ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Az említett jogszabályi rendelkezést a kétnyelvű Brüsszeli Fővárosi Régióban a műsorszóró hálózatokról és a műsorszolgáltatási tevékenységről szóló, 1995. március 30-i törvény 13. cikkének második franciabekezdésében foglalt műsorszolgáltatók kijelöléséről szóló, 2001. január 17-i miniszteri rendelet (Moniteur belge2001. február 2-i száma, 2781. o., a továbbiakban: a 2001. január 17-i rendelet) léptette hatályba, amely a következőképpen rendelkezik: „[…] Mivel a must carry rendszer azon audiovizuális politika része, amely lehetővé teszi a tévénézők számára mind a közszolgálati, mind az olyan kereskedelmi műsorszolgáltató szervezetek műsorainak foghatóságát, amelyek közszolgálati jellegű kötelezettségekkel rendelkeznek; Mivel a must carry rendszer célja a televíziós műsorszolgáltató hálózatok műsorkínálata plurális és kulturális jellegének megőrzése, valamint minden tévénéző számára biztosítani az e pluralizmus nyújtotta lehetőségek igénybevételét; Mivel e rendszert a közérdeken alapuló indokok vitathatatlanul igazolják; Mivel a must carry rendszerben részes kereskedelmi csatornák megválasztása Belgium audiovizuális képének harmonizálására való törekvés jegyében történik; A Francia és a Flamand Közösséggel történt egyeztetésre tekintettel; Mivel a must carry kedvezményt azon műsorszolgáltató szervezeteknek kell megadni, amelyeket egyes olyan fontos kötelezettségek teljesítése ellenében jelölnek ki, amelyek teljesítését ők vállalták; Mivel egyes kijelölt műsorszolgáltató szervezeteknek közszolgálati jellegű megbizatása van; Mivel az asbl Télé Bruxelles [a továbbiakban: Télé Bruxelles] és a vzw TV Brussel esetében a must carry kedvezményt számukra biztosítani kell az olyan helyi televíziózás fejlesztésének előnyben részesítése céljából, amely helyi közönség részére szánt helyi információkat sugároz; Mivel a must carry kedvezményének megszüntetése azzal a következménnyel járna, hogy veszélybe sodorná azon műsorszolgáltató szervezetek televíziós jelenlétét, amelyek nem tudnák viselni a magasabb műsorszórási költségeket, a következőképpen rendelkezik: 1. cikk. Az a műsorszolgáltató, aki a kétnyelvű Brüsszeli Fővárosi Régióban valamely televíziós műsorterjesztő hálózat üzemeltetésére engedéllyel rendelkezik, köteles azok adásával egyidőben és teljes egészében leadni a következő műsorokat: 1. Vlaamse Media Maatschappij n.v. 2. TV Brussel v.z.w. 3. Belgian business television n.v. 4. Media ad infinitum n.v. 5. TVi s.a. 6. [Télé Bruxelles] 7. Canal+ Belgique s.a. (azóta BeTV SA) 8. Satellimages s.a. [azóta TV5-Monde SA (a továbbiakban: TV5-Monde)] […]”
44

A kérdést előterjesztő bíróság által előadottakból ugyanis kitűnik, hogy abban az esetben, amikor az átruházás a ZAV 8. §-a szerinti ellenérték fejében történő szabályozott átruházásnak minősül, akkor ez csak valamely állami vagy magán tejkvóta-árusítóhely útján valósulhat meg. Még ha a ZAV 8. §-ának (2) bekezdése elő is írja, hogy valamely tejkvóta-árusítóhely illetékessége több tartomány területére is kiterjedhet, és fordítva, valamely tartományban több illetékes tejkvóta-árusítóhely is működhet, e rendelkezés pusztán a tartományok között a területük, illetve a területükön tevékenykedő tejtermelők száma közötti eltérések figyelembevételére irányul. Ebből nem következik más, minthogy egy adott átruházási területen a beszállítási referenciamennyiségek átruházását nem végezhetik a HÉA hatálya alá eső magánjogi gazdasági szereplők. Másfelől a ZAV 8. §-ának (3) bekezdéséből az következik, hogy a beszállítási referenciamennyiségek csak az átruházási területen belül ruházhatók át. Ennélfogva nem létezik a hatodik irányelv 4. cikkének (5) bekezdése értelmében vett versenyhelyzet egy adott átruházási területen belül, így a „verseny jelentős torzulásának” megállapítása vonatkozásában ez utóbbit kell az érintett földrajzi piacnak tekinteni.
15

A 2004/48 irányelv 8. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) A tagállamok biztosítják, hogy a szellemi tulajdonjog megsértése miatt indított eljárásokkal összefüggésben és a felperes indokolt és arányos kérelmére az illetékes bíróságok elrendelhessék, hogy a szellemi tulajdonjogot sértő áruk vagy szolgáltatások eredetéről és terjesztési hálózatairól a jogsértő és/vagy a következő személyek adjanak tájékoztatást: a) aki jogsértő árukat üzletszerűen birtokolt; b) aki jogsértő szolgáltatásokat üzletszerűen vett igénybe; c) aki üzletszerűen nyújtott szolgáltatásokat jogsértő tevékenységekhez; vagy d) aki az a), b) vagy c) pontban említett személy állítása szerint részt vett jogsértő áruk előállításában, gyártásában vagy terjesztésében, vagy ilyen szolgáltatások nyújtásában. (2) Az (1) bekezdésben említett tájékoztatás szükség szerint magában foglalja: a) az előállítók, gyártók, terjesztők, szállítók nevét és címét, az áruk vagy szolgáltatások egyéb korábbi birtokosainak nevét és címét, valamint a címzett nagykereskedők és kiskereskedők nevét és címét; b) az előállított, gyártott, kiszállított, átvett vagy megrendelt mennyiségekre vonatkozó adatokat, valamint az érintett árukért vagy szolgáltatásokért kifizetett árat. (3) Az (1) és (2) bekezdés nem érinti azokat az egyéb törvényi rendelkezéseket, amelyek: a) a jogosult számára szélesebb körű tájékoztatáshoz való jogot biztosítanak; b) az e cikk szerint közölt információ polgári vagy büntetőeljárásban való felhasználását szabályozzák; c) a tájékoztatáshoz való joggal történő visszaélést szabályozzák; vagy d) lehetővé teszik az olyan tájékoztatás megtagadását, amely az (1) bekezdésben említett személyt arra kényszerítené, hogy magát vagy közeli hozzátartozóját a szellemi tulajdon megsértésében való részvétellel vádolja, vagy e) az információs források bizalmasságának védelmét vagy a személyes adatkezelést szabályozzák.”
2

E kérelmet az egyrészről E. Payir, illetve B. Akyuz és B. Ozturk, másrészről a Secretary of State for the Home Department (a továbbiakban: Secretary of State) közötti, e személyek tartózkodási engedélye meghosszabbításának utóbbi általi megtagadásával kapcsolatos két jogvitában nyújtották be.
5

A kozmetikai termékek gyártásáról és forgalmazásáról szóló európai közösségi irányelveket végrehajtó jogszabályokról szóló, az 1997. április 24-i 126. törvényerejű rendelet (GURI 112., 1997. május 16.) által módosított 1986. október 11-i 713. törvény (norme per l’attuazione delle direttive della Comunità economica europea sulla produzione e la vendita dei cosmetici) (GURI 253. sz. rendes kiegészítés, 1986. október 30., a továbbiakban: a 713/86 sz. törvény) 10. cikke értelmében: „[…] (3a) Kozmetikai termékeknek nem EU-tagállamból történő behozatalához az (1) és (2) bekezdésben foglalt feltételeknek eleget tévő szakértő felelősségvállalása szükséges. A szakértő köteles megvizsgálni e termékek gyártási eljárását. (4) A kozmetikai termékek előállításával kapcsolatos, a közösségi jogszabályokon is alapuló helyes gyakorlatot az egészségügyi miniszter állapítja meg és teszi naprakésszé az ipari, a kereskedelmi, a kézműipari és munkaügyi, valamint a szociális miniszterrel egyetértésben. (5) Aki saját, vagy más nevében az (1) bekezdésben említett termékeket kíván gyártani vagy csomagolni, erről legalább 30 nappal e tevékenység megkezdése előtt köteles írásbeli bejelentést tenni az egészségügyi minisztériumnál és a Tartománynál. (6) A bejelentésnek tartalmaznia kell: a) A vállalkozás és a gyártó üzem nevét vagy cégnevét és székhelyét; b) a helyiségek és berendezések leírását annak megállapíthatósága érdekében, hogy azok rendelkeznek-e a tervezett gyártási módszerhez szükséges műszaki és higiéniai jellemzőkkel, valamint az említett berendezések megvásárlását vagy lízingbe vételét igazoló dokumentumokat; c) a műszaki igazgató személyének és képesítésének megjelölését; d) a felhasznált anyagok és a kereskedelmi forgalomba hozott termékben található anyagok teljes körű és részletes jegyzékét. (7) A (6) bekezdés a), b) és c) pontjában szereplő adatokkal kapcsolatos bármilyen változásról újabb előzetes bejelentést kell tenni. (8) Ennek megfelelő bejelentést kell tenniük a (6) bekezdés a) és d) pontjaival kapcsolatban az Európai Unió tagállamaiból származó, eladásra kész csomagolt termékek importőreinek, a nem EU tagállamból származó termékek importőrei ezen kívül kötelesek közölni a (3a) bekezdésben említett szakértő személyi adatait és képesítését is. […]”
29

Így a 2002/74 irányelv hatálya alá csak azok a fizetésképtelenségi esetek tartoznak, amelyek vagy ennek a hatályba lépése után következtek be, beleértve az átültetésre előírt határidő lejártát megelőző fizetésképtelenségi eseteket is, vagy azok, amelyek az átültetés elmaradása esetén ezen utóbbi határidő lejárta után következtek be.
12

Az első alapeljárásban a Viamex 35 élő szarvasmarha Libanonba történő exportját jelentette be a Hauptzollamt Kielhez. A Hauptzollamt 2001. február 1-jei határozatával – többek között a 615/98 rendelet 1. cikkére és 5. cikkének (3) bekezdésére hivatkozással – elutasította a Viamex által előterjesztett export-visszatérítési kérelmet azzal az indokkal, hogy az e társaság által bemutatott útvonalterv vizsgálata alapján megállapítható, hogy a 91/628 irányelv melléklete VII. fejezete 48. pontjának (5) bekezdése szerinti 24 órás pihenőidőt nem tartották be. A Viamex azonban azzal érvelt, hogy e rendelkezés be nem tartásának indoka az a körülmény, hogy a hatósági állatorvos a szállítás folytatását azelőtt rendelte el, hogy ellenőrizte volna a 24 órás pihenőidőt. A Hauptzollamt álláspontja szerint e körülmény ellenére a Viamexnek tájékozódnia kellett volna a 91/628 irányelvben előírt kötelező pihenőidőkről. Másfelől a Viamex – a baleseti jegyzőkönyv és a teherautó ellenőrzéséről szóló jegyzőkönyv alapján – nem tartotta be a 91/628 irányelv melléklete VII. fejezete 48. pontja (4) bekezdésének d) pontjában a szállítás második szakaszára vonatkozóan előírt maximális időtartamot.
11

Ezen irányelv 14. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) Az adóraktár engedélyesei mentesülnek az adó alól az olyan veszteségek tekintetében, amelyek az adófelfüggesztés keretében váratlan esemény vagy elháríthatatlan külső ok miatt következtek be, és amelyeket az érintett tagállam meghatalmazott képviselője [helyesen: hatóságai] állapított[ak] meg. Az adófelfüggesztés keretében mentesítést kapnak továbbá a termék természetéből adódóan az olyan veszteségek tekintetében, amelyek az előállítás és feldolgozás, tárolás és fuvarozás során következtek be. A mentesítések megadására vonatkozó feltételeket a tagállamok állapítják meg. A mentesítések azonosan [helyesen: egyaránt] vonatkoznak a 16. cikk szerinti kereskedőkre is a termékek [jövedéki] adófelfüggesztéssel történő [helyesen: [jövedéki] adófelfüggesztési eljáráson belül történő] szállítása során. […] (3) A 20. cikk sérelme nélkül, az (1) bekezdésben említett veszteségeken kívüli, az illetékes hatóságok által megfelelően megállapított, a bekövetkezett hiányokra és azon veszteségekre vonatkozó adót, amelyek esetében nem adták meg az (1) bekezdésben említett mentesítést, az érintett tagállamban a veszteség vagy szükség esetén a hiány regisztrálásának idején alkalmazandó mértékek szerint kell megfizetni.”
24

Ugyanis e rendelkezés nem hivatkozik sem büntetőjogi felelősség megállapítására, sem pedig büntetőeljárás megindítására, hanem egyértelműen és egyszerűen a büntetőeljárás alapjául szolgáló cselekményre. Ezt erősítik meg továbbá a szóban forgó rendelkezés különböző nyelvi változatai, többek között a portugál („un acto passível de procedimento judicial”), az angol („an act that could give rise to criminal court proceedings”), a német („Handlungen, die strafrechtlich verfolgbar sind”), a spanyol („un acto que puede dar lugar a la incoación de un proceso judicial punitivo”) és az olasz változat („un atto passibile di un’azione giudiziaria repressiva”).
8

A fejlődés előmozdítására irányuló sürgős rendelkezésekről és az államháztartás működésének javításáról (disposizioni urgenti per favorire lo sviluppo e per la correzione dell’andamento dei conti pubblici) szóló, 2003. szeptember 30-i 269. sz. törvényrendelettel (a 2003. október 2-i 229. sz. GURI rendes melléklete) módosított, a 2003. november 24-i 326. sz. törvénnyel (a 2003. október 25-i 274. sz. GURI rendes melléklete), módosításokkal törvénnyé alakított, a helyi önkormányzatokról szóló törvények egységes szövegének megállapításáról (testo unico delle leggi sull’ordinamento degli enti locali) szóló, 2000. augusztus 18-i 267. sz. törvényerejű rendelet (a 2000. szeptember 28-i 227. sz. GURI rendes melléklete; a továbbiakban: 267/2000 törvényerejű rendelet) rendelkezik többek között a gazdasági érdekű helyi közszolgáltatásokra irányuló szerződések odaítélésére vonatkozó részletes szabályokról. A szóban forgó törvényerejű rendelet 113. §-ának (5) bekezdése előírja: „A szolgáltatást az ágazati szabályozásnak megfelelően és az Európai Unió szabályozásának betartásával kell nyújtani, oly módon, hogy a szolgáltatást a következők számára ítélik oda: a) nyilvános közbeszerzési eljárás útján kiválasztott tőketársaságok szármára; b) vegyes, köz-, illetve magántőkéből alapított társaságok számára, amelyekben a magánbefektetőt olyan nyilvános közbeszerzési eljárás útján választják ki, amely biztosítja a nemzeti és közösségi versenyszabályok betartását az illetékes hatóságok által különleges intézkedésekben és körlevelekben elfogadott iránymutatásoknak megfelelően; c) teljes egészében köztőkéből alapított társaságok számára azzal a feltétellel, hogy az önkormányzat e társaságot a saját szervei felett gyakorolt ellenőrzéssel megegyező módon ellenőrizze, és hogy ez utóbbi tevékenységét alapvetően az őt fenntartó önkormányzattal vagy önkormányzatokkal végezze.”
66

Ahogyan azt a kérdést előterjesztő bíróság maga is megállapította, és ahogy a Bírósághoz észrevételeket benyújtó érdekeltek szintén elismerték, ez utóbbi rendelet 39. cikkének (1) bekezdése, a 118/2004 rendelet 1. cikke 11. pontjának a) alpontjával módosított változatában, amely az 1760/2000 rendeletben előírt azonosítási és nyilvántartási szabályoknak a támogatásra be nem jelentett szarvasmarhafélék esetében való be nem tartása esetére alkalmazandó csökkentés vonatkozásában felső határt vezet be, a 3887/92 rendelet 10c. cikkében meghatározott szankciórendszer ilyen „későbbi módosítás”-ának minősül. Az említett 10c. cikket felváltó említett 39. cikk (1) bekezdésének ugyanis az a célja, hogy az 1254/1999 rendelettel bevezetett, szarvasmarhafélék támogatási rendszerének keretében behatárolja az e szabálytalanságra alkalmazható szankciók szigorúságát (lásd analógia útján a fent hivatkozott Campina-ügyben hozott ítélet 36–38. pontját).
6

Az egyetemes postai szolgáltató(k) részére fenntartható szolgáltatásokkal kapcsolatban a 97/67 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének első, harmadik és negyedik albekezdése a következőket írja elő: „Az egyetemes szolgáltatás biztosításához szükséges mértékben a tagállamok továbbra is fenntarthatnak szolgáltatásokat az egyetemes szolgáltató(k) részére. Az ilyen szolgáltatások a belföldi levélküldemények és a külföldről érkező, belföldre szóló küldemények felvételére, feldolgozására, továbbítására és kézbesítésére korlátozódnak, függetlenül attól, hogy a kézbesítés soron kívüli, vagy sem, a következő tömeg- és díjhatárok között. A tömeghatár 2003. január 1-jétől 100 gramm, 2006. január 1-jétől pedig 50 gramm. E tömeghatárok 2003. január 1-jétől nem alkalmazhatók, ha az ár legalább a leggyorsabb szabványkategória első tömegosztályában a levélküldeményre vonatkozó közszolgáltatói díj háromszorosa, 2006. január 1-jétől kezdve pedig legalább e díj két és félszerese. […] Az egyetemes szolgáltatás biztosításához szükséges mértékben a címzett reklámküldemény ugyanazon tömeg- és díjhatárokon belül továbbra is fenntartható. Az egyetemes szolgáltatás biztosításához szükséges mértékben, például ha a postai tevékenységek egyes ágazatait már liberalizálták, vagy a tagállambeli postai szolgáltatások egyedi jellemzői miatt a külföldre szóló levélküldemény ugyanazon tömeg- és díjhatárokon belül továbbra is fenntartható.”
11

A Carboni 1994 májusában a genovai (Olaszország) székhelyű Commercio Materie Prime CMP Spa (a továbbiakban: CMP) társaságtól orosz eredetű hematit öntöttvas szállítmányt szerzett be, amelyet ezt megelőzően maga a CMP a limassoli (Ciprus) székhelyű OME-DTECH Electronics LTD (a továbbiakban: OME-DTECH) társaságtól szerzett be. A Carboni vámügynöke, a Spa-MAT Srl, 1994 júniusában a Carboni nevében a molfettai (Olaszország) vámhatósághoz vámáru-nyilatkozatot nyújtott be e szállítmány behozatala céljából, amelynek értékét 151 ECU tonnánkénti ár alapulvételével jelentették be, és amelyet a vám 1994. június 14-én történt megfizetését követően e kikötőben vámkezeltek.
29

A kérdést előterjesztő bíróság kérdése lényegében arra vár választ, hogy a 92/85 irányelvet, és különösen az irányelv 10. cikkének 1. pontjában előírt, a várandós anyáknak való felmondásra vonatkozó tilalmat úgy kell-e értelmezni, hogy az kiterjed arra a munkavállalóra is, aki a felmondás időpontjában mesterséges megtermékenyítésben vesz részt, és a tőle származó petesejteket már egyesítették partnere spermiumaival, tehát az embriók in vitro létrejöttek, de ezeket még nem ültették be a nő méhébe.
2

Az Európai Közösségek tisztviselőinek személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) jelen ügyben alkalmazandó szövegváltozata 29. cikkének (1) bekezdése ekként rendelkezik: „Mielőtt egy intézmény egy üres beosztását betöltené, a kinevezésre jogosult hatóság mérlegeli, hogy: a) a beosztás betölthető-e előléptetéssel, vagy az intézmények közötti áthelyezéssel; b) tartsanak-e az intézményen belüli versenyvizsgát; c) milyen áthelyezésre vonatkozó kérelmeket nyújtottak be a három Közösség többi intézményének tisztviselői; és ezután követi a vagy képesítéseken, vagy vizsgákon, vagy mind képesítéseken, mind vizsgákon alapuló versenyvizsgára vonatkozó eljárást. A versenyvizsgákra vonatkozó eljárást a III. melléklet állapítja meg. Az eljárás a jövőbeli felvétel számára történő tartalékképzés céljából is lefolytatható.”
38

Miközben a Bizottság köteles a tervezett támogatás közösségi piaccal való összeegyeztethetőségét megvizsgálni még olyan esetben is, amikor a tagállam megszegte a támogatási intézkedések végrehajtására vonatkozó tilalmat, a nemzeti bíróságok a Bizottság végleges határozatáig csak megvédik a jogalanyok jogait az EK 88. cikk (3) bekezdésében megfogalmazott tilalom állami hatóságok által történő esetleges figyelmen kívül hagyásával szemben (a C-354/90. sz., Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires et Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, ún. „FNCE”-ügyben 1991. november 21-én hozott ítélet [EBHT 1991., I-5505. o.] 14. pontja). Feladatuk tehát tulajdonképpen az, hogy megóvják azokat a feleket, akiket a jogellenes támogatás nyújtásával okozott versenytorzulás érint (lásd e tekintetben a C-368/04. sz., Transalpine Ölleitung in Österreich és társai ügyben 2006. október 5-én hozott ítéletének [EBHT 2006., I-9957. o.] 46. pontját).
22

E megfontolásokra tekintettel a Vergabekontrollsenat des Landes Wien úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Úgy kell-e értelmezni a […] 2004/17/EK irányelvet, hogy az irányelv 3. cikke szerinti ágazati tevékenységet végző ajánlatkérő az emellett versenyfeltételek között végzett tevékenysége tekintetében is az irányelv hatálya alá tartozik? 2) Abban az esetben, ha ez csak az ajánlatkérő szervekre vonatkozik: az olyan vállalkozás, mint a [Fernwärme Wien] közjogi intézménynek minősül-e a 2004/17/EK irányelv vagy a […] 2004/18/EK irányelv értelmében, ha az a távhőszolgáltatást meghatározott területen valódi versenytárs nélkül végzi, vagy az épületfűtés piacára sorolandó be, amely olyan energiahordozókat is magában foglal, mint a gáz, olaj, szén stb.? 3) A nem ipari vagy kereskedelmi jellegű tevékenységeket is folytató társaság által versenyfeltételek között végzett tevékenység a 2004/17/EK irányelv vagy a 2004/18/EK irányelv hatálya alá sorolandó-e, ha hatásos intézkedések – mint például mérlegszerűen és könyvelésileg elkülönített számlacsoportok – révén a versenyfeltételek között végzett tevékenységek keresztfinanszírozása kizárható?”
13

E törvényerejű rendelet „Átmeneti és záró rendelkezések” című 17. cikke, amely meghatározza a meglévő hulladéklerakók kezelésére vonatkozó szabályokat, kimondja: „(1) A jelen rendelet hatálybalépésekor már engedéllyel rendelkező hulladéklerakók 2006. december 31-ig továbbra is átvehetnek olyan hulladékot, amelynek átvételét a számukra engedélyezték. (2) Az 1984. szeptember 13-i 253. sz. [GURI] rendes mellékletében közzétett, 1984. július 27-i tárcaközi bizottsági határozatban előírt elfogadhatósági feltételek és korlátok betartásával […] az új hulladéklerakókban való ártalmatlanítás 2006. december 31-ig engedélyezett: a) az inerthulladék-lerakókban a korábban a második kategóriájú, A típusú hulladéklerakókba küldött hulladékok esetében; b) a nemveszélyeshulladék-lerakókban a korábban az első és második kategóriájú, B típusú hulladéklerakókba küldött hulladékok esetében; c) a veszélyeshulladék-lerakókban a korábban a második kategóriájú, C típusú és a harmadik kategóriájú hulladéklerakókba küldött hulladékok esetében. (3) A jelen rendelet hatálybalépésétől számított hat hónapon belül az (1) bekezdésben említett engedély jogosultja vagy a hulladéklerakó előbbi által megbízott üzemeltetője a jelen rendeletben említett kritériumoknak megfelelően – ideértve a 14. cikkben említett pénzügyi garanciákat is – benyújtja az illetékes hatósághoz a telep fejlesztési tervét. (4) Az illetékes hatóság indokolt határozatban jóváhagyja a (3) bekezdésben említett tervet, engedélyezi a hulladéklerakó további működését, és meghatározza az előírásoknak való megfelelés érdekében elvégzendő munkálatokat, valamint ezek végrehajtásának szabályait és elvégzésük végső határidejét, amely semmiképpen nem lehet 2009. július 16. utáni időpont. […] (5) A (3) bekezdésben említett terv elutasítása esetén az illetékes hatóság a 12. cikk (1) bekezdése c) pontjának megfelelően megjelöli a hulladéklerakó bezárásának módját és határidejét. […]”
6

Végül az említett rendelet 13. cikke meghatározza a migráns munkavállalókra a társadalombiztosítás területén alkalmazandó jogszabályokat. Ez a következőképpen szól: „(1) A 14c. és 14f. cikkre is figyelemmel, a rendelet hatálya alá tartozó személyekre csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni. (2) A 14–17. cikk rendelkezéseire is figyelemmel: a) egy tagállam területén alkalmazott személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, még abban az esetben is, ha egy másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, vagy ha az őt alkalmazó vállalkozás vagy magánszemély székhelye vagy lakóhelye egy másik tagállam területén található; b) egy tagállam területén önálló vállalkozóként tevékenykedő személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik még abban az esetben is, ha másik tagállamban rendelkezik lakóhellyel; […]”
40

A 2000/78 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének c) pontjából és (3) bekezdéséből következik, hogy az irányelvet minden személyre alkalmazni kell, mind a köz-, mind a magánszféra vonatkozásában, beleértve a köztestületeket is, többek között a díjazás feltételeivel kapcsolatban, azonban azt nem lehet alkalmazni semmilyen állami rendszerek vagy azzal egyenrangú egyéb rendszerek kifizetéseire, beleértve az állami szociális biztonsági és a szociális védelmi rendszereket is.
4

Az említett rendelet 13. cikke a következőket írja elő: „(1) A 14c. és 14f. cikkre is figyelemmel, a rendelet hatálya alá tartozó személyekre csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni. (2) A 14–17. cikk rendelkezéseire is figyelemmel: […] b) egy tagállam területén önálló vállalkozóként tevékenykedő személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik még abban az esetben is, ha másik tagállamban rendelkezik lakóhellyel; […]”