot), a T‑121/07. sz. ügyben az iratanyaghoz csatolt dokumentumok bizalmas kezelését.

39 A felek szóbeli előadásait és a Törvényszék kérdéseire adott válaszait a 2009. március 24‑i tárgyaláson hallgatták meg. A felperesek megerősítették, hogy az EK 81. cikk megsértésére alapított jogalapjaikat vagy kifogásaikat úgy kell értelmezni, hogy azok az EGT‑Megállapodás 53. cikkére is vonatkoznak. A Bizottság úgy foglalt állást, hogy a versenyjog megsértéséért való egyetemleges felelősség, ha a felelősséget megállapító határozat rendelkező része nem pontosítja, feltételezhetően egyenlő mértékű felelősséget jelent. A felperesek ellenben vitatták, hogy e vélelem alkalmazható lenne. Végül a Bizottság kijelentette, hogy a versenyjog megsértésében játszott irányító szerep értékelése során figyelembe kell venni valamennyi szempontot, beleértve az irányító szerepe gyakorlásának időtartamát és annak intenzitását is. Ezen észrevételeket rögzítették a tárgyalásról készült jegyzőkönyvben. Az utolsó észrevételeikben az Areva‑csoporthoz tartozó társaságok rávilágítottak a tárgyi tévedésre azon vélekedést illetően, hogy az Areva T & D AG ugyanaz a társaság, mint az Alstom T & D AG, amelynek csak a cégneve változott.

40 A Hivatalhoz 2009. április 29‑én, illetve 30‑án benyújtott levelekben az Alstom, illetve az Areva‑csoporthoz tartozó társaságok bizonyos észrevételeket tettek néhány, a tárgyalásról készült jegyzőkönyv tartalmára vonatkozóan a Törvényszék által a versenyjog megsértéséért való egyetemleges felelősség rendszerét illetően feltett kérdésekre a Bizottság által adott válaszokkal kapcsolatban.

41 A Törvényszék 2009. június 3‑i végzésével a szóbeli szakaszt újból megnyitották. A Törvényszék hivatalvezetőjének szóló szolgálati utasítások 7. cikkének 2. pontjával összhangban a Törvényszék második tanácsának elnöke úgy döntött, csatolja az iratanyaghoz a 2009. április 29‑én és 30‑án benyújtott leveleket.

42 A Törvényszék Hivatala által 2009. június 18‑án nyilvántartásba vett levélben a Bizottság előterjesztette az említett levelekkel kapcsolatos észrevételeit. Ennek során a Bizottság úgy érvelt, hogy amikor a határozata rendelkező részében egyetemlegesen megfizetendő bírságot szab ki több társaságra, egyéb pontosítás vagy utalás nélkül, nem kívánja rendezni az e bírság megfizetéséhez való hozzájárulásnak a különböző adóstársak egymás közötti viszonyában fennálló kérdését.

43 2009. július 1‑jei határozatával a Törvényszék második tanácsának elnöke elutasította a tárgyalásról készült jegyzőkönyv módosítása iránti kérelmeket, miután elvégezte a szokásos ellenőrzéseket a Bizottság által a tárgyalás során adott szóbeli válaszok pontos tartalmára vonatkozóan.

44 Az Alstom azt kéri, hogy a Törvényszék:

– semmisítse meg a megtámadott határozat 1. cikkének b) pontját, valamint 2. cikkének b) és c) pontját;

– másodlagosan lényegesen csökkentse a megtámadott határozat 2. cikkének b) és c) pontjában vele szemben kiszabott bírságot;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

45 Az Areva‑csoporthoz tartozó társaságok azt kérik, hogy a Törvényszék:

– semmisítse meg a megtámadott határozat 1. cikkét annyiban, amennyiben egyrészt az Areva T & D SA‑nak és az Alstomnak tudja be a jogsértésért való egyetemleges felelősséget az 1992. december 7. és 2004. január 8. közötti időszak vonatkozásában, másrészt pedig nekik tudja be a jogsértéséért való egyetemleges felelősséget a 2004. január 9. és 2004. május 11. közötti időszak vonatkozásban.

– másodlagosan semmisítse meg vagy lényegesen csökkentse a megtámadott határozat 2. cikkének c) pontjában velük szemben kiszabott bírság összegét;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

46 A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– a kereseteket mint megalapozatlanokat utasítsa el;

– a felpereseket kötelezze a költségek viselésére.

A jogkérdésről

47 Mivel a jelen ügyek tárgya összefügg, és ezzel kapcsolatban meghallgatták a feleket, a Törvényszék úgy véli, hogy ezen ügyeket egyesíteni kell az ítélethozatal céljából, az eljárási szabályzat 50. cikkének megfelelően.

48 A keresetek elsősorban a megtámadott határozat 1. cikke b), c), d), e) és f) pontjának megsemmisítésére, elsődlegesen vagy másodlagosan a megtámadott határozat 2. cikke b) és c) pontjának megsemmisítésére, és másodlagosan a megtámadott határozat 2. cikke b) és c) pontjának megváltoztatására irányulnak.

49 Mindenekelőtt meg kell vizsgálni a megtámadott határozat 1. cikke b), c), d), e) és f) pontjának megsemmisítése iránti kérelmeket. Ezt követően, amennyiben szükséges, meg kell vizsgálni a megtámadott határozat 2. cikke b) és c) pontjának megsemmisítése iránti kérelmeket. Végül adott esetben meg kell vizsgálni a megtámadott határozat 2. cikke b) és c) pontjának megváltoztatása iránti kérelmeket.

50 A T‑117/07. sz. ügyben a kérelmeik alátámasztására az Areva‑csoporthoz tartozó társaságok hét jogalapot hoznak fel. Az első jogalap az EK 253. cikkben előírt indokolási kötelezettség megsértésére vonatkozik. A második jogalap lényegében a jogsértések betudhatóságának az EK 81. cikk (1) bekezdéséből és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdéséből eredő szabályai megsértésére, valamint a jogbiztonság és a visszaható hatály tilalma általános elvének megsértésére vonatkozik. A harmadik jogalap lényegében a jogsértések betudhatóságának az EK 81. cikk (1) bekezdéséből és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdéséből eredő szabályainak megsértésére vonatkozik. A negyedik jogalap lényegében az EK 81. cikk (1) bekezdéséből és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdéséből eredő, a jogsértések betudhatóságára vonatkozó szabályok és a bírság megfizetéséért való egyetemleges felelősségre vonatkozó szabályok megsértésére, az EK 7. cikk megsértésére, valamint az egyenlő bánásmód és az arányosság, a jogbiztonság, a visszaható hatály tilalma és a általános elvének és a hatékony bírói jogvédelem általános elvének megsértésére vonatkozik. Az ötödik jogalap az EK 81. cikk (1) bekezdéséből és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdéséből eredő, a bírság megfizetéséért való egyetemleges felelősségre vonatkozó szabályok megsértésére vonatkozik. A hatodik jogalap lényegében az [EK 81. cikkben] és [EK 82. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) 23. cikke (2) bekezdése a) pontjának, valamint a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás (HL 1998. C 9., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 171. o.; a továbbiakban: iránymutatás) 2. pontjának megsértésére, értékelési hibára, valamint az egyenlő bánásmód és az arányosság általános elvének megsértésére vonatkozik. Végül a hetedik jogalap lényegében értékelési hibára és az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdése, valamint az engedékenységi közlemény megsértésére vonatkozik.

51 Az T‑121/07. sz. ügyben a kérelmei alátámasztására az Alstom nyolc jogalapot hoz fel. Az első jogalap a hatékony jogorvoslathoz való jog megsértésére vonatkozik. A második jogalap lényegében az EK 81. cikkből és az EGT‑Megállapodás 53. cikkéből eredő, a bírságok megfizetéséért való egyetemleges felelősségre vonatkozó szabályok megsértésére, a jogbiztonság és a büntetések egyéniesítése általános elvének megsértésére valamint az indokolási kötelezettség megsértésére vonatkozik. A harmadik jogalap az EK 253. cikkből eredő indokolási kötelezettség megsértésére vonatkozik. A negyedik jogalap elsősorban a jogsértések betudhatóságának az EK 81. cikk (1) bekezdéséből és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdéséből eredő szabályainak megsértésére, valamint téves jogalkalmazásra, másodlagosan pedig az 1/2003 rendelet 25. cikkének megsértésére vonatkozik. Az ötödik jogalap lényegében értékelési hibára, az iránymutatás megsértésére, az egyenlő bánásmód és az arányosság elvének megsértésére, valamint az indokolási kötelezettség megsértésére vonatkozik. A hatodik jogalap lényegében a jogsértés folytonosságára vonatkozó, az 1/2003 rendelet 23. cikke (3) bekezdéséből és a módosított, az [EK 81. cikk] és [EK 82. cikk] végrehajtásáról szóló, 1962. február 6‑i első 17. tanácsi rendelet (HL 1962. 13., 204. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 3. o.) 15. cikkének (2) bekezdéséből eredő bizonyítási szabályok megsértésére, valamint a jogbiztonság elvének megsértésére vonatkozik. A hetedik jogalap a védelemhez való jog tiszteletben tartása elvének és az 1/2003 rendelet 27. cikke (1) bekezdésének megsértésére vonatkozik. A nyolcadik jogalap lényegében az iránymutatás megsértésére és másodlagosan az arányosság elvének megsértésére vonatkozik.

52 Amennyiben a felperesek által felhozott egyes jogalapok lefedik egymást, azokat a gondos igazságszolgáltatás érdekében együtt kell kezelni.

A megtámadott határozat 1. cikke b), c), d), e) és f) pontjának megsemmisítése iránti kérelmekről

53 A megtámadott határozat 1. cikkének b), c), d), e) és f) pontja ellen irányulnak a keresetek azon jogalapjai, illetve kifogásai, amelyek a Bizottság azon megállapításának vitatására vonatkoznak, amely szerint az Areva‑csoporthoz tartozó társaságok és az Alstom megsértették az EK 81. cikket és az EGT‑Megállapodás 53. cikkét azáltal, hogy a fenti cikkben említett időszakokban egy sor megállapodásban és összehangolt magatartásban vettek részt az EGT‑ben (lásd a fenti 33. pontot).

54 A T‑117/07. sz. ügyben a megtámadott határozat 1. cikke b), c), d), e) és f) pontjának megsemmisítése iránti kérelmeket alátámasztják a keresetlevélben felhozott azon jogalapok, illetve kifogások, amelyek megkérdőjelezik a Bizottság azon értékeléseit, amelyek szerint az Areva T & D SA az 1992. december 7. és 2004. május 11. közötti időszak vonatkozásában, az Areva T & D AG a 2003. december 22. és 2004. május 11. közötti időszak vonatkozásában, és az Areva, valamint az Areva T & D Holding SA a 2004. január 9. és 2004. május 11. közötti időszak vonatkozásában személyesen felelősek a GIS‑sel kapcsolatos tevékenységi águk vagy a leányvállalataik az EGT‑ben egy sor megállapodásban és összehangolt magatartásban való részvétele miatt (második, harmadik, negyedik és ötödik jogalap), illetve amelyek lényeges eljárási szabályok megsértésére hivatkoznak, ami hatással lehetett az említett értékelésekre (első jogalap).

55 A T‑121/07. sz. ügyben a megtámadott határozat 1. cikke b) pontjának megsemmisítése iránti kérelmeket alátámasztják a keresetlevélben felhozott azon jogalapok, illetve kifogások, amelyek megkérdőjelezik a Bizottság azon értékeléseit, amelyek szerint az Alstom személyesen felelős a GIS‑sel kapcsolatos tevékenységi ágai vagy a leányvállalatai az EGT‑ben az 1988. április 15. és 2004. január 8. közötti időszakban egy sor megállapodásban és összehangolt magatartásban való részvétele miatt (negyedik és hatodik jogalap), illetve lényeges eljárási szabályok megsértésére hivatkoznak, amely hatással lehetett az említett értékelésekre (harmadik és hetedik jogalap).

Előzetes észrevételek

56 A keresetlevelekben felhozott jogalapokból és kifogásokból kitűnik, hogy az egyrészt az Areva‑csoporthoz tartozó társaságok, másrészt pedig az Alstom álláspontja szöges ellentétben áll a jogsértés betudhatóságára vonatkozóan az 1988. április 15. és 2004. január 8. közötti időszak egészét vagy egy részét illetően.

57 Az Alstom lényegében azt állítja, hogy azon személyes felelősség, amely őt a GIS‑sel kapcsolatos tevékenységi ágának a jogsértésben 1988. április 15. és 2004. január 8. közötti időszakban való részvétele miatt terheli, átszállt az Alstom T & D SA‑ra és az Alstom T & D AG‑re a T & D ágazatbeli tevékenységei csoporton belüli átszervezésének műveletei következtében. Azt állítja továbbá, hogy semmilyen személyes felelősség nem tudható be neki az említett leányvállalatoknak a jogsértésben az 1992. december 7. és 2004. január 8., illetve 2003. december 22. és 2004. január 8. közötti időszakban való részvétele miatt, mivel az Alstom T & D SA és az Alstom T & D AG – amelyekre az említett tevékenységeket átruházták – önállóan határozták meg a piaci magatartásukat. Végül az Alstom azt állítja, hogy a GIS‑sel kapcsolatos tevékenységi ágának – az Alstom T & D SA‑nak és az Alstom T & D AG‑nak – a jogsértésben az 1988. április 15. és 2004. január 8. közötti időszakban való részvétel miatt neki betudható felelősség az említett tevékenységi ággal és az említett leányvállalatokkal (amelyek később Areva T & D SA és Areva T & D AG lettek), az Areva‑csoporthoz tartozó társaságokra szállt át a T & D ágazatbeli tevékenységek csoportok közötti átruházása következtében.

58 Az Areva‑csoporthoz tartozó társaságok viszont azt állítják, hogy nekik semmilyen személyes felelősség nem tudható be az Alstom‑csoporthoz tartozó társaságoknak a jogsértésben az 1992. december 7. és 2004. január 8. közötti időszakban, illetve a 2003. december 22. és 2004. január 8. közötti időszakban való részvétele miatt, amennyiben az Alstom határozta meg az Alstom T & D SA és az Alstom T & D AG – amelyekre átruházták a GIS‑sel kapcsolatos tevékenységeket – piaci magatartását. Másfelől az Areva és az Areva T & D Holding SA azt állítják, hogy nekik semmilyen személyes felelősség nem tudható be a leányvállalataiknak a jogsértésben a 2004. január 9. és május 11. közötti időszakban való részvétele miatt, amennyiben az Areva T & D SA és az Areva T & D AG – amelyekre az említett tevékenységeket átruházták – önállóan határozták meg a piaci magatartásukat.

59 Meg kell állapítani, hogy a felperesek írásbeli beadványaikban arra a tényre hivatkoznak, hogy az Areva T & D SA és az Areva T & D AG csak új cégnevek, amelyeket az Alstom T & D SA‑nak és az Alstom T & D AG‑nak adtak az Areva‑csoportnak 2004. január 8‑án történt átruházásukat követően. E tekintetben nem vehetők figyelembe az Areva‑csoporthoz tartozó társaságok által a tárgyaláson a végső észrevételeikben megfogalmazott azon állítások, amelyek szerint a Bizottság ténybeli hibát követett el, amikor úgy találta, hogy az Areva T & D AG ugyanaz a társaság volt, mint az Alstom T & D AG. Ugyanis, amennyiben ezek az állítások egy arra vonatkozó jogalapot támasztanak alá, hogy a megtámadott határozat ezzel kapcsolatban ténybeli hibát tartalmaz, emlékeztetni kell arra, hogy az eljárási szabályzat 48. cikke 2. §‑ának első bekezdése értelmében az eljárás további részében semmilyen új jogalapot nem lehet felhozni, kivéve ha az olyan jogi vagy ténybeli helyzetből származik, amely az eljárás során merült fel. Mivel a jelen esetben az Areva‑csoporthoz tartozó társaságok nem adták elő azokat a lényeges ténybeli elemeket, amelyekből az új jogalapjuk ered, és arra sem hivatkoztak, hogy ezek az elemek az eljárás során merültek fel, a fent említett állításokat – mint elfogadhatatlanokat – el kell utasítani. Következésképpen a T‑117/07. és T‑121/07. sz. ügyben úgy kell tekinteni, hogy az Alstom T & D AG és az Areva T & D AG eltérő cégnév alatt egy és ugyanazon jogi személyt jelölik.

Az Alstom GIS‑sel kapcsolatos tevékenységi ágának a jogsértésben az 1988. április 15. és 1992. december 6. közötti időszakban való részvétele miatt keletkezett személyes felelősségének az Areva T & D SA‑ra és az Areva T & D AG‑ra történő átszállásáról

– A felek érvei

60 Az Alstom a téves jogalkalmazásra vonatkozó negyedik jogalapja második részének keretében azt rója fel a Bizottságnak, hogy a megtámadott határozatban a „T & D ágazata” egy részének a jogsértésben az 1988. április 15. és 1992. december 6. közötti időszakban való részvétele miatt keletkezett személyes felelősséget nem telepítette át az Areva T & D SA‑ra és az Areva T & D AG‑ra.

61 Az Alstom szerint a Bizottság jogi hibát vétett az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke megsértésének betudhatóságára vonatkozó szabályok alkalmazásakor, mivel nem alkalmazta a T & D ágazatban tevékenykedő korábbi leányvállalataival való kapcsolatában az ítélkezési gyakorlat által kialakított, ún. „gazdasági folytonosság” követelményét (a Bíróság C‑204/00. P., C‑205/00. P., C‑211/00. P., C‑213/00. P., C‑217/00. P. és C‑219/00. P. sz., Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. január 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑123. o.] 356‑359. pontja, és a Törvényszék T‑43/02. sz., Jungbunzlauer kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑3435. o.] 132. pontja), és mivel őt tette személyesen felelőssé a „T & D ágazata” egy részének a jogsértésben az 1988. április 15. és 1992. december 6. közötti időszakban való részvétele miatt, annak figyelembevétele nélkül, hogy e vállalkozást átruházták a T & D ágazatban tevékenykedő korábbi leányvállalataira az Alstom‑csoporton belüli átszervezések következtében. Lényegében úgy véli, hogy bár az Alstom‑csoport „T & D ágazatának” nem volt jogi személyisége 1992. december 7. előtt, ebben az időpontban egy külön azzal megbízott leányvállalat létrehozása Svájcon kívül – azaz a Kléber Eylau (később Alstom T & D SA, majd Areva T & D SA) – lehetővé tette volna a Bizottság számára a megtámadott határozat meghozatalának napján azon jogi személy meghatározását, amelyre a jogsértésben részt vevő vállalkozást átruházták, és amelynek az említett jogsértés így betudható volt. Hasonló érvelést lehetne alkalmazni az Alstom‑csoport svájci T & D ágazatbeli tevékenységeinek az Alstom (Schweiz) Services AG‑ra (később Alstom T & D AG, majd Areva T & D AG) 2003. december 22‑én történő átruházását illetően.

62 A Bizottság cáfolja az Alstom által kifejtett érveket, és a jelen kifogás elutasítását kéri.

– A Törvényszék álláspontja

63 A versenyjogban a vállalkozás fogalmát úgy kell értelmezni, mint amely a szóban forgó jogsértés szempontjából gazdasági egységet jelent (lásd ebben az értelemben a Bíróság 170/83. sz. Hydrotherm Gerätebau ügyben 1984. július 12‑én hozott ítéletének [EBHT 1984., 2999. o.] 11. pontját, a Törvényszék T‑234/95. sz., DSG kontra Bizottság ügyben 2000. június 29‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑2603. o.] 124. pontját és T‑325/01. sz., DaimlerChrysler kontra Bizottság ügyben 2005. szeptember 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑3319. o.] 85. pontját). Az EK 81. cikk (1) bekezdésének – amikor megtiltja a vállalkozásoknak többek között az olyan megállapodást vagy összehangolt magatartást, amely hatással lehet a tagállamok közötti kereskedelemre, és amelynek célja a belső piacon a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása – olyan gazdasági egységek a címzettjei, amelyek mind meghatározott hosszú távú gazdasági célt követő személyi, materiális és immateriális összetevők egységes szervezetét jelentik, és amelyek hozzájárulhatnak az e rendelkezésben említett jogsértés elkövetéséhez (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑6/89. sz., Enichem Anic kontra Bizottság ügyben 1991. december 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1991., II‑1623. o.] 235. pontját és T‑11/89. sz., Shell kontra Bizottság ügyben 1992. március 10‑én hozott ítéletének [EBHT 1992., II‑757. o.] 311. pontját).

64 Az EK 81. cikk alapján hozott határozatok címzettjeinek – a határozatok alkalmazása és végrehajtása céljából – azonban jogi személyiséggel rendelkező jogalanyoknak kell lenniük (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑305/94–T‑307/94., T‑313/94–T‑316/94., T‑318/94., T‑325/94., T‑328/94., T‑329/94. és T‑335/94. sz., Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság – ún. „PVC II” – egyesített ügyekben 1999. április 20‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., II‑931. o.] 978. pontját és T‑112/05. sz., Akzo Nobel és társai kontra Bizottság ügyben 2007. december 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑5049. o.] 59. pontját). Így amikor a Bizottság az EK 81. cikk (1) bekezdése alapján határozatot hoz, meg kell határoznia azt vagy azokat a természetes vagy jogi személyeket, aki(k) vagy amely(ek) felelőssé tehetők a szóban forgó vállalkozás magatartásáért, és aki(k) vagy amely(ek) ez alapján szankcionálhatók, akik, illetve amelyek a határozat címzettjei (lásd ebben az értelemben a fenti 63. pontban hivatkozott Hydrotherm Gerätebau ügyben hozott ítélet 11. pontját).

65 A személyes felelősség elvének megfelelően (a Bíróság 48/69. sz., ICI kontra Bizottság ügyben 1972. július 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1972., 619. o.] 131–141. pontja; C‑49/92. P. sz., Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑4125. o.] 78. pontja, és C‑280/06. sz., ETI és társai ügyben 2007. december 11‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., I‑10893. o.] 39. pontja; lásd szintén Kokott főtanácsnok fent hivatkozott ETI és társai ügyben hozott ítéletre vonatkozó indítványának [EBHT 2007., I‑10892. o.] 71. és azt követő pontjait), amely szerint valamely személy csak a saját tetteiért tehető felelőssé (Cosmas főtanácsnok fent hivatkozott Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyre vonatkozó indítványának [EBHT 1999., I‑4130. o.] 74. pontja), főszabály szerint a jogsértés elkövetésének időpontjában az érintett vállalkozást irányító személynek kell a jogsértésért felelnie, még akkor is, ha a jogsértést megállapító határozat meghozatalakor a vállalkozás más személy felelőssége vagy irányítása alatt áll (a Bíróság C‑297/98. P. sz., SCA Holding kontra Bizottság ügyben 2000. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑10101. o.] 27. pontja és C‑286/98. P. sz., Stora Kopparbergs Bergslags kontra Bizottság ügyben 2000. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑9925. o.] 37. pontja; lásd ebben az értelemben még a Bíróság C‑279/98. P. sz., Cascades kontra Bizottság ügyben 2000. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑9693. o.] 79. pontját).

66 Bizonyos kivételes körülmények között az ítélkezési gyakorlat elismeri, hogy el lehet térni a személyes felelősség elvétől a „gazdasági folytonosság” követelményének alkalmazásával, amely alapján a versenyjogi szabályok megsértése azon jogi személy gazdasági jogutódjának tudható be, aki azt elkövette, még akkor is, ha ez utóbbi már megszűnt az említett jogsértést megállapító határozat meghozatalának időpontjában azért, hogy e szabályok hatékony érvényesülését ne veszélyeztessék többek között az érintett társaságok jogi formájában történt változások (a Törvényszék T‑9/99. sz., HFB és társai kontra Bizottság ügyben 2002. március 20‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑1487. o.] 105. és 106. pontja).

67 A fenti 61. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 356–359. pontjában a Bíróság már megállapította, hogy a Törvényszék nem követett el hibát, amikor úgy vélekedett, hogy a Bizottság egy vállalkozáscsoporton belüli átruházás keretében jogosan tartotta az átvevő társaságot felelősnek a vállalkozás által az átruházása előtt elkövetett jogsértésért, még akkor is, ha az átruházó társaság jogilag továbbra is létezik. A Bíróság ezért, hogy eltérjen a fenti 65. pontban hivatkozott Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben hozott ítéletének 145. pontjában megállapított döntéstől – amelynek értelmében az ún. „gazdasági folytonosság” követelménye csak abban az esetben alkalmazható, ha a vállalkozás üzemeltetéséért felelős jogi személy a jogsértés elkövetése után jogi értelemben megszűnt –, arra a körülményre hivatkozott, hogy az átruházó társaság gazdasági tevékenységei összességét átruházta az átvevő társaságra, de szerkezeti kapcsolatot tartott fenn az utóbbival, amelyben a részvények 50%‑ával rendelkezett.

68 A fenti 61. pontban hivatkozott Jungbunzlauer kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 132. és 133. pontjában a Törvényszék a fenti 61. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletre hivatkozva azt állapította meg, hogy az a tény, hogy a társaság továbbra is létezik mint jogalany, a versenyjog alapján nem zárja ki azt, hogy a versenyjog értelmében vett vállalkozás bizonyos tevékenységeit átadhassa egy másik társaságnak, amely felelős lesz a jogelőd által elkövetett jogsértésekért. A Törvényszék ezért azt állapította meg, hogy a Bizottság nem vétett hibát, amikor egy vállalkozáscsoporton belüli átruházással kapcsolatban úgy vélekedett, hogy a vállalkozás által az átruházás előtt elkövetett jogsértést akkor is az átvevő társaságnak kell betudni, ha az átruházó társaság jogilag továbbra is létezik. A jelen esetben, bár az átruházó társaság megőrizte a szóban forgó vállalkozáshoz kapcsolódó gyártási tevékenységet, e vállalkozás igazgatását, illetve irányítását az átvevő társaságra ruházta át, amely ebben a mértékben az átruházó társaság gazdasági jogutódjának tekinthető.

69 A fenti 65. pontban hivatkozott ETI és társai ügyben hozott ítélet 38–42. pontjában a Bíróság az ún. „gazdasági folytonosság” követelményét a versenyjogi jogsértések szankcionálásának biztosítandó elrettenő hatás szükségességével igazolta. A fenti 61. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletére hivatkozva a Bíróság az ítélet 48–51. pontjában arra utalt, hogy a szankció ilyen alkalmazása elfogadható, és nem ütközik a személyes felelősség elvébe, még akkor is, ha a jogsértést elkövető jogalany még azon jogalany szankcionálásának időpontjában is létezik, amelyre előbbi a gazdasági tevékenységeit átruházta, ha e két jogalany ugyanazon személy irányítása alá tartozik, és figyelembe véve az őket gazdasági és szervezeti téren összekötő szoros kapcsolatokat, lényegében ugyanazokat a kereskedelmi irányelveket alkalmazta. Ezért a Bíróság azt állapította meg, hogy az EK 81. cikk és azt követő cikkek úgy értelmezendők, hogy az ugyanattól a hatóságtól függő jogalanyok esetében, amennyiben a versenyszabályok ugyanazon megsértésének minősülő magatartást az egyik jogalany kezdte meg, és az első jogalany – amely nem szűnt meg létezni – jogutódjának minősülő másik jogalany folytatta annak megszűnéséig, e második jogalany szankcionálható a jogsértésért teljes egészében, ha bizonyított, hogy e két jogalany az érintett hatóság felügyelete alatt állt.

70 A fent hivatkozott ítélkezési gyakorlat analógia útján az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdésére is alkalmazandó.

71 A jelen esetben mindenekelőtt meg kell határozni versenyjogi értelemben azon „vállalkozást”, amely részt vett a megtámadott határozat 1. cikkének b) pontjában az Alstomnak betudott jogsértésben. A megtámadott határozatnak „az eljárás által érintett ágazatra” vonatkozó (5)–(87) preambulumbekezdésében és a megtámadott határozatnak „az eljárás által érintett vállalkozásokra” vonatkozó (16)–(22) preambulumbekezdésében szereplő leírásból kitűnik, hogy a szóban forgó vállalkozás személyi, materiális és immateriális összetevők egységes szervezetének felel meg, amely először az Alstom‑csoporton belül, és a csoportok között 2004. január 8‑án történt átruházást (lásd a fenti 9. pontot) követően, az Areva‑csoporton belül végezte a GIS‑sel kapcsolatos tevékenységeket (a továbbiakban: érintett vállalkozás). Következésképpen az Alstom tévesen állítja, hogy az érintett vállalkozás az Alstom‑csoport „T & D ágazatából” vagy szélesebb körben azon elemek összességéből áll, amelyek a tényállás idején ezen ágazat tevékenységeihez hozzájárultak.

72 A megtámadott határozat (357) és (358) preambulumbekezdéséből az is kitűnik, hogy a Bizottság azért, hogy az érintett vállalkozásnak a jogsértésben az 1988. április 15. és 1992. december 6. közötti időszakban való részvételét az Alstomnak tudja be, azt állapította meg, hogy az 1992. december 7. előtt az Alstom‑csoporton belül a GIS‑sel kapcsolatos tevékenységeket közvetlenül az Alsthom SA, később a GEC Alsthom SA gyakorolta, nem pedig az Areva T & D SA és az Areva T & D AG jogelődei. Azt is megállapította, hogy 2002 decembere előtt az Alstom‑csoport T & D ágazatbeli tevékenységeit Svájcban a Sprecher Energie (1986 januárjában megszerezte az Alsthom SA) gyakorolta, amelyből Alstom AG (Svájc) lett. A Bizottság – miután megállapította, hogy az érintett jogalanyok új megnevezések alatt még mindig léteznek az Alstom‑csoporton belül – úgy vélte, hogy az Alstom mint e különböző jogalanyok 100%‑os anyavállalata a felelős továbbra is azok tevékenységeit illetően az Areva T & D SA és az Areva T & D AG jogelődeinek létrehozása előtt. A Bizottság ebből arra következtetett, hogy az Areva T & D SA és az Areva T & D AG – mint gazdasági és jogutód – nem tehető felelőssé az érintett vállalkozásnak a jogsértésben a szóban forgó időszakban való részvételéért még akkor sem, ha az Alstom‑csoport T & D ágazatbeli tevékenységeit a későbbiekben átruházták a jogutódaikra.

73 Az Alstom nem hivatkozik külön jogalapra vagy kifogásra a megtámadott határozat indokolásának azon pontjaira vonatkozóan, amelyek az érintett vállalkozásnak a jogsértésben az 1988. április 15. és 1992. december 6. közötti időszakban való részvételét neki tudják be azzal az indokkal, hogy a tényállás idején kizárólagos vagy szinte kizárólagos tulajdonában álló leányvállalatok közvetítésével ő irányította az említett vállalkozást. Az Alstom ugyanis annak kijelentésére szorítkozik, hogy az őt terhelő felelősség e tekintetben átszállt az Areva T & D SA‑ra és az Areva T & D AG‑ra a fenti 61. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben és a Jungbunzlauer kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben kialakított, ún. „gazdasági folytonosság” követelményének megfelelően.

74 Mindenekelőtt pontosítani szükséges, hogy a megtámadott határozat (339) preambulumbekezdése, amelyre visszautal a (357) preambulumbekezdés, nem tekinthető úgy, mint amely alátámasztja a Bizottság azon döntését, hogy nem telepíti át az Areva T & D SA‑ra és az Areva T & D AG‑ra az érintett vállalkozásnak a jogsértésben az 1988. április 15. és 1992. december 6. közötti időszakban való részvételéért fennálló felelősséget. A megtámadott határozat (339) preambulumbekezdése ugyanis az Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 356–359. pontjában és a fenti 61. pontban hivatkozott Jungbunzlauer kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 132. pontjában megállapított elvekre tekintettel – az ugyanazon csoporthoz tartozó társaságok közötti felelősségátszállás lehetőségére vonatkozik az ún. „gazdasági folytonosság” követelménye alapján. A Bizottság itt utal arra, hogy azon tény, hogy a társaság megőrzi a jogi személyiségét miután tevékenységei egy részét átruházta az ugyanazon csoporthoz tartozó másik társaságra, nem zárja ki, hogy a második társaságot tartsák felelősnek az első által elkövetett jogsértésekért. Ebből következik, hogy a megtámadott határozat (357) preambulumbekezdésében a (339) preambulumbekezdésre történő visszautalás nem vehető figyelembe az érintett vállalkozásnak a jogsértésben az 1988. április 15. és 1992. december 6. közötti időszakban való részvétele miatt fennálló felelősségnek az Areva T & D SA‑ra és az Areva T & D AG‑ra való áttelepítése hiánya megalapozottságának vizsgálata érdekében.

75 A T‑121/07. sz. ügyben a Bizottság ellenkérelmében úgy érvelt, hogy a megtámadott határozatban tartotta magát a személyes felelősség elvéből eredő szabályok alkalmazásához (lásd a fenti 65. pontot). A megtámadott határozat (357) és (358) preambulumbekezdéséből – amelynek a tartalmát a fenti 72. pont foglalja össze – az következik, hogy az érintett vállalkozásnak a jogsértésben az 1988. április 15. és 1992. december 6. közötti időszakban való részvétele az Alstomnak tudható be azon oknál fogva, hogy a tényállás idején az Alstom‑csoporton belül még mindig létező, kizárólagos vagy szinte kizárólagos tulajdonában álló leányvállalatok közvetítésével ő irányította az említett vállalkozást.

76 Következésképpen válaszolni kell arra a kérdésre, hogy amint azt az Alstom állítja, az érintett vállalkozásnak a jogsértésben az 1988. április 15. és 1992. december 6. közötti időszakban való részvétele miatt a felelősséget át kell‑e ruházni az Areva T & D SA‑ra és az Areva T & D AG‑ra azzal az indokkal, hogy az érintett vállalkozást átruházták azok jogelődeire, vagyis a GEC Alsthom SA 1992. december 7‑én a Kléber Eylau‑ra, illetve az Alstom AG (Svájc) 2003. december 22‑én az Alstom (Schweiz) Services‑re.

77 E tekintetben meg kell állapítani, hogy az Alstom érvelése oda vezetne, hogy az Areva T & D SA és az Areva T & D AG felel a személyesen a GEC Alsthom SA‑nak és az Alstom AG (Svájc)‑nak betudható jogsértésért, amelyek az Alstom‑csoporton belül a tényállás idején az Alstom vagy jogelődjei kizárólagos vagy szinte kizárólagos tulajdonában álló leányvállalatok voltak.

78 Ilyen helyzetben az ún. „gazdasági folytonosság” követelménye azonban csak annyiban alkalmazható, amennyiben az érintett vállalkozás az Alstom‑csoporton belül 1992. december 7‑én és 2003. december 22‑én lezajlott átszervezés következtében már nem áll az Alstom felelőssége vagy irányítása alatt. Abban az esetben, ha viszont az Alstom kizárólagos vagy szinte kizárólagos tulajdonában álló leányvállalatai révén soha nem hagyta abba az érintett vállalkozás irányítását, a csoportok között 2004. január 8‑án történt átruházásig személyesen ő maradt a felelős az érintett vállalkozásnak a jogsértésben az 1988. április 15. és 1992. december 6. közötti időszakban való részvétele miatt, és a Bizottság nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor az Alstom és a T & D ágazatban tevékenykedő leányvállalatai viszonyában nem alkalmazta az ún. „gazdasági folytonosság” követelményét a fent említett csoporton belüli átszervezésekre tekintettel (lásd ebben az értelemben a Mischo főtanácsnok fenti 65. pontban hivatkozott SCA Holding kontra Bizottság ügyben hozott ítéletére vonatkozó 2000. november 16‑i indítványának [EBHT 2000., I‑10104. o.] 26. pontját).

79 Ezen okok összessége miatt a jelen kifogásról való döntés előtt célszerűnek tűnik válaszolni az érintett vállalkozásnak a jogsértésben az 1992. december 7. és 2004. január 8. közötti időszakban való részvételének az Alstomnak mint az Alstom T & D SA és az Alstom T & D AG 100%‑os anyavállalatának a megtámadott határozat 1. cikkének b) pontjában történő betudása ellen irányuló jogalapokra és kifogásokra.

Az érintett vállalkozásnak a jogsértésben 1992. december 7. és 2004. január 8. közötti időszakban való részvétele miatt az Alstom mint az Alstom T & D SA és az Alstom T & D AG 100%‑os anyavállalata személyes felelősségéről

– A felek érvei

80 Az Alstom negyedik jogalapjának az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke megsértésének betudhatóságára vonatkozó szabályok megsértésére alapított első részében azt rója fel a Bizottságnak, hogy a megtámadott határozatban az érintett vállalkozásnak a jogsértésben az 1992. december 7. és 2004. január 8. közötti időszakban való részvételét neki mint az Alstom T & D SA és az Alstom T & D AG 100%‑os anyavállalatának tudta be.

81 Harmadik jogalapjában az Alstom azt rója fel a Bizottságnak, hogy megsértette az EK 253. cikket, mivel nem indokolta meg jogilag megkövetelt módon azt a tényt, hogy az általa a közigazgatási eljárás során nyújtott bizonyítékokra tekintettel neki mint az Alstom T & D SA és az Alstom T & D AG 100%‑os anyavállalatának tudta be a jogsértést. A tárgyalás során ezzel kapcsolatban a védelemhez való jog tiszteletben tartása elvének és a felek uniós bíróság előtti eljárásban való egyenlősége elvének megsértésére is hivatkozott.

82 A hetedik jogalap keretében az Alstom a védelemhez való jog tiszteletben tartása elvének és az 1/2003 rendelet 27. cikke (1) bekezdésének megsértésére hivatkozik arra alapozva, hogy a Bizottság – azért, hogy neki mint a Alstom T & D SA és az Alstom T & D AG 100%‑os anyavállalatának tudja be az érintett vállalkozásnak a jogsértésben az 1992. december 7. és 2004. január 8. közötti időszakban való részvételéért való felelősséget – a megtámadott határozatban az Areva‑csoporthoz tartozó társaságok által közölt bizonyos ténybeli bizonyítékokat anélkül fogadott el vele szemben, hogy előzetesen jelezte volna neki, hogy azokat a terhére róhatják, és anélkül, hogy megengedte volna az álláspontja érvényre juttatását. Ugyanez vonatkozik a megtámadott határozat (351) és (354) preambulumbekezdésében említett körülményekre, azaz egyik jogelődje, az Alsthom SA a francia Conseil de la concurrence (versenytanács) 1988. március 1‑jei határozatával történő elmarasztalására, és abban az igazgatói helyeknek az Alstom T & D SA igazgatótanácsának hat tagja által egyidejűleg, illetve egymást követően történő betöltésére.

83 A Bizottság cáfolja az Alstom érveit, és a fent említett jogalapok, illetve kifogások elutasítását kéri.

– A Törvényszék álláspontja

84 A versenyszabályok alkalmazásakor nem az a meghatározó, hogy a különálló jogi személyiségükből fakadóan két vállalkozás formálisan különálló‑e, ami számít, az az, hogy a piaci magatartásuk egységes‑e (lásd ebben az értelemben a fenti 65. pontban hivatkozott ICI kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 140. pontját). Szükséges lehet tehát megvizsgálni azt, hogy két különálló jogi személyiségű vállalkozás egyetlen olyan vállalkozást mint gazdasági egységet alkot‑e, illetve egyetlen olyan vállalkozás mint gazdasági egység alá tartozik‑e, amely egységes piaci magatartást tanúsít (a fenti 63. pontban hivatkozott DaimlerChrysler kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 85. pontja).

85 Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az a körülmény, hogy a leányvállalat külön jogi személyiséggel rendelkezik, még nem elegendő ahhoz, hogy kizárja annak lehetőséget, hogy magatartását az anyavállalatnak tudják be, mégpedig akkor, amikor a leányvállalat nem önálló módon határozza meg saját magatartását a piacon, hanem lényegében azokat az utasításokat követi, amelyeket az anyavállalat szabott meg a számára (a fenti 65. pontban hivatkozott ICI kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 132. és 133. pontja, valamint a fenti 65. pontban hivatkozott „PVC II”‑ügyben hozott ítélet 960. pontja). Amikor a leányvállalat nem rendelkezik tényleges önállósággal a piaci magatartása meghatározását illetően, az EK 81. cikk (1) bekezdése által megállapított tilalmak alkalmazhatatlannak tekinthetők a közte és az anyavállalata közötti viszonyban, amellyel egy gazdasági egységet alkot (a fenti 65. pontban hivatkozott ICI kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 134. pontja; a Törvényszék T‑102/92. sz., Viho kontra Bizottság ügyben 1995. január 12‑én hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑17. o.] 51. pontja).

86 Ebben az összefüggésben főszabály szerint a Bizottság feladata bizonyítani, hogy az anyavállalat ténylegesen meghatározó befolyást gyakorolt a leányvállalata piaci magatartására, ténybeli bizonyítékok – többek között különösen az anyavállalat leányvállalata felett gyakorolt irányítási jogkörének esetleges lehetősége – alapján (lásd a Törvényszék T‑314/01. sz., Avebe kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑3085. o.] 136. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). A Bíróság és a Törvényszék állandó ítélkezési gyakorlatából azonban az következik, hogy a Bizottság ésszerűen feltételezheti, hogy azon leányvállalat, amelyben az anyavállalat 100%‑os részesedéssel rendelkezik, lényegében azokat az utasításokat követi, amelyeket az anyavállalat szabott meg a számára, és hogy ez a felelősségi vélelem azt is magában foglalja, hogy a Bizottság nem köteles vizsgálni, hogy az anyavállalat ezen irányítási jogkört valóban gyakorolta‑e. Amennyiben a Bizottság a kifogásközlésben a felelősségi vélelemre való hivatkozással jelzi, hogy személyesen az anyavállalatot fogja felelősnek tartani a teljes egészében az anyavállalat tulajdonában álló leányvállalatnak betudható jogsértéséért, az őt terhelő felelősséget vitatni kívánó anyavállalat feladata, hogy a közigazgatási eljárás során vagy később, az uniós bíróság előtt e vélelem megdöntése érdekében megfelelő bizonyító erejű bizonyítékokat szolgáltasson, bizonyítva, hogy a leányvállalat az anyavállalat teljes részesedése ellenére piaci magatartását önállóan határozta meg (lásd a Törvényszék T‑330/01. sz., Akzo Nobel kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑3389. o.] 82. és 83. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

87 A Bizottságnak figyelembe kell tudnia venni az érintett vállalkozásoknak a kifogásközlésre adott válaszait a jogsértést megállapító határozatban. E tekintetben nem csupán az érintett vállalkozások érveléseit kell tudnia elfogadni vagy elutasítani, hanem a vállalkozások által kifejtett tényekkel kapcsolatban el kell tudnia végezni saját elemzését, azon kifogások figyelmen kívül hagyása céljából, amelyek megalapozatlannak bizonyultak, illetve az általa fenntartott kifogásokat alátámasztó érvelés mind tárgyi, mind jogi szempontból való kiigazítására vagy kiegészítése céljából (a Törvényszék T‑15/02. sz., BASF kontra Bizottság ügyben 2006. március 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑497. o.] 93. pontja; lásd ebben az értelemben továbbá a Bíróság 41/69. sz., ACF Chemiefarma kontra Bizottság ügyben 1970. július 15‑én hozott ítéletének [EBHT 1970., 661. o.] 91. és 92. pontját; a 40/73‑48/73., 50/73., 54/73‑56/73., 111/73., 113/73. és 114/73. sz., Suiker Unie és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1975. december 16‑án hozott ítéletének [EBHT 1975., 1663. o.] 437. és 438. pontját, valamint a 209/78–215/78. és 218/78. sz., van Landewyck és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1980. október 29‑én hozott ítéletének [EBHT 1980., 3125. o.] 68. pontját).

88 A Bizottságra többek között a versenyszabályok megsértését megállapító határozathozatalkor háruló indokolási kötelezettséget illetően emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint különbséget kell tenni az indokolás hiányára vagy nem megfelelő voltára alapított kifogás, valamint a határozat indokainak (a tényállás téves megállapításából vagy téves jogi mérlegelésből eredő) pontatlanságára alapított kifogás között. Ez utóbbi szempont a határozat jogszerűségének érdemi felülvizsgálatára, nem pedig a lényeges eljárási szabályok megsértésére vonatkozik, tehát nem minősülhet az EK 253. cikk megsértésének (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑367/95. P. sz., Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben 1998. április 2‑án hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑1719. o.] 67. és 72. pontját; C‑265/97. P. sz., VBA kontra Florimex és társai ügyben 2000. március 30‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑2061. o.] 114. pontját és C‑172/01. P., C‑175/01. P., C‑176/01. P. és C‑180/01. P. sz., International Power és társai kontra NALOO egyesített ügyekben 2003. október 2‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., I‑11421. o.] 145. pontját; a Törvényszék T‑84/96. sz., Cipeke kontra Bizottság ügyben 1997. november 7‑én hozott ítéletének [EBHT 1997., II‑2081. o.] 47. pontját). Az EK 253. cikk által megkövetelt indokolást mint lényeges eljárási szabályt a kérdéses jogi aktus természetéhez kell igazítani, és abból világosan és egyértelműen ki kell tűnnie a jogi aktust meghozó intézmény érvelésének oly módon, hogy az érdekeltek jogaik védelme érdekében megismerhessék a meghozott intézkedés indokait, a hatáskörrel rendelkező bíróság pedig gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét (a Bíróság C‑338/00. P. sz., Volkswagen kontra Bizottság ügyben 2003. szeptember 18‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., I‑9189. o.] 124. pontja). Bár az EK 253. cikk alapján a Bizottság köteles megemlíteni azokat a ténybeli és jogi elemeket, amelyektől a határozat indokolása függ, és azokat a jogi megfontolásokat, amelyek a határozat meghozatalára vezették, e rendelkezés nem követeli meg, hogy minden olyan ténybeli és jogi kérdést megvitasson, amellyel a közigazgatási eljárás során foglalkoztak (a Bíróság 43/82. és 63/82. sz., VBVB és VBBB kontra Bizottság egyesített ügyekben 1984. január 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1984, 19. o.] 22. pontja; a 246/86. sz., Belasco és társai kontra Bizottság ügyben 1989. július 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1989, 2117. o.] 55. pontja, és a fent hivatkozott Volkswagen kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 127. pontja). Az indokolási kötelezettséget az ügy körülményeire, különösen a jogi aktus tartalmára, az előadott indokok jellegére és a jogi aktus címzettjei, illetve a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett bármely más személy magyarázathoz jutás iránti érdekére figyelemmel kell értékelni (lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben hozott ítélet 63. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

89 A fenti ítélkezési gyakorlat analógia útján alkalmazható az EGT‑Megállapodás 53. cikke (1) bekezdésének megsértését megállapító bizottsági határozatokra is.

90 A jelen esetben a kifogásközlés 331. és 337. pontjában a Bizottság utalt azon szándékára, hogy az Alstomot teszi felelőssé az Areva T & D SA‑val és az Areva T & D AG‑val egyetemlegesen az érintett vállalkozásnak a jogsértésben az 1988. április 15. és 2004. január 8. közötti időszakban való részvétele miatt, az anyavállalatoknak a leányvállalataikban való teljes részesedéséből eredő felelősségi vélelemre hivatkozva (lásd a fenti 86. pontot).

91 A megtámadott határozat (335), (348)–(356) és (358) preambulumbekezdéséből következik, hogy ahhoz, hogy az Alstomot tartsa felelősnek egyetemlegesen az Areva T & D SA‑val az érintett vállalkozásnak a jogsértésben az 1992. december 7. és 2004. január 8. közötti időszakban való részvétele miatt, a Bizottság végül nemcsak az anyavállalatoknak a leányvállalataikban való teljes részesedéséből eredő felelősségi vélelemre hivatkozott, hanem a közigazgatási eljárás során előterjesztett ténybeli bizonyítékokra is. A Bizottság így a megtámadott határozat (351) preambulumbekezdésében a francia versenytanács 1988. március 1‑jei határozatára hivatkozott, amely a francia versenyjog alapján bírságot szabott ki Alsthomra az elektromos berendezésekre (közepes feszültségű transzformátorokra) vonatkozó pályázati trükközések miatt. A megtámadott határozat (353) preambulumbekezdésében az Alstom által benyújtott azon sajátos bizonyítékokra is hivatkozott, amelyek azt látszanak bizonyítani, hogy az Alstom‑csoporton belül a működés megszervezése fontosabb volt a jogi struktúránál, és hogy a T & D ágazatban a GIS‑projektekre vonatkozó tevékenységeket legmagasabb szinten az Alstom és jogelődei irányították. Végül, a megtámadott határozat (354) és (355) preambulumbekezdésében az Areva‑csoporthoz tartozó társaságok által szolgáltatott azon bizonyítékokra hivatkozott, amelyek lehetővé tették az Alstom T & D SA igazgatótanácsa azon hat tagjának beazonosítását, amelyek egyidejűleg vagy egymást követően az Alstom‑csoport „csúcstársaságai” igazgatótanácsában voltak tagok 2004 januárja előtt, sőt akik a főigazgatói állást betöltötték.

92 Az Alstom nem vitatja a megtámadott határozatban szereplő azon ténymegállapításokat, amelyek szerint az Alstom T & D SA és az Alstom T & D AG olyan leányvállalatok voltak, amelyekben 100%‑os részesedéssel rendelkezett az 1992. december 7. és 2004. január 8. közötti időszakban. Márpedig az Alstom állításával ellentétben pusztán ezek az állítások feljogosították a Bizottságot, hogy azt feltételezze, hogy az Alstom T & D SA és az Alstom T & D AG nem önállóan határozták meg a piaci magatartásukat az Alstomhoz viszonyítva, és hogy ezek a társaságok tehát utóbbival egyetlen vállalkozást alkottak a versenyjog értelmében. A fenti 86. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően ezért az Alstromra – amely arra hivatkozott, hogy a T&D ágazatban tevékenykedő leányvállalatok önállóan határozták meg a piaci magatartásukat az érintett időszakban – hárult az, hogy erre vonatkozó kellő bizonyító erejű bizonyítékok benyújtásával megdöntse az anyavállalatoknak a leányvállalataikban való teljes részesedéséből eredő felelősségi vélelmet.

93 A kifogásközlésre adott válasza 90–150. pontjában az Alstom azt állította, hogy az érintett vállalkozás megfelelt az Alstom‑csoport „T & D ágazatának”, és hogy amennyiben ez az ágazat önállóan határozta meg a saját magatartását a piacon, csak az említett ágazattal megbízott operatív leányvállalatok tehetők azért felelőssé. Az Alstom szerint az Alstom