ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
25

A 2006/126 irányelv az Unió tagállamainak teljes területére kiterjedő szabályozást vezet be a vezetői engedélyek kiállítására vonatkozó egységes eljárás és követelményrendszer megállapítása céljából, valamint annak biztosítására, hogy egyrészt ne éljenek vissza a vezetői engedély másik tagállamban való megszerzésének lehetőségével, ha bizonyos körülmények miatt az nem szerezhető meg a tartózkodási hely szerinti tagállamban, másrészt pedig hogy a lakcím csak egyike legyen a vezetői engedély kiállításának feltételéül támasztott követelményeknek. A CSDD hozzáteszi, hogy ha K. Nīmanis a Lett Köztársaságtól eltérő másik tagállamban kívánja megújítani a vezetői engedélyét, úgy e követelménynek való megfelelést ebben a tagállamban is vizsgálni kell. A vezetői engedély más tagállam állampolgárai részére történő kiállítása esetén a CSDD szintén alkalmazza a közúti közlekedésről szóló törvényben és annak minisztertanács által elfogadott végrehajtási rendelkezéseiben megállapított kritériumokat. Ezért ha az érintett személy nem jelentette be lettországi lakcímét, és a népesség‑nyilvántartásban sem található ilyen információ, megtagadják a vezetői engedély kiállítását.
78

Ezért a „nyomós nemzetbiztonsági vagy közrendi okok” 2004/83 irányelv 24. cikkének (1) bekezdése értelmében vett fogalmának értelmezéséhez először is azt kell figyelembe venni, hogy a Bíróság már kimondta, hogy a „közbiztonság” 2004/38 irányelv 28. cikke (3) bekezdésének értelmében vett fogalma egyaránt magában foglalja a tagállam belső és külső biztonságát (lásd különösen: Tsakouridis‑ítélet, C‑145/09, EU:C:2010:708, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), és hogy ennélfogva az alapvető állami intézmények és közszolgáltatások működésének, valamint a lakosság életének veszélyeztetése, a külkapcsolatok vagy a nemzetek békés egymás mellett élése komoly megzavarásának a veszélye, illetve a honvédelmi érdekek veszélyeztetése hatással lehet a közbiztonságra (Tsakouridis‑ügyben hozott ítélet C‑145/09, EU:C:2010:708, 44. pont). A Bíróság továbbá ezzel összefüggésben azt is kimondta, hogy a „kényszerítő közbiztonsági okok” e 28. cikk (3) bekezdése szerinti fogalma nemcsak a közbiztonság veszélyeztetését feltételezi, hanem azt is, hogy e veszélyeztetés súlyosságának foka különösen magas, amit a „kényszerítő okok” kifejezés alkalmazása tükröz (Tsakouridis‑ítélet, C‑145/09, EU:C:2010:708, 41. pont).
33

E tekintetben a Vicoplus és társai ítéletből (C‑307/09–C‑309/09, EU:C:2011:64, 51. pont) kitűnik, hogy három feltétel teljesülése esetén kerül sor a 96/71 irányelv 1. cikke (3) bekezésének c) pontja értelmében vett munkaerő rendelkezésre bocsátására. Először is a munkaerő rendelkezésre bocsátása olyan, díjazás ellenében végzett szolgáltatásnyújtás, amelynek keretében a munkavállaló továbbra is a szolgáltatást nyújtó vállalkozással áll munkaviszonyban anélkül, hogy a kölcsönvevő vállalkozással munkaszerződést kötne. Másodszor e rendelkezésre bocsátás jellemzője az a körülmény, hogy a munkavállaló fogadó tagállamba történő kihelyezése képezi a szolgáltatást nyújtó vállalkozás által végzett szolgáltatásnyújtás tulajdonképpeni tárgyát. Harmadszor az ilyen rendelkezésre bocsátás keretében a munkavállaló a feladatait a kölcsönvevő vállalkozás ellenőrzése és irányítása alatt végzi.
2

Ezt a kérelmet a Presidenza del Consiglio dei Ministri, a Consiglio di Stato, a Consiglio Superiore dei Lavori Pubblici, az Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture, a Conferenza Unificata Stato Regioni, a Ministero dello Sviluppo Economico delle Infrastrutture e dei Trasporti, a Ministero per le Politiche europee, a Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, a Ministero per i beni e le attività culturali, a Ministero dell’Economia e delle Finanze és a Ministero degli Affari esteri, illetve a Rina Services SpA, a Rina SpA és a SOA Rina Organismo di Attestazione SpA között egy olyan nemzeti szabályozás tárgyában folyamatban lévő három eljárás keretében terjesztették elő, amely különösen azt írja elő, hogy a tanúsító szervezetek jogállásával rendelkező társaságok (Società Organismi di Attestazione, a továbbiakban: SOA‑k) létesítő okirat szerinti székhelye Olaszországban legyen.
25

2012. február 1‑jei végzésével a voorzieningenrechter van de Rechtbank ’s‑Gravenhage (a hágai kerületi bíróság ideiglenes intézkedésről határozó bírája) megalapozottnak nyilvánította az I. O. által a Staatssecretaris 2012. január 17‑i határozata ellen benyújtott keresetet, megsemmisítette e határozatot, és felhívta a Staatssecretarist az e végzésben foglaltaknak megfelelő új határozat meghozatalára. E bíróság úgy vélte különösen először is, hogy I. O. igazolta az általa benyújtott panaszra vonatkozó határozat meghozatalára vonatkozó érdekét, és a Staatssecretaris tévesen nyilvánította e panaszt elfogadhatatlannak. Az említett bíróság másodszor megállapította, hogy nincsenek az önkéntes távozásra vonatkozó határidő közrendi érdekből történő lerövidítésére vonatkozó iránymutatások, és a Staatssecretaris nem indokolta meg megfelelően, hogy I. O. miért veszélyezteti a közrendet. Ugyanezen bíróság szerint ugyanis a jegyzőkönyv, amelyben összefoglaló jelleggel annyi áll, hogy I. O.‑t bántalmazás miatt őrizetbe vették, nem volt elegendő annak megállapításához, hogy a közrendi ok a távozásra vonatkozó határidő megtagadását igazolja. E vonatkozásban a Rechtbank ’s‑Gravenhage azt a tényt is tekintetbe vette, hogy a Staatssecretaris nem rendelkezett az I. O.‑nak felrótt, bántalmazásra vonatkozó okirati bizonyítékkal.
2

E kérelmet egyrészt a comité d’enterprise de Nortel Networks SA (a továbbiakban: NNSA) (üzemi tanács) és társai, valamint a Franciaországban az NNSA ellen indított másodlagos fizetésképtelenségi eljárásban (a továbbiakban: másodlagos eljárás) felszámolóbiztosi minőségében eljáró C. Rogeau között egy elsősorban végkielégítés kifizetésére irányuló kereset tárgyában folyamatban lévő jogvitában, másrészt pedig a másodlagos fizetésképtelenségi eljárásban felszámolóbiztosi minőségben eljáró C Rogeau és az NNSA‑val szemben az Egyesült Királyságban megindított fizetésképtelenségi főeljárásban (a továbbiakban: főeljárás) közös felszámolóbiztosi minőségben („joint administrators”, a továbbiakban: közös felszámolóbiztosok) eljáró A. Bloom, A. Hudson, S. Harris, valamint C. Wilkinson Hill között egy perbehívásra irányuló kereset tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.
33

E tekintetben meg kell jegyezni, hogy még ha feltételezzük is, hogy a levonhatóság ilyen hiánya hátrányosan érinthet valamely olyan társaságot, amely „üzleti célú részesedésekbe” fektetett be valamely másik tagállam területén letelepedett társaságban, mivel ki van téve az árfolyamveszteségnek, amennyiben – az alapügyhöz hasonlóan – a fogadó tagállamétól eltérő pénznemben meghatározott részesedésekbe történt a befektetés, a tagállamok adóztatási joghatóságából az következik, hogy a társaságoknak a letelepedés szerinti tagállam megválasztására irányuló szabadsága egyáltalán nem jár azzal, hogy ez utóbbi tagállamok kötelesek saját adórendszerüket a többi tagállam különböző adórendszereihez igazítani annak érdekében, hogy egy adott tagállamban letelepedett társaság nemzeti szinten ugyanúgy kerüljön adóztatásra, mint valamely másik tagállamban letelepedett társaság, mivel e választás esettől függően előnyös vagy előnytelen lehet ez utóbbi társaság számára (lásd ebben az értelemben: Deutsche Shell ítélet, C‑293/06, EU:C:2008:129, 43. pont; Krankenheim Ruhesitz am Wannsee‑Seniorenheimstatt ítélet, C‑157/07, EU:C:2008:588, 50. pont).
31

E körülmények között a Gerechtshof Arnhem‑Leeuwarden felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1) Köteles‑e a nemzeti bíróság – akár a tényleges érvényesülés elve, akár az 1999/44 irányelv által célul tűzött magas [európai] uniós fogyasztóvédelmi szint, akár az uniós jog más rendelkezései vagy előírásai alapján – hivatalból vizsgálni, hogy a vevő valamely szerződés esetében az 1999/44 irányelv 1. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett fogyasztónak minősül‑e? 2) Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén: akkor is így van‑e ez, ha az eljárás iratai nem tartalmaznak ténybeli információkat (vagy nem elegendő, illetve ellentmondásos információt tartalmaznak) a vevő minőségének megállapításához? 3) Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén: olyan fellebbezési eljárásban is így van‑e ez, amelyben a vevő nem vitatta az elsőfokú bíróság ítéletét annyiban, amennyiben abban nem végezték el (hivatalból) e vizsgálatot, és annak kérdését, hogy a vevő fogyasztónak tekintendő‑e, kifejezetten nyitva hagyták? 4) A nemzeti jogban közrendi jellegű nemzeti előírásokkal egyenértékű normának kell‑e tekinteni az 1999/44 irányelv 5. cikkét? 5) Ellentétes‑e a tényleges érvényesülés elvével, az 1999/44 irányelv által célul tűzött magas uniós fogyasztóvédelmi szinttel, vagy az uniós jog más rendelkezéseivel vagy előírásaival az, hogy a holland jog a fogyasztó/vevő számára hivatkozási kötelezettséget és bizonyítási terhet ír elő azon kötelezettség teljesítése tekintetében, hogy az átadott fogyasztási cikk vélt hibájáról az eladót (megfelelő időben) tájékoztatja? 6) Ellentétes‑e a tényleges érvényesülés elvével, az 1999/44 irányelv által célul tűzött magas uniós fogyasztóvédelmi szinttel, vagy az uniós jog más rendelkezéseivel vagy előírásaival a holland jog a fogyasztó/vevő azzal kapcsolatos hivatkozási kötelezettsége és bizonyítási terhe vonatkozásában, hogy a fogyasztási cikk nem felel meg a szerződésben meghatározott tulajdonságoknak, és a szerződésnek való megfelelés e hiánya az átadást követő hat hónapon belül vált nyilvánvalóvá? Mit jelentenek a »megnyilvánult hiba« szavak az 1999/44 irányelv 5. cikkének (3) bekezdésében, különösen: milyen mértékben kell a fogyasztónak/vevőnek olyan tényeket és körülményeket bemutatnia, amelyek a szerződésnek való megfelelés hiányára (illetve annak okaira) vonatkoznak? Elegendő‑e ehhez, hogy a fogyasztó/vevő felhozza és megalapozott vitatás esetén bizonyítja, hogy a vásárolt termék nem működik (kifogástalanul), vagy azt is be kell mutatnia és megalapozott vitatás esetén azt is bizonyítania kell, hogy a vásárolt termék milyen hibája okozza (okozta) e működésképtelenséget (illetve a nem kifogástalan működést)? 7) Jelentőséggel bír‑e […] az előző kérdések megválaszolása során, hogy F. Fabert a jelen eljárásban mindkét fokon ügyvéd képviselte?”
52

Először is a szóban forgó ellátásokat az igénylő személyes szükségletének bárminemű egyéni és diszkrecionális mérlegelése nélkül, jogilag meghatározott helyzetben nyújtják. Az igénylők egészségi állapotára, valamint szociális és pénzügyi helyzetére vonatkozó mérlegelési szempontok a 447/2008. sz. törvényből következnek, továbbá a hatáskörrel rendelkező hatóságok számára objektív és kötelező jelleggel bírnak. Ez utóbbiak határozatai bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhetik annak érdekében, hogy biztosítsák a szóban forgó ellátások e törvény által meghatározott megállapítási feltételeinek betartását, valamint e törvény céljainak tiszteletben tartását. Az a körülmény, hogy a szlovák hatóságok a szóban forgó ellátások nyújtásáról való döntés esetén további szempontot is alkalmaznak, amely annak vizsgálatából áll, hogy a fogyatékosság kompenzálása más érvényes eszközzel is biztosítható‑e, nem vonja azt maga után, hogy e hatóságok e tekintetben diszkrecionális jogkörrel rendelkeznének. A 447/2008. sz. törvény 43–48. cikkéből kitűnik ugyanis, hogy e további szempont érvényessége bírósági felülvizsgálat tárgyát is képezheti, és annak alkalmazása a hatályos szabályozás körébe tartozik.
14

A polgári perrendtartás D.48. cikke többek között ekképpen rendelkezik: „12. Valamennyi végzés a megjelölt időponttól kezdve köti azon személyt, akinek kérelmére a végzést meghozták, valamint minden egyéb olyan felet, akivel a kérelemről szóló értesítést megfelelően közölték. Amennyiben bármelyik fél részére nem kézbesítették megfelelően a kérelemről szóló értesítést, a végzés e felet attól kezdve köti, hogy részére a kérelem hiteles másolatát kézbesítették. 13. A jelen törvény alkalmazásában, amennyiben ex parte kérelmet követően kiadott végzés kézbesítésére kerül sor, egyidejűleg az ex parte kérelmet és az esetlegesen ahhoz mellékelt eskü alatt tett nyilatkozatot is kézbesítik.”
15

Az ideiglenes rendeletnek az „Az uniós érdek” című F részében foglalt (144)–(146) preambulumbekezdése, mely az importőrök érdekeire vonatkoztak, a következőket írta elő: „(144) A vizsgálat során ugyanakkor megállapították, hogy az importőrök és a felhasználók harmadik országokban, illetve az Unión belül is találhatnának másik beszerzési forrást. Ez könnyen megoldható lenne, mivel a vizsgált terméket számos országban gyártják mind az Unióban, mind azon kívül (Törökországban, az Egyesült Arab Emírségekben, Egyiptomban, Délkelet‑Ázsiában, Brazíliában és más országokban). (145) Az egyik importőr azt állította, hogy a vizsgálat megindításának eredményeként próbált másik szállítót keresni, de erőfeszítései hiábavalónak bizonyultak. Egy másik importőr viszont arról számolt be, hogy már a vizsgálat alatt elkezdte az új beszerzési forrás felkutatását és sikerrel is járt. Egy harmadik importőr elmondta, hogy portfólióját nem kínai gyártóktól származó termékekkel bővítené ki, és ezt egyszerűen meg tudná oldani. (146) Ezért ideiglenesen megállapították, hogy az intézkedések elrendelése nem akadályozná az uniós importőröket abban, hogy hasonló termékeket más forrásokból szerezzenek be. Ezenkívül a dömpingellenes vámok kivetésének nem az lenne a célja [helyesen: nem az a célja], hogy lezárjanak egyes kereskedelmi csatornákat, hanem az, hogy újra egyenlő esélyeket teremtsenek és ellensúlyozzák a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokat.”
16

Miután a Bizottság értesítést (HL 2005 C 254., 2. o.) tett közzé az 1470/2001 rendelettel elfogadott dömpingellenes intézkedések lejártáról, az Osram GmbH (a továbbiakban: Osram) nevében eljáró Community Federation of Lighting Industry of Compact Fluorescent Lamps Integrated felülvizsgálat iránt kérelmet nyújtott be a Bizottsághoz.
1

Az Inuit Tapiriit Kanatami, a Nattivak Hunters’ and Trappers’ Organisation, a Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Organisation, J. Moesesie, A. Kooneeliusie, T. Newkingnak, D. Kuptana, K. Aariak, a Canadian Seal Marketing Group, a Ta Ma Su Seal Products Inc., a Fur Institute of Canada, a NuTan Furs Inc., a GC Rieber Skinn AS, az Inuit Circumpolar Council Greenland (ICC‑Greenland), J. Egede, a Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK), a William E. Scott & Son, az Association des chasseurs de phoques des Îles‑de‑la‑Madeleine, a Hatem Yavuz Deri Sanayi iç Ve Diş Ticaret Ltd Şirketi és a Northeast Coast Sealers’ Co‑Operative Society Ltd a fellebbezésükben az Európai Unió Törvényszékének 2013. április 25‑i Inuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Bizottság ítélet (T‑526/10, EU:T:2013:215, a továbbiakban: megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését kérik, amellyel a Törvényszék elutasította a fókatermékek kereskedelméről szóló, 1007/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2010. augusztus 10‑i 737/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 216., 1. o., a továbbiakban: vitatott rendelet) megsemmisítésére és a fókatermékek kereskedelméről szóló, 2009. szeptember 16‑i 1007/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 286., 36. o., a továbbiakban: alaprendelet) alkalmazhatatlanságának megállapítására irányuló keresetüket.
30

Ilyen feltételek mellett a Hoge Raad der Nederlanden (holland legfelsőbb bíróság) – amely előtt a Diageo Brands a Gerechtshof te Amsterdam határozatával szemben felülvizsgálati kérelmet nyújtott be – úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: „1) Úgy kell‑e értelmezni a 44/2001 rendelet 34. cikkének 1. pontját, hogy ezen elutasítási indok arra az esetre is kiterjed, amikor a származási tagállam bíróságának határozata nyilvánvalóan ellentétes az uniós joggal, és ezt az említett bíróság felismerte? 2 a) Úgy kell‑e értelmezni a 44/2001 rendelet 34. cikkének 1. pontját, hogy az ezen elutasítási indokra való sikeres hivatkozást kizárja az a körülmény, hogy az ezen elutasítási indokra hivatkozó fél a határozat származási államában elmulasztotta jogorvoslati lehetőségeinek igénybevételét? 2 b) A 2. a) kérdésre adandó igenlő válasz esetén: megváltozik‑e ez akkor, ha a jogorvoslati lehetőségek igénybevétele a határozat származási államában értelmetlen volt, mert feltételezendő, hogy az nem vezetett volna más határozat meghozatalára? 3) Úgy kell‑e értelmezni a 2004/48 irányelv 14. cikkét, hogy e rendelkezés hatálya a felek kártérítési követelés tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében valamely tagállamban felmerülő költségeire is kiterjed, ha a követelés és az azzal szembeni védekezés az alperesnek a lefoglalás és az általa védjegyjogának érvényesítése céljából egy másik tagállamban kiadott közlemények miatti felelősségével kapcsolatos, és ezzel összefüggésben felmerül az utóbbi tagállam bírósága határozatának az elsőként említett tagállamban történő elismerésére vonatkozó kérdés?”
—

a Huawei Technologies Co. Ltd képviseletében C. Harmsen, S. Barthelmess és J. Witting Rechtsanwälte, D. Geradin avocat, valamint M. Dolmans advocaat,
40

E tekintetben, ahogyan a Törvényszék a megtámadott ítélet 96. pontjában jogosan rámutatott, az Aarhusi Egyezmény 4. cikkének (1) bekezdésében szereplő, a nemzeti jogszabályokra való utalás tanúsítja, hogy ezen egyezményt nyilvánvalóan a nemzeti jogrendek, nem pedig a regionális gazdasági integrációs szervezeteket, így az Uniót is jellemző jogi sajátosságok figyelembevételével alkották meg, még ha e szervezetek alá is írhatják ezen egyezményt, és csatlakozhatnak is ahhoz annak 17. és 19. cikke alapján.
56

Amint az a Bíróság elé terjesztett iratokból is láthatóan kitűnik, az alapügyekben szóban forgó garanciát valamely használt gépjármű vevője számára az e gépjármű viszonteladójától független és az értékesítésben nem részes gazdasági szereplő nyújtja, ily módon e garancia – a kérdést előterjesztő bíróság általi vizsgálat fenntartása mellett – nem minősíthető a viszonteladó által nyújtott garanciának. Ezenfelül, a használt gépjármű vevője úgy is megveheti e gépjárművet, hogy nem köti meg e garanciát, és annak lehetőségével is rendelkezik, hogy az említett gépjármű viszonteladójának közvetítése nélkül a Mapfre warrantytól eltérő társasággal kössön garanciamegállapodást. Végül a Bírósághoz a tárgyalás során a francia kormány által benyújtott garancialevélből az tűnik ki, hogy a Mapfre warranty bizonyos körülmények fennállása esetén fenntartja magának a jogot, hogy anélkül mondja fel a garanciamegállapodást, hogy a felmondás érintené a gépjármű adásvételi szerződését.
25

2012. március 23‑án a Tanács a 961/2010 rendeletet hatályon kívül helyező és felváltó 267/2012 rendelettel újabb intézkedéseket fogadott el. A pénzeszközök és gazdasági erőforrások befagyasztását a 267/2012 rendelet 23. cikke írja elő. A 23. cikk (2) bekezdése a következőképpen szól: „A IX. mellékletben felsorolt személyekhez, szervezetekhez és szervekhez tartozó, azok tulajdonában vagy birtokában lévő, illetve az általuk ellenőrzött valamennyi pénzeszközt és gazdasági forrást be kell fagyasztani. A IX. melléklet azon természetes és jogi személyeket, szervezeteket és szerveket tartalmazza, amelyek a [2010/413] határozat 20. cikke (1) bekezdése b) és c) pontjának megfelelően úgy minősülnek, mint amelyek [helyesen: mint akik, illetve amelyek]: a) Irán proliferációs veszéllyel járó nukleáris tevékenységeiben vagy az atomfegyverek hordozóeszközeinek Irán általi fejlesztésében – többek között a tiltott áruk és technológiák beszerzésében való részvétel által – közreműködnek, azzal közvetlen kapcsolatban állnak vagy ahhoz támogatást biztosítanak, illetve ilyen személyeknek, szervezeteknek vagy szerveknek – akár törvénytelen módon is – a tulajdonában vagy az ellenőrzése alatt állnak, vagy ezek nevében vagy utasítására járnak el; b) olyan természetes vagy jogi személyek, szervezetek vagy szervek, amelyek [helyesen: akik, illetve amelyek] segítséget nyújtanak egy jegyzékbe vett személynek, szervezetnek vagy szervnek az e rendeletben, a 2010/413[…] határozatban vagy az […] 1737. (2006), […] 1747. (2007), […] 1803. (2008) és […] 1929. (2010) [számú] határozatban foglalt rendelkezések megkerüléséhez vagy megsértéséhez; [...] d) azok az egyéb személyek, szervezetek és szervek, akik [helyesen: akik, illetve amelyek] támogatást, így például anyagi, logisztikai vagy pénzügyi támogatást nyújtanak az iráni kormánynak, valamint az azokhoz kapcsolódó személyek és szervezetek; [...]”
12

Ez a dokumentum a „Terms and conditions of the Notes” („Értékpapírok általános szerződési feltételei”) 16. pontjában joghatósági kikötést tartalmazott, amely szerint az angol bíróságok kizárólagos joghatósággal rendelkeznek az értékpapírokból származó vagy azokhoz kapcsolódó valamennyi jogvita eldöntésére.
15

A PFE a Tribunale amministrativo regionale per la Sicilia (szicíliai tartományi közigazgatási bíróság) ítéletével szemben fellebbezést nyújtott be a Consiglio di giustizia amministrativa per la Regione siciliana (szicíliai tartományi közigazgatási bírósági fellebbviteli tanács) előtt. A GSA e bírósághoz csatlakozó fellebbezést nyújtott be, többek között arra hivatkozva, hogy a Tribunale amministrativo regionale per la Sicilia (szicíliai tartományi közigazgatási bíróság) az alapkereset jogalapjainak vizsgálata során nem tartotta tiszteletben a keresetek vizsgálatának a Consiglio di Stato (Államtanács) teljes ülése által 2011. április 7‑én hozott 4. sz. ítéletben meghatározott sorrendjét. Ezen ítélet szerint az alapkereset elfogadhatóságának vitatására irányuló viszontkereset esetén a viszontkeresetet első helyen, az alapkereset előtt kell megvizsgálni. A nemzeti jogrendben az ilyen viszontkereset „kizárónak” vagy „akadályozónak” minősül, mivel ha megállapítják e kereset megalapozottságát, az eljáró bíróságnak az alapkeresetet érdemi vizsgálat nélkül elfogadhatatlannak kell nyilvánítania.
26

2012. március 23‑án a Tanács a 961/2010 rendeletet hatályon kívül helyező és felváltó 267/2012 rendelettel újabb intézkedéseket fogadott el. A pénzeszközök és gazdasági források befagyasztását a 267/2012 rendelet 23. cikke írja elő. A 23. cikk (2) bekezdése a következőképpen szól: „A IX. mellékletében [helyesen: mellékletben] felsorolt személyekhez, szervezetekhez és szervekhez tartozó, azok tulajdonában vagy birtokában lévő, illetve az általuk ellenőrzött valamennyi pénzeszközt és gazdasági forrást be kell fagyasztani. A IX. melléklete [helyesen: melléklet] azon természetes és jogi személyeket, szervezeteket és szerveket tartalmazza, amelyek a 2010/413[…] határozat 20. cikke (1) bekezdése b) és c) pontjának megfelelően úgy minősülnek, mint amelyek: a) Irán proliferációs veszéllyel járó nukleáris tevékenységeiben vagy az atomfegyverek hordozóeszközeinek Irán általi fejlesztésében – többek között a tiltott áruk és technológiák beszerzésében való részvétel által – közreműködnek, azzal közvetlen kapcsolatban állnak vagy ahhoz támogatást biztosítanak, illetve ilyen személyeknek, szervezeteknek vagy szerveknek – akár törvénytelen módon is – a tulajdonában [helyesen: birtokában vannak] vagy az ellenőrzése alatt állnak, vagy ezek nevében vagy utasítására járnak el; b) olyan természetes vagy jogi személyek, szervezetek vagy szervek, amelyek [helyesen: akik vagy amelyek] segítséget nyújtanak egy jegyzékbe vett személynek, szervezetnek vagy szervnek az e rendeletben, a 2010/413[…] határozatban vagy az […] 1737. (2006), […] 1747. (2007), […] 1803. (2008) és […] 1929. (2010) [számú] határozatban foglalt rendelkezések megkerüléséhez vagy megsértéséhez; [...] d) azok az egyéb személyek, szervezetek és szervek, akik [helyesen: akik és amelyek] támogatást, így például anyagi, logisztikai vagy pénzügyi támogatást nyújtanak az iráni kormánynak, valamint az azokhoz [helyesen: ahhoz] kapcsolódó személyek és szervezetek; [...]”