T‑112/07. sz. ügy

Hitachi Ltd és társai

kontra

Európai Bizottság

„Verseny – Kartellek – A gázszigetelt kapcsolóberendezésekre vonatkozó projektek piaca – Az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke megsértését megállapító határozat – A piac felosztása – Védelemhez való jog – A jogsértés bizonyítása – Egységes és folyamatos jogsértés – Bírságok – A jogsértés súlya és időtartama – Elrettentő hatás – Együttműködés”

Az ítélet összefoglalása

1. Verseny – Közigazgatási eljárás – A védelemhez való jog tiszteletben tartása – Iratbetekintés – Terjedelem – Dokumentum közlésének hiánya – Következmények

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk, (1) bekezdés)

2. Verseny – Közigazgatási eljárás – A védelemhez való jog tiszteletben tartása – A kifogásközlésre adott válaszok közlése – Feltételek – Korlátok

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk, (1) bekezdés)

3. Verseny – Kartellek – Vállalkozások közötti megállapodások – A jogsértés bizonyítéka – A jogsértésben részt vevő társaság alkalmazottainak írásbeli tanúvallomásai – Bizonyító erő – Értékelés

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 2002/C 45/03 bizottsági közlemény)

4. Közösségi jog – Elvek – Alapvető jogok – Az ártatlanság vélelme – Versenyfelügyeleti eljárás

(EU 6. cikk, (2) bekezdés; EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk, (1) bekezdés)

5. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – Bizonyítási mód – Bizonyítékok csoportjának igénybevétele

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

6. Verseny – Kartellek – Vállalkozások közötti megállapodások – A jogsértés bizonyítéka – A különböző bizonyítékok bizonyító erejének értékelése – Szempontok

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)

7. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – A jogsértésnek és a jogsértés időtartamának a Bizottságra háruló bizonyítása

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 2002/C 45/03 bizottsági közlemény)

8. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – A bírság alóli mentesítés vagy a bírság csökkentése az eljárás alá vont vállalkozás együttműködése miatt

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 2002/C 45/03 bizottsági közlemény, 21. pont)

9. Verseny – Kartellek – Vállalkozások közötti megállapodások – Versenytorzítás – Értékelési szempontok – Versenykorlátozó cél – Megfelelő megállapítás

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk, (1) bekezdés)

10. Verseny – Kartellek – Egységes jogsértést megvalósító megállapodások és összehangolt magatartások – Fogalom – A jogsértést közösen elkövető vállalkozásoknak a jogsértés egészéért való személyes felelőssége – Feltételek

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk, (1) bekezdés)

11. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk, (1) bekezdés; 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés)

12. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Elrettentő jelleg

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1. A. pont)

1. A védelemhez való jog tiszteletben tartásának elvéből következő iratbetekintési jog magában foglalja, hogy a versenyszabályok alkalmazására vonatkozó közigazgatási eljárásban a Bizottság lehetőséget biztosít az érintett vállalkozás számára a vizsgálati iratok között található valamennyi olyan dokumentum vizsgálatára, amely releváns lehet a védelme szempontjából. Ezek magukban foglalják mind a terhelő, mind a mentő okiratokat, kivéve más vállalkozások üzleti titkait, a Bizottság belső iratait és egyéb bizalmas információkat.

Olyan dokumentum közlésének hiánya, amelyre a Bizottság egy vállalkozással szemben támaszkodott, csak akkor jelenti a védelemhez való jog megsértését, ha az érintett vállalkozás bizonyítja, hogy a Bizottság a határozatában eltérő eredményre jutott volna, ha a nem közölt dokumentumot nem vették volna terhelő bizonyítékként figyelembe.

Ha a Bizottság nem közöl mentő dokumentumot, az érintett vállalkozásnak csak azt kell bizonyítania, hogy e dokumentum hozzáférhetővé tételének megtagadása a hátrányára befolyásolhatta az eljárás lefolyását és a Bizottság határozatának tartalmát. Elegendő, ha a vállalkozás bebizonyítja, hogy az említett mentő dokumentumot fel tudta volna használni a védekezéséhez abban az értelemben, hogy amennyiben a közigazgatási eljárás során ebbe betekinthetett volna, olyan tényezőkre tudott volna hivatkozni, amelyek nem egyeztek a Bizottság által e szakaszban levont következtetésekkel, tehát bármilyen módon befolyásolhatta volna a Bizottság által a határozatban elfogadott értékelést, legalábbis az e vállalkozásnak felrótt magatartás súlyát és időtartamát, és ebből következően a bírság szintjét illetően.

(vö. 31., 36–37. pont)

2. A versenyszabályok megsértése miatt indított eljárás keretében az érintett vállalkozás csak a közigazgatási kontradiktórius szakasz elején – a kifogásközlés révén – szerez tudomást mindazokról a lényeges bizonyítékokról, amelyekre a Bizottság az eljárás e szakaszában támaszkodik, és e vállalkozásnak jogában áll az ügy irataiba betekinteni a védelemhez való joga hatékony gyakorlásának biztosítása érdekében. Következésképpen a kartellben részt vevő többi vállalkozás kifogásközlésre adott válasza főszabály szerint nem szerepel a vizsgálati akta azon iratai között, amelyekbe betekinthetnek a felek.

Mindazonáltal, ha a Bizottság az EK 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazására vonatkozó eljárásban a jogsértés megállapítása érdekében a kifogásközlésre adott válasz valamely szakaszára vagy az e válaszhoz mellékelt dokumentumra kíván támaszkodni, az ezen eljárásban érintett többi vállalkozásnak is lehetőséget kell biztosítani, hogy az ezen bizonyítékkal kapcsolatos álláspontjukat kifejthessék. E feltételek mellett a kifogásközlésre adott válasz kérdéses szakasza, illetve az e válaszhoz mellékelt dokumentum a jogsértésben részt vevő különböző vállalkozásokat terhelő bizonyítéknak minősül.

Analógia útján, ha a kifogásközlésre adott válasz valamely szakasza vagy az ezen válaszhoz mellékelt dokumentum jelentőséggel bírhat valamely vállalkozás védelme szempontjából, mivel lehetővé teszi számára, hogy olyan bizonyítékokra hivatkozzon, amelyek ellentmondanak a Bizottság által e szakaszban levont következtetéseknek, akkor az mentő bizonyítékot képez. Ebben az esetben az érintett vállalkozás számára lehetőséget kell biztosítani a szóban forgó szakasz vagy dokumentum vizsgálatára és az azzal kapcsolatos álláspontjának a kifejtésére.

(vö. 32–34. pont)

3. Egy társaság alkalmazottainak a társaság ellenőrzése alatt készített és az utóbbi által a Bizottság előtt a versenyszabályok megsértése miatt folyamatban lévő közigazgatási eljárás keretében a védelme érdekében előterjesztett írásbeli tanúvallomásai főszabály szerint nem minősíthetők ugyanezen társaság nyilatkozataitól eltérő és független elemeknek. Általában ugyanis egy társaságnak a Bizottság által neki felrótt tények valóságtartamára vonatkozó álláspontja elsősorban az alkalmazottai és vezetői ismeretein és véleményén alapul.

Így a kartellben részt vevő társaság alkalmazottainak tanúvallomásai nem minősülnek e társaság nyilatkozataitól elkülönülő és független elemeknek, mivel a tanúk az említett társaság kezdeményezésére nyilatkoztak a Bizottság előtt, a társaságnak a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény szerinti együttműködési kötelezettsége keretében, az érintett társaság külső tanácsadója jelenlétének előnyeiből részesülve. Következésképpen e tanúvallomások nem alkalmasak az őket alkalmazó társaság nyilatkozatainak megerősítésére. Inkább kiegészítik az említett nyilatkozatokat, amelyeknek tartalmát kifejthetik és pontosíthatják. Ennélfogva további bizonyítékoknak kell ezeket is alátámasztaniuk.

(vö. 48., 129. pont)

4. A bíróságban felmerülő bármely kételynek annak a vállalkozásnak a javát kell szolgálnia, amely az EK 81. cikk (1) bekezdésébe ütköző jogsértést megállapító határozat címzettje. A bíróság tehát nem állapíthatja meg, hogy a Bizottság jogilag megkövetelt módon bizonyította a kérdéses jogsértés fennállását, amennyiben – különösen egy bírságot kiszabó határozat megsemmisítése iránti kereset elbírálása keretében – még bármely kételye áll fenn e kérdéssel kapcsolatosan.

Ez utóbbi esetben ugyanis tekintettel kell lenni az ártatlanság vélelmének elvére, amely különösen az emberi jogok európai egyezménye 6. cikkének (2) bekezdéséből következik, és amely a közösségi jog általános elvei közé tartozó alapvető jogok részét képezi. Tekintettel a kérdéses jogsértések jellegére, valamint a hozzájuk kapcsolódó szankciók természetére és súlyára, az ártatlanság vélelmének elve irányadó többek között a vállalkozásokra vonatkozó versenyszabályok megsértésével kapcsolatos olyan eljárásokra, amelyek bírság vagy kényszerítő bírság kiszabásához vezethetnek.

(vö. 58–59. pont)

5. Versenyügyben a Bizottságnak pontos és egybehangzó bizonyítékokra kell hivatkoznia annak bizonyítására, hogy a jogsértés megtörtént. Ugyanakkor nem szükséges a Bizottság által előterjesztett minden egyes bizonyítéknak a jogsértés összes elemét tekintve eleget tennie e feltételeknek. Elegendő, ha az intézmény által hivatkozott bizonyítékok csoportja összességében értékelve megfelel e követelménynek. A versenyellenes magatartás vagy megállapodás létezésére tehát bizonyos egybeesésekből és ténykörülményekből lehet következtetni, amelyek együtt figyelembe véve, más összefüggő magyarázat hiányában a versenyszabályok megsértésének bizonyítékául szolgálhatnak.

Mindazonáltal, amennyiben a Bizottság kizárólag az érintett vállalkozások piaci magatartására támaszkodik a jogsértés fennállásának megállapításakor, elegendő, ha ez utóbbiak bizonyítják olyan körülmények fennállását, amelyek más megvilágításba helyezik a Bizottság által a versenyszabályok megsértésének megállapítása érdekében leírt tényeket, és a bizottsági érvelést helyettesítő hihető magyarázatát adják azoknak.

E szabály nem alkalmazható minden olyan esetben, ahol a jogsértés kizárólag nem okirati bizonyítékok alapján nyert megállapítást. Az EK 81. cikk megsértésének megállapítása érdekében felhozható bizonyítékokat illetően a közösségi jogban érvényesülő elv a bizonyítékok szabad mérlegelésének elve.

Következésképpen az okirati bizonyítékok hiánya relevánsnak bizonyulhat a Bizottság által hivatkozott ténykörülmények összességének átfogó értékelésekor, önmagában azonban nem eredményezi azt, hogy az érintett vállalkozás megkérdőjelezhetné a Bizottság állításait a tények eltérő magyarázatával. Ez csupán abban az esetben lehetséges, ha a Bizottság által előterjesztett bizonyítékok alapján nem állapítható meg egyértelműen a jogsértés fennállása további értelmezés szükségessége nélkül.

Ugyanezen okból a Bizottság okirati bizonyítékok hiánya esetén sem köteles külön vizsgálatokat folytatni a tények igazolása végett.

(vö. 60–66. pont)

6. Az EK 81. cikk (1) bekezdésébe ütköző jogsértéssel kapcsolatos eljárás keretében a különböző bizonyítékoknak tulajdonítandó bizonyító erőt illetően az egyetlen fontos tényező, amelyet meg kell vizsgálni, a bizonyítékok hitelessége. A bizonyítás általános szabályai szerint valamely dokumentum hitelessége és ennélfogva bizonyító ereje az eredetétől, készítésének körülményeitől, címzettjétől és tartalmától függ.

Ami a vállalkozások által tett nyilatkozatokat illeti, egyébiránt különösen jelentős bizonyító erőt lehet azoknak tulajdonítani, amelyek először is megbízhatók, másodszor egy vállalkozás nevében tették őket, harmadszor olyan személytől származnak, akinek szakmai kötelessége e vállalkozás érdekei alapján eljárni, negyedszer a nyilatkozó érdekeit sértik, ötödször a körülmények közvetlen tanújától származnak, és hatodszor írásban, megfontoltan és jól átgondolva teszik őket.

Ugyanakkor valamely, kartellben való részvétellel vádolt vállalkozás vallomása, amelynek pontosságát több más érintett vállalkozás vitatja, nem tekinthető az utóbbiak által elkövetett jogsértés megfelelő bizonyítékának, ha más bizonyíték azt nem támasztja alá, jóllehet a megerősítés elvárt mértéke a szóban forgó nyilatkozatok megbízhatósága okán alacsonyabb lehet.

(vö. 68–71. pont)

7. Bár általánosan elfogadott, hogy a jogsértő kartell fő résztvevői által önkéntesen szolgáltatott bizonyítékok bizonyos fenntartással kezelendők – tekintettel annak a lehetőségére, hogy e résztvevők hajlamosak kicsinyíteni a jogsértésben való közreműködésük jelentőségét, a többiekét pedig nagyítani –, az a tény, hogy valaki a bírság alóli mentesítés vagy a bírság összegének csökkentése érdekében el kívánja érni a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény alkalmazását, nem jelent szükségszerűen indítékot arra, hogy a kartell többi tagjának részvételére vonatkozóan elferdített bizonyítékokat terjesszen elő. A Bizottság félrevezetésére irányuló szándék ugyanis megkérdőjelezhetné a kérelmező együttműködésének őszinteségét és teljességét, következésképpen veszélyeztethetné az engedékenységi közlemény kedvezményében teljes mértékben való részesülés lehetőségét.

Ami a tanúk egyéni indítékát illeti, valóban lehetséges, hogy a bírságmentességet kérelmező vállalkozás alkalmazottai, akik e vállalkozás érdekében kötelesek eljárni, a lehető legtöbb terhelő bizonyítékot kívánják előterjeszteni, hiszen az eljárás folyamán tanúsított együttműködésük kedvezően befolyásolhatja szakmai jövőjüket. Ugyanakkor, ha ez a helyzet áll is fenn, a szóban forgó alkalmazottak tisztában vannak a pontatlan bizonyítékok előterjesztése lehetséges negatív következményeivel is, amelyeket a más bizonyítékok általi megerősítés követelménye még inkább érezhetővé tesz.

(vö. 72., 130. pont)

8. Annak érdekében, hogy kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény 21. pontja alapján a Bizottság csökkentse a bírságot, az érintett bizonyítékoknak jelentős bizonyító erőt kell képviselniük a már a Bizottság rendelkezésére álló bizonyítékokhoz képest. Következésképpen a kifogásközlésre adott válasz megküldését követően benyújtott engedékenység iránti kérelemben a bírságcsökkentést elérni kívánó vállalkozás jogosan összpontosít azon elemekre, amelyek szerinte addig nem nyertek jogilag megkövetelt módon bizonyítást, annak érdekében, hogy jelentős hozzáadott értéket nyújtson. Márpedig e körülménnyel magyarázható, hogy az érintett vállalkozás nem említi azon elemeket, amelyeket szerinte a korábban benyújtott bizonyítékok már kétségtelenül alátámasztottak.

Ezenkívül az engedékenységi közlemény 21. pontjának szövegére tekintettel nem zárható ki, hogy bizonyos bizonyító erővel rendelkező, azonban már más bizonyítékok által bizonyított tényekre vonatkozó bizonyítékok előterjesztése nem eredményez semmilyen csökkentést.

(vö. 178–180. pont)

9. Az EK 81. cikk (1) bekezdése és az Európai Gazdasági Térségről (EGT) szóló megállapodás 53. cikkének (1) bekezdése értelmében vett megállapodás létezéséhez elég az, hogy az érintett vállalkozások kifejezték az arra irányuló közös szándékukat, hogy meghatározott piaci magatartást tanúsítanak. Felesleges a megállapodás tényleges hatásainak figyelembevétele, ha kitűnik, hogy annak célja a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása. E tekintetben a kölcsönös kötelezettségvállalás léte szükségszerűen közös szándék létét jelenti, még olyan elemek hiányában is, amelyek lehetővé tennék e szándék megnyilvánulása időpontjának vagy kifejeződési módjának pontos meghatározását.

(vö. 268–269. pont)

10. Az EK 81. cikk (1) bekezdésében és az Európai Gazdasági Térségről (EGT) szóló megállapodás 53. cikkének (1) bekezdésében hivatkozott megállapodások és összehangolt magatartások szükségszerűen több vállalkozás közreműködésének az eredményei, akik mindnyájan társtettesek a jogsértésben, de a részvételük többek között az érintett piac jellemzőitől, az egyes vállalkozások e piacon betöltött pozíciójától, az elérendő céloktól és a választott vagy tervbe vett végrehajtási módoktól függően különböző formát ölthet. Mindazonáltal önmagában az a körülmény, hogy az egyes vállalkozások a rájuk jellemző sajátos formában vesznek részt a jogsértésben, nem elegendő ahhoz, hogy a jogsértés egészéért való felelősségüket kizárják, beleértve azokat a magatartásokat, amelyeket gyakorlatilag más részt vevő vállalkozások hajtottak végre, de amelyeknek ugyanaz a versenyellenes célja vagy hatása.

Ekképpen az a vállalkozás, amely egy jogsértésben saját magatartása révén vett részt, amely magatartás az EK 81. cikk (1) bekezdése vagy az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdése értelmében vett versenyellenes célú megállapodás vagy összehangolt magatartás fogalmába tartozik, és amelynek célja a jogsértés egészének megvalósításához való hozzájárulás volt, az említett jogsértésben való részvételének teljes időtartama alatt felelősséggel tartozik azon magatartásokért is, amelyeket ugyanezen jogsértés keretében más vállalkozások tanúsítottak, amennyiben bizonyított, hogy a szóban forgó vállalkozás ismerte a többi résztvevő jogsértő magatartását, vagy ésszerűen előre láthatta azt, és kész volt annak kockázatát elfogadni.

Erről van szó olyan harmadik országbeli vállalkozás esetében, amely az EGT‑ben meghatározott projektek elosztását az európai gyártóknak fenntartó közös megállapodás keretében csak passzív szerepet játszott, mivel tudott az érintett megállapodásról, és passzív szerepe nem a választásának eredménye, hanem az EGT piacára vonatkozó megállapodásban való részvételének formája volt, ugyanis a részvétele előfeltétele volt annak, hogy az európai gyártók az EGT‑ben eloszthassák egymás között a projekteket.

(vö. 287–290. pont)

11. Amennyiben az EK 81. cikk (1) bekezdésébe ütköző jogsértést több vállalkozás követte el, meg kell vizsgálni az egyes vállalkozások jogsértésben való részvételének viszonylagos súlyát. Így azon tényt, miszerint valamely vállalkozás nem vett részt a kartell valamennyi összetevő elemében, illetve csekély szerepet játszott azokban, amelyekben részt vett, figyelembe kell venni a jogsértés súlyának mérlegelése és a bírság meghatározása során.

Közelebbről, ami az olyan megállapodást illeti, amelyben harmadik országbeli vállalkozások arra vállaltak kötelezettséget, hogy nem lépnek be az Európai Gazdasági Térség (EGT) piacára, amíg az európai vállalkozások ugyanezen a piacon összejátszásra irányuló tevőleges magatartás révén elosztották egymás között a különböző projekteket, a harmadik országbeli vállalkozások magatartásának súlya hasonló az európai vállalkozások magatartásának súlyához, mivel az EGT‑n belüli projektek elosztásában való részvételük hiánya nem a választásuk eredménye, hanem az érintett megállapodásban való részvételük jellegének egyszerű következménye volt.

(vö. 312., 314–316. pont)

12. Ami a visszaesést illeti, az elrettentés a bírság egyik célja. Ezenkívül ezen elrettentés biztosításának szükségessége olyan általános követelmény, amelyet a Bizottságnak a bírság kiszámítása során mindvégig szem előtt kell tartania, és nem feltétlenül jelenti azt, hogy ennek a számításnak legyen egy olyan sajátos szakasza, amely e cél megvalósítása érdekében az összes releváns körülmény átfogó értékelésére szolgál.

Ennélfogva a Bizottság anélkül veheti figyelembe e tényezőt a súlyosító körülmények értékelése keretében, és nem az elrettentési tényezők meghatározásakor, hogy hibát követne el.

(vö. 353. pont)









A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (második tanács)

2011. július 12.*( )

„Verseny – Kartellek – A gázszigetelt kapcsolóberendezésekre vonatkozó projektek piaca – Az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikk megsértését megállapító határozat – A piac felosztása – Védelemhez való jog – A jogsértés bizonyítása – Egységes és folyamatos jogsértés – Bírságok – A jogsértés súlya és időtartama – Elrettentő hatás – Együttműködés”

A T‑112/07. sz. ügyben,

a Hitachi Ltd (székhelye: Tokió [Japán]),

a Hitachi Europe Ltd (székhelye: Maidenhead [Egyesült Királyság]),

a Japan AE Power Systems Corp. (székhelye: Tokió)

(képviselik őket: M. Reynolds, P. Mansfield és B. Roy solicitors, D. Arts ügyvéd, N. Green QC és S. Singla barrister)

felpereseknek

az Európai Bizottság (képviseli kezdetben: F. Arbault, később: X. Lewis, majd: P. Van Nuffel és J. Bourke, végül: P. Van Nuffel, N. Khan és F. Ronkes Agerbeek, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: J. Holmes barrister)

alperes ellen

elsődlegesen az [EK] 81. cikkének és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/F/38.899 – „gázszigetelt kapcsolóberendezések”‑ügy) 2007. január 24‑én hozott C (2006) 6762 végleges bizottsági határozat felpereseket érintő részében történő megsemmisítése és a felperesekkel szemben kiszabott bírságok törlése iránt előterjesztett kérelme, illetve másodlagosan az említett határozat 2. cikkének felpereseket érintő részében történő megsemmisítése iránt előterjesztett kérelme, továbbá harmadlagosan a felperesekkel szemben kiszabott bírságok törlése vagy csökkentése iránt előterjesztett kérelme tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács),

tagjai: I. Pelikánová elnök (előadó), K. Jürimäe és S. Soldevila Fragoso bírák,

hivatalvezető: C. Kantza tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2009. december 8‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

A – A felperesek

1 A Hitachi Ltd és leányvállalata, a Hitachi Europe Ltd (a továbbiakban együtt: Hitachi‑vállalkozás) különböző ipari ágazatokban – beleértve a gázszigetelt kapcsolóberendezések (a továbbiakban: GIS) ágazatát is ‑ tevékenykedő társaságok. A Japan AE Power Systems Corp. (a továbbiakban: JAEPS) a Hitachi, a Fuji Electric Systems Co. Ltd és a Meidensha Corp. közös vállalata, amely átvette többek között azon csoportok GIS területén folytatott tevékenységét, amelybe részvényesei 2002. október 1‑jén tartoztak.

B – Az érintett termékek

2 A GIS‑t a villamosenergia‑hálózatokon áramló energia ellenőrzésére használják. Olyan erősáramú berendezésekről van szó, amelyeket a villamossági alállomások fő alkotórészeként használnak. A GIS‑t az egész világon értékesítik a kulcsrakész alállomások integrált részeként, illetve ilyen alállomásokba integrálandó alkatrészekként.

C – A közigazgatási eljárás

3 2004. március 3‑án az ABB Ltd a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló, 2002. február 19‑i bizottsági közlemény (HL 2002. C 45., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 155. o.; a továbbiakban: engedékenységi közlemény) értelmében bírságmentesség iránti szóbeli kérelem keretében értesítette az Európai Közösségek Bizottságát a GIS‑ágazatban fennálló versenyellenes magatartásokról.

4 Az ABB a bírságmentesség iránti kérelmét szóbeli észrevételekkel és okirati bizonyítékokkal egészítette ki. Ezek alapján 2004. április 25‑én a Bizottság határozatot hozott, amelyben feltételes mentességet adott az ABB‑nek.

5 Az ABB nyilatkozatai alapján a Bizottság vizsgálatot indított, valamint 2004. május 11‑én és 12‑én ellenőrzéseket végzett GIS‑ágazatban tevékenykedő számos társaság helyiségeiben.

6 2006. április 20‑án a Bizottság kifogásközlést fogadott el, amelyet 20 társaságnak, többek között a felpereseknek is megküldött. A Bizottság 2006. július 18‑án és 19‑én meghallgatta azokat a társaságokat, amelyeknek elküldte a kifogásközlést.

D – A megtámadott határozat

7 2007. január 24‑én a Bizottság az [EK] 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/F/38.899 – „gázszigetelt kapcsolóberendezések”‑ügy) elfogadta a C (2006) 6762 végleges határozatot (a továbbiakban: megtámadott határozat).

8 A Bizottság a megtámadott határozat (113)–(123) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a kartellben részt vevő különböző vállalkozások – néhány piac kivételével – világszinten összehangolták a GIS‑projektek elosztását azon szabályok szerint, amelyekben különösen a becsült történeti piaci részesedéseket nagyban tükröző kvóták fenntartása érdekében állapodtak meg. Kifejtette, hogy a GIS‑projekteket egy közös „japán” és egy közös „európai” kvóta alapján osztották el, amelyeket aztán a japán, illetve európai gyártóknak maguk között kellett felosztaniuk. Egy 1988. április 15‑én Bécsben aláírt megállapodás (a továbbiakban: GQ‑megállapodás) állapította meg a GIS‑projekteknek vagy a japán gyártóknak, vagy az európai gyártóknak való elosztását lehetővé tevő szabályokat, és azok értékének a megfelelő kvótába való beszámítását. Egyébként a megtámadott határozat (124)–(132) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy a kartellben részt vevő különböző vállalkozások íratlan megállapodást kötöttek (a továbbiakban: közös megállapodás), amelynek értelmében a GIS‑projektek egyrészt Japánban, másrészt a kartell európai tagországaiban – együttesen a GIS‑projektek „anyaországai” – a kartell japán, illetve európai tagjai részére voltak fenntartva. A GIS‑projektek az „anyaországokban” nem voltak a két csoport közötti információcsere tárgyai, és azok nem kerültek a csoportok kvótáiban beszámításra.

9 A GQ‑megállapodás tartalmazott továbbá a két gyártócsoport közötti, a kartell működéséhez szükséges – többek között az említett csoportok titkárai által biztosított – információcserére, az érintett közbeszerzések manipulálására, valamint az el nem osztható GIS‑projektekkel kapcsolatos árak rögzítésére vonatkozó szabályokat is. A GQ‑megállapodás 2. melléklete értelmében e megállapodás – az Egyesült Államok, Kanada, Japán és 17 nyugat‑európai ország kivételével – az egész világra kiterjedt. Továbbá a közös megállapodás értelmében az anyaországokon kívüli európai országokban létező GIS‑projektek is az európai csoportnak voltak fenntartva, mivel a japán gyártók kötelezettséget vállaltak arra, hogy Európában nem nyújtanak be GIS‑projektekre vonatkozó ajánlatokat.

10 A Bizottság szerint a GIS‑projektek európai gyártók közötti felosztását egy ugyancsak Bécsben 1988. április 15‑én aláírt, „E‑Group Operation Agreement for GQ‑Agreement” című megállapodás (a továbbiakban: EQ‑megállapodás) szabályozta. A Bizottság megjegyezte, hogy a GIS‑projektek elosztására Európában ugyanazok a szabályok és eljárások vonatkoztak, mint a többi országban. Konkrétan az Európában létező GIS‑projekteket ugyanúgy be kellett jelenteni, nyilvántartásba kellett venni, el kellett osztani, azokban meg kellett állapodni, vagy azokra minimál árszintet kellett kijelölni.

11 A Bizottság a megtámadott határozatban megállapított tények és jogi értékelés alapján megállapította, hogy az érintett vállalkozások megsértették az EK 81. cikket és az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás (a továbbiakban: EGT‑Megállapodás) 53. cikkét, és bírságot szabott ki velük szemben, melynek összegét a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatásban (HL 1998. C 9., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 171. o.; a továbbiakban: bírságkiszabási iránymutatás), valamint az engedékenységi közleményben foglalt módszernek megfelelően számította ki.

12 A megtámadott határozat 1. cikkében a Bizottság megállapította először is, hogy a Hitachi az 1988. április 15. és 1999. december 31. közötti időszakban, illetve a 2002. július 2. és 2004. május 11. közötti időszakban vett részt a jogsértésben, másodszor, hogy a Hitachi Europe az 1988. április 15. és 1999. december 31. közötti időszakban, illetve a 2002. július 2. és szeptember 30. közötti időszakban vett részt a jogsértésben, valamint harmadszor, hogy a JAEPS a 2002. október 1‑je és 2004. május 11. közötti időszakban vett részt a jogsértésben.

13 A megtámadott határozat 1. cikkében megállapított jogsértés tekintetében a Bizottság a Hitachival szemben a megtámadott határozat 2. cikkében 50 400 000 euró összegű bírságot szabott ki, amelyből 48 375 000 euró megfizetéséért a Hitachi Europe‑pal egyetemlegesen felelős. Hasonlóképpen a Bizottság a JAEPS‑szel szemben ugyanezen cikkben 1 350 000 euró összegű bírságot szabott ki, amelyből 48 375 000 euró megfizetéséért a Hitachival, a Fuji Electric Holdings Co. Ltd‑vel és a Fuji Electric Systemsszel (a továbbiakban együtt: Fuji) egyetemlegesen felelős.

Az eljárás és a felek kérelmei

14 A Törvényszék Hivatalához 2007. április 17‑én benyújtott keresetlevelükkel a felperesek előterjesztették a jelen keresetet. A válasz, illetve viszonválasz benyújtására 2007. augusztus 13‑án, illetve november 21‑én került sor. Az írásbeli szakasz 2008. január 10‑én fejeződött be a viszonválasz benyújtásával.

15 Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (második tanács) 2009. szeptember 22‑én a szóbeli szakasz megnyitása mellett döntött. A Törvényszék az eljárási szabályzatának 64. cikkében szereplő pervezető intézkedések keretében felhívta a Bizottságot bizonyos iratok benyújtására, és felhívta a feleket, hogy nyilatkozzanak ugyanezen iratok relevanciájáról az iratbetekintési jog megsértésére alapított jogalapot illetően. A Törvényszék továbbá írásban kérdést intézett a Bizottsághoz, azzal, hogy azt a tárgyaláson válaszolja meg.

16 A Törvényszék felhívására válaszul a Bizottság 2009. október 26‑án benyújtotta a szóban forgó dokumentumokat. A felperesek e dokumentumokkal kapcsolatos észrevételeiket 2009. november 18‑án nyújtották be. A Bizottság 2009. december 3‑án válaszolt a felperesek észrevételeire.

17 A Törvényszék a 2009. december 8‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előadásait, valamint a Törvényszék írásbeli és szóbeli kérdéseire adott válaszaikat.

18 A Törvényszék 2010. március 26‑i végzésével elrendelte a szóbeli szakasz újbóli megnyitását. A Törvényszék 2010. március 29‑én az eljárási szabályzat 64. cikke szerinti pervezető intézkedések keretében több irat benyújtására hívta fel a Bizottságot.

19 Mivel a Bizottság arra hivatkozott, hogy bizonyos szóban forgó iratokat nem közölhet az engedékenységi programkeretében nyújtott védelem okán, a Törvényszék az eljárási szabályzat 65. cikkében előírt bizonyításfelvétel keretében 2010. június 11‑i végzésében elrendelte ezen iratok Bizottság általi benyújtását, és rendelkezett a felperesek ezen iratokba való betekintésének módjairól. A Bizottság e bizonyításfelvételnek az előírt határidőn belül eleget tett.

20 A szóbeli szakaszt 2010. július 27-én lezárták.

21 A felperesek keresetükben azt kérik, hogy a Törvényszék:

– semmisítse meg a megtámadott határozatot a felpereseket érintő részben, és következésképpen törölje a velük szemben kiszabott bírságokat;

– másodlagosan, semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkét a felperesekre vonatkozó részében;

– harmadlagosan, törölje a velük szemben kiszabott bírságokat, vagy csökkentse összegüket;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

22 A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– utasítsa el a keresetet mint megalapozatlant;

– a felpereseket kötelezze a költségek viselésére.

A jogkérdésről

23 Fellebbezésük alátámasztására a felperesek öt jogalapra hivatkoznak. Az első jogalap azon alapul, hogy a Bizottság megsértette a védelemhez való jogukat. A második jogalap alapja, hogy a Bizottság nem bizonyította a közös megállapodás vagy az abból eredő jogsértés fennállását. A harmadik jogalap szerint a Bizottság nem bizonyította egységes és folyamatos jogsértés fennállását. A negyedik azon alapul, hogy a Bizottság hibákat vétett a velük szemben kiszabott bírságok kiszámításakor. Az ötödik jogalap arra vonatkozik, hogy a Bizottság az egyenlő bánásmód és az arányosság elvét sértő módon határozta meg a velük szemben kiszabott bírságokat.

24 A Bizottság vitatja a felperesek által előterjesztett jogalapok megalapozottságát.

25 Meg kell először is jegyezni, hogy a felperesek nem fejtették ki, hogy a különböző kérelmeik alátámasztására a jogalapok közül melyekre hivatkoznak. E tekintetben úgy kell tekinteni először is, hogy az első, második és harmadik jogalapra a felperesek az elsődleges kereseti kérelmük alátámasztásaként hivatkoztak. Ugyanis amennyiben e jogalapok valamelyikének a Törvényszék helyt ad, meg kell semmisíteni a megtámadott határozat 1. és 2. cikkét egyaránt a felpereseket érintő részében. Úgy kell tekinteni továbbá, hogy a negyedik és ötödik jogalapot a felperesek a másodlagos kérelmük alátámasztására hozták fel, mivel a felperesekkel szemben kiszabott bírságok összegének meghatározására vonatkoznak. Végül meg kell állapítani, hogy a felperesek nem terjesztettek elő önálló jogalapot a harmadlagos kérelmük alátámasztására.

A – A megtámadott határozat felpereseket érintő részben történő megsemmisítésére irányuló elsődleges kérelemről

1. A felperesek védelemhez való jogának Bizottság általi megsértésére alapított első jogalapról

a) A felek érvei

26 A felperesek úgy érvelnek, hogy a Bizottság megsértette a védelemhez való jogukat, amikor nem közölte velük az aktában szereplő valamennyi releváns elemet.

27 Az első jogalapnak a terhelő bizonyítékokra vonatkozó első része keretében a felperesek arra hivatkoznak, hogy a Bizottság nem közölte velük a Fuji által 2006. november 21‑én benyújtott észrevételeket, melyek állítólag megerősítették a közös megállapodás létjogosultságát, és a Fuji sajátos gazdasági okait, amelyek indokolnák a GIS projektek európai piacáról való távolmaradását. Tekintettel arra a bizonyító erőre, amit a Bizottság a Fuji által benyújtott bizonyítékoknak a közös megállapodás fennállását illetően tulajdonított, igen valószínű, hogy a közigazgatási eljárás más eredményre vezetett volna, ha a Bizottság közli a felperesekkel szóban forgó észrevételeket.

28 Az első jogalap második részének keretében a felperesek úgy érvelnek, hogy a Bizottság megsértette a védelemhez való jogukat, mivel nem közölte velük az alábbi mentő elemeket:

– a „General Rules for GE Agreement” (a továbbiakban: GE‑megállapodás) című megállapodást, valamint a kartellben részt vevő többi vállalkozásnak az e megállapodásra vonatkozó észrevételeit; ezen elemek relevánsak a GIS projektek ágazatában tevékenykedő, a GQ‑megállapodást megelőző európai kartell fennállására vonatkozó bizonyíték tekintetében;

– a kartellben részt vevő többi vállalkozásnak azon észrevételeit, amelyek H. tanúvallomása hitelességét cáfolják, amely tanúvallomást a Fuji terjesztett a Bizottság elé a közös megállapodás fennállására vonatkozóan, és amely előbbi észrevételek befolyásolhatják a Fuji által a közös megállapodás fennállását illetően benyújtott többi bizonyítékot is;

– a kartellben részt vevő többi vállalkozásnak a közös megállapodás hiányára vonatkozó tanúvallomását, és különösen a Siemens AG által 2006. augusztus 7‑én benyújtott tanúvallomásokat, amelyek megkérdőjelezhetik a Bizottság említett megállapodás fennállására vonatkozó érvelésének elfogadhatóságát;

– a többi japán vállalkozás által a megtámadott határozat (164) preambulumbekezdésében hivatkozott európai projektekben való állítólagos részvételükre vonatkozóan tett észrevételeket, amelyek alkalmasak lehetnek annak bizonyítására, hogy a japán vállalkozások sosem vettek részt az e projektekkel kapcsolatos megbeszéléseken;

– S. 2006. szeptember 15‑i, a kartell 1999‑ben bekövetkezett felbomlására vonatkozó nyilatkozatait, amelyeket az Areva terjesztett elő, és amelyekből kitűnik, hogy a 2002‑ben létrehozott kartell szerkezete eltért a korábbi kartellétól.

29 A Bizottság vitatja a felperesek érveit.

b) A Törvényszék álláspontja

30 A védelemhez való jog tiszteletben tartása megköveteli, hogy az érintett személynek a közigazgatási eljárásban alkalmat biztosítsanak arra, hogy érdemi észrevételeket terjesszen elő a Bizottság által felhozott tények és körülmények fennállásával és jelentős voltával, valamint azon iratokkal kapcsolatban, amelyre a Bizottság a Szerződés állítólagos megsértését alapítja (a C‑204/00. P., C‑205/00. P., C‑211/00. P., C‑213/00. P., C‑217/00. P. és C‑219/00. P. sz., Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. január 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑123. o.] 66. pontja).

31 A védelemhez való jog tiszteletben tartásának elvéből következő iratbetekintési jog magában foglalja, hogy Bizottság lehetőséget biztosít az érintett vállalkozás számára a vizsgálati iratok között található valamennyi olyan dokumentum vizsgálatára, amely releváns lehet a védelme szempontjából. Ezek magukban foglalják mind a terhelő, mind a mentő okiratokat, kivéve más vállalkozások üzleti titkait, a Bizottság belső iratait és egyéb bizalmas információkat (a fenti 30. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 68. pontja).

32 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az érintett vállalkozás csak a közigazgatási kontradiktórius szakasz elején – a kifogásközlés révén – szerez tudomást mindazokról a lényeges bizonyítékokról, amelyekre a Bizottság az eljárás e szakaszában támaszkodik, és hogy e vállalkozásnak jogában áll az ügy irataiba betekinteni a védelemhez való joga hatékony gyakorlásának biztosítása érdekében. Következésképpen a kartellben részt vevő többi vállalkozás kifogásközlésre adott válasza főszabály szerint nem szerepel a vizsgálati akta azon iratai között, amelyekbe betekinthetnek a felek (a Törvényszék T‑161/05. sz., Hoechst kontra Bizottság ügyben 2009. szeptember 30‑án hozott ítéletének [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 163. pontja).

33 Mindazonáltal, ha a Bizottság az EK 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazására vonatkozó eljárásban a jogsértés megállapítása érdekében a kifogásközlésre adott válasz valamely szakaszára vagy az e válaszhoz mellékelt dokumentumra kíván támaszkodni, az ezen eljárásban érintett többi vállalkozásnak is lehetőséget kell biztosítani, hogy az ezen bizonyítékkal kapcsolatos álláspontjukat kifejthessék. E feltételek mellett a kifogásközlésre adott válasz kérdéses szakasza, illetve az e válaszhoz mellékelt dokumentum a jogsértésben részt vevő különböző vállalkozásokat terhelő bizonyítéknak minősül (lásd a fenti 32. pontban hivatkozott Hoechst kontra Bizottság ítélet 164. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). A fent hivatkozott ítélkezési gyakorlat analógia útján alkalmazandó az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdésére.

34 Analógia útján, ha a kifogásközlésre adott válasz valamely szakasza vagy az ezen válaszhoz mellékelt dokumentum jelentőséggel bírhat valamely vállalkozás védelme szempontjából, mivel lehetővé teszi számára, hogy olyan bizonyítékokra hivatkozzon, amelyek ellentmondanak a Bizottság által e szakaszban levont következtetéseknek, akkor az mentő bizonyítékot képez. Ebben az esetben az érintett vállalkozás számára lehetőséget kell biztosítani a szóban forgó szakasz vagy dokumentum vizsgálatára és az azzal kapcsolatos álláspontjának a kifejtésére.

35 Ugyanakkor a puszta tény, hogy más vállalkozások ugyanazokra az érvekre hivatkoztak, mint az érintett vállalkozás, és hogy adott esetben egyikőjük több forrást használt fel a védekezéséhez nem elegendő ezen érvek „mentő bizonyítéknak” minősítéséhez (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑43/02. sz., Jungbunzlauer kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑3435. o.] 353. és 355. pontját).

36 Az e szabályokat tiszteletben nem tartó iratbetekintés következményeit illetően egy olyan dokumentum közlésének hiánya, amelyre a Bizottság egy vállalkozással szemben támaszkodott, csak akkor jelenti a védelemhez való jog megsértését, ha az érintett vállalkozás bizonyítja, hogy a Bizottság a határozatában eltérő eredményre jutott volna, ha a nem közölt dokumentumot nem vették volna terhelő bizonyítékként figyelembe (a fenti 30. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 71. és 73. pontja).

37 Ha a Bizottság nem közöl mentő dokumentumot, az érintett vállalkozásnak csak azt kell bizonyítania, hogy e dokumentum hozzáférhetővé tételének megtagadása a hátrányára befolyásolhatta az eljárás lefolyását és a Bizottság határozatának tartalmát. Elegendő, ha a vállalkozás bizonyítja, hogy az említett mentő dokumentumot fel tudta volna használni a védekezéséhez abban az értelemben, hogy amennyiben a közigazgatási eljárás során ebbe betekinthetett volna, olyan tényezőkre tudott volna hivatkozni, amelyek nem egyeztek a Bizottság által e szakaszban levont következtetésekkel, tehát bármilyen módon befolyásolhatta volna a Bizottság által a határozatban elfogadott értékelést, legalábbis az e vállalkozásnak felrótt magatartás súlyát és időtartamát, és ebből következően a bírság szintjét illetően (a fenti 30. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 74. és 75. pontja).

38 Annak lehetősége, hogy egy hozzáférhetővé nem tett dokumentum befolyásolhatta volna az eljárás kimenetelét és a Bizottság határozatának tartalmát, csak bizonyos bizonyítékok előzetes vizsgálata után állapítható meg, amennyiben kitűnik, hogy a hozzáférhetővé nem tett dokumentumok jelentősége – e bizonyítékok tekintetében – nem lett volna figyelmen kívül hagyható (a fenti 30. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 76. pontja).

– A terhelő bizonyítékok hozzáférhetővé tételének hiányára alapított első részről

39 A Bizottság elismeri, hogy nem támaszkodhatott a Fuji 2006. november 21‑i észrevételeire a felpereseknek a megtámadott határozatban a felpereseknek felrótt kifogásokat illetően, azonban vitatja, hogy ezen észrevételekre mint terhelő bizonyítékokra ténylegesen hivatkozott volna.

40 Mindazonáltal meg kell jegyezni, hogy ‑ amint a felperesek is érvelnek ‑ a Bizottság a megtámadott határozat (125) és (255) preambulumbekezdésében a Fuji 2006. november 21‑i észrevételeire hivatkozik a közös megállapodás fennállásának alátámasztása végett.

41 E körülmények között a jelen rész eredményessége a közös megállapodás fennállásának bizonyítékával kapcsolatban a felperesek által a második jogalap első része keretében előterjesztett érvek vizsgálatának eredményétől függ. Amennyiben ugyanis megállapításra került, hogy az említett megállapodás a jogilag megkövetelt módon bizonyítást nyer, még a Fuji 2006. november 21‑i észrevételeinek mint terhelő bizonyítéknak a kizárásával is el kell utasítani e részt. Ugyanakkor amennyiben megállapításra kerül, hogy az említett észrevételek a megtámadott határozatban a közös megállapodás fennállását illetően tett megállapítások nélkülözhetetlen alátámasztó elemei, a jelen résznek helyt kell adni.

– A mentő bizonyítékok közlésének hiányára alapított második részről

42 Először is a felek között nem vitatott, hogy a GE‑megállapodást közölték a felperesekkel. A felperesek csak annak állítására szorítkoznak, hogy csupán nagyon rövid idő állt rendelkezésükre annak tanulmányozására, anélkül azonban, hogy kifejtenék, hogy e körülmény mennyiben tette a védelmüket nehezebbé. Egyébként a felperesek 2009. november 18‑i észrevételeikben elismerik, hogy lehetőségük volt az említett megállapodással kapcsolatos álláspontjuk kifejtésére, és e lehetőséggel éltek is. Ennélfogva az e megállapodással kapcsolatos érvelésüknek nem lehet helyt adni.

43 Másodszor a kartellben részt vevő többi vállalkozásnak a GE‑megállapodással kapcsolatos észrevételeit illetően a felperesek a 2009. november 18‑i észrevételeikben előadják, hogy a Toshiba Corp. és a Mitsubishi Electric System Corp. (a továbbiakban: Melco) szintén elismerte az említett megállapodás mentő bizonyítékkénti értékét, ugyanazon indokok alapján, mint amelyeket a felperesek is a Bizottság elé terjesztettek. Ekképpen a felperesek csak annak állítására szorítkoznak, hogy a Toshiba és a Melco ugyanazokra az érvekre hivatkoznak, mint ők maguk, ami azt jelenti, hogy a Toshiba és a Melco észrevételei nem tekinthetők mentő bizonyítéknak.

44 Harmadszor ugyanezen megállapítás vonatkozik a kartellben részt vevő többi vállalkozásnak azon észrevételeire, amelyek H. közös megállapodás fennállásával kapcsolatos tanúvallomása hitelességét cáfolják. 2009. november 18‑i észrevételeikben a felperesek ugyanis előadják, hogy a Toshiba és a Melco bírálta az említett tanúvallomás bizonyító erejét, ugyanazon indokok alapján, mint amelyeket a felperesek is a Bizottság elé terjesztettek.

45 Negyedszer a Melco és a Siemens által benyújtott észrevételek és tanúvallomások, és a Fuji által benyújtott tanúvallomások említik az európai piacra belépés „jelentős” korlátainak fennállását, és azon tényt, hogy e piac „érett” volt, ami a japán gyártók belépését megnehezítette, sőt ellehetetlenítette. Egyébként a Siemens és a Melco, valamint alkalmazottaik kifejezetten vitatták a közös megállapodás fennállását, vagy az azzal kapcsolatos megbeszélések létét, és T. – Siemens által benyújtott – tanúvallomása rámutat, hogy a GQ‑megállapodásra alapított kartell a Közel‑Keletre összpontosított, és nem került Európában alkalmazásra.

46 Ugyanakkor egyrészt a felperesek nem vitatták a Bizottság azon állítását, mely szerint a Fuji alkalmazottainak tanúvallomásait velük is közölték. Következésképpen nem állapítható meg ezen elemek tekintetében az iratbetekintési jog megsértése.

47 Másrészt a felperesek a kifogásközlésre adott válaszukban ugyanazokra az érvekre hivatkoznak, mint a fenti 45. pontban kifejtettek, ami azt jelenti, hogy nem tekinthetők mentő bizonyítéknak a Melco és a Siemens észrevételei, amelyek közlése befolyásolhatta volna az eljárás kimenetelét és a megtámadott határozat tartalmát.

48 Ugyanezen megállapítás alkalmazandó a Melco, illetve a Siemens alkalmazottainak tanúvallomására, mivel egy társaság alkalmazottainak a társaság ellenőrzése alatt készített és az utóbbi által a Bizottság előtt folyamatban lévő közigazgatási eljárás keretében a védelme érdekében előterjesztett írásbeli tanúvallomásai főszabály szerint nem minősíthetők ugyanezen társaság nyilatkozataitól eltérő és független elemeknek. Általában ugyanis egy társaságnak a Bizottság által neki felrótt tények valóságtartamára vonatkozó álláspontja elsősorban az alkalmazottai és vezetői ismeretein és véleményén alapul.

49 Amennyiben a felperesek úgy érvelnek, hogy a Siemens alkalmazottainak tanúvallomásai megkérdőjelezik a Bizottság azon állítását, miszerint az európai gyártók nem vitatták a közös megállapodás fennállását, meg kell jegyezni, hogy nem nyert megállapítást, hogy a Bizottság ilyen általános állításra támaszkodott volna a kifogásközlésben vagy egy későbbi szakaszban. E tekintetben a megtámadott határozat (125) preambulumbekezdéséből legalábbis kitűnik, hogy a Bizottság megállapította, hogy az említett megállapodás fennállását nem vitatta az Alstom és az Areva, és nem vitatta nyíltan az azon csoporthoz tartozó vállalkozás, amelyhez a VA TECH Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG (a továbbiakban: VA TECH) tartozik. A Bizottság ugyanakkor nem fejtette ki a Siemens vagy általában az európai gyártók álláspontját. Ennélfogva a felperesek érve alaptalan. Az európai gyártóknak a közös megállapodás fennállására vonatkozó álláspontja és ennek jelentősége a lenti 197–203. pontban kerül kifejtésre.

50 Ötödször a Törvényszéknek a többi japán vállalkozás által a megtámadott határozat (164) preambulumbekezdésében hivatkozott, az Európai Gazdasági Térség (EGT) területén fennálló GIS projektekben való állítólagos részvételükre vonatkozóan tett észrevételekkel kapcsolatos kérdésére válaszul a Bizottság benyújtotta a Melco kifogásközlésre adott válaszának egy kivonatát, amelyből kitűnik, hogy a Melco vitatja, hogy részt vett volna ilyen projektek elosztásában.

51 A kifogásközlésre adott válaszában ugyanakkor a Melco ugyanazon álláspontra szorítkozott, mint a felperesek, amit az utóbbiak a 2009. november 18‑i észrevételeikben elismernek. Következésképpen a Melco kifogásközlésre adott válaszának kivonata nem tekinthető mentő bizonyítéknak, amely közlése befolyásolhatta volna az eljárás kimenetelét és a megtámadott határozat tartalmát.

52 Hatodszor S. 2006. szeptember 15‑i nyilatkozataiból kitűnik, hogy utóbbi úgy vélte egyfelől, hogy a kartell felbomlott azt követően, hogy a Siemens 1999-ben megszakította a kartellben való részvételét, és másfelől, hogy a 2002-ben létrehozott kartell alapvetően különbözött az 1999‑ig fennálló kartelltől.

53 A felperesek a kifogásközlésre adott válaszukban ugyanezen érveket hozták fel az egységes és folyamatos jogsértés fennállásának vitatása végett. E körülmények között, tekintettel a fenti 48. pontban egy társaság alkalmazottai nyilatkozatainak minősítésével kapcsolatban kifejtettekre, S. nyilatkozatai szintén nem tekinthetők mentő bizonyítéknak, amelyek közlése befolyásolhatta volna az eljárás kimenetelét és a megtámadott határozat tartalmát.

54 A fentiekre tekintettel el kell utasítani az első jogalap második részét.

2. A második, azon alapuló jogalapról, hogy a Bizottság nem bizonyította a közös megállapodás vagy az abból eredő jogsértés fennállását

55 A felperesek második jogalap első részének keretében arra hivatkoznak, hogy a Bizottság nem bizonyította a jogilag megkövetelt módon a közös megállapodás fennállását, és megjegyzik, hogy a Bizottság nem tett erőfeszítéseket a fennálló kétségek független vizsgálat keretében történő eloszlatása érdekében. A felperesek úgy vélik, hogy a jelen ügyben a Bizottságnak el kellett volna fogadnia a tények általuk előterjesztett eltérő magyarázatát. A második jogalap második része keretében a felperesek úgy érvelnek, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a közös megállapodás versenykorlátozó megállapodást vagy összehangolt magatartást képezett volna.

56 A Bizottság vitatja a felperesek érveinek megalapozottságát.

a) Az első, azon alapuló részről, hogy a Bizottság nem bizonyította a közös megállapodás fennállását

57 Az ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság kötelezettsége bizonyítani az általa megállapított jogsértést, és olyan bizonyítékokat előterjeszteni, amelyek a jogilag megkövetelt módon alátámasztják a jogsértést megvalósító körülmények fennállását (lásd a Törvényszék T‑44/02. OP., T‑54/02. OP., T‑56/02. OP., T‑60/02. OP. és T‑61/02. OP. sz., Dresdner Bank és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2006. szeptember 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑3567. o.] 59. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

58 Ebben az összefüggésben a bíróságban felmerülő bármely kételynek annak a vállalkozásnak a javát kell szolgálnia, amely a jogsértést megállapító határozat címzettje. A bíróság tehát nem állapíthatja meg, hogy a Bizottság jogilag megkövetelt módon bizonyította a kérdéses jogsértés fennállását, amennyiben – különösen egy bírságot kiszabó határozat megsemmisítése iránti kereset elbírálása keretében – még bármely kételye áll fenn e kérdéssel kapcsolatosan (a fenti 57. pontban hivatkozott Dresdner Bank és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 60. pontja).

59 Ez utóbbi esetben ugyanis tekintettel kell lenni az ártatlanság vélelmének elvére, amely különösen az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4‑én aláírt európai egyezmény 6. cikkének (2) bekezdéséből következik, és amely a közösségi jog általános elvei közé tartozó alapvető jogok részét képezi. Tekintettel a kérdéses jogsértések jellegére, valamint a hozzájuk kapcsolódó szankciók természetére és súlyára, az ártatlanság vélelmének elve irányadó többek között a vállalkozásokra vonatkozó versenyszabályok megsértésével kapcsolatos olyan eljárásokra, amelyek bírság vagy kényszerítő bírság kiszabásához vezethetnek (lásd ebben az értelemben a fenti 57. pontban hivatkozott Dresdner Bank és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 61. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

60 Így a Bizottságnak pontos és egybehangzó bizonyítékokra kell hivatkoznia annak bizonyítására, hogy a jogsértés megtörtént. Ugyanakkor fontos hangsúlyozni, hogy nem szükséges a Bizottság által előterjesztett minden egyes bizonyítéknak a jogsértés összes elemét tekintve eleget tennie e feltételeknek. Elegendő, ha az intézmény által hivatkozott bizonyítékok csoportja összességében értékelve megfelel e követelménynek (lásd a fenti 57. pontban hivatkozott Dresdner Bank és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 62. és 63. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

61 Ráadásul a versenyellenes megállapodások tilalmának közismert jellegére figyelemmel a Bizottságtól nem várható el, hogy olyan okirati bizonyítékokat nyújtson, amelyek kifejezetten bizonyítják az érintett szereplők kapcsolatfelvételét. A Bizottság rendelkezésére álló töredékes és szórványos elemek mindenesetre kiegészíthetők a releváns körülmények rekonstruálására alkalmas következtetésekkel. A versenyellenes magatartás vagy megállapodás létezésére tehát bizonyos egybeesésekből és ténykörülményekből lehet következtetni, amelyek együtt figyelembe véve, más összefüggő magyarázat hiányában a versenyszabályok megsértésének bizonyítékául szolgálhatnak (lásd a fenti 57. pontban hivatkozott Dresdner Bank és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 64. és 65. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

62 Mindazonáltal, amennyiben a Bizottság kizárólag az érintett vállalkozások piaci magatartására támaszkodik a jogsértés fennállásának megállapításakor, elegendő, ha ez utóbbiak bizonyítják olyan körülmények fennállását, amelyek más megvilágításba helyezik a Bizottság által a közösségi versenyszabályok megsértésének megállapítása érdekében leírt tényeket, és a bizottsági érvelést helyettesítő hihető magyarázatát adják azoknak (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑67/00., T‑68/00., T‑71/00. és T‑78/00. sz., JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑2501. o.] 186. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

63 A felperesek állításával ellentétben e szabály nem alkalmazható minden olyan esetben, ahol a jogsértés kizárólag nem okirati bizonyítékok alapján nyert megállapítást.

64 Az EK 81. cikk megsértésének megállapítása érdekében felhozható bizonyítékokat illetően a közösségi jogban érvényesülő elv a bizonyítékok szabad mérlegelésének elve (a Törvényszék T‑50/00. sz., Dalmine kontra Bizottság ügyben 2004. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑2395. o.] 72. pontja). A fent hivatkozott ítélkezési gyakorlat analógia útján az EGT‑Megállapodás 53. cikkére is alkalmazható.

65 Következésképpen az okirati bizonyítékok hiánya relevánsnak bizonyulhat a Bizottság által hivatkozott ténykörülmények összességének átfogó értékelésekor, önmagában azonban nem eredményezi azt, hogy az érintett vállalkozás megkérdőjelezhetné a Bizottság állításait a tények eltérő magyarázatával. Ez csupán abban az esetben lehetséges, ha a Bizottság által előterjesztett bizonyítékok alapján nem állapítható meg egyértelműen a jogsértés fennállása további értelmezés szükségessége nélkül (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑36/05. sz., Coats Holdings és Coats kontra Bizottság ügyben 2007. szeptember 12‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 74. pontját).

66 Ugyanezen okból a Bizottság okirati bizonyítékok hiánya esetén sem köteles külön vizsgálatokat folytatni a tények igazolása végett.

67 Rá kell továbbá mutatni arra, hogy a közösségi jog egyetlen rendelkezése vagy általános elve sem tiltja, hogy a Bizottság valamely vállalkozással szemben más, a kartellben való részvétellel vádolt vállalkozások nyilatkozatára támaszkodjon. Ha ez nem így lenne, az EK 81. cikkel ellentétes magatartás bizonyításának Bizottságra nehezedő terhe tarthatatlan lenne, és összeegyeztethetetlen az e rendelkezések megfelelő alkalmazásának felügyeletére vonatkozó feladatával (a fenti 62. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 192. pontja). A hivatkozott ítélkezési gyakorlat analógia útján az EGT‑Megállapodás 53. cikkére is alkalmazható.

68 Ugyanakkor valamely, kartellben való részvétellel vádolt vállalkozás vallomása, amelynek pontosságát több más érintett vállalkozás vitatja, nem tekinthető az utóbbiak által elkövetett jogsértés megfelelő bizonyítékának, ha más bizonyíték azt nem támasztja alá, jóllehet a megerősítés elvárt mértéke a szóban forgó nyilatkozatok megbízhatósága okán alacsonyabb lehet (a fenti 62. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 219. és 220. pontja).

69 A különböző bizonyítékok bizonyító erejét illetően az egyetlen fontos tényező, amelyet meg kell vizsgálni, a benyújtott bizonyítékok hitelessége (a fenti 64. pontban hivatkozott Dalmine kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 72. pontja).

70 A bizonyítás általános szabályai szerint valamely dokumentum hitelessége és ennélfogva bizonyító ereje az eredetétől, készítésének körülményeitől, címzettjétől és tartalmától függ (a Törvényszék T‑25/95., T‑26/95., T‑30/95–T‑32/95., T‑34/95–T‑39/95., T‑42/95–T‑46/95., T‑48/95., T‑50/95–T‑65/95., T‑68/95–T‑71/95., T‑87/95., T‑88/95., T‑103/95. és T‑104/95. sz., Cimenteries CBR és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2000. március 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑491. o.] 1053. és 1838. pontja).

71 Ami a nyilatkozatokat illeti, egyébiránt különösen jelentős bizonyító erőt lehet azoknak tulajdonítani, amelyek először is megbízhatók, másodszor egy vállalkozás nevében tették őket, harmadszor olyan személytől származnak, akinek szakmai kötelessége e vállalkozás érdekei alapján eljárni, negyedszer a nyilatkozó érdekeit sértik, ötödször a körülmények közvetlen tanújától származnak, és hatodszor írásban, megfontoltan és jól átgondolva teszik őket (lásd ebben az értelemben a fenti 62. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 205–210. pontja).

72 Bár általánosan elfogadott, hogy a jogsértő kartell fő résztvevői által önkéntesen szolgáltatott bizonyítékok bizonyos fenntartással kezelendők – tekintettel annak a felperesek által hivatkozott lehetőségére, hogy e résztvevők hajlamosak kicsinyíteni a jogsértésben való közreműködésük jelentőségét, a többiekét pedig nagyítani –, az a tény, hogy valaki a bírság alóli mentesítés vagy a bírság összegének csökkentése érdekében el kívánja érni az engedékenységi közlemény alkalmazását, nem jelent szükségszerűen indítékot arra, hogy a kartell többi tagjának részvételére vonatkozóan elferdített bizonyítékokat terjesszen elő. A Bizottság félrevezetésére irányuló szándék ugyanis megkérdőjelezhetné a kérelmező együttműködésének őszinteségét és teljességét, következésképpen veszélyeztethetné az engedékenységi közlemény kedvezményében teljes mértékben való részesülés lehetőségét (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑120/04. sz., Peróxidos Orgánicos kontra Bizottság ügyben 2006. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑4441. o.] 70. pontját).

73 Meg kell továbbá jegyezni e tekintetben, hogy az elferdített bizonyítékok közlésének lehetséges következményei annál is inkább súlyosak, mivel – amint a fenti 68. pontból is kitűnik – a vállalkozás vitatott nyilatkozatát bizonyítékokkal kell alátámasztani. E körülmény növeli annak esélyét, hogy a Bizottság és a többi érintett vállalkozás azonosítsa a pontatlan nyilatkozatokat.

74 E szabályoknak a jelen ügyre való alkalmazását illetően előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott határozat megállapításai szerint a közös megállapodás íratlan megállapodás volt, amely magában foglalta először is a japán vállalkozások kötelezettségvállalását, miszerint nem lépnek be a GIS projektek EGT‑n belüli piacára, másodszor az európai vállalkozások kötelezettségvállalását, miszerint nem lépnek be a GIS projektek japán piacára, harmadszor az európai vállalkozások kötelezettségvállalását, miszerint értesítik a japán vállalkozásokat az anyaországokon kívül európai országok GIS projektjeiről, és e projekteket a GQ‑megállapodásban meghatározott közös „európai” kvótába beszámítják. A Bizottság szerint az értesítés és beszámítás mechanizmusának célja kompenzáció nyújtása volt – az európai vállalkozások által az EGT piacán lehetséges versenytársként érzékelt – japán vállalkozások számára.

75 Ebben az összefüggésben el kell utasítani mindenekelőtt a felperesek azon állítását, mely szerint a közös megállapodás fogalmának tartalma nem állandó a megtámadott határozatban. Ha kisebb eltérések meg is állapíthatók a megtámadott határozatban használt különböző megfogalmazások között, ezen eltérések nem érintik az említett fogalomnak az előző pontban kifejtett alapvető jellemzőit.

76 A közös megállapodás fenti 74. pontban felsorolt különböző összetevői közül a japán vállalkozásoknak a GIS projektek EGT‑n belüli piacától való távolmaradásra vonatkozó állítólagos kötelezettségvállalása a Bizottság által a felpereseknek felrótt kifogás alapja. Következésképpen e kötelezettségvállalás létét kell a jogilag megkövetelt módon bizonyítani. Ugyanakkor a közös megállapodás többi összetevője, amennyiben bizonyítást nyer, relevánsnak bizonyulhat mint közvetett bizonyíték, amelyből a japán vállalkozások ennek megfelelő kötelezettségvállalása fennállásának létére lehet következtetni.

77 A felperesek vitatják a közös megállapodás fennállását, azzal érvelve, hogy a GIS projektek európai piacáról aló távolmaradásuk azzal magyarázható, hogy a japán vállalkozásokat különböző – különösen kereskedelmi és technikai – okokból nem tekintették hiteles versenytársnak az európai piacon. Vitatják a Bizottság által a megtámadott határozatban felhozott különböző elemek bizonyító erejét, és más elemekre hivatkoznak, amelyek szerintük azt sugallják, hogy nem létezett közös megállapodás. Benyújtanak továbbá egy tanácsadók által készített jelentést (a továbbiakban: külső jelentés), amely a tények általuk előadott eltérő magyarázatát hivatott alátámasztani.

78 A Bizottság előadja, hogy a közös megállapodás fennállását és különösen a japán vállalkozásoknak az EGT piacától való távolmaradásra vonatkozó kötelezettségvállalását a jogilag megkövetelt módon bizonyítja számos bizonyíték, köztük okirati bizonyítékok, vállalkozások nyilatkozatai, tanúvallomások és a kartell tényleges működésével kapcsolatos bizonyítékok.

79 Meg kell tehát vizsgálni a szóban forgó különböző elemek megbízhatóságát és tartalmát, annak ellenőrzése végett, hogy a Bizottság által hivatkozott bizonyítékok együttesen szilárd meggyőződést alapoznak‑e meg a közös megállapodás fennállását illetően, amely meggyőződést nem vonhatják kétségbe a felperesek által előterjesztett elemek.

A GQ‑megállapodásról és az EQ‑megállapodásról

– A felek érvei

80 A felperesek úgy érvelnek egyfelől, hogy a GQ‑megállapodás és az EQ‑megállapodás nem tartalmaz semmiféle utalást a közös megállapodásra, annak ellenére, hogy e megállapodások részletesen meghatározzák a kartell szabályait. E tekintetben a GQ‑megállapodás 2. melléklete nem az említett közös megállapodás létét tükrözi, hanem a nyugat‑európai országoknak a megállapodás hatálya alóli kizárását.

81 Másfelől a felperesek vitatják a GQ‑megállapodás és az EQ‑megállapodás közötti szoros összefüggés fennállását. Szerintük a GQ‑megállapodás részletes mivolta ellenére sem említi az EQ‑megállapodást. Ráadásul a japán gyártók nem vettek részt az EQ‑megállapodásban, és nem ismerték annak tartalmát.

82 A felperesek következésképpen úgy véli, hogy a GQ‑megállapodás és az EQ‑megállapodás nem képezik a közös megállapodás fennállásának okirati bizonyítékait. Amennyiben az említett megállapodások nem említik a közös megállapodást, annak a világméretű kartellben betöltött állítólagos alapvető fontossága ellenére tartalmuk éppen azt bizonyítja, hogy az említett megállapodás nem létezett.

83 A Bizottság vitatja a felperesek érveinek megalapozottságát.

– A Törvényszék álláspontja

84 A felek nem vitatják, hogy a GQ‑megállapodás előírja a GIS projektekkel kapcsolatos világszintű kartell szervezését. Ugyanakkor egyfelől, amint a felperesek érvelnek, e megállapodás nem említi a közös megállapodást, és másfelől a 2. mellékletének megfogalmazása szerint az említett megállapodás kizárja a hatálya alól Japánt, az akkori Európai Közösség tizenkét tagországát, valamint öt további nyugat‑európai országot.

85 E körülmények között a GQ‑megállapodás nem tekinthető a közös megállapodás fennállása okirati bizonyítékának. A Bizottság értelmezése, amely szerint az európai országok és Japán kizárására az említett megállapodás fennállása miatt került sor, nem hihetőbb, mint a felperesek által előadott, azzal ellentétes értelmezés.

86 Az EQ‑megállapodás pedig a GQ‑megállapodás végrehajtási megállapodása, amely többek között az utóbbi megállapodásban meghatározott közös „európai” kvóta felosztására vonatkozik. Ennyiben az említett megállapodások között fennáll bizonyos kapcsolat. Az EQ‑megállapodást azonban kizárólag az európai vállalkozások kötötték. A felperesek tehát nem vettek abban részt. E megállapodás egyébként nem említi kifejezetten a közös megállapodást.

87 E tekintetben meg kell továbbá jegyezni, hogy az EQ‑megállapodás 2. melléklete „E (E‑Members)” című részének 4. pontjával összhangban az európai gyártók „döntenek az európai projektek [japán gyártók csoportjával] való közléséről”. A 2. melléklet összefüggéseiből kitűnik, hogy az információk közlésére az érintett GIS projektek elosztását megelőzően kellett, hogy sor kerüljön.

88 E tényező lehetővé teszi bizonyos mértékben a felperesek érvelésének elutasítását, mivel azt sugallja, hogy az európai gyártók úgy gondolták, hogy a japán gyártókat érdekelheti legalábbis bizonyos EGT‑n belüli GIS projekteknek az elosztási eljárása, valamint hogy az ilyen projektek tekintetében tehát lehetséges versenytársak voltak.

89 Azonban sem az EQ‑megállapodásban, sem a Bizottság által előterjesztett többi bizonyítékban nem támasztja azt alá, hogy a szóban forgó mechanizmust az európai gyártók vezették be, vagy hogy a japán gyártók tudtak annak létezéséről.

90 Ennélfogva az EQ‑megállapodás csak jel, amely arra enged következtetni, hogy a japán gyártókat hiteles versenytársnak tekintették bizonyos EGT‑n belüli GIS projektek benyújtását illetően, amint azt a Bizottság állítja.

91 Meg kell egyébként állapítani, hogy egy gyártócsoport kötelezettségvállalása egy másik csoport számára fenntartott piacra történő belépéstől való tartózkodásra, mint amilyen kötelezettségvállalást a Bizottság a japán gyártóknak felró, egyszerű, könnyen megvalósítható elképzelésen alapul. Hasonlóképpen e megvalósításhoz főszabály szerint nem szükséges az érintett vállalkozások interakciója. Következésképpen ez ilyen kötelezettségvállalás teljes mértékben létezhet íratlan megállapodásként, ami egyben lehetővé teszi a felfedezés veszélyének csökkentését is. E tekintetben a Bizottság a megtámadott határozat (170)–(176) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a jelen ügyben a kartell résztvevői számos szervezési és technikai óvintézkedést hoztak a kartell nyilvánosságra kerülésének megakadályozása érdekében.

92 Az érintett GIS projektek felosztását követően megvalósított értesítési és beszámítási mechanizmus, amire a Bizottság hivatkozott, szükségessé tett bizonyos végrehajtási intézkedéseket, ezek azonban nem voltak különösen összetettek, mivel lényegében abból álltak, hogy az európai csoport bizonyos adatokat közölt a japán csoporttal, amely közlés egyébként párhuzamos volt a GQ‑megállapodás keretében megvalósított, az EGT‑n kívüli GIS projektekre vonatkozó közléssel. Következésképpen nem tűnik úgy, hogy ezen intézkedések írásbeli szabályokat igényeltek volna.

Az ABB nyilatkozatairól

– A felek érvei

93 Elöljáróban a felperesek megismétlik, hogy az ABB által a bírságmentesség iránti kérelme keretében előterjesztett bizonyítékokat, különösen a feltételes mentesség Bizottság általi biztosítását követően tett nyilatkozatait, azon nyomás fényében kell értékelni, amelynek az ABB ki volt téve, amennyiben ez utóbbi meg kívánta tartani a mentessége előnyét, csökkentve saját magatartásának súlyát, és növelve a többi érintett vállalkozás magatartásáét. A jelen ügyben e nyomás az ABB által a Bizottság előtti meghallgatás során, illetve a cseh versenyhatóság által folytatott párhuzamos eljárás keretében tett részrehajló nyilatkozatokban nyilvánult meg.

94 A felperesek hozzáfűzik, hogy az ABB nem a tényállás időpontjában tette nyilatkozatait, azok nem nyújtanak elegendő kellően részletes információt a közös megállapodást illetően, és az idők során az ABB megváltoztatta azokat, ami csökkenti a bizonyító erejüket.

95 A bírságmentesség iránti eredeti, 2004. március 3‑i kérelmében az ABB nem hivatkozott a közös megállapodás fennállására, amelyet kizárólag a 2004. március 11‑i észrevételeiben említett.

96 Az ABB 2004. március 11‑i észrevételeit illetően a felperesek először is megállapítják, hogy ha az ABB a japán vállalkozásoknak a közös megállapodásban való részvételére hivatkozik, úgy tűnik, a JAEPS‑re és a TM T & D Corp.‑ra, a Toshiba és a Melco közös vállalatára utal, amely 2002. október és 2005. április között ez utóbbiaknak a GIS‑sel kapcsolatos tevékenységét folytatta. A megtámadott határozatban a Bizottság az ABB nyilatkozatait úgy értelmezte, hogy azok nem csupán az 1988 óta tartó jogsértés egész időszakára vonatkoznak, jóllehet sem a TM T & D, sem a JAEPS nem létezett még akkoriban, hanem úgy, mint ami e két társaságon kívül még a Hitachira és a Hitachi Europe‑ra is vonatkozik.

97 Másodszor a felperesek előadják, hogy az ABB a 2004. március 11‑i észrevételeiben a kartell időtartamát illetően homályos nyilatkozatokra szorítkozott, az 1999 és 2002 közötti időszakra koncentrálva.

98 Harmadszor a felperesek úgy érvelnek, hogy az ABB 2004. március 11‑i észrevételeinek homályos és ellentmondásos volta arra enged következtetni, hogy az ABB alkalmazottjának a piaci feltételekre vonatkozó feltételezéséről van szó inkább, mintsem egy közös szándékot megvalósító kifejezett megállapodás bizonyítékáról.

99 Negyedszer a felperesek úgy vélik, hogy az ABB a 2004. március 11‑i észrevételeiben megerősítette, hogy az érintett vállalkozások úgy találták, hogy a jogi, technikai és kereskedelmi akadályok miatt nehéz, sőt lehetetlen az európai piacra való belépés. Előadják, hogy ilyen körülmények között tárgytalan lett volna bármiféle kifejezett megállapodás, amely a szóban forgó piactól való távolmaradásra vonatkozó kötelezettséget tartalmaz.

100 Végül a felperesek úgy érvelnek, hogy az ABB a 2005. október 4‑i ‑ a felperesek és más japán gyártók fenti akadályokat kifejtő észrevételeinek benyújtását követően előterjesztett – észrevételeiben módosította a korábbi nyilatkozatait a közös megállapodásra vonatkozóan, amikor is kijelentette, hogy az európai piac belépési akadályai megkerülhetők, és következésképpen a japán gyártók piacra lépése gazdaságilag lehetséges volt. A felperesek szerint az ilyen késedelmes, a korábbi nyilatkozatokat jelentős mértékben módosító nyilatkozat bizonyító ereje kétségeket ébreszt.

101 A Bizottság vitatja a felperesek érveinek megalapozottságát.

– A Törvényszék álláspontja

102 Az ABB által a bírságmentesség iránti kérelme keretében tett nyilatkozatok hitelességét illetően a fenti 72 és 73. pontban megállapítást nyert, hogy a puszta tény, hogy valaki a bírság alóli mentesítés érdekében el kívánja érni az engedékenységi közlemény alkalmazását, nem jelent szükségszerűen indítékot arra, hogy a kartell többi tagjának részvételére vonatkozóan elferdített bizonyítékokat terjesszen elő.

103 Az ABB‑ra nehezedő nyomást állítólag bizonyító különleges körülmények nem befolyásolhatják ezen megállapítást. A Bizottság előtti meghallgatás során az ABB a kartell ténybeli hátterének kifejtésére, és annak állítására szorítkozott, hogy az általa a Bizottság elé terjesztett bizonyítékok indokolják, hogy bírságmentességben részesüljön. A cseh versenyhatóság által folytatott eljárás keretében az ABB beavatkozása e két részen kívül tartalmazott a tényállás, illetve a kifogásközléssel kapcsolatban előterjesztett észrevételek jogi értékelésére vonatkozó részt is. Nem tűnik úgy azonban, hogy az ABB e két esetben jobban együttműködött volna, mint ahogyan az egy bírságmentességet kérő, az érintett hatósággal való teljes együttműködés révén a számára biztosított feltételes mentességet megőrizni kívánó vállalkozástól elvárható. Következésképpen nem kell úgy tekinteni, hogy az ABB nyilatkozatainak hitelességet megkérdőjelezné azon tény, hogy ez utóbbi bírságmentességet kért.

104 Nem fogadható el továbbá a felperesek azon érve, miszerint az ABB nem a tényállás időpontjában tette nyilatkozatait. Egyfelől a Bizottsághoz bírságmentesség iránti kérelem keretében adott vállalkozás által benyújtott nyilatkozatok fogalmilag nem lehetnek az állítólagos jogsértő magatartás teljes időszakával azonos időpontból származók anélkül, hogy e tény megfosztaná őket minden bizonyító erőtől. Másfelől a jelen ügyben az ABB azt állította, hogy a közös megállapodás 2004. március 11‑től, tehát a megtámadott határozatban hivatkozott jogsértés végét megelőző időponttól állt fenn.

105 Az ABB különböző nyilatkozatainak tartalmát illetően először is nem szükséges különös jelentőséget tulajdonítani azon ténynek, hogy az eredeti kérelem – a 2004. március 3‑i, bírságmentesség iránti kérelem – nem említi a közös megállapodást. A bírságmentesség iránti kérelem keretében a Bizottsággal való első kapcsolatfelvételkor megszokott, hogy a szóban forgó vállalkozás nem fejti ki részletesen a felfedni kívánt jogsértés valamennyi elemét.

106 Egyébként jóllehet az ABB nem említi az eredeti kérelmében kifejezetten a közös megállapodást, kifejti, hogy a JAEPS és a TM T & D szerepelt a kartell résztvevői között, és e kartell az Európai Unió valamennyi tagállamára kiterjedt. E megállapítás magában foglalja, hogy az ABB szerint a két említett társaság részt vett a közös megállapodásban.

107 Másodszor a 2004. március 11‑i észrevételeiben, azaz mielőtt feltételes mentességben részesült volna, az ABB kifejezetten hivatkozott a közös megállapodás fennállására, amelynek értelmében a két japán társaság nem nyújt be ajánlatokat az európai projektekre, és az európai társaságok nem nyújtanak be ajánlatokat a japán projektekre.

108 Ebben az összefüggésben természetes, hogy az ABB a két japán társaságra, azaz a JAEPS‑re és a TM T & D-re hivatkozott, mivel a nyilatkozatai benyújtásakor e két közös vállalat folytatta a Hitachi‑vállalkozás, a Fuji, a Toshiba és a Melco GIS‑sel kapcsolatos tevékenységeit. A Bizottság mindazonáltal értelmezhette úgy e nyilatkozatot, mint ami azt jelzi, hogy az említett vállalkozások maguk is részt vettek a közös megállapodásban. Az eredeti kérelemben ugyanis az ABB már kifejtette, hogy tudomása szerint a kartell több mint tíz éve állt fenn, ami azt jelenti, hogy a kartell létrehozása jelentősen megelőzte a JAEPS és a TM T & D létrehozását.

109 Hasonlóképpen az ABB 2004. március 11‑i észrevételeinek és az eredeti kérelmének együttes olvasata lehetővé teszi a felperesek azon érvének elutasítását, mely szerint az ABB nem szolgáltatott részletesebb tájékoztatást a kartell időtartamát illetően. Az eredeti kérelmében ugyanis az ABB előadta, hogy a kartell legalább 1994 óta működött, és e megállapításnak a 2004. március 11‑i észrevételei nem mondanak ellent.

110 Egyébként az ABB valóban úgy nyilatkozott, hogy a közös megállapodás azon a körülményen alapult, hogy a japán gyártókat az európai ügyfelek nem fogadták jól, és bizonyos akadályokkal kellett szembenézniük az európai piacon. A 2004. március 11‑i észrevételeiből azonban egyértelműen kitűnik, hogy szerinte az érintett japán vállalkozások nem csupán ezek akadályok létének megállapítására szorítkoztak, hanem európai partnereikkel szemben kötelezettséget vállaltak az EGT piacától való távolmaradásra. Ekképpen ahelyett, hogy a közös megállapodás fennállását tárgytalanná tennék, az említett piac belépési korlátai az említett megállapodás megkötését eredményező tényezőt jelentenek. Meg kell továbbá jegyezni, hogy ezen megállapítás nem ellentmondásos, hiszen természetes, hogy egy gyártó – a Bizottság által a jelen ügyben felrótt – piacfelosztás keretében átengedi versenytársainak azon piacokat, ahol gyenge a helyzete.

111 Harmadszor el kell utasítani a felperesek azon állítását, miszerint az ABB 2005. október 4‑i észrevételei ellentmondanának korábbi észrevételeinek. Az említett észrevételekben ugyanis az ABB megerősítette a közös megállapodás fennállását. Amennyiben utóbbi észrevételeiben kiemelte azon akadályok legyőzhető mivoltát, amelyekkel az EGT piacára belépni kívánó japán gyártóknak kellett szembenézniük, e megállapítás nem mond ellent a 2004. március 11‑i észrevételeinek, amelyekben nem állítja az említett piacra való belépés lehetetlenségét, csupán annak nehézségét.

112 Ennélfogva – a felperesek állításaival ellentétben – az ABB 2005. október 4‑i észrevételei koherens módon pontosítják korábbi észrevételeit.

113 A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy az ABB nyilatkozatai a közös megállapodást alátámasztó bizonyítékot jelentenek, mivel hivatkoznak az említett megállapodás fennállására, és ezen megállapodás lényegi tartalmát kifejtik, valamint információt nyújtanak az megállapodás időtartamára és résztvevőire vonatkozóan.

114 Az ABB nyilatkozatai ráadásul koherensek, egy vállalkozás nevében kerültek előterjesztésre, és tartalmukból kitűnik, hogy belső kutatásokon és az e vállalkozás alkalmazottaival való megbeszéléseken alapulnak. Ennélfogva el kell ismerni, hogy bizonyos fokú bizonyító erővel bírnak. A fenti 68. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében azonban tartamukat minden esetben más bizonyítékoknak is meg kell erősíteniük.

Az ABB alkalmazottainak és egy korábbi alkalmazottjának tanúvallomásairól

– A felek érvei

115 A felperesek elöljáróban megismétlik azon érvüket, mely szerint az ABB által előterjesztett bizonyítékok bizonyító erejét csökkenti azon tény, miszerint ez utóbbi bírságmentességet kért.

116 A felperesek e tekintetben kifejtik, hogy az ABB alkalmazottainak és egy korábbi alkalmazottjának tanúvallomásait egy 2005 szeptemberében tartott megbeszélés során, tehát 18 hónappal a bírságmentesség iránti első kérelmet követően terjesztették elő, a Bizottság kérésére, a Bizottság tisztviselőinek és az ABB jogi tanácsadójának jelenlétében, mely utóbbi aktívan részt is vett az M.‑mel történő megbeszélésben.

117 Hasonlóképpen az e megbeszélések során előterjesztett észrevételek némelyike a felperesek szerint azt mutatja, hogy korábban előkészítő ülésekre került sor, és legalább egy írásbeli beadványt készítettek. Különösen M. nyilatkozatai tűnnek úgy, mint amelyeket az ABB külső tanácsadójával folytatott korábbi, a meghallgatás napján tartott előkészítő megbeszélés váltott ki. E ténytől eltekintve a különböző tanúvallomások között ellentmondások tapasztalhatók.

118 A tanúkat ráadásul tájékoztatták a megbeszéléseknek az ABB bírságmentesség iránti kérelme szempontjából játszott jelentőségéről. Következésképpen a felperesek szerint e tanúknak személyes érdeke fűződött ahhoz, hogy a közös megállapodás fennállását megerősítő elemeket szolgáltassanak a Bizottságnak. Különösen M. pusztán azért vett részt az eljárásban, hogy megőrizze az ABB által nyugdíja idejére biztosított juttatásokat.

119 A felperesek szerint ugyanakkor e tanúvallomások nem okozhattak az ABB‑nek sérelmet, mivel a Bizottság azokat kedvezően értékeli az ABB bírságmentesség iránti kérelme mérlegelésének keretében.

120 Egyébként a tanúk nem rögzítették írásban, és nem is vizsgálták meg nyilatkozataikat azok pontosságának ellenőrzése végett. Következésképpen nem alaposabb átgondolás alapján kerültek megfogalmazásra. A tanúk az ABB alkalmazottaiként, illetve korábbi alkalmazottjaként nyilatkoztak, és nem az ABB hivatalos képviselőiként.

121 A felperesek hozzáfűzik, hogy sok esetben a megkérdezett személyek nem voltak közvetlen tanúi az általuk hivatkozott eseményeknek. Többek között M. sem volt közvetlen tanúja a közös megállapodás eredetének, sem 1988. április 15‑i állítólagos elfogadásának, mivel azt nyilatkozta, hogy az megállapodás már fennállt, amikor talán még meg sem született.

122 Emellett M. 2005. szeptemberi tanúvallomása számos helyen ellentmond az ABB által – M. korábbi nyilatkozatai alapján – tett korábbi észrevételeknek, és az általa használt kifejezések pontatlanok, valamint a Bizottság vagy az ABB külső tanácsadója sugallta őket. Ráadásul azon tény, miszerint nem emlékezett a GE‑megállapodás fennállására 2006 novemberét megelőzően, további kétségeket ébreszt a tanúvallomása megbízhatóságát illetően.

123 A Bizottság maga is elismerte M. tanúvallomásának csekély bizonyító erejét, mivel nem használta fel annak minden elemét.

124 A tanúvallomások tartalmát illetően egyik tanúnak sem állt módjában megerősíteni a közös megállapodás időtartamát, mivel M. úgy vélte, hogy a GQ‑megállapodás mechanizmusa, és ennélfogva hallgatólagosan maga az megállapodás megszűnt 2002‑ben, míg a többi tanú azt állítja, hogy az megállapodás 2002 és 2004 között különböző időszakokban hatályban volt. Hasonlóképpen egy tanú sem alkalmazta a „közös megállapodás” kifejezést, és a kartell fennállására való utalásokat a Bizottság ösztönözte, azok nem önkéntesek voltak.

125 A felperesek e tekintetben kifejtik, hogy jóllehet a Bizottság ismertette a közös megállapodás fogalmát Wi meghallgatása során, az utóbbi csupán a 2002 júliusa és 2004 januárja közötti időszakot illetően tudta kifejteni észrevételeit. P.‑nek a közös megállapodással kapcsolatos észrevételei szintén igen homályosak voltak, ezért a Bizottság megpróbálta meggyőzni a pontatlan kifejezések határozottabb megfogalmazásokkal való felváltásáról, mely utóbbiak a Bizottság álláspontját erősítenék meg. V.‑A. pedig meghallgatása során először is arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy Európa és Észak‑Amerika ki volt zárva a kartellből. Ahogyan P. esetében is, a Bizottság a megbeszélés során később fejtette ki a közös megállapodás fogalmát. Ekképpen a három szóban forgó tanúvallomás pontatlan, következetlen, és nem alapos átgondolás eredménye.

126 M. tanúvallomását illetően a felperesek úgy érvelnek, hogy a hazai piacok kölcsönös védelmével kapcsolatos eredeti nyilatkozata az anyaország fogalmára vonatkozik, és nem a Bizottság által meghatározott közös megállapodás fogalmára. Hasonlóképpen a közös megállapodásra vonatkozó nyilatkozatai is homályosak.

127 A felperesek előadják továbbá, hogy M. nem erősítette meg, hogy a japán gyártók tudtak volna GIS‑termékeket értékesíteni az európai piacon. Az ABB külső tanácsadója megpróbálta befolyásolni e tanút, de M. még az ő közbenjárását követően is fenntartotta, hogy az európai piacon igen ritka volt a japán gyártók részvétele.

128 A Bizottság vitatja a felperesek érveinek megalapozottságát.

– A Törvényszék álláspontja

129 Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy az ABB alkalmazottainak és korábbi alkalmazottjának tanúvallomásai nem minősülnek az ABB nyilatkozataitól elkülönülő és független elemeknek, mivel a tanúk az ABB kezdeményezésére nyilatkoztak a Bizottság előtt, az ABB‑nak az engedékenységi közlemény szerinti együttműködési kötelezettsége keretében, az ABB külső tanácsadója jelenlétének előnyeiből részesülve. Következésképpen az érintett tanúvallomások nem alkalmasak az ABB nyilatkozatainak megerősítésére a fenti 68. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében. Inkább kiegészítik az említett nyilatkozatokat, amelyeknek tartalmát kifejthetik és pontosíthatják. Ennélfogva további bizonyítékoknak kell ezeket is alátámasztaniuk.

130 Amennyiben a felperesek felvetik egy bírságmentességet kérő vállalkozás alkalmazottai és korábbi alkalmazottja által tett tanúvallomások hitelességének kérdését, a fenti 72. és 73. pontból kitűnik, hogy ezen elemeket nem kell automatikusan körültekintéssel kezelni. Ami a tanúk egyéni indítékát illeti, valóban lehetséges, hogy az ilyen vállalkozás alkalmazottai, akik e vállalkozás érdekében kötelesek eljárni, a lehető legtöbb terhelő bizonyítékot kívánják előterjeszteni, hiszen az eljárás folyamán tanúsított együttműködésük kedvezően befolyásolhatja szakmai jövőjüket. Ugyanakkor, ha ez a helyzet áll is fenn, a szóban forgó alkalmazottak tisztában vannak a pontatlan bizonyítékok előterjesztése lehetséges negatív következményeivel is, amelyeket a megerősítés követelménye még inkább érezhetővé tesz.

131 M., mint az ABB korábbi alkalmazottja, főszabály szerint már nem köteles a korábbi munkáltatója érdekében eljárni a közigazgatási eljárásban való önkéntes együttműködést illetően. Ugyanakkor e körülmény azt is jelenti, hogy főszabály szerint nem áll érdekében pontatlan bizonyítékokat előterjeszteni ezen összefüggésben. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy tanúvallomásának megtételekor M. már nyugdíjban volt. E körülmények között nem tűnik úgy, hogy a közigazgatási eljárás alatti együttműködésének hiánya kedvezőtlen következményekkel járt volna számára, különösen az ABB által számára állítólag megítélt juttatásokat illetően.

132 Önmagában azon tény, miszerint eltelt bizonyos idő a bírságmentesség iránti kérelem és a tanúkkal való megbeszélések között, szintén nem kérdőjelezi meg a tanúvallomások bizonyító erejét. Indokolt ugyanis, hogy a Bizottság kiegészítő bizonyítékokat szerezzen be a vizsgálata során, annak érdekében, hogy a jogsértés fennállásának értékeléséhez – többek között az érintett vállalkozások észrevételeinek fényében – releváns valamennyi elem rendelkezésére álljon.

133 Ellenben a tanúvallomások megtétele és az azok alapjául szolgáló tények között eltelt idő jelentős lehet az előbbiek hitelességének értékesekor, mivel a tanúk általános szabályként részletesebb és megbízhatóbb tanúvallomást tudnak tenni a közelmúltban bekövetkezett eseményekről. A jelen ügyben a tanúvallomások 2005 szeptemberében való megtétele és a különböző tanúk kartellben való részvételének vége, azaz V.‑A,. W. és P. esetében 2004 májusa, M. esetében 2002 júniusa között eltelt idő nem elég hosszú ahhoz, hogy hitelességüket befolyásolja.

134 A tanúvallomások hitelességét általában nem érinti az sem, hogy az ABB külső tanácsadója jelen volt a megbeszélések során, mivel a tanúvallomásokra az ABB engedékenységi közlemény címén folytatott együttműködésének keretében került sor, és a tanúk kifejezetten kimondták a meghallgatások elején, hogy igénybe kívánják venni az említett tanácsadó segítségét.

135 Az ABB külső tanácsadója valóban beavatkozott M. meghallgatásának egy adott pillanatéban, azt sugallva az utóbbinak, hogy a japán gyártók számára kifizetődő lehetett az európai piacra való belépés, nem tűnt azonban úgy, hogy M‑t sikerült volna meggyőzni. Következésképpen meg kell állapítani, hogy M.‑nek kétségei merültek fel e belépés kereskedelmi értékét illetően, és figyelembe kell venni e körülményt a tanúvallomása tartalmának értékesekor. Ugyanakkor a felperesek nem fejtik ki, hogy az ABB külső tanácsadójának e beavatkozása más tekintetben mennyiben érinti M. tanúvallomásának hitelességét.

136 A beadvány előzetes megfogalmazását és előkészítő megbeszélések tartását illetően nem meglepő, hogy egy bírságmentességet kérő vállalkozás előzetesen meghatározta a kérelme szempontjából releváns tényeket, és azon tanúkat, akik e tényeket illetően nyilatkozni tudnak, és ez utóbbiakkal elemezte ismereteik körét.

137 Egyébként nem tekinthető úgy, hogy az érintett tanúvallomások nem lettek volna alkalmasak arra, hogy káros következményekkel járjanak az ABB számára. Amennyiben e meghallgatásokra a kifogásközlés megküldését megelőzően került sor, sem az ABB, sem alkalmazottai, illetve korábbi alkalmazottja nem ismerhette azon kifogások terjedelmét és pontos tartalmát, amelyeket a Bizottság az ABB‑vel szemben kívánt emelni.

138 Ezzel szemben a felperesek helyesen állítják, hogy az érintett tanúvallomások nem alapos átgondolás eredményének tűnnek, és azokat nem vizsgálták felül mérlegelést és további vizsgálatokat követően. A tanúvallomásokat szóban tették, és nincs nyoma annak, hogy a Bizottság ezt megelőzően írásbeli kérdéseket intézett volna a tanúkhoz, sem annak, hogy a közös megállapodással és az EGT piacára való belépés korlátaival kapcsolatos nyilatkozatokat a tanúk utólag ellenőrizték és felülvizsgálták volna.

139 Hasonlóképpen nem tűnik úgy, hogy a tanúk az ABB hivatalos képviselőiként nyilatkoztak volna. Először is e szerepet nagyrészt az ABB külső tanácsadói töltötték be, akiktől a fenti 102–114. pontban megvizsgált nyilatkozatok származnak. Amint az a fenti 131. pontban megállapítást nyert, M. a tanúvallomásának megtételekor már eleve nem köteles a korábbi munkáltatója érdekében eljárni, és semmi sem enged arra következtetni, hogy akár M., akár más tanúk az ABB más alkalmazottaival való megbeszélésekkel és az ABB birtokában lévő iratok tanulmányozásával módszeresen készült volna a meghallgatásra. Végül a Bizottság által a meghallgatások során feltett kérdések nem az ABB érintett kérdésekkel kapcsolatos hivatalos álláspontjára vonatkoztak, hanem inkább a különböző tanúk személyes ismereteire.

140 El kell utasítani a felperesek azon állítását, mely szerint a meghallgatott személyek gyakran nem voltak közvetlen tanúi az érintett eseményeknek. A tanúvallomásokból ugyanis kitűnik, hogy a négy tanú személyesen részt vett a kartell ügyleteiben. M. többek között az ABB egyik képviselője volt a kartellben 1988 és 2002 között, tehát működésének szinte teljes idején, míg az ABB a kartell egyik fő résztvevője volt. M. tehát közvetlen és kiváltságos tanúja volt az általa előadott tényeknek.

141 E tekintetben el kell ismerni, hogy tanúvallomásában M. megerősítette, hogy nem volt jelen a közös megállapodás megkötésénél, ami szerinte megelőzte a GQ‑megállapodás és az EQ‑megállapodás aláírását. Hasonlóképpen az arra vonatkozó kérdésre, hogy a közös megállapodás kérdésre felmerült‑e azon találkozók során, amelyeken részt vett, M. azt válaszolta, hogy nem volt szükséges megemlíteni, mivel a közös megállapodás magától működött. Ugyanakkor e körülmények nem kérdőjelezik meg M. tanúvallomásának bizonyító erejét. Egyrészt a tanú akkor is szolgáltathatja egy tartós jelenség egyértelmű bizonyítékát, ha nem volt jelen annak kezdetekor. Másfelől jóllehet M. úgy nyilatkozott, hogy a közös megállapodás kérdését explicit módon nem vitatták meg kifejezetten azon találkozók során, amelyeken részt vett, tanúvallomásából kitűnik, hogy szerinte ez azért volt így, mert az említett megállapodás tartalmát a kartell résztvevői megértették, elfogadták és végrehajtották, anélkül hogy kifejezett megbeszélésre szükség lett volna. Amennyiben a japán vállalkozások Bizottság által hivatkozott kötelezettségvállalása egy egyszerű nemcselekvésből, és nem egy tevőleges aktusból állt, ez a helyzet akkor is lehetséges.

142 A felperesek nem fejtik ki részletesen a különböző tanúvallomások közötti állítólagos következetlenségeket. Ráadásul a tanúvallomások egymással, illetve az ABB által előterjesztett más bizonyítékokkal való összehasonlítása nem tárt fel olyan ellentmondásokat, amelyek befolyásolhatnák a közös megállapodás fennállásával kapcsolatos nyilatkozatok hitelességét. Az egyetlen, jelentőséggel bíró eltérés a japán vállalkozások európai piacra való belépéshez kapcsolódó kereskedelmi érdekének fennállására vonatkozik. Amint a lenti 156–158. pontban kifejtésre kerül, az egyes tanúk ezzel kapcsolatos álláspontja nem érinti a közös megállapodás fennállásához kapcsolódó nyilatkozataikat.

143 M. tanúvallomásának állítólag hiányos mivoltát illetően meg kell állapítani, hogy nem meglepő, ha egy tanú nem tud visszaemlékezni egy meghallgatás során a kartellel kapcsolatos valamennyi okirati bizonyítékra. Ráadásul M. nem hivatkozott kifejezetten a GE‑megállapodásra a meghallgatás során, említette azonban a GIS projektek EGT‑n belüli elosztását, amelyre a GQ‑megállapodást megelőző megállapodások értelmében került sor, amelyek közé többek között a GE‑megállapodás is tartozott.

144 Hasonlóképpen azon tény, miszerint a Bizottság nem használta fel a tanúvallomásban szereplő valamennyi bizonyítékot, nem jelenti azt, hogy a tanúvallomás csekély bizonyító erővel bírt volna. Természetes ugyanis, hogy bizonyos elemek nem relevánsak, vagy bizonyos körülményeket más bizonyítékok meggyőzőbben támasztanak alá.

145 A tanúvallomások tartalmát illetően a kartell időtartamára vonatkozó nyilatkozatok – a felperesek állításaival ellentétben – mind egymással, mind a Bizottság megállapításaival egybehangzóak.

146 M. egyértelműen jelezte, hogy a hazai piacok európai és japán gyártók csoportjai által történő kölcsönös tiszteletben tartásának szabálya régóta fennállt, és még korábbi volt, mint a GQ‑megállapodás.

147 M. nyilatkozata, mely szerint a GQ‑megállapodás mechanizmusa megszűnt 2002‑ben, nem jelenti önmagában azt, hogy a közös megállapodás is megszűnt volna. Egyrészt ezen időszak folyamán a kartell működési módszerei valamelyest megváltoztak, többek között mivel a Siemens és a Hitachi‑vállalkozás újra részt vett az említett kartellben, M. tehát úgy vélhette, hogy az 1988‑ban aláírt és később felülvizsgált GQ‑megállapodás végrehajtása is megszűnt. E körülmény nem érinti azon tényt, miszerint a 2002 júliusát követően alkalmazott működési módszerek szintén alapulhattak közös megállapodáson vagy egy hasonló megállapodáson. Az ABB M.‑en kívüli többi tanúja kifejezetten megerősíti, hogy a jelen ügyben ez volt a helyzet, amint az a nyilatkozataikból is kitűnik, az európai és a japán gyártók közötti, a hazai piacok tiszteletben tartásával kapcsolatos közös megállapodás fennállt azon időszak folyamán, amikor a kartell működésében részt vettek, tehát 2002 júliusa és 2004 között.

148 Másrészt M.‑et 2002 júniusában előrehozott nyugdíjba küldték, miután új felettese összejátszásra irányuló tevékenységekre derített fényt. E körülménnyel magyarázható, hogy M. nem rendelkezett részletes ismeretekkel a kartell működésének 2002 júliusát követően megvalósított módszereit illetően.

149 Hasonlóképpen nem állítható, hogy a tanúknak a közös megállapodásra hivatkozásai homályosak és nem spontának. Mindegyik tanú említette, a saját szavaival, egy különleges helyzet fennállását az európai és japán piacok tekintetében, ami megfelel a Bizottság által hivatkozott közös megállapodásnak.

150 A felperesek állításaival ellentétben Wi. úgy nyilatkozott, hogy a japán vállalkozások európai piacról való távolmaradása a japán és európai piacok védelmi rendszerének eredménye volt, amit az indokolt, hogy e két gyártói csoport egyike sem kívánta, hogy a másik csoport beavatkozzon a hazai piacán. Bár a meghallgatás során később a Bizottság képviselője visszatért e tárgyra, ténylegesen bevezetve a közös megállapodás fogalmát, csak a Wi. által spontán kifejtett fogalom tisztázására szorítkozott.

151 P. spontán módon hivatkozott a japán vállalkozásokkal közös megállapodásra, melynek értelmében utóbbiak nem vettek részt az európai piacon, és az európai vállalkozások nem vettek részt a japán piacon. Ebben az esetben a Bizottság képviselője szintén visszatért ugyan e kérdésre, ezt azonban csupán annak ellenőrzése érdekében tette, hogy jól értette‑e a korábbi spontán nyilatkozatokat.

152 V.‑A. esetében a Bizottság nem vetette fel a közös megállapodás fogalmát, csupán megkérdezte a tanútól, hogy tudott‑e bármilyen megállapodásról az európai és japán gyártók között. E kérdésre válaszul V.‑A. a japán és az európai gyártók közötti megállapodás létére hivatkozott, amelynek értelmében az európai vállalkozások nem „támadták” a japán vállalkozásokat a japán piacon, és viszont. Ráadásul V.‑A. előadta, hogy részt vett az európai vállalkozásoknak és egy japán vállalkozás képviselőjének kifejezetten e megállapodás tiszteletben tartásával kapcsolatos explicit megbeszélésén, amelyre a japán vállalkozások európai piacra való belépési próbálkozásai adtak okot.

153 Egyébként egyes területeknek a világméretű kartell hatálya alóli állítólagos kizárását illetően V.‑A. egyfelől kifejtette, hogy Észak‑Amerikát meghatározott okból zárták ki: a kartell felfedezésével járó szankciók veszélye miatt. Másfelől előadta, hogy Nyugat‑Európa országainak kizárása azt jelentette, hogy az érintett GIS projekteket az európai gyártók nem azon találkozók során vitatták meg, melyeken részt vett, és amelyek a korábban a GQ‑megállapodás és az EQ‑megállapodás által szabályozott világméretű kartell találkozói voltak, hanem más alkalmakkor. E nyilatkozatok teljes mértékben összhangban vannak az említett megállapodásokkal, valamint a Bizottság megállapításaival.

154 Végül M. tanúvallomását illetően, az utóbbi úgy nyilatkozott, hogy a japán és az európai gyártók között – a GQ‑megállapodást megelőzően – létezett a hazai piacok kölcsönös védelmével kapcsolatos megállapodás, és ezen megállapodás szükséges feltétele volt a más régiókra vonatkozó megállapodások megkötésének, és szabályainak tiszteletben tartása azzal járt, hogy a japán gyártók nem lépnek be az európai gyártók hazai piacára, jóllehet képesek lennének rá technikailag. M. kifejtette továbbá ebben az összefüggésben az értesítési és beszámítási mechanizmus működését, valamint azt, hogy az anyaországok GIS projektjei nem képezték a gyártók két csoportja közötti megbeszélések tárgyát, és nem kerültek beszámításra a GQ‑megállapodás által meghatározott kvótákba.

155 Ekképpen M. nyilatkozatai megerősítik a közös megállapodás Bizottság által hivatkozott fennállását, és nem minősíthetők homályosnak, mivel pontosításokkal szolgálnak az említett megállapodás időtartamát, tartalmát és résztvevőit illetően. Az megállapodás végrehajtására vonatkozó részletek hiánya aligha meglepő, hiszen a felek fő kötelezettségvállalása abban állt, hogy bizonyos piacokon nem lesznek jelen. Ráadásul M. leírta a közös megállapodás azon részét, amelyhez végrehajtási intézkedések szükségeltettek: az értesítési és beszámítási mechanizmust.

156 Ugyanakkor, amint az a fenti 135. pontban megállapítást nyert, M. nem volt meggyőződve arról, hogy az európai piacra való belépés a japán vállalkozások számára kereskedelmi értéket képvisel. Álláspontját osztotta P. is, aki úgy vélte, hogy a japán gyártók valószínűleg úgy ítélték meg, hogy e lépés kereskedelmileg nem indokolt. A két másik tanú, Wi. és V.‑A. szerint e lépés bírt kereskedelmi értékkel.

157 M. és P. álláspontja ugyanakkor nem érinti azon tényt, hogy a négy tanú előadta, hogy a japán vállalkozások vállalták, hogy nem lépnek be az EGT piacára, jóllehet erre képesek lettek volna technikailag, e kötelezettségvállalás azonnali gazdasági indokoltságnak esetleges hiánya ellenére.

158 Meg kell továbbá jegyezni e tekintetben, hogy a felperesek állításaival ellentétben a japán gyártók EGT piacára való belépéssel kapcsolatos kereskedelmi érdekének egy adott pillanatban esetlegesen fennálló hiánya nem teszi a közös megállapodáshoz hasonló megállapodások létét tárgytalanná. Egy ilyen megállapodás ugyanis egyfelől alkalmas az érintett piacokra a jövőben történő belépés versenyhelyzet megváltozása miatt fennmaradó kockázatának megszüntetésére, és így a két gyártói csoport számára – kiváltságos helyzetük megszilárdításával – hosszú távú biztonság garantálására. Másfelől a két csoport közötti kölcsönös bizalom alapjaként szolgálhat. M. nyilatkozatai szerint e bizalom szükséges volt a kartell világszintű végrehajtásához.

159 Következésképpen először is a négy érintett tanú és különösen M. által tett nyilatkozatok hitelesek, mivel a bennük hivatkozott körülmények közvetlen tanúitól származnak, és a jelen ügy körülményeiből nem tűnik ki, hogy az említett tanúknak lett volna okuk elferdített bizonyítékokat előterjeszteni.

160 Továbbá a közös megállapodás fennállását és alapvető tartalmát illetően a négy tanúvallomás koherens mind egymással, mind az ABB által benyújtott többi bizonyítékkal. Így a tanúk megerősítették egy olyan megállapodás létét, amelynek értelmében a japán vállalkozások vállalták, hogy távol maradnak a GIS projektek európai piacától, és az európai vállalkozások vállalták, hogy e projektek japán piacától maradnak távol. A négy tanú megerősítette továbbá, hogy az európai piacra való belépés technikailag lehetséges volt, a belépés bizonyos korlátainak fennállása ellenére. Bár á