T‑349/03. sz. ügy

Corsica Ferries France SAS

kontra

az Európai Közösségek Bizottsága

„Állami támogatás – Megsemmisítés iránti kereset – Szerkezetátalakítási támogatás – A támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek minősítő határozat – Bizottsági iránymutatás – Indokolási kötelezettség – A feltételek teljesítése – A támogatás minimális jellege”

Az Elsőfokú Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2005. június 15.

Az ítélet összefoglalása

1. Megsemmisítés iránti kereset – Jogalapok – Az indokolási kötelezettség megsértése vagy az indokolás elégtelensége – A nyilvánvaló mérlegelési hibától való megkülönböztetés

(EK 230. cikk és EK 253. cikk)

2. Intézmények jogi aktusai – Indokolás – Kötelezettség – Terjedelem – Állami támogatások tárgyában hozott bizottsági határozat – Nehéz helyzetben lévő vállalkozás szerkezetátalakításához nyújtható támogatásra vonatkozó határozat

(EK 87. cikk, (1) és (3) bekezdés, c) pont és EK 253. cikk; a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtható állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás)

3. Államok által nyújtott támogatások – Tilalom – Eltérések – A Bizottság mérlegelési jogköre – Bírósági felülvizsgálat – Korlátok

(EK 87. cikk, (3) bekezdés, c) pont)

4. Államok által nyújtott támogatások – Tilalom – Eltérések – A Bizottság mérlegelési jogköre – Keretszabályok elfogadásának lehetősége – Kötelező hatály – Bírósági felülvizsgálat

(EK 87. cikk, (3) bekezdés, c) pont)

5. Megsemmisítés iránti kereset – Megtámadott jogi aktus – A jogszerűségnek a jogi aktus elfogadásának időpontjában rendelkezésre álló információk alapján történő vizsgálata – Visszatekintő megfontolások – Hatás hiánya

(EK 230. cikk)

6. Államok által nyújtott támogatások – Tilalom – Eltérések – A közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető támogatások – Nehéz helyzetben lévő vállalkozás szerkezetátalakításához nyújtható támogatások – A nehéz helyzetben lévő vállalkozások azonosítása

(EK 87. cikk, (3) bekezdés, c) pont; a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtható állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás, 4. pont, 5. pont, a) alpont és 6. pont)

7. Államok által nyújtott támogatások – Tilalom – Eltérések – A közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető támogatások – Nehéz helyzetben lévő vállalkozás szerkezetátalakításához nyújtható támogatások – Feltételek – A támogatás összegének szigorúan a szükséges minimumra való korlátozása – A nem nélkülözhetetlen eszközök átruházását is elrendelő szerkezetátalakítási terv végrehajtása – Következmény – Az ezen eszközök átruházásából származó teljes bevételnek a szerkezetátalakítási terv finanszírozására való fordítására vonatkozó kötelezettség

(EK 87. cikk, (3) bekezdés, c) pont; a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtható állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás, 40. pont)

8. Államok által nyújtott támogatások – Tilalom – Eltérések – A közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető támogatások – Nehéz helyzetben lévő vállalkozás szerkezetátalakításához nyújható támogatások – A Bizottság mérlegelési jogköre – Az eszközök szerkezetátalakítási tervben elrendelt átruházásából származó nettó bevétel összegének becslésére vonatkozó jog – Korlát

(EK 87. cikk, (3) bekezdés, c) pont)

9. Intézmények jogi aktusai – Indokolás – Kötelezettség – Terjedelem – Az indokolási kötelezettség megsértésének a peres eljárás során való helyrehozatala – Megengedhetetlenség

(EK 253. cikk)

1. Az EK 253. cikkre hivatkozó jogalap a nyilvánvaló mérlegelési hibától elkülönülő, önálló jogalap. Ugyanis míg az előbbi, amely az indokolási kötelezettség megsértését vagy az indokolás elégtelenségét célozza, az EK 230. cikk értelmében a lényeges eljárási szabályok megsértését és olyan közérdekkel kapcsolatos jogalapot jelent, amelyet a közösségi bíróságnak hivatalból kell figyelembe vennie, az utóbbi, amely a határozat érdemi jogszerűségével kapcsolatos, az ugyanazon EK 230. cikk értelmében a Szerződés végrehajtására vonatkozó jogi szabály megsértését jelenti, amelyet a közösségi bíróságnak csak a felperes indítványára kell figyelembe vennie. Az indokolásra vonatkozó kötelezettség az indokolás megalapozottságához képest tehát különálló kérdés.

Az Elsőfokú Bíróság az indokolási kötelezettség tiszteletben tartásának felülvizsgálata címén nem vizsgálhatja a Bizottság által saját határozatának igazolása érdekében felhozott indokok jogszerűségét.

Ebből az következik, hogy az indokolási kötelezettség megsértésére vagy az indokolás elégtelenségére alapozott jogalap keretében az e határozat megalapozottságát vitató kifogások és érvek hatástalanok, és nem bírnak jelentőséggel.

(vö. 52., 58–59. pont)

2. Az indokolási kötelezettség terjedelme a kérdéses jogi aktus természetétől, valamint elfogadásának körülményeitől függ. Az indokolásnak világosan és egyértelműen kell tartalmaznia az intézmény érvelését oly módon, hogy lehetővé tegye egyrészt az érdekeltek számára jogaik védelme és a döntés megalapozottságának megítélhetősége érdekében a meghozott intézkedés indokainak megismerését, másrészt a közösségi bíróság számára a jogszerűség felülvizsgálatára vonatkozó hatásköre gyakorlását.

Nem elvárás az, hogy az indokolás minden releváns tényállásbeli és jogi elemet részletezzen, mivel azt a kérdést, hogy az indokolás megfelel-e az EK 253. cikkben foglalt követelményeknek, nemcsak megszövegezését illetően kell megválaszolni, hanem összefüggéseit, valamint az érintett területre vonatkozó jogszabályok összességét illetően is.

Így közelebbről a Bizottságnak nem kell állást foglalnia az érdekeltek által elé terjesztett minden érvet – különösen a nyilvánvalóan a tárgyon kívül eső, lényegtelen, vagy egyértelműen másodlagos érveket – illetően, hanem elég, ha a határozat rendszerét illetően alapvető fontossággal bíró tényeket és jogi érveket ismerteti.

Az indokolási kötelezettség valamely támogatási intézkedés minősítésére alkalmazva megköveteli, hogy a Bizottság megjelölje azokat az okokat, amelyek alapján úgy véli, hogy a kérdéses intézkedés az EK 87. cikk (1) bekezdésének hatálya alá esik.

Valamely állami szerkezetátalakítási támogatásnak az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontjával való összeegyeztethetőségét illetően az indokolási kötelezettség akkor teljesül, ha a Bizottság ismerteti azokat az indokokat, amelyek miatt úgy véli, hogy a támogatások összeegyeztethetők a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtható állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatásban előírt feltételekkel, nevezetesen, hogy szerkezetátalakítási tervvel rendelkeznek, a hosszú távú életképességet és a támogatásnak a kedvezményezett hozzájárulását tekintve arányos jellegét illetően kielégítő leírást tartalmaznak.

(vö. 62–66., 132. pont)

3. Az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának végrehajtását illetően a Bizottság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, amelynek gyakorlása a gazdasági és társadalmi rend összetett, közösségi kontextusban elvégzendő elemzését követeli meg. E mérlegelési jogkör gyakorlásának bírósági felülvizsgálata így az eljárási és az indokolási szabályok betartásának, az alapul vett tények tárgyi pontosságának, valamint a nyilvánvaló mérlegelési hiba, a téves jogértelmezés és a hatáskörrel való visszaélés hiányának vizsgálatára korlátozódik. Az Elsőfokú Bíróságnak tehát nem feladata, hogy a határozat kibocsátójának gazdasági értékelését a sajátjával váltsa fel.

(vö. 137–138. pont)

4. A Bizottság kötve van az állami támogatások felügyelete terén saját maga által elfogadott keretszabályokhoz és közleményekhez, amennyiben ezek nem értelmezik kiterjesztően a Szerződés szabályait, és a tagállamok ezeket elfogadják.

Így az, hogy a Bizottság a korábban általa elfogadott iránymutatás alapján értékel valamely egyedi támogatást, nem tekinthető a mérlegelési jogkör túllépésének, sem az arról való lemondásnak. Ugyanis egyrészt jogosult ezen iránymutatás hatályon kívül helyezésére vagy módosítására, amennyiben azt a körülmények megkívánják. Másrészt az iránymutatás egy korlátozott ágazatot érint, és azt a Bizottság által meghatározott politika követésének érdeke indokolja.

Ebben az összefüggésben az Elsőfokú Bíróság feladata meggyőződni arról, hogy a Bizottság tiszteletben tartotta-e az iránymutatásában saját maga számára előírt követelményeket.

(vö. 139–141. pont)

5. Az EK 230. cikk értelmében a megsemmisítés iránti kereset keretében a közösségi jogi aktus jogszerűségét az aktus elfogadásának időpontjában érvényes jogi és ténybeli körülmények alapján kell értékelni; valamely közösségi jogi aktus jogszerűsége nem függhet annak esetleges kijátszása lehetőségétől, sem pedig a hatékonyságának mértékére vonatkozó visszatekintő megfontolásoktól.

Közelebbről a Bizottság által kidolgozott összetett értékeléseket kizárólag az értékelés időpontjában a Bizottság rendelkezésére álló adatok alapján kell vizsgálni.

(vö. 142–143. pont)

6. A nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtható állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás szerint valamely vállalkozás „mindenképpen” súlyos helyzetben lévőnek minősül, ha törzstőkéjének jelentős része elveszett, ám semmi akadálya nincs annak, hogy a vállalkozás más bizonyítékok alapján akkor is kimutassa, hogy az iránymutatás értelmében nehéz pénzügyi helyzetben van, ha nem vesztette el törzstőkéjének jelentős részét.

(vö. 185. pont)

7. Ha valamely vállalkozás szerkezetátalakítási tervében kötelezettséget vállalt nem nélkülözhetetlen eszközeinek átruházására, köteles az ezen eszközök átruházásból származó teljes bevételt a szerkezetátalakítási terv finanszírozására fordítani. Ez a támogatás kedvezményezettjét nem arra kötelezi, hogy az minden forrását a megítélt támogatás összegének csökkentése érdekében használja fel, hanem arra, hogy minden nem nélkülözhetetlen eszközből származó forrást a szerkezetátalakítási terv keretében a vállalat által végzett tevékenységére fordítson. A kedvezményezettnek a szerkezetátalakítási tervhez való saját forrásaival történő hozzájárulása annak biztosítása végett szükséges, hogy – a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtható állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás 40. pontjának megfelelően – a támogatás a vállalkozás, a részvényesek vagy a vállalkozást magában foglaló gazdasági csoport meglévő pénzügyi erőforrásainak ismeretében szigorúan a szerkezetátalakítás lehetővé tételéhez feltétlenül szükséges minimumra korlátozódjon.

(vö. 266., 313. pont)

8. A Bizottságnak valamely szerkezetátalakításhoz nyújtott támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét vizsgálva nem kötelessége megbecsülni az adott vállalkozás által teljesítendő minden intézkedés egyedi költségét. Ugyanis azonkívül, hogy a különböző költséghelyek pontos becslése az előírt intézkedések jövőbeli jellege miatt mindenképpen bizonytalan, a Bizottság – széles mérlegelési jogkörében – átfogó értékelésre is szorítkozhat.

Ebből az következik, hogy a Bizottság – tekintettel azon nettó bevétel összegének pontos meghatározására vonatkozó nehézségre, amely a szerkezetátalakítási tervben elrendelt átruházásából származik – az őt megillető széles mérlegelési jogkör gyakorlása során főszabály szerint jogosult e bevételt illetően becslést végezni.

Ha azonban az e tervben átruházni rendelt eszközök átruházása ténylegesen megtörtént, és a Bizottság az ebből származó tényleges nettó bevétel összegét ismeri, az állami támogatások tilalmának az EK 87. cikk (1) bekezdésében foglalt elvére figyelemmel a Bizottság ezen eszközök tekintetében a támogatás minimális jellegének megállapítása során nem szorítkozhat az adott vállalkozás rendelkezésére álló likviditás „általánosságban” vett becslésére.

(vö. 272–273., 278., 282–283. pont)

9. Valamely határozat indokolásának magában a határozatban kell szerepelnie, és a Bizottság által később előadott magyarázatok – kivételes körülményektől eltekintve – nem vehetők figyelembe. Ebből az következik, hogy a határozatnak önmagában elegendőnek kell lennie, és indokolása nem következhet a határozatot követően akkor előadott írásbeli vagy szóbeli magyarázatokból, amikor a kérdéses határozat már közösségi bíróság előtt kereset tárgyát képezi.

(vö. 287. pont)

AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)

2005. június 15.( )

„Állami támogatások – Megsemmisítés iránti kereset – Szerkezetátalakítási támogatás – A támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek minősítő határozat –Bizottsági iránymutatás – Indokolási kötelezettség – A feltételek teljesítése – A támogatás minimális jellege”

A T‑349/03. sz. ügyben,

a Corsica Ferries France SAS (székhelye: Bastia [Franciaország], képviselik: S. Rodrigues és C. Scapel ügyvédek, kézbesítési cím: Luxembourg)

felperesnek

az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: C. Giolito és H. van Vliet, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

alperes ellen,

támogatják:

a Francia Köztársaság (képviselik: M. G. de Bergues és S. Ramet, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

és

a Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA (székhelye: Marseille [Franciaország], képviseli kezdetben: H. Tassy ügyvéd, képviselik később: O. d’Ormesson és A. Bouin ügyvédek)

beavatkozók,

a Franciaország által a Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) részére nyújtani tervezett szerkezetátalakítási támogatásra vonatkozó, 2003. július 9-i 2004/166/EK bizottsági határozat (HL 2004. L 61., 13. o.) megsemmisítése iránt benyújtott keresete tárgyában,

AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK

ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA (harmadik tanács),

tagjai: M. Jaeger elnök, V. Tiili és Czúcz O. bírák,

hivatalvezető: M. I. Natsinas tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2004. november 18‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

Jogi háttér

1 Az EK 87. cikk értelmében:

„(1) Ha e szerződés másként nem rendelkezik, a közös piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.

[...]

(3) A közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető:

[...]

c) az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatás, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben [...]”

2 A tengeri szállítás részére nyújtható állami támogatásokra vonatkozó közösségi iránymutatások (HL 1997. C 205., 5. o.) 8. szakasza előírja, hogy a Bizottság a nehéz helyzetben lévő vállalkozások szerkezetátalakítására és megmentésére vonatkozó iránymutatásokat a hajózási társaságok szerkezetátalakítására nyújtható támogatásokra alkalmazza.

3 A nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtható állami támogatásokról szóló, 1999. október 9-től hatályban lévő közösségi iránymutatás (HL 1999. C 288., 2. o., a továbbiakban: iránymutatás) értelmében a Bizottság meghatározza azokat a feltételeket, amelyek fennállta esetén a kérdéses támogatások az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja értelmében a közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinthetők. Az említett iránymutatás 3.2.2. pontja értelmében ezek a feltételek a jogosult nehéz helyzetben lévő vállalkozás jellegével, az életképesség helyreállításával, a túlzott versenytorzulás megakadályozásával, a támogatás minimális szintre való korlátozásával, a támogatásnak a közös érdekkel ellentétes mértékű versenytorzító hatása megelőzéséhez szükséges feltételekkel és kötelezettségekkel, valamint a szerkezetátalakítási terv teljes körű végrehajtásával kapcsolatosak.

4 A szolgáltatásnyújtás szabadsága elvének a tagállamokon belüli tengeri fuvarozásra (tengeri kabotázs) történő alkalmazásáról szóló 1992. december 7-i 3577/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 364., 7. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 10. o.) a tagállamok számára kötelezővé teszi a nemzeti kabotázspiac megnyitását. Az említett rendelet 4. cikke értelmében amennyiben valamely tagállam közszolgáltatási szerződést köt, azt a megkülönböztetés tilalmát az összes közösségbeli hajótulajdonosra vonatkozóan követve kell megtennie.

A kereset alapját képező tényállás

1. Az érintett hajózási társaságok

5 A felperes olyan hajózási társaság, amely rendszeres tengeri összeköttetést biztosít a francia szárazföld (Toulon és Nizza), illetve Olaszország (Savona és Livorno) felől Korzika felé.

6 A Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) olyan hajózási társaság, amely rendszeres tengeri összeköttetést biztosít a francia szárazföld (Nizza, Toulon és Marseille) felől Korzika felé, a francia szárazföld felől a Magreb országok (Tunézia és Algéria) felé, valamint áprilistól szeptemberig szezonális összeköttetést biztosít Szardínia felé.

7 Az SNCM jelenleg 80%-ban a Compagnie générale maritime et financière (CGMF), és 20%-ban a Société nationale des chemins de fer (SNCF) tulajdonában van. A 100%-ban közvetlenül a francia állam tulajdonát képező alaptőkéjű CGMF gazdasági tevékenysége a tengeri szállítás, a hajók felszerelésével és bérlésével kapcsolatos műveletek, valamint az ezen tevékenységekkel közvetlenül vagy közvetetten kapcsolatos minden részesedésszerzés, illetve kereskedelmi vagy ipari művelet engedélyezésére irányul.

8 Az SNCM-nek kisebbségi részesedése van a Compagnie méridionale de navigation-ban (CMN), egy Marseille és Korzika között üzemelő olyan hajózási társaságban, amelyet a Compagnie méridionale de participation útján a Stef-TFE csoport tart ellenőrzése alatt.

2. A francia szárazföld és Korzika közötti tengeri összeköttetésre vonatkozó közszolgáltatási kötelezettségek

9 1948 óta a francia szárazföld és Korzika közötti rendszeres tengeri összeköttetés biztosítására a közszolgáltatási kötelezettségek keretében kerül sor.

10 Ezen szolgáltatások nyújtására 1976-ig a francia jogszabályokkal részben keretek közé foglalt rendszerben került sor, amely monopólium keretében írta elő a kabotázs nemzeti lobogó alatt történő végzését. Ebben a rendszerben az állam a szolgáltató társaságoknak átalánydíjas kiegyenlítési támogatást fizetett a kötelezően ellátandó kikötőkkel, a szabályszerűséggel, a gyakorisággal, a szolgáltatásnyújtási kapacitással, az alkalmazott díjakkal és a hajó legénységével kapcsolatos közszolgáltatási követelmények ellentételezésére.

11 1976-ban Franciaország a területi folytonosság elve alapján módosította a korzikai tengeri szállításra vonatkozó közszolgáltatás-nyújtás feltételeit. Ez az elv a szigetjellegből adódó hátrányok mérséklését, valamint a sziget ellátásának a tisztán szárazföldi összeköttetések módozataihoz legközelebb álló módon történő biztosítását célozza. Kidolgozták a közszolgáltatás kereteit leíró dokumentációt is magában foglaló koncessziós rendszert. Ennek megfelelően az SNCM-mel és a CMN-nel 1976. március 31-én olyan, 25 évre szóló keretegyezmény aláírására került sor, amely 2001. december 31-én járt le.

12 1976 és 1982 között a francia kormány az említett keretegyezmény alapján meghatározta a feladat ellátásának módját.

13 Az 1982. július 30-i loi portant statut particulier de la région de Corse (a korzikai régió különleges státuszáról szóló törvény) a területi folytonosság kezelését a francia állammal kötött szerződés keretében az assemblée de Corse-ra (korzikai közgyűlés) ruházta. Ezt követően az 1991. május 13-i loi portant statut de la collectivité territoriale de Corse (Korzika területi önkormányzati státuszáról szóló törvény) a sziget ellátását illetően teljes hatáskört biztosított az említett assemblée részére. Azóta az ellátást a l’Office des transports de la Corse (OTC) biztosítja.

14 A keretegyezmény alapján 1991-től kezdődően az OTC és a két koncessziós társaság két ötéves egyezményt írt alá. Az első ilyen egyezmény (a továbbiakban: az 1991. évi egyezmény) az 1991–1996 közötti időszakra vonatkozóan, a második (a továbbiakban: az 1996. évi egyezmény) pedig az 1996–2001 közötti időszakra vonatkozóan határozta meg a közszolgáltatás teljesítésének feltételeit. Az egyezmények meghatározták a területi folytonossághoz való hozzájárulást az előírt kötelezettségek ellenértékeként terhelő átalánydíjas támogatás kifizetésének feltételeit is. Abban az időben a közszolgáltatási kötelezettségek magukban foglalták a három francia szárazföldi kikötőből – nevezetesen Nizzából, Toulonból és Marseille-ből – Korzika felé irányuló mindegyik összeköttetést.

15 A 3577/92/EGK rendelettel összhangban, 2001-ben a collectivité territoriale de Corse (korzikai területi önkormányzat) pályázati felhívást tett közzé annak érdekében, hogy kiválassza a francia szárazföld és Korzika közötti közszolgáltatási kötelezettség biztosításáért 2002. január 1-jétől, öt éves szerződés keretében, pénzbeli ellentételezésért cserébe felelős üzemeltetőt. Figyelembe véve a Toulonból és a Nizzából induló összeköttetések terén fennálló verseny fejlődését, a korzikai területi közösség úgy ítélte meg, hogy csak a Marseille-ből induló összeköttetéseket kell ilyen közszolgáltatási kötelezettségeknek alárendelni.

16 Az SNCM és a CMN a szerződést közösen nyerték el, míg a felperes lemondott a pályázatban való részvételről.

17 A korzikai területi önkormányzattal és az OTC-vel kötött „közszolgáltatás átruházásáról szóló egyezmény” (a továbbiakban: 2002. évi egyezmény) értelmében az SNCM és a CMN megbízotti minőségükben kötelesek 2002. január 1-jétől rendszeres tengeri összeköttetést biztosítani a Marseille és Korzika közti útvonalakon, egyes, a gyakorisággal, a kapacitással, a menetrenddel, a díjakkal (az évszaktól függő minimális árak, személyek egyes csoportjaira vonatkozó kedvezmények), illetőleg a szolgáltatás minőségével kapcsolatos közszolgáltatási kötelezettség tiszteletben tartása mellett. Az egyezmény értelmében a kötelezettségek teljesítése évente csökkenő összegű, „referencia” pénzbeli ellentételezés fejében történik, amely összeget a várható bevétel alapján kell megállapítani, és amelyet minden év végén a várt és a tényleges bevétel közötti különbségtől függően ki kell igazítani. Az egyezmény szerint annak teljes időtartamára vonatkozóan a pénzügyi ellentételezés maximális összege az SNCM esetében 326,85 millió euró, a CMN esetében pedig 128,2 millió euró, vagyis összesen 445,05 millió euró. A 2002. évi egyezmény többek között előírja, hogy a megbízottak éves, végleges pénzügyi ellentételezése a közszolgáltatási kötelezettséggel előidézett, gazdálkodásból eredő működési hiányra korlátozódik, figyelembe véve a tényleges használattal arányosan befektetett hajózási tőkétől ésszerűen elvárható hozamot, amely hozam az egyezményben foglaltak szerint a hajók vásárláskori értékének 15%-a. A 2002. évi egyezmény 2006. december 31-én lejár, hacsak a felek későbbi lejárati időpontban nem állapodnak meg.

Igazgatási eljárás

1. Az SNCM részére az 1991. évi és az 1996. évi egyezmények keretében a közszolgáltatási kötelezettségek ellentételezésére nyújtott támogatások

18 1998. december 22-én az SNCM Korzika és Olaszország közötti szállítást végző leányvállalataként működő Corsica Marittima részére folyósított támogatások tárgyában benyújtott panaszok eredményeképpen a Bizottság arról a döntéséről tájékoztatta a Francia Köztársaságot, hogy az EK-Szerződés 93. cikke (2) bekezdésének (jelenleg az EK 88. cikk (2) bekezdése) értelmében megindítja a támogatások vizsgálatára vonatkozó hivatalos eljárást (HL 1999. C 62., 9. o.). Az ügyet a C‑78/98 hivatkozási szám alatt vették nyilvántartásba.

19 2001. február 28-án az SNCM részére a közszolgáltatási kötelezettségek költségeinek fedezésére nyújtott támogatások tárgyában benyújtott újabb panaszok eredményeképpen a Bizottság arról a döntéséről tájékoztatta a Francia Köztársaságot, hogy az EK‑Szerződés 88. cikkének (2) bekezdése értelmében megindítja a támogatások vizsgálatára vonatkozó hivatalos eljárást (HL 2001. C 117., 9. o.). Az ügyet a C‑14/01 hivatkozási szám alatt vették nyilvántartásba.

20 A Franciaország által az SNCM részére folyósított állami támogatásokról szóló 2001. október 30-i 2002/149/EK bizottsági határozattal (HL 2002. L 50., 66. o.) a Bizottság a C‑78/98., illetve a C‑14/01. sz. ügyekben folyamatban lévő eljárások lezárásával egyidejűleg azt állapította meg, hogy az SNCM részére az 1991 és 2001 közötti időszakra vonatkozóan a francia szárazföldön lévő három kikötő ‑ nevezetesen Nizza, Toulon és Marseille ‑ felől az SNCM által Korzika felé biztosított közszolgáltatások ellentételezésére nyújtott 787 millió euró összegű támogatás az EK 86. cikk (2) bekezdése értelmében összeegyeztethető a közös piaccal. Ez a határozat nem képezte megsemmisítés iránti kereset tárgyát az Elsőfokú Bíróság előtt.

2. Az SNCM javára a megmentéshez és szerkezetátalakításhoz nyújtott támogatások

21 2001. december 20-án a francia hatóságok a CGMF vagyonából az SNCM részére megmentési támogatás címén nyújtott 22,5 millió euró összegű előleg kifizetéséről tájékoztatták a Bizottságot. A támogatást, mivel azt részben már kifizették az SNCM részére, NN 27/2002 (korábbi N 49/2001) hivatkozási számon vették nyilvántartásba.

22 2002. február 18-i levelében a Francia Köztársaság az SNCM javára szóló szerkezetátalakítási támogatás tervezetéről tájékoztatta a Bizottságot. A javasolt szerkezetátalakítási támogatás az SNCM-nek a CGMF általi, 76 millió euró összegű újratőkésítésében állt, így az SNCM saját tőkéje 30 millió euróról 106 millió euróra emelkedett. A Bizottság ezt a támogatást bejelentett támogatásként az N 118/2002 hivatkozási számon vette nyilvántartásba.

23 A 2002. július 17-i C (2002) 2611 végleges határozattal a Bizottság az EK 88. cikk (3) bekezdésében előírt, támogatásokra vonatkozó előzetes vizsgálati eljárás keretében engedélyezte az SNCM javára szóló, megmentéshez nyújtott támogatást. Határozatában a Bizottság kifejtette, hogy a bejelentett támogatás megfelel az e tekintetben az iránymutatásban előírt öt feltételnek, különösen a francia állam által a szerkezetátalakítási tervek bejelentése vonatkozásában tett kötelezettségvállalásnak. Ez a határozat nem képezte megsemmisítés iránti kereset tárgyát az Elsőfokú Bíróság előtt.

24 2002. augusztus 19-i, a Francia Köztársaságnak címzett levelében a Bizottság, miután az előzetes vizsgálat értelmében megállapította, hogy a szerkezetátalakításhoz nyújtott bejelentett támogatásnak a közös piaccal való összeegyeztethetőséget illetően kételyek merültek fel, úgy határozott, hogy megindítja az EK 88. cikk (2) bekezdésében előírt hivatalos vizsgálati eljárást az EK szerződés [88.] cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) 4. cikkének (4) bekezdésében, valamint 6. cikkében foglaltaknak megfelelően (a továbbiakban: a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozat).

25 2002. október 8-án kelt, mellékleteivel együtt október 15-én elküldött levelükben a francia hatóságok tájékoztatták a Bizottságot a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatra vonatkozó észrevételeikről.

26 2002. december 11-én a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatot egy összefoglaló kíséretében közzétették az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában (HL C 308., 29. o.). Az érdekelt feleket felhívták arra, hogy a bejelentett tervezett támogatásra vonatkozó észrevételeiket a közzétételtől számított egy hónapon belül nyújtsák be.

27 2003. január 8-i levelében a felperes benyújtotta a Bizottságnak a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatra vonatkozó írásos észrevételeit. A Bizottság ezen túlmenően megkapta a Stef-TFE csoport, valamint a különböző területi önkormányzatok észrevételeit is. A Bizottság a beérkezett észrevételek összességét továbbította a Francia Köztársaság részére azzal, hogy azokhoz megjegyzéseket fűzhet.

28 2003. február 4-én a Bizottság a felperes kérésére a felperessel megbeszélést tartott, amelynek során a felperes további dokumentumokat nyújtott be.

29 2003. február 10-i levelükben a francia hatóságok a Bizottság részére megküldték érvelésüket, amellyel azt kívánták alátámasztani, hogy a tervezett támogatás tiszteletben tartja az iránymutatásban foglaltakat, megküldték továbbá az SNCM személyi állományára és a fizetések alakulására, a közbenső fogyasztás kezelésére, valamint a díjpolitikára vonatkozó új kötelezettségvállalásokról szóló leírást.

30 2003. február 13-i levelükben a francia hatóságok megküldték a Bizottságnak a felperes, valamint a Stef-TFE észrevételeire tett megjegyzéseiket.

31 2003. február 21-i levelükben a francia hatóságok megválaszolták a Bizottság 2003. február 10-i levelében feltett kiegészítő kérdéseket.

32 2003. május 27-én küldött faxüzenetükben a francia hatóságok továbbították a Bizottságnak a felperes által a Bizottság részére 2003. február 4-én benyújtott, és a Bizottság által a francia hatóságok részére 2003. február 21-i levélben megküldött dokumentumokra vonatkozó észrevételeiket.

33 2003. július 9-én a Bizottság elfogadta a Franciaország által az SNCM részére nyújtani tervezett szerkezetátalakítási támogatásról szóló 2004/166/EK határozatot (HL 2004., L 61., 13. o.), amely határozat a jelen megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezi (a továbbiakban: megtámadott határozat).

34 A megtámadott határozat rendelkező része a következő:

„1. cikk

A Franciaország által az [SNCM] javára folyósítani kívánt szerkezetátalakítási támogatás a 2–5. cikkben foglalt feltételekkel összhangban összeegyeztethető a közös piaccal.

2. cikk

Az SNCM – a jelen határozatról szóló tájékoztatástól kezdődően, és 2006. december 31-ig – tartózkodik új hajók megszerzésétől és új, vagy felújított hajókra vonatkozó építési, megrendelési vagy bérleti szerződések aláírásától.

Az SNCM – a jelen határozatról szóló tájékoztatástól kezdődően, és 2006. december 31-ig – csak a már az SNCM vállalkozás tulajdonában lévő tizenegy hajót üzemeltetheti, nevezetesen: a Napoléon Bonaparte- t, a Danielle Casanova-t, a l’Île de Beauté-t, a Corse-t, a Liamone-t, a l’Aliso-t, a Méditerranée-t, a Pascal Paoli-t, a Paglia Orba-t, a Monte Cinto-t és a Monte d’Oro-t.

Amennyiben az SNCM-nek akaratától független események folytán 2006. december 31. előtt le kell cserélnie valamelyik hajóját, a Bizottság a Franciaország által megfelelően indokolt tájékoztatás esetében engedélyezheti a cserét.

3. cikk

Az SNCM csoport átruházza a következő társaságokban fennálló közvetlen vagy közvetett részesedését:

– az Amadeus France,

– a Compagnie Corse Méditerranée,

– a société civile immobilière Schuman,

– a Société méditerranéenne d’investissements et de participations,

– a Someca.

A Société méditerranéenne d’investissements et de participations elnevezésű társaságban fennálló részesedés átruházása helyett az SNCM eladhatja ennek a társaságnak az egyetlen eszközét, a Southern Trader-t, és megszüntetheti ezt a leányvállalatot.

Az átruházásra a francia hatóságok döntésének megfelelően sor kerülhet akár nyilvános vételi ajánlat, akár előzetes közzétételt követő, legalább két hónapos válaszadási határidőt biztosító pályázati felhívás útján.

Franciaország valamennyi átruházás bizonyítékait a Bizottság tudomására hozza. Az SNCM által kapott ajánlatok elégtelensége nem szolgálhat az átruházás elmaradásának indokául. Ajánlat hiányában, amennyiben Franciaország bizonyítani tudja, hogy a közzététellel kapcsolatos minden szükséges intézkedés megtételére sor került, az első bekezdésben előírt feltétel teljesítettnek minősül.

4. cikk

Valamennyi Korzika felé tartó járat esetében – a jelen határozatról szóló értesítéstől kezdődően, és 2006. december 31-ig – az SNCM tartózkodik a közzétett díjakra vonatkozó olyan díjpolitikától, amelynek célja, hogy a versenytársak árainál alacsonyabb árakat kínáljon az azonos célállomások és szolgáltatások, valamint az azonos időpontok tekintetében.

A Bizottság a jelen határozat által előírt feltételek bármelyike – és különösen az első bekezdésben foglaltak – teljesítésének elmulasztása esetére fenntartja magának a jogot a vizsgálati eljárás megindítására.

Az első bekezdésben előírt feltétel akkor teljesül, ha az SNCM által közzétett legalacsonyabb árak minden egyes napon meghaladják a versenytársak legalacsonyabb kedvezményes árát az azonos célállomásokra és szolgáltatásokra vonatkozóan.

Az első bekezdésben előírt feltétel nem alkalmazható attól kezdve, hogy az említett versenytársak árai meghaladják az SNCM 1996-os referenciaévben hatályos, inflációval kiigazított árait.

Franciaország minden évben június 30. előtt tájékoztatja a Bizottságot minden olyan körülményről, amely szükséges annak igazolásához, hogy ez a feltétel az azt megelőző gazdasági évet illetően a Korzika felé tartó, illetőleg az onnan induló valamennyi járat esetében megfelelően teljesült.

5. cikk

A francia hatóságok által a szerkezetátalakítási tervben vállalt kötelezettségeknek megfelelően a Korzikával fennálló különböző tengeri összeköttetésekben részt vevő hajók járatsűrűségének éves mennyisége 2006. december 31-ig a jelen határozat 3. táblázatában meghatározott küszöbértékekre korlátozódik, kivéve ha azokra kivételes, és az SNCM-nek fel nem róható olyan okból kerül sor, amely az SNCM számára nélkülözhetetlenné tenné, hogy bizonyos járatokat más kikötőkből üzemeltessen, valamint a vállalatot terhelő közszolgáltatási kötelezettségek megváltozása esetét.

6. cikk

Franciaország a jelen határozat közlésétől kezdődően jogosult az SNCM-et 66 millió euró összegű első kifizetéssel újratőkésíteni.

A szerkezetátalakítási időszak végéig ‑ vagyis 2006. december 31-ig ‑ a Bizottság a francia hatóságok kérelmére úgy határozhat, hogy későbbi időpontban engedélyezi az SNCM részére folyósítandó második kifizetést, amelynek összege a fennmaradó 10 millió euró és a 3. cikkben előírt átruházásokból származó bevétel különbségének felel meg, az említett cikkben előírt feltételeknek megfelelően.

Ilyen határozat meghozatalára csak akkor kerülhet sor, ha a 3. cikkben előírt cselekmények végrehajtása megtörtént, ha az átruházásokból származó bevétel nem haladja meg a 10 millió eurót, valamint, ha a 2., 4. és 5. cikkben foglalt feltételek teljesültek; ez azonban nem érinti a Bizottság arra vonatkozó hatáskörét, hogy szükség esetén a feltételek valamelyikének be nem tartása miatt hivatalos vizsgálati eljárást indítson. A fentiek hiányában a támogatás második részének kifizetésére nem kerülhet sor.

7. cikk

A jelen határozat közlésétől számított hat hónapos határidőn belül Franciaország tájékoztatja a Bizottságot a határozatnak való megfelelés érdekében tett intézkedésekről.

[…]” [nem hivatalos fordítás]

Az eljárás és a felek kérelmei

35 A felperes 2003. október 13-án benyújtotta az Elsőfokú Bíróság Hivatalához a jelen eljárást megindító keresetét.

36 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. február 3-án benyújtott beadványával a Francia Köztársaság kérte, hogy a Bizottság kérelmeinek támogatása végett az eljárásba beavatkozhasson.

37 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. február 26-án benyújtott beadványával az SNCM kérte, hogy a Bizottság kérelmeinek támogatása végett az eljárásba beavatkozhasson.

38 Az Elsőfokú Bíróság 2004. március 10-i végzésével engedélyezte a Francia Köztársaság számára a beavatkozást.

39 Az Elsőfokú Bíróság 2004. március 10-i végzésével engedélyezte a Francia Köztársaság számára a beavatkozást.

40 Az előadó bíró jelentése alapján az Elsőfokú Bíróság (harmadik tanács) a szóbeli szakasz megnyitásáról határozott, és a pervezető intézkedések keretében a feleket az írásbeli kérdések megválaszolására hívta fel. A felek az előírt határidőn belül eleget tettek az Elsőfokú Bíróság kérésének.

41 Válaszukban a felek arról a tényről tájékoztatták az Elsőfokú Bíróságot, hogy a Bizottság 2004. szeptember 8-án elfogadta a megtámadott határozatot módosító C (2004) 3359 végleges határozatot (a továbbiakban : 2004. szeptember 8-i határozat). Az Elsőfokú Bíróság kiegészítő írásbeli kérdésére az alapeljárásban részt vevő feleknek ki kellett fejteniük e határozat jelen keresetre gyakorolt hatására vonatkozó álláspontjukat.

42 A felek szóbeli előterjesztéseiket és az Elsőfokú Bíróság szóbeli kérdéseire adott válaszaikat a 2004. november 18-i nyilvános tárgyaláson adták elő.

43 A felperes azt kéri az Elsőfokú Bíróságtól, hogy az:

– semmisítse meg a megtámadott határozatot;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

44 A Bizottság, akit a Francia Köztársaság és az SNCM mint beavatkozók támogatnak, azt kéri az Elsőfokú Bíróságtól, hogy az:

– utasítsa el a keresetet;

– a felperest kötelezze a költségek viselésére.

A jogkérdésről

45 A jelen megsemmisítés iránti kereset alátámasztására a felperes két jogalapot terjeszt elő. Az első jogalap az EK 253. cikk megsértésén alapul, arra hivatkozva, hogy a megtámadott határozat indokolása elégtelen. A második jogalap az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának, a 659/1999/EK rendeletnek és az iránymutatásnak a megsértésén alapul, arra hivatkozva, hogy a megtámadott határozat ténybeli és nyilvánvaló mérlegelési hibákat tartalmaz.

46 Bevezetésképpen tehát a 2004. szeptember 8-i határozatnak a jelen keresetre gyakorolt esetleges hatását kell megvizsgálni.

1. A 2004. szeptember 8-i határozatnak a jelen keresetre gyakorolt hatására vonatkozó előzetes észrevétel

47 Meg kell jegyezni, hogy 2004. szeptember 8-i határozatában a Bizottság úgy módosította a megtámadott határozatot, hogy – amint azt az új határozat második preambulumbekezdése kifejti – megengedte az SNCM részére egyrészt, hogy az Asco hajót a megtámadott határozat 2. cikkében foglalt felsorolásban – vagyis azon hajók felsorolásában, amelyeket az SNCM a szerkezetátalakítási időszak alatt használni jogosult – az Aliso hajóra cserélje ki, másrészt pedig azt, hogy tekintettel az Asco hajó eladásával kapcsolatban felmerült nehézségekre, vagy ezt a hajót, vagy az Aliso-t adja el.

48 Mindenképpen emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint az EK 230. cikke értelmében a megsemmisítés iránti kereset keretében a közösségi jogi aktus jogszerűségét vagy a tényállás alapján, vagy az aktus elfogadásának időpontjában hatályos jog szerint kell értékelni (az Elsőfokú Bíróság T‑371/94. és T‑394/94. sz., British Airways és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1998. június 25-én hozott ítéletének [EBHT 1998., II‑2405. o.] 81. pontja).

49 Egyébiránt a jelen esetben nem tűnik úgy, hogy a 2004. szeptember 8-i határozat a felperes által a jelen kereset alátámasztására előterjesztett egyes jogalapokat vagy érveket tárgytalanná tett volna. Az Elsőfokú Bíróság által ezzel kapcsolatban feltett írásbeli kérdésre sem a felperes, sem a Bizottság nem állította, hogy a 2004. szeptember 8-i határozatnak ilyen hatása lett volna.

50 Ilyen körülmények között meg kell állapítani, hogy a 2004. szeptember 8-i határozat nincs hatással a megtámadott határozat megsemmisítése iránti jelen keresetre.

2. Az EK 253. cikk megsértésén alapuló első jogalapról, mely szerint a megtámadott határozat indokolása elégtelen

51 Ezzel a jogalappal a felperes azt állítja, hogy a megtámadott határozat indokolása a kérdéses támogatási intézkedés természetét, valamint a támogatás egy részének a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló jellegét, a hivatalos vizsgálati eljárás megindításának indokaként szolgáló kételyek tisztázását, az életképesség helyreállításának értékelését, a szerkezetátalakítási elgondolások életszerű jellegét, valamint a nem stratégiai jellegű részvétel meghatározását illetően elégtelen.

A jogalap hatályára vonatkozó előzetes észrevételek

52 Emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint az EK 253. cikkre hivatkozó jogalap a nyilvánvaló mérlegelési hibától elkülönülő, önálló jogalap. Ugyanis míg az előbbi, amely az indokolási kötelezettség megsértését vagy elégtelenségét célozza, az EK 230. cikk értelmében a lényeges eljárási szabályok megsértését és olyan közérdekkel kapcsolatos jogalapot jelent, amelyet a közösségi bíróságnak hivatalból kell figyelembe vennie, az utóbbi, amely a határozat érdemi jogszerűségével kapcsolatos, az ugyanazon EK 230. cikk értelmében a Szerződés végrehajtására vonatkozó jogi szabály megsértését jelenti, amelyet a közösségi bíróságnak csak a felperes indítványára kell figyelembe vennie. Az indokolásra vonatkozó kötelezettség az indokolás megalapozottságához képest tehát különálló kérdés (a C‑367/95 P. sz., Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben 1998. április 2-án hozott ítélet [EBHT 1998., I‑1719. o.] 67. pontja, a C‑17/99. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben 2001. március 22-én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑2481. o.] 35. pontja és a C‑159/01 sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 2004. április 29-én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑4461. o.] 65. pontja; a T‑158/99. sz., Thermenhotel Stoiser Franz és társai kontra Bizottság ügyben 2004. január 13-án hozott ítélet [EBHT 2004., II‑1. o.] 97. pontja).

53 A jelen esetben meg kell állapítani, hogy első jogalapjával a felperes annak hangsúlyozására szorítkozik, hogy – amint az e jogalapnak a keresetlevélben való megfogalmazásából („A lényeges eljárási szabályok megsértése: az indokolási kötelezettség megsértése”), valamint annak kifejtéséből – különösen a keresetlevélnek a lényeges eljárási szabályok megsértésével, az EK 253. cikkel kapcsolatos joggyakorlattal, valamint a megtámadott határozat „külső jogszerűségére” tekintettel történő megsemmisítésének szükségességével kapcsolatos 17., 18. és 43. pontjából, valamint a felperes által a keresetlevélről készített összefoglaló harmadik és negyedik bekezdéséből, melyek szerint e pontok „az indokolási kötelezettség megsértésére” hivatkoznak, kifejezetten kitűnik – a megtámadott határozat indokolása egyes szempontokat illetően elégtelen, megsértve ezzel az EK 253. cikket.

54 Megállapítandó, hogy a jogalap így megállapított hatályát egyik fél sem vitatja. Ugyanis meg kell jegyezni, hogy a Bizottság, illetve a Francia Köztársaság erre vonatkozó észrevételeire adott válaszában a felperes – amint az a válasz 3. pontjából kitűnik – emlékeztet rá, hogy ezzel a jogalappal az indokolási kötelezettség vonatkozásában „hibát”, illetve „mulasztást” ró fel a Bizottsággal szemben.

55 Végeredményben a keresetlevélből kitűnik, hogy az indokolási kötelezettség és a nyilvánvaló mérlegelési hiba közötti különbséget a felperes jól ismeri, mivel azt követően, hogy az első jogalapot a megtámadott határozat indokolása elégséges jellegének megkérdőjelezésére fordította, második („Az EK-Szerződés és a végrehajtási szabályok megsértése: ténybeli anyagi hibák és nyilvánvaló mérlegelési hibák” című), az EK 87. cikk (3) bekezdése, valamint az iránymutatás megsértésén alapuló jogalapjában kifejti, hogy a megtámadott határozat nyilvánvaló mérlegelési hibákat tartalmaz. Ugyanez a különbségtétel a keresetlevél összefoglalásában is megjelenik, amelynek (3) bekezdésében a felperes jelzi, hogy „a keresetlevél a megtámadott határozat megsemmisítésére irányul abból a kettős okból kifolyólag, hogy indokolása hibás, valamint hogy anyagi és nyilvánvaló mérlegelési hibák merülnek fel”. Hasonlóképpen, a Bizottság és a Francia Köztársaság ezzel kapcsolatos véleményének megismerését követően adott válaszában a felperes újfent megerősíti, hogy egyrészt az indokolási kötelezettség megsértését, másrészt pedig a nyilvánvaló mérlegelési hibákat kifogásolja.

56 Ilyen körülmények között – tekintettel arra, hogy a felperes a határozat megalapozottságát kifogásoló érveket a második jogalap keretében fejti ki – a felperes által a jelen keresetlevél alátámasztására előterjesztett első jogalapot úgy kell értelmezni, hogy az kizárólag az EK 253. cikk megsértésén alapul, arra hivatkozással, hogy a megtámadott határozat indokolása számos ponton elégtelen.

57 Mindazonáltal azt is meg kell állapítani, hogy amint arra a Bizottság – akit e pontban a Francia Köztársaság támogat – helyesen rámutat, a felperes által az első jogalap keretében előterjesztett számos kifogás nem a megtámadott határozat indokolása elégtelenségének bemutatására irányul, hanem annak hibás jellegére. Ezzel a megtámadott határozat indokolása ellenzésének leple alatt a felperes valójában annak megalapozottságát vitatja.

58 Így, amint a Bíróság arról korábban határozott, az Elsőfokú Bíróság az indokolási kötelezettség tiszteletben tartásának felülvizsgálata címén nem vizsgálhatja a Bizottság által saját határozatának igazolása érdekében felhozott indokok jogszerűségét (a Franciaország kontra Bizottság ítélet [hivatkozás az 52. pontban] 38. pontja).

59 Ebből az következik, hogy az indokolási kötelezettség megszegésére vagy az indokolás elégtelenségére alapozott jogalap keretében a megtámadott határozat megalapozottságát vitató kifogások és érvek hatástalanok, és nem bírnak jelentőséggel (lásd e tekintetben a Thermenhotel Stoiser Franz és társai kontra Bizottság ítélet [hivatkozás az 52. pontban] 97. pontját, a T‑305/94–T‑307/94., T‑313/94., T‑316/94., T‑318/94., T‑325/94., T‑328/94., T‑329/94. és T‑335/94. sz., Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1999. április 20-án hozott ítélet [EBHT 1999., II‑931. o.] 389. pontját, a T‑86/95. sz., Compagnie générale maritime és társai kontra Bizottság ügyben 2002. február 28-án hozott ítélet [EBHT 2002., II‑1011. o.] 425. pontját, valamint a T‑191/98., T‑212/98–T‑214/98. sz., Atlantic Container Line és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2003. szeptember 30-án hozott ítélet [EBHT 2003., II‑3275. o.] 1175. és 1176. pontját).

60 Egyébiránt, tekintettel arra, hogy a felperes kifejezetten megerősítette, hogy az első jogalap kizárólag az indokolási kötelezettség megszegésén alapul, és hogy a keresetlevél megfogalmazásából kitűnik, hogy a felperes tisztában van az indokolási kötelezettség megszegése és az indokolás hibás jellege közötti különbséggel, nem az Elsőfokú Bíróság feladata, hogy átminősítse az ennek a jogalapnak a keretében felhozott kifogásokat, amelyek valójában a megtámadott határozat megalapozottságát vonják kétségbe. Ez a megfontolás leginkább az olyan esetekre érvényes, amelyekben – mint a jelen esetben is – a felperes a mérlegelés nyilvánvaló hibáira alapított második jogalapot terjeszt elő, amely jogalap keretében hivatkozott egyes kifogások újfent a megtámadott határozat megalapozottságát vitatják.

61 Következésképpen ennek a jogalapnak a keretében kizárólag azt kell vizsgálni, hogy a megtámadott határozat indokolása jogilag elégséges-e. A felperes e jogalap keretében előterjesztett azon kifogásait és érveit, amelyek valójában az említett határozat megalapozottságát vitatják, mivel azok nem bírnak jelentőséggel, el kell utasítani.

A megtámadott határozat indokolásával kapcsolatos kifogások

Előzetes észrevételek

62 Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az indokolási kötelezettség terjedelme a kérdéses jogi aktus természetétől, valamint elfogadásának körülményeitől függ. Az indokolásnak világosan és egyértelműen kell tartalmaznia az intézmény érvelését oly módon, hogy lehetővé tegye egyrészt az érdekeltek számára jogaik védelme és a döntés megalapozottságának megítélhetősége érdekében a meghozott intézkedés indokainak megismerését, másrészt a közösségi bíróság számára a jogszerűség felülvizsgálatára vonatkozó hatásköre gyakorlását (a Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ítélet [hivatkozás az 52. pontban] 63. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑228/99. sz. és T‑233/99. sz., Westdeutsche Landesbank Girozentrale kontra Bizottság egyesített ügyekben 2003. március 6-án hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑435. o.] 278. pontja, valamint a T‑109/01. sz., Fleuren Compost kontra Bizottság ügyben 2004. január 14-én hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑127. o.] 119. pontja).

63 Nem elvárás az, hogy az indokolás minden releváns tényállásbeli és jogi elemet részletezzen, mivel azt a kérdést, hogy az indokolás megfelel-e az EK 253. cikkben foglalt követelményeknek, nemcsak megszövegezését illetően kell megválaszolni, hanem összefüggéseit, valamint az érintett területre vonatkozó jogszabályok összességét illetően is (a Franciaország kontra Bizottság ítélet [hivatkozás az 52. pontban] 36. pontja; a T‑298/97., T‑312/97., T‑313/97., T‑315/97., T‑600/97‑T‑607/97., T‑1/98., T‑3/98–T‑6/98. és T‑23/98. sz., Alzetta és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2000. június 15-én hozott ítélet [EBHT 2000., II‑2319. o.] 175. pontja, valamint a Westdeutsche Landesbank Girozentrale kontra Bizottság ítélet [hivatkozás a 62. pontban] 279. pontja).

64 Így közelebbről a Bizottságnak nem kell állást foglalnia az érdekeltek által elé terjesztett minden érvet illetően, hanem elég, ha a határozat rendszerét illetően alapvető fontossággal bíró tényeket és jogi érveket ismerteti (az Elsőfokú Bíróság T‑459/93. sz., Siemens kontra Bizottság ügyben 1995. június 8-án hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑1675. o.] 31. pontja, valamint a Westdeutsche Landesbank Girozentrale kontra Bizottság ítélet [hivatkozás a 62. pontban] 280. pontja). Továbbá a Bíróság azt is megállapította, hogy a Bizottságnak nem kell állást foglalnia a nyilvánvalóan a tárgyon kívül eső, lényegtelen vagy egyértelműen másodlagos jelentőségű kérdésekben (a Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ítélet [hivatkozás az 52. pontban] 62. pontja).

65 Az indokolási kötelezettség valamely támogatási intézkedés minősítésére alkalmazva megköveteli, hogy a Bizottság megjelölje azokat az okokat, amelyek alapján úgy véli, hogy a kérdéses intézkedés az EK 87. cikk (1) bekezdésének hatálya alá esik (a Westdeutsche Landesbank Girozentrale kontra Bizottság ítélet [hivatkozás a 62. pontban] 281. pontja).

66 Valamely állami szerkezetátalakítási támogatásnak az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontjával való összeegyeztethetőségét illetően az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az indokolási kötelezettség akkor teljesül, ha a Bizottság ismerteti azokat az indokokat, amelyek miatt úgy véli, hogy a támogatások összeegyeztethetők az iránymutatásban előírt feltételekkel, nevezetesen, hogy szerkezetátalakítási tervvel rendelkeznek, a hosszú távú életképességet és a támogatásnak a kedvezményezett hozzájárulását tekintve arányos jellegét illetően kielégítő leírást tartalmaznak (lásd e tekintetben a Franciaország kontra Bizottság ítélet [hivatkozás az 52. pontban] 37. pontját és a T‑214/95. sz., Vlaamse Gewest kontra Bizottság ügyben 1998. április 30-án hozott ítélet [EBHT 1998., II‑717. o.] 102. pontját; az állami támogatásokkal kapcsolatos egyéb közösségi keretszabályokat illetően lásd a Fleuren Compost kontra Bizottság ítélet [hivatkozás a 62. pontban] 125. pontját).

67 Ezen feltételek alapján kell megvizsgálni, hogy a megtámadott határozat indokolása a jelen esetben elégséges-e.

A kérdéses intézkedésről és a támogatás egy részének a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló jellegéről

68 A felperes előadja, hogy a megtámadott határozatnak a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló összeg meghatározására vonatkozó indokolása elégtelen. A felperes kifejti továbbá, hogy a Bizottság nem hozta tudomására az ennek meghatározásához felhasznált szakértői jelenést, hogy a megtámadott határozatban nem indokolja meg, hogy a Liamone értékcsökkenésének támogatását miért vették figyelembe, jóllehet erre a hajóra a közszolgáltatás teljesítéséhez nem volt szükség, valamint hogy nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a támogatás teljes összegéből valójában mennyi a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló összeg.

69 Helyénvalónak tűnik annak megemlítése, hogy a megtámadott határozat (259) preambulumbekezdésében a Bizottság úgy vélte, hogy függetlenül a szerkezetátalakítási támogatás címén nyújtott támogatás vizsgálatának szükségességétől, a támogatás közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló részének összege az 1991–2001 közötti időszakra vonatkozóan az EK 86. cikk (2) bekezdése értelmében a közös piaccal összeegyeztethető volt.

70 Úgy tűnik, annak megállapítása végett, hogy mekkora összeget tesz ki a támogatásnak a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló része, a Bizottság – a megtámadott határozat (256) és (257) preambulumbekezdésében – a közszolgáltatási kötelezettség hatálya alá vont összes Korzikát kiszolgáló járatot figyelembe véve számolta ki az SNCM által 1991 és 2001 között elszenvedett veszteségeket. E tekintetben a Bizottság előadja, hogy az 1991–1999 közötti időszakra vonatkozóan számításait a Korzika felé közlekedő járatoknak a 2002/149/EK határozat keretében a szakértői jelentésben meghatározott adózás előtti eredményére alapozta, levonva ebből a hajókon realizált értéktöbblet összegét, miközben az említett jelentéssel le nem fedett 2000–2001 közötti időszakra vonatkozóan a 2002/149/EK határozat megközelítését követve a Bizottság maga számította ki a Korzikát kiszolgáló járatok adózás előtti eredményét, kivonva abból a szerkezetátalakításra szolgáló támogatásnak a bejelentett szerkezetátalakítási költségek között már elszámolt összegét, tekintettel arra, hogy ebben a két évben semmiféle hajózási eszköz átruházására nem került sor. A Marseille-Korzika közötti járat 2002-re vonatkozó esetleges veszteségét illetően a Bizottság megjegyzi, hogy az említett veszteségek nem vehetők figyelembe „tekintettel arra, hogy 2002. január 1-je óta a Marseille-ből Korzika felé közlekedő járat üzemeltetési díjainak, valamint a pénzügyi ellentételezés összegeinek meghatározására a hatóságok és az SNCM között – az 1991. évi és 1996. évi egyezményekre vonatkozókkal ellentétben – szerződéses úton került sor”.

71 Ezekre alapozva a Bizottság a megtámadott határozat (258) preambulumbekezdésében megállapítja, hogy az ezen időszak alatt eladott hajókon realizált értéktöbblettel korrigált eredmények összesítése, valamint a szerkezetátalakítás költségei az 1991–2001 közötti időszakban összesen 53,48 millió eurót tesznek ki. A Bizottság által alkalmazott számítás eredménye a megtámadott határozat (257) preambulumbekezdésének 11. táblázatában is szerepel.

72 A megtámadott határozat (260) preambulumbekezdésében azonban a Bizottság azt állapította meg, hogy mivel a francia hatóságok magasabb, 76 millió euró összegű támogatást jelentettek be szerkezetátalakítási támogatás címén, és az EK 88. cikk (2) bekezdésében előírt hivatalos vizsgálati eljárás is ilyen címen indult, a kérdéses támogatást teljes egészében mint szerkezetátalakítási támogatást kell megvizsgálni. Ez a vizsgálat a megtámadott határozat (261)–(367) preambulumbekezdésének tárgyát képezi.

73 Ezért a felperesnek azt a kifogását, amely szerint a megtámadott határozat az EK 86. cikk (2) bekezdésében előírt feltételek tiszteletben tartását illetően jogilag nem megfelelően indokolt, hatástalansága miatt el kell utasítani. Ugyanis, amennyiben a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a 76 millió euró összegű támogatást – amelyből a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló rész összege 53,48 millió eurót tesz ki –a megtámadott határozat (261)–(367) preambulumbekezdésében foglalt vizsgálat keretében teljes egészében szerkezetátalakítási támogatásként kell értékelni, az említett rész összegének az EK 86. cikk (2) bekezdésével való összeegyeztethetősége vonatkozásában fennálló indokolás hiánya önmagában nem vezet a megtámadott határozat megsemmisítéséhez, mivel ezt az indokolást a határozatnak a támogatás szerkezetátalakítási támogatásként való értékelésével kapcsolatos preambulumbekezdései tartalmazzák.

74 Meg kell azonban vizsgálni a felperes azon kifogását, amely a megtámadott határozat indokolásának elégtelen jellegére vonatkozik a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló rész összegének meghatározását illetően. Ugyanis a megtámadott határozat (327) preambulumbekezdésében a Bizottság az iránymutatásra tekintettel azt állapította meg a támogatás minimális jellegének értékelése keretében, hogy a támogatásnak az említett ellentételezésre szolgáló részére az SNCM szerkezetátalakítása érdekében volt szükség. Ily módon az indokolás esetleges hiányossága, amely a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló rész összegének meghatározása vonatkozásában merül fel, befolyásolhatja a támogatás szerkezetátalakítási támogatásként való értékelését.

75 E tekintetben viszont meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat (256)–(260) preambulumbekezdésében szereplő indokolás, amely említést tesz azon kritériumokról, amelyeket a Bizottság figyelembe vett a támogatásnak a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló része összege megállapítása során, illetve az e célból alkalmazott számítási módszerről, lehetővé teszi az érdekeltek számára, hogy – jogaik védelme, illetve annak eldöntése végett, hogy a megtámadott határozat megalapozott-e, vagy sem, valamint, hogy a közösségi bíróság gyakorolhassa a jogszerűség vizsgálatához kapcsolódó jogait – megismerjék a meghozott intézkedés indokait.

76 A felperes által felhozott egyetlen érvelés vagy kifogás sem olyan jellegű, hogy megkérdőjelezze ezt a következtetést.

77 Először is, a Bizottságnak a felperes szakértői jelentésről történt tájékoztatásával kapcsolatos mulasztását illetően az Elsőfokú Bíróság megállapítja, hogy ezen állítás az indokolási kötelezettség esetleges megsértésének megállapítása során nem bír jelentőséggel. Ugyanis még ha elfogadnánk is, hogy a tájékoztatás elmulasztása bizonyítható, az akkor sem eredményezné a megtámadott határozat indokolásának hiányosságát vagy elégtelenségét. Ezzel az állítással a felperes inkább az iratbetekintési jogának esetleges megsértésére hivatkozhatna, amely sérelem nem az indokolással, hanem a védelemhez való joggal kapcsolatos. Meg kell azonban jegyezni – és ezt senki sem vitatja –, hogy a felperes nem hivatkozik a védelemhez való jogának megsértésére. Így ez a jogalap nem jelenti a lényeges eljárási szabályok megsértését, és azt nem kell hivatalból vizsgálni (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑67/00., T‑68/00., T‑71/00. és T‑78/00. sz., JFE Engineering kontra Bizottság ügyekben 2004. július 8-án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑2501. o.] 425. pontját és a hivatkozott joggyakorlatot).

78 Annak kapcsán, hogy a felperes ezzel az állítással azt kifogásolja, hogy nem volt alkalma megismerni azon érvelést, amely a Bizottságot a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló összeg megállapításához vezette, elég megjegyezni, hogy a Bizottság e pontra vonatkozó érvelése – ahogyan az a fentiekben szerepel – világos és kifejezett formában a megtámadott határozat (256)–(258) preambulumbekezdésében található.

79 Az azon körülményre vonatkozó állítást illetően, mely szerint a Bizottság a 2000. és 2001. év tekintetében nem támaszkodhatott érvényesen a kérdéses jelentésre, valamint azt a tényt illetően, hogy a Bizottság által használt, ezen két évre vonatkozó ideiglenes elszámolások eltérnek a közzétett végleges elszámolásoktól, olyan kifogásokról van szó, amelyek a Bizottság által alkalmazott módszer megalapozottságát érintik, és amelyek következésképpen az indokolás elégtelenségével kapcsolatos jelen jogalap keretében nem bírnak jelentőséggel.

80 Másodsorban, az indokolás arra vonatkozó állítólagos hiányosságát illetően, hogy miért vette figyelembe a Liamone értékcsökkenésének támogatását, jóllehet a hajóra a közszolgáltatás teljesítéséhez nem volt szükség, meg kell jegyezni, hogy ez az állítás a megtámadott határozat hibás olvasatán alapul. A megtámadott határozat (257) preambulumbekezdésének 11. táblázatából ugyanis világosan kitűnik, hogy a felperes állításával ellentétben a Bizottság nem vette figyelembe e támogatást a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló összeg megállapításánál. Az ezen értékcsökkenésnek megfelelő 14,771 millió eurót ugyanis a Bizottság levonta a közszolgáltatással kapcsolatban elszenvedett veszteségből, nem pedig hozzáadtak ezekhez. Az Elsőfokú Bíróság előtti tárgyalás során megkérdezett felperes egyébként kifejezetten elismerte, hogy a megtámadott határozatot e ponton hibásan értelmezte. Ennek megfelelően tehát nyilvánvalóan nem róható fel a Bizottságnak az, hogy nem indokolt valamely olyan érvelést, amely a határozatában nem is szerepel.

81 Ahogyan azt a Bizottság beadványaiban kifejti, a Liamone értékcsökkenésének összege azonban szerepel a (261)–(367) preambulumbekezdésben foglalt vizsgálat tárgyát képező szerkezetátalakítási terv költségei között, tekintettel arra, hogy – amint az többek között a megtámadott határozat (126), (144), (302) és (330) preambulumbekezdéséből kiderül – ennek a hajónak a kivételes értékcsökkenése szerepelt a szerkezetátalakítási tervben.

82 A válaszadás, valamint a tárgyalás során a felperes tehát előadta, hogy ezzel a jogalappal valójában azt kívánta hangsúlyozni, hogy a Bizottság részéről ellentmondásos annak megállapítása, hogy szükség volt a Liamone-re a közszolgáltatás elvégzéséhez 2002-t megelőzően, jóllehet a Bizottság elismerte, hogy az ezen hajó értékcsökkenéséhez nyújtott juttatásokat kihagyta a közszolgáltatásokhoz kapcsolódó kötelezettségekkel kapcsolatos, nem ellentételezett többletköltségek számításából. Így, mivel a felperes véleménye szerint nem volt szükség a Liamone-re a közszolgáltatások teljesítéséhez, úgy véli, hogy a Bizottság ennek a hajónak az értékcsökkenését hibásan vette figyelembe a szerkezetátalakítási terv költségei között.

83 Meg kell azonban állapítani, hogy ezek, az eredetileg a keresetlevélben megfogalmazott kifogás hatályát módosító állítások a megtámadott határozat mérlegelésének megalapozottságát vonják kétségbe, és hogy következésképpen azokat a jelen jogalapot illetően, mivel nem bírnak jelentőséggel, el kell utasítani.

84 Harmadsorban, az arra vonatkozó állítást illetően, hogy a támogatás teljes összegéből nem lehet meghatározni a ténylegesen a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló rész összegét, elegendő megjegyezni, hogy a felperes állításával ellentétben a Bizottság a megtámadott határozat (258) preambulumbekezdésében, valamint (257) preambulumbekezedésének 11. táblázatában kifejezetten jelzi, hogy ez az összeg 53,48 millió eurónak felel meg, mindezt azt követően teszi, hogy az említett határozat (256) és (257) preambulumbekezdésében ismerteti az ehhez az összeghez vezető számítást.

85 Mivel a felperes azt kifogásolja, hogy a Bizottság nem indokolta „szükséges mértékben” a közszolgáltatás ellentételezését, és nem ellenőrizte a közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó többletköltségek esetlegesen túlzott jellegét, különösen annak okát, hogy az SNCM veszteségeinek 50%-a 2000-ben és 2001-ben keletkezett, meg kell állapítani, hogy ezzel a jogalappal a felperes az ellentételezésre szolgáló összeg azon részének a Bizottság általi kiszámítását vitatja, amely az SNCM által elszenvedett veszteségeken alapul. A kifogás, amely e pont tekintetében a megtámadott határozat megalapozottságát vonja kétségbe, ezen jogalap keretében nem bír jelentőséggel.

86 Egyébiránt, amennyiben ez a kifogás értelmezhető úgy, hogy azt rója fel a Bizottságnak, hogy az a megtámadott határozatot elégtelenül indokolta e pontot illetően, meg kell jegyezni, hogy az igazgatási eljárás során a felperes nem hivatkozott ilyen kifogásra, sem a hivatalos eljárás megindításáról szóló határozatra tett észrevételeiben, sem a 2003. február 4-i megbeszélésen, így nem róható fel a Bizottságnak, hogy határozatában nem válaszolt ezekre.

87 Mindenesetre meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat jogilag megfelelő mértékben fejti ki mind annak indokait, hogy az SNCM által elszenvedett veszteségek – a Bizottság szerint – miért alkalmasak a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló összeg megállapítására, mind pedig ezen veszteségek fennállásának indokait.

88 Azon indokokat illetően, amelyek miatt a az SNCM által elszenvedett veszteségek alkalmasak a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló összeg megállapítására, meg kell jegyezni, hogy a megtámadott határozat (257) preambulumbekezdésében a Bizottság jelezte, hogy ennek az összegnek a megállapítása során „ugyanazon megközelítést és ugyanazon indokolást követte, amit a 2002/149/EK határozat”, amely utóbbi határozat elfogadására olyan eljárás keretében került sor, amelyben a felperes mint érdekelt fél vett részt, és amely az ugyanezen társaság részére, ugyanezen közszolgáltatásokra vonatkozó egyezmények keretében, nagyjából ugyanezen időszakban nyújtott támogatásokról szólt, tekintettel arra, hogy az 1996. évi egyezmény 2001-ig volt alkalmazandó.

89 Ilyen körülmények között, tekintettel a megtámadott határozatban a 2002/149/EK határozatra tett kifejezett hivatkozásra, és figyelemmel arra a tényre, hogy az utóbbi határozat a felperes számára jól ismert összefüggésen alapul, el kell ismerni, hogy a 2002/149/EK határozat a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló összeg meghatározásának kérdését illetően kiegészítheti a megtámadott határozat indokolását (lásd e tekintetben a Bíróság C‑42/01. sz., Portugália kontra Bizottság ügyben 2004. június 22-én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑6079. o.] 69. és 70. pontját, valamint az Elsőfokú Bíróság T‑213/00. sz., CMA CGM és társai kontra Bizottság ügyben 2003. március 19-én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑913. o.] 217. pontját).

90 Így tehát a 2002/149/EK határozat (87)–(105) preambulumbekezdésében a Bizottság – szakértőjének az 1991–1999 közötti időszakra vonatkozó következtetéseire alapozva – kifejtette, hogy a veszteségek így megállapított összege ésszerűen tükrözte a közszolgáltatási kötelezettség költségeit. E veszteségekre tekintettel az 1991. évi, valamint az 1996. évi egyezményekkel előírt ellentételezések kifizetése ellenére a Bizottság ebben a határozatban azt állapította meg, hogy nem történt túlzott ellentételezés.

91 Az SNCM veszteségeinek okát illetően meg kell jegyezni, hogy a Bizottság mind a megtámadott határozatban ([281], [282] és [326] preambulumbekezdés), mind pedig – a megtámadott határozat (257) preambulumbekezdésében hivatkozott – 2002/149/EK határozatban ([123] preambulumbekezdés) kifejtette, hogy az 1991. évi és az 1996. évi egyezményekkel előírt pénzügyi ellentételezések nem voltak elegendők a közszolgáltatási kötelezettségek teljes költségének fedezésére, mivel viszonylag függetlenek voltak a bevételektől. Ezen túlmenően, a megtámadott határozat (282) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy a felperesnek a piacra történt 1996-os belépése negatív hatással volt az SNCM eredményeire.

92 A fentiekből az következik, hogy a felperesnek a megtámadott határozatban a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló összeget illető indokolással kapcsolatos kifogásait teljes egészükben el kell utasítani.

A hivatalos vizsgálati eljárás megindítására okot adó kételyek tisztázása

93 A felperes úgy véli, hogy a megtámadott határozat jogilag nem megfelelő mértékben indokolta, hogy a Bizottság miért tekintette tisztázottnak a hivatalos vizsgálati eljárás megindítására okot adó kételyeket az SNCM veszteségei és közszolgáltatási kötelezettségei között fennálló kapcsolatot, az SNCM hajóvásárlási politikájának a pénzügyi eredményekre gyakorolt hatását, az SNCM eredményességének növelését, illetve a közbenső fogyasztások csökkentését célzó intézkedéseket, valamint az SNCM jövőbeni díjpolitikáját illetően.

94 Annak vizsgálatát illetően, hogy a Bizottság ilyen vonatkozásban jogilag elegendő mértékben indokolta-e a megtámadott határozatot, meg kell határozni a Bizottság előtt a hivatalos vizsgálati eljárás megindítása során felmerült kételyek körét annak érdekében, hogy ezt követően meg lehessen győződni arról, hogy a megtámadott határozat milyen mértékben fejtette ki az ezen kételyek tisztázására okot adó indokokat.

95 Először is, ami az SNCM veszteségei és közszolgáltatási kötelezettségei között fennálló kapcsolatot illeti, meg kell jegyezni, hogy a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatban a Bizottság azzal az indokkal vetette fel az SNCM életképességének helyreállításával kapcsolatos kételyeket, hogy a szerkezetátalakítási tervben megadott vizsgálati adatok nem tették lehetővé az SNCM által az utolsó években elszenvedett tartós veszteségek strukturális okainak megállapítását. A Bizottság úgy ítélte meg, hogy meg kell győződnie arról, hogy a szerkezetátalakítási támogatás nem az elszenvedett múltbeli veszteségek fedezésére szolgál-e, valamint hogy az ezen veszteségeket illetően a szerkezetátalakítási terv a vállalatot olyan helyzetbe hozza-e, hogy a jövőben képes legyen üzemeltetési nyereséget elérni. E tekintetben a Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatban hangsúlyozta egyrészt, hogy a szerkezetátalakítási terv nem jelölte meg, hogy az SNCM miként fogja csökkenteni a korábban közszolgáltatási kötelezettség alá eső járatokon elszenvedett veszteségeit, másrészt, hogy az említett tervnek lehetővé kellene tennie a vállalat életképességének garantálását abban az esetben is, ha az SNCM 2006-ot követően a Marseille és Korzika közötti összeköttetések vonatkozásában nem kapná meg a közszolgáltatási kötelezettségek piacát.

96 A fentiekből az következik, hogy azok a kételyek, amelyektől a Bizottság az SNCM veszteségei és a közszolgáltatási kötelezettségek között fennálló kapcsolat vonatkozásában eltekintett, két különböző összefüggést érintenek: egyrészről az 1991 és 2001 között fennállt közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó költségek támogatásnak való megfeleltethetőségét, amely támogatásnak az 1991. évi egyezmény, illetve az 1996. évi egyezmény keretében a közszolgáltatási kötelezettség önálló ellátásából eredő múltbeli veszteségek fedezését kellett volna lehetővé tennie a vállalat részére, és másrészről a támogatásnak az életképesség helyreállításához való hozzájárulását a 2002–2006 közötti időszakra vonatkozóan, amely hozzájárulásnak a közszolgáltatási kötelezettségek alá nem tartozó vagy a jövőben nem tartozó járatokon elszenvedett veszteségek jövőbeni csökkentését kellett volna lehetővé tennie a vállalat részére.

97 Először is, az 1991 és 2001 közötti közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó költségek támogatásnak való megfeleltethetőségét illetően elég emlékeztetni arra, hogy ezzel kapcsolatban a jelen ítélet fentebb már megállapította, hogy annak okát, hogy az SNCM által a Korzika felé közlekedő járatokkal – amelyek mindegyike akkoriban a közszolgáltatási kötelezettségek alá tartozott – összefüggésben a múltban elszenvedett veszteségek az SNCM által az említett kötelezettségek kapcsán viselt többletköltségeknek voltak megfeleltethetők, jogilag megfelelő mértékben indokolta mind a megtámadott határozat, nevezetesen annak (256), (257), (281) és (282) preambulumbekezdése, mind pedig a megtámadott határozatban hivatkozott 2002/149/EK határozat.

98 E tekintetben meg kell állapítani, hogy a felperesnek a megtámadott határozat (281) és (282) preambulumbekezdése indokolására vonatkozó kifogásai, amelyekkel a felperes azt állítja, hogy a 2002. évi egyezménynek nem célja a veszteségek fedezése, illetve hogy a versenytárs 1996-os megjelenése a közösségi liberalizáció eredménye volt, valójában a Bizottság megállapításainak megalapozottságával, nem pedig azok indokolásával kapcsolatosak. Ezeket a kifogásokat következésképpen, mivel nem bírnak jelentőséggel, el kell utasítani.

99 Egyébiránt, a 2002. évi egyezménnyel előírt közszolgáltatási kötelezettség végrehajtása kapcsán elszenvedett esetleges veszteségeket illetően jogilag megfelelő mértékű indokolást tartalmaz a megtámadott határozat, pontosabban annak (256) preambulumbekezdése, amelyben a Bizottság pontosítja, hogy a veszteségek nem számolhatók el, tekintettel arra, hogy az ellentételezésre szerződéses úton került sor.

100 Másodszor, a 2002–2006 közötti időszakra vonatkozóan a támogatásnak az életképesség helyreállításához való hozzájárulását illetően elsősorban azt kell megjegyezni, hogy a megtámadott határozat (263)–(282) preambulumbekezdésében a Bizottság – a felperes állításával ellentétben – vizsgálta az SNCM nehézségeihez vezető okokat, és számszerűsítette az ezek által okozott költségeket. Közelebbről a (270)–(273) preambulumbekezdésben a Bizottság ilyen keretek között vizsgálta az SNCM-nek az új hajók vásárlására vonatkozó politikája ésszerűségét. Ezt követően a (299)–(303) preambulumbekezdésben a Bizottság kifejtette azokat az érveket, amelyek alapján a szerkezetátalakítási tervnek mind 2006-ig, mind pedig ezt követően lehetővé kellene tennie az SNCM életképességének helyreállítását. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a megtámadott határozat (142)–(152) preambulumbekezdésében a Bizottság részletesen kifejtette a „mérsékelt forgatókönyv” szerint mind a 2002–2006 közötti, mind pedig a 2006-ot követő időszakra vonatkozóan előrevetíthető pénzügyi eredményeket. Egyébiránt a megtámadott határozat (315) preambulumbekezdésében a Bizottság megjegyezte, hogy az SNCM – négy hajójának eladásával – hozzájárult saját talpra állásához. Ezen túlmenően a megtámadott határozat (111) és (113) preambulumbekezdésében a Bizottság – ellentétben a felperes állításával – ismertette és leírta a francia hatóságok által a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását követően – a személyzeti költségek, valamint a közbenső fogyasztások beszerzési költségének csökkentése végett – javasolt további kötelezettségvállalásokat. A megtámadott határozat (114) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy ezek a kötelezettségvállalások, ugyanúgy, mint a flotta csökkentése, 2001 és 2002 között lehetővé tették a vállalat kiadásainak 29,6 millió euróról 23 millió euróra történő csökkentését.

101 A fentiekből az következik, hogy ezen preambulumbekezdések összességével a Bizottság jogilag megfelelő mértékben ismertette annak indokait, hogy az SNCM a szerkezetátalakítási terv keretében miért lesz képes a jövőben csökkenteni a veszteségeit azokon a járatokon, amelyek nem, vagy többé már nem tartoznak a közszolgáltatási kötelezettségek hatálya alá.

102 A felperes által előterjesztett egyetlen érv sem alkalmas arra, hogy ezt a következtetést megkérdőjelezze.

103 Először is azt a kifogást illetően, amely a megtámadott határozat indokainak abból eredő állítólagos inkoherenciáján alapul, hogy az megállapítja, hogy a közbenső beszerzésekre vonatkozó megtakarítási terv elégtelen ([279] preambulumbekezdés), illetve hogy a 2002-es elszámolás a szerkezetátalakítási tervben előirányzottakkal ellentétben nem pozitív ([280] preambulumbekezdés), meg kell állapítani, hogy ezek a kifogások a megtámadott határozat e pontok tekintetében való megalapozottságára, nem pedig ezek indokolására vonatkoznak, így ezeket, mivel nem bírnak jelentőséggel, el kell utasítani.

104 Ezt követően azt az állítást illetően, amely szerint a megtámadott határozat (258)–(260) preambulumbekezdése nem ismerteti azokat az okokat, amelyek alapján a támogatást az iránymutatásnak megfelelően kell értékelni, elég azt megállapítani, hogy ez az állítás hibás, mivel a megtámadott határozat (260) preambulumbekezdésében szerepel, hogy a támogatást szerkezetátalakítási támogatás címén jelentették be, és összege meghaladja a közszolgáltatás ellentételezésére szolgáló összeget, a (326) preambulumbekezdés pedig azt ismerteti, hogy a szerkezetátalakítási támogatás egyszerre fedezheti a szerkezetátalakítási tervben előírt különböző intézkedéseket és a vállalkozás által a közszolgáltatási egyezmények végrehajtása okán 2000 végéig elszenvedett veszteséget.

105 Végül a Bíróság C‑280/00. sz., Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben 2003. július 24-én hozott ítéletére (EBHT 2003., I‑7747. o.) alapozott állításokat illetően meg kell jegyezni, hogy ez az ítélet a megtámadott határozatot követően született, a Bizottságnak tehát nyilvánvalóan nem volt kötelessége ismertetni azokat az okokat, amelyek alapján a hivatkozott ítéletben előírt feltételek a jelen esetben teljesültek, amelyet egyébként a felperes maga is elismer.

106 Ami másodsorban az SNCM hajóvásárlási politikájának az SNCM pénzügyi eredményeire gyakorolt hatását illeti, elegendő megállapítani, hogy a felperes azon kifogása, amellyel újfent vitatja a megtámadott határozat (271) preambulumbekezdésében foglalt azon megállapítást, mely szerint az SNCM az utóbbi években nem végzett túlzott mértékű beruházást flottájának megújítása kapcsán, a Bizottság az erre a pontra vonatkozó értékelésének megalapozottságát, valamint az e célból elfogadott módszerét vitatja, azt róva fel többek között a Bizottságnak, hogy bizonyos tényezőket – amelyeket a felperes lényegesnek tart – nem vett figyelembe, valamint hogy következtetéseit a tisztán mérleg szerinti elemzésre korlátozta. E jogalap keretében az ilyen kifogás nem bír jelentőséggel.

107 Mindenesetre meg kell állapítani, hogy – mint ahogyan arról a fentiekben szó esett – a megtámadott határozat (269)–(273) preambulumbekezdése jogilag megfelelő mértékben fejtik ki azokat az okokat, amelyek alapján az SNCM hajóvásárlási politikája nem okozott rendkívüli mértékű túlberuházást.

108 Harmadsorban, ami az SNCM eredményességének növelésére irányuló intézkedéseket, valamint a közbenső fogyasztások összegének csökkentésére irányuló konkrét intézkedések hiányát illeti, újfent meg kell állapítani, hogy a felperes erre a pontra vonatkozó kifogásaival a Bizottság értékelésének megalapozottságát vitatja. Ugyanis ezen kifogásokban a felperes azt vitatja, hogy e pontok tekintetében sor kerülhetett a kételyek tisztázására, figyelembe véve azt, hogy a Bizottság a megtámadott határozat (279) és (280) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a „vásároljunk jobban” terv elégtelen, és hogy a 2002. évi eredmények nem pozitívak. E jogalap keretében az ilyen kifogások nem bírnak jelentőséggel.

109 Emlékeztetni kell arra, hogy a fentiekben már megállapítottuk, hogy e tekintetben a megtámadott határozatot a (113), (114) és (279) preambulumbekezdésekben kellően megindokolták.

110 Végül, ami a negyedik helyen az SNCM jövőbeni díjpolitikáját illeti, újfent meg kell állapítani, hogy a felperes valójában a Bizottság mérlegeléseinek megalapozottságát vitatja. A felperes ugyanis lényegében azt adja elő, hogy a Bizottság nem értékelte helyesen az SNCM-nek a megtámadott határozat elfogadását megelőző díjpolitikáját, és nem volt birtokában az említett politika 2003-as értékeléséhez szükséges információknak sem. E jogalap keretében az ilyen kifogások nem bírnak jelentőséggel, és következésképpen azokat el kell utasítani.

111 Egyébiránt, amennyiben a felperes kifogásait úgy kellene értelmezni, mint amelyek azt róják fel a Bizottságnak, hogy a megtámadott határozatban nem válaszolt pontosan a felperesnek az SNCM által az említett határozat elfogadását megelőzően alkalmazott jegyárakra vonatkozó állításaira, meg kell jegyezni, hogy a (359) preambulumbekezdésben a Bizottság kifejezetten jelzi, hogy a Francia Köztársaság által e tekintetben előadott – a (119)–(123), és a (191)–(203) preambulumbekezdésben foglalt – érvek alkalmasak ezen állítások megcáfolására.

112 A fentiekből az következik, hogy a felperes azon kifogásait és érveit, amelyek a hivatalos vizsgálati eljárás megindítására okot adó kételyek tisztázásának indokolására vonatkoznak, teljes egészükben el kell utasítani.

Az életképesség helyreállításának mérlegeléséről

113 A felperes úgy véli, hogy az életképesség helyreállítását illetően a megtámadott határozat indokolása jogilag nem megfelelő, mivel a Bizottság nem jelöli meg azokat az okokat, amelyek alapján – az iránymutatásban megjelölt elvtől eltérve – helyt ad a külső tényezők, nevezetesen a Magreb országokra vonatkozó piac növekedése, a Nizzát kiszolgáló járatok várható alakulása, valamint a 2002. évi egyezmény 2006-ot követő meg nem hosszabbítására vonatkozó feltevés figyelembevételének.

114 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az iránymutatás 32. pontja értelmében „az életképesség javulásának elsősorban a szerkezetátalakítási tervben foglalt belső intézkedésekből kell fakadnia”, és „csak akkor alapulhat olyan külső tényezőkön, mint az ár- és a keresletbeli változások, amelyekre a vállalkozásnak nincs jelentős befolyása, ha a piaccal kapcsolatos feltételezések széles körben elfogadottak”.

115 A jelen esetben, először is a Magreb országok felé irányuló piac növekedését illetően meg kell jegyezni, hogy a megtámadott határozat (300) preambulumbekezdésében a Bizottság jelzi, hogy a szerkezetátalakítási intézkedések hatása nincs alárendelve a piac alakulásának, „kivéve a Magreb országokban tapasztalható fejlődést, amely leginkább az SNCM 1990-es évek közepéig elfoglalt pozíciójához való visszatérésnek felel meg”. A Bizottság tehát a megtámadott határozat (66)–(81) preambulumbekezdésében a szerkezetátalakítási terv keretében rendelkezésre bocsátott piackutatás alapján megállapította, hogy a piacra feltehetőleg jelentős fejlődés vár. Tekintettel az iránymutatás 32. pontjára, a felperes tehát megérthette volna a Bizottságnak a megtámadott határozat (300) preambulumbekezdésében megfogalmazott következtetése mögött húzódó indokot.

116 Egyébiránt meg kell állapítani, hogy a Magreb országok felé irányuló piac növekedésével kapcsolatos ugyanezen következtetések kifejezetten szerepelnek a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatban is. Így, még ha a felperes az említett eljárás megindításához kapcsolódó 2003. január 8-i írásbeli észrevételeiben fenntartotta is azt, hogy az SNCM-nek a piaci részesedés megszerzésére irányuló célja a nemzeti társaságok által képviselt erőteljes versenyre tekintettel ambiciózus volt, és megjegyezte is, hogy az SNCM-nek Magreb országokbeli kereskedelmi megítélése negatív volt, egyszer sem vitatta a piackutatás erőteljes növekedésre vonatkozó feltevését. Ez a hozzáállás azonkívül, hogy igazolja azt a tényt, hogy a piac növekedésére vonatkozó feltevés az iránymutatás értelmében valóban széles körben elfogadott volt, azt is alátámasztja, hogy a Bizottság a megtámadott határozat e pontját a felperes részéről előterjesztett ellentmondás hiányában miért nem indokolta részletesebben.

117 Másodsorban, a Nizza-Korzika járat fenntartását illetően a felperes kifogása a megtámadott határozat hibás olvasatán alapszik. Ugyanis a felperes elméletével ellentétben a Bizottság a megtámadott határozatban ennek a járatnak a fenntartását nem a piac fejlődésére tekintettel, hanem a (302) preambulumbekezdésben foglaltak alapján fogadja el, amely utóbbi szerint ennek a járatnak a súlya csökken, és a Liamone várható értékcsökkenése elősegíti majd a pozitív eredményekhez való visszatérést. Ezen túlmenően meg kell jegyezni, hogy a megtámadott határozat (283) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejezte abbéli aggodalmát, hogy a Korzika felé közlekedő járatok tekintetében a felperes monopolhelyzetbe kerül, amit el kell kerülni. Noha igaz az, hogy a megtámadott határozat – a felperes által nem hivatkozott – (316) preamulumbekezdésében a Bizottság a Genovai- és a Touloni-öböl egész piacának erőteljes növekedésére utal, ez semmiképpen nem az SNCM nizzai járatai fenntartásának a külső tényező hangsúlyozásával való igazolására irányul, hanem éppen ellenkezőleg, a versenytársak részére biztosított ellentételezések fontosságának hangsúlyozására, amelyek magukban foglalják nevezetesen a touloni járat majdem teljes felszámolását, és a nizzai járatok gyakoriságának korlátozását. Nyilvánvaló, hogy a Bizottságnak nem kell a határozatát olyan álláspontra vonatkozóan indokolnia, amelyet nem képvisel.

118 Az arra vonatkozó indokolás állítólagos hiányát illetően, hogy miért nem vettek figyelembe más lehetőséget, mint a Nizza és Korzika között közlekedő járatok fenntartása vagy megszüntetése, meg kell állapítani, hogy a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatra vonatkozó, 2003. január 8-i észrevételeiben a felperes – ellentétben azzal, amit válaszában állít – egyetlen más lehetőséget sem javasolt, hanem lényegét tekintve annak állítására szorítkozott, hogy az SNCM nem volt olyan helyzetben, hogy e járat tekintetében kifizetődő legyen. Ilyen feltételek között a Bizottságnak az egyéb lehetőségek figyelembevételének hiányát illetően nem kellett indokolnia a megtámadott határozatot.

119 Harmadsorban, a 2002. évi egyezmény 2006-ot követő meg nem újításával kapcsolatos feltételezést illetően elegendő megállapítani, hogy a megtámadott határozatot e tekintetben a (303) preambulumbekezdés megfelelő mértékben indokolja, mivel a Bizottság ebben a preambulumbekezdésben jelzi, hogy a hosszú távú életképességről lévén szó, „a terv végrehajtásának lehetővé kell tennie a vállalat számára, hogy a szerződések megújítása esetén hatékonyan vegye fel a versenyt a konkurenciával”. Egyébiránt, a megtámadott határozat (149) preambulumbekezdése kimondja, hogy „tisztában kell lennie azzal, hogy 2006-ban, a közszolgáltatással kapcsolatos feladatok átruházására vonatkozó szerződés lejártakor milyen lesz a társaság versenyben elfoglalt pozíciója, és milyen lesz az életképessége”; ezt a megállapítást a (310) preambulumbekezdés is átveszi.

120 Egyébiránt, tekintve, hogy a felperes azt állítja, hogy a hosszú távú életképesség értékelését figyelembe véve következetlenség elhamarkodottnak tekinteni az egyezmény meg nem újítására vonatkozó feltételezést, elég megjegyezni azt, hogy ez a kifogás, amely a megtámadott határozat megalapozottságát érinti, e jogalap keretében nem bír jelentőséggel.

121 A fentiekből az következik, hogy a felperesnek az életképesség helyreállításának indokolásával kapcsolatos kifogásait és érveit teljes egészükben el kell utasítani.

A szerkezetátalakítást célzó feltételezések életszerű jellege

122 A felperes azt állítja, hogy a Bizottság a szerkezetátalakítási feltételezések életszerű jellegét illetően az iránymutatás ismétlésére szorítkozott, valamint arra, hogy a megtámadott határozat (306) preambulumbekezdésében jelezze, hogy a francia hatóságok által benyújtott piackutatás „jó alapul szolgált a vállalat fejlődésének lehetséges forgatókönyveit illetően”.

123 A megtámadott határozat (139)–(141) preambulumbekezdéséből világosan kitűnik, hogy a Bizottság az említett határozatban ismertette azokat az okokat, amelyek alapján a pénzügyi helyzet alakulásának három lehetséges módja, nevezetesen a piackutatás által előrevetített optimista és pesszimista, valamint a szerkezetátalakítási terv által követett mérsékelt forgatókönyv – amelyeket az iránymutatás 33. pontjáben kötelezően írtak elő – a vállalat alakulásának értékeléséhez „jó alapul” szolgálnak. Az optimista és a pesszimista forgatókönyvet illetően a Bizottság a (139) preambulumbekezdésben ismerteti erre vonatkozó indokait, mielőtt levonná azt a következtetést, hogy ezek a feltételezések „együttesen a fejlődés lehetséges módjait meglehetősen reprezentatív módon bemutató skálát látszanak megvalósítani”. A (140) preambulumbekezdésben a Bizottság hozzáteszi, hogy a pesszimista forgatókönyv szerinti eredmények javíthatók az SNCM ajánlatának az évszaktól függő kereslethez való egyszerű igazításával. Egyébiránt, a megtámadott határozat (141) preambulumbekezdésében, az elsődleges pénzügyi mutatóknak a három lehetséges forgatókönyv szerinti – a 6. táblázatban foglalt – összehasonlítását követően a Bizottság megállapította, hogy „ezek a szimulációk megmutatták, hogy az SNCM-nek mindhárom esetben meg kell találnia a jövedelmező működéshez vezető utat”.

124 Egyébként a felperes kifogásai keverednek az életképesség helyreállítására vonatkozó kifogásokkal. Az iránymutatás 32. pontja szerint ugyanis a jövőbeni üzemeltetés feltételeire vonatkozó életszerű feltételezésekre annak értékeléséhez van szükség, hogy a szerkezetátalakítási terv lehetővé teszi-e az életképesség helyreállítását.

125 E tekintetben a megtámadott határozat (142)–(148) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az életképesség helyreállításának értékeléséhez alapul vett mérsékelt forgatókönyv szerint előrevetített fejlődési lehetőségeket a következő kérdésekből összeállított, számszerűsített vizsgálat alapján dolgozták ki: a Magreb országokkal való összeköttetés újraindítása, a Nizza-Korzika járat, illetve a Marseille-Korzika járat, valamint az SNCM eladósodottsága. Egyébiránt a (149)–(152) preambulumbekezdésből kitűnik, hogy a piackutatás megvizsgálta a közszolgáltatási egyezmény 2006-ot követő meg nem hosszabbításával kapcsolatos feltételezést is. Meg kell tehát állapítani, hogy a (300)–(304) preambulumbekezdés ezek közül minden egyes kérdést külön kezel, és, ahogyan az már az életképesség helyreállításával kapcsolatos kifogások vizsgálatából is kiderül, hogy az említett preambulumbekezdések elegendő mértékben indokolják azt, hogy a Bizottság miért vélte úgy, hogy a szerkezetátalakítási terv képes az életképesség ilyen helyreállítását az SNCM közszolgáltatási kötelezettségeinek végrehajtásától függetlenül is biztosítani.

126 A felperes a flotta kapacitásának egy új hajó vásárlását követő 2004-es növekedésére alapított kifogását illetően emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottságnak nem kell az igazgatási eljárás során hivatkozott minden ténybeli, illetve jogi állításra válaszolnia. Egyébiránt, ellentétben a felperes állításával, nem következik sem a 2003. január 8-i észrevételekből, sem pedig a megtámadott határozat (169)–(174) preambulumbekezdéséből, amelyek – anélkül, hogy ezt a felperes vitatná – összefoglalják a felperes által a 2003. februát 4-i megbeszélés során előadottakat, hogy a felperes különösebben fel kívánta volna hívni a Bizottság figyelmét erre a pontra.

127 Azt a körülményt illetően, hogy más határozataiban a Bizottság a hajózási társaságok részére nyújtott támogatások érvényességéről a szerkezetátalakítási tervben kedvezményezettként megjelölt vállalat pénzügyi helyzete alakulásának aprólékos vizsgálatát követően döntött, figyelembe véve mind a vállalat vagyonát, mind pedig a nyereség elérésére vonatkozó, illetve finanszírozási képességét (például a Franciaország által a „Bretagne Angleterre Irlande” („BAI” vagy „Britanny Ferries”) vállalkozás részére nyújtott állami támogatásról szóló, 2001. május 8-i bizottsági határozat [HL 2002. L 12., 33. o.]), elég megállapítani, hogy e határozat indokolásának mértéke, amely határozatra a megtámadott határozat saját indokolásában nem hivatkozik, még ha azt ugyanabban a tárgykörben fogadták is el, nem bizonyítja, hogy a megtámadott határozat indokolása elégtelen, és egyébként is, nem vitathatja az előbbi következtetést, amely szerint a (300)–(304) preambulumbekezdésből kitűnik, hogy jogilag megfelelő mértékű a megtámadott határozatnak az életképesség helyreállítására vonatkozó indokolása.

128 Végül, mivel a felperes felrója a Bizottságnak, hogy az életképesség helyreállításával kapcsolatos következtetéseinek alátámasztásául csak a francia hatóságok által rendelkezésre bocsátott számszerűsített feltételezésekre támaszkodott, noha egyébként azokat a tények jelenleg cáfolják, meg kell állapítani, hogy ez a kifogás, amely a Bizottság e pontra vonatkozó értékelésének megalapozottságát vitatja, e jogalap keretében nem bír jelentőséggel. Ugyanez vonatkozik a támogatás kedvezményezettjének pénzvagyonát érintő vizsgálat állítólagos hiányán, illetve az azon alapuló érvelésre is, amely szerint figyelmen kívül hagyták a felperes flottakapacitásának az új hajó vásárlása eredményeképpen bekövetkezett növekedését.

129 A fentiekből az következik, hogy a felperesnek az előrevetített feltételezések életszerű jellegére vonatkozó indokolást érintő kifogásait és érveit teljes egészükben el kell utasítani.

A nem stratégiai jellegű részesedések megítéléséről

130 A felperes úgy véli, hogy a megtámadott határozat jogilag nem megfelelő mértékben indokolt azon okot illetően, amely alapján az SNCM-nek a CMN-ben fennálló részesedése stratégiai részesedének minősül, és amelyet így nem kell átruházni.

131 A megtámadott határozat (348)–(354) preambulumbekezdéséből mindenesetre az tűnik ki, hogy a Bizottság az említett határozatban a felperes és a Stef-TFE által az igazgatási eljárás során előterjesztett érvelésre válaszul részletesen kifejtette azokat az okokat, amelyek alapján úgy ítélte meg, hogy az említett részesedés alapvető jelentőségű, és az átruházási kötelezettség alól mentes volt. Közelebbről, a megtámadott határozat (349)–(351) preambulumbekezdésében a Bizottság e tekintetben kifejtette, hogy a két vállalkozás a közszolgáltatási szerződés végrehajtásában vett részt, a két vállalkozás a korzikai járatot illetően a 2002. évi egyezménnyel előírtakon túlmenő együttműködést alakított ki, valamint hogy a CMN és az SNCM flottái egymást kiegészítő jellegűek voltak. Nyilvánvaló, hogy ezek a megjegyzések a megtámadott határozatot e pont tekintetében elégségesen indokolják.

132 Az SNCM-nek a CMN-ben fennálló részesedése értéke figyelembe nem vételét illető állításra vonatkozóan, noha igaz az, hogy a megtámadott határozat (174) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy ez az állítás a 2003. február 4-i megbeszélésen merült fel, emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottságnak nem kötelessége az eljárás során előadott minden jogi és ténybeli állítást megválaszolnia. Így tehát helyénvaló megállapítani, hogy a megtámadott határozat (348)–(354) preambulumbekezdése a CMN-ben való részesedés kérdését illetően elegendő indokolást tartalmaz. Egyébiránt meg kell jegyezni, hogy a felperesnek értenie kellett a Bizottság e pontra vonatkozó érvelését, mivel a megtámadott határozat (256) preambulumbekezdéséből világosan kitűnik, hogy a Bizottság úgy vélte, hogy a meg nem termelt értéktöbbleteket az SNCM forrásainak megállapításánál nem lehet figyelembe venni.

133 Egyébként, a felperes azon kifogásai, amelyekkel a megtámadott határozat indokolásának az e pont tekintetében állítólagosan fennálló ellentmondásos jellegére hivatkozik, valójában a megtámadott határozat megalapozottságát vitatják. Következésképpen ezeket a kifogásokat, mivel a jelen jogalap keretében nem bírnak jelentőséggel, el kell utasítani.

134 A fentiekből az következik, hogy a felperesnek a nem stratégiai jellegű részesedések összegének meghatározására vonatkozó indokolást érintő kifogásait és érveit teljes egészükben el kell utasítani.

Az első jogalapra vonatkozó végkövetkeztetés

135 A fenti következtetések összességéből az következik, hogy az első, az EK 253. cikk megsértésén alapuló jogalapot, amelyben a felperes azt kifogásolja, hogy a megtámadott határozat indokolása elégtelen, el kell utasítani.

3. A második, az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontján, a 659/1999/EK rendeleten, valamint az iránymutatáson alapuló jogalapról, amennyiben azt kifogásolja, hogy a megtámadott határozat ténybeli hibákat és nyilvánvaló mérlegelési hibákat tartalmaz.

136 Ezzel a jogalappal a felperes azt állítja, hogy a megtámadott határozat a támogatás közszolgáltatások ellentételezésére szolgáló részének értékelését, az SNCM pénzügyi nehézségeihez vezető okok elemzését, az iránymutatás tiszteletben tartását, valamint a Bizottság által előírt feltételek szükségességét illetően ténybeli és nyilvánvaló mérlegelési hibákat tartalmaz.

Az Elsőfokú Bíróság által gyakorolt felülvizsgálatra vonatkozó előzetes észrevétel

137 Az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának végrehajtását illetően a Bizottság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, amelynek gyakorlása a gazdasági és társadalmi rend összetett, közösségi kontextusban elvégzendő elemzését követeli meg (a Bíróság 310/85. sz., Deufil kontra Bizottság ügyben 1987. február 24-én hozott ítéletének [EBHT, 901. o.] 18. pontja és a C‑372/97. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2004. április 29-én hozott ítéletének [EBHT 2004. I‑3679. o.] 83. pontja).

138 E mérlegelési jogkör gyakorlásának bírósági felülvizsgálata így az eljárási és az indokolási szabályok betartásának, az alapul vett tények tárgyi pontosságának, valamint a nyilvánvaló mérlegelési hiba, a téves jogértelmezés és a hatáskörrel való visszaélés hiányának vizsgálatára korlátozódik (a Bíróság T‑409/00. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2003. február 13-án hozott ítéletének [EBHT 2003., I‑1487. o.] 93. pontja, valamint az Olaszország kontra Bizottság ítélet [hivatkozás a 137. pontban] 83. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑149/95. sz., Ducros kontra Bizottság ügyben 1997. november 5-én hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑2031. o.] 63. pontja, a T‑123/97. sz., Salomon kontra Bizottság ügyben 1999. október 6-án hozott ítéletének [EBHT 1997., II‑2925. o.] 47. pontja, a T‑110/97. sz., Kneissl Dachstein kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének [EBHT 1997., II‑2881. o.] 46. pontja és a Westdeutsche Landesbank Girozentrale kontra Bizottság ítélet [hivatkozás a 62. pontban] 282. pontja). Különösen nem feladata az Elsőfokú Bíróságnak, hogy a határozat kibocsátójának a gazdasági értékelését a sajátjával váltsa fel (a British Airways és társai kontra Bizottság ítélet [hivatkozás a 48. pontban] 79. pontja).

139 Egyébiránt, az ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság kötve van az állami támogatások felügyelete terén saját maga által elfogadott keretszabályokhoz és közleményekhez, amennyiben ezek nem értelmezik kiterjesztően a Szerződés szabályait, és a tagállamok ezeket elfogadják (a Spanyolország kontra Bizottság ítélet [hivatkozás a 138. pontban] 95. pontja, az Elsőfokú Bíróság T‑198/01. sz., Technische Glaswerke Ilmenau kontra Bizottság ügyben 2004. július 8-án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑2717. o.] 149. pontja, valamint a T‑176/01. sz., Ferriere Nord kontra Bizottság ügyben 2004. november 18-án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑3931. o.] 134. pontja).

140 Az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az, hogy a Bizottság a korábban általa elfogadott iránymutatás alapján értékel valamely egyedi támogatást, nem tekinthető a mérlegelési jogkör túllépésének, sem az arról való lemondásnak. Ugyanis egyrészt jogosult ezen iránymutatás hatályon kívül helyezésére vagy módosítására, amennyiben azt a körülmények megkívánják. Másrészt az iránymutatás egy korlátozott ágazatot érint, és azt a Bizottság által meghatározott politika követésének érdeke indokolja (a Vlaamse Gewest kontra Bizottság ítélet [hivatkozás a 66. pontban] 89. pontja).

141 Ebben az összefüggésben az Elsőfokú Bíróság feladata meggyőződni arról, hogy a Bizottság tiszteletben tartotta-e az iránymutatásában saját maga számára előírt követelményeket (az Elsőfokú Bíróság T‑35/99. sz., Keller és Keller Meccanica kontra Bizottság ügyben 2002. január 30-án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑261. o.] 77. pontja, valamint a Ducros kontra Bizottság ítélet [hivatkozás a 138. pontban] 61. és 62 pontja).

142 Ezen túlmenően emlékeztetni kell arra, hogy az EK 230. cikk értelmében a megsemmisítés iránti kereset keretében a közösségi jogi aktus jogszerűségét az aktus elfogadásának időpontjában érvényes jogi és ténybeli körülmények alapján kell értékelni. Közelebbről a Bizottság által kidolgozott összetett értékeléseket kizárólag az értékelés időpontjában a Bizottság rendelkezésére álló adatok alapján kell vizsgálni (a Salomon kontra Bizottság ítélet [hivatkozás a 138. pontban] 48. pontja, valamint Kneissl Dachstein kontra Bizottság ítélet [hivatkozás a 138. pontban] 47. pontja).

143 Végül önmagában az az állítás, hogy a támogatás engedélyezésének egyik vagy másik feltétele nem teljesül, nem vonja kétségbe az engedélyező határozat jogszerűségét. Ugyanis általánosságban véve valamely közösségi jogi aktus jogszerűsége nem függhet annak esetleges kijátszása lehetőségétől, sem pedig a hatékonyságának mértékére vonatkozó visszatekintő megfontolásoktól (a British Airways és társai kontra Bizottság ítélet [hivatkozás a 48. pontban] 291. pontja és a Salomon kontra Bizottság ítélet [hivatkozás a 138. pontban] 49. pontja).

144 A felperes által előterjesztett kifogásokat és érveket a fenti elvek alapján kell vizsgálni.

A megtámadott határozat megalapozottságára vonatkozó kifogásokról

145 Ezt a jogalapot a 659/1999/EK rendelet megsértésén alapuló részében hatástalanság okán rögtön el kell utasítani. A hivatkozott rendelet, amely az állami támogatások ellenőrzésére alkalmazandó eljárási szabál