Ily módon az EUMSZ 218. cikk (6) bekezdése szimmetriát teremt az uniós intézkedések belső elfogadásának eljárása és a nemzetközi megállapodások elfogadásának eljárása között, annak biztosítása céljából, hogy – egy adott jogterület viszonylatában – a Parlament és a Tanács ugyanazon hatáskörökkel rendelkezzen a Szerződésekben rögzített intézményi egyensúly tiszteletben tartása mellett. E körülményekre figyelemmel, éppen a célból, hogy ügyelni lehessen arra, hogy e szimmetriát ténylegesen tiszteletben tartsák, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából eredő azon szabály, miszerint a jogi aktus anyagi jogi jogalapja határozza meg az annak elfogadása céljából követendő eljárásokat, nemcsak a belső aktus elfogadása tekintetében előírt eljárásokra érvényes, hanem a nemzetközi megállapodások megkötésére alkalmazandó eljárásokra is.

Másfelől ami az EUMSZ 218. cikk célkitűzését illeti, a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően e cikk, a célból, hogy megfeleljen az egyértelműség, a koherencia és az ésszerűsítés követelményeinek, jelenleg egységesített és általános hatályú eljárást ír elő azon nemzetközi megállapodásokra vonatkozó tárgyalásokat és e megállapodások megkötését illetően, amelyek megkötése tekintetében az Unió hatáskörrel rendelkezik cselekvési területein, a KKBP–t is beleértve, kivéve ha a Szerződések különös eljárásokat írnak elő. Márpedig ezen eljárásnak, éppen általános jellege okán, figyelembe kell vennie a Szerződésekben az Unió egyes cselekvési területei vonatkozásában előírt sajátosságokat, különösen az intézmények hatásköreit illetően. E tekintetben e sajátosságok figyelembevétele érdekében, az EUMSZ 218. cikk (6) bekezdése a nemzetközi megállapodások megkötésére vonatkozó eljárás három típusát rögzíti, amelyek közül mindegyik különböző szerepet ír elő a Parlament számára. E megkülönböztetés arra irányul, hogy külső síkon visszatükrözze az intézmények között belső síkon alkalmazandó hatáskörmegosztást.

Ami ugyanis az olyan megállapodás megkötésére vonatkozó határozatot illeti, amely a KKBP‑be tartozó elsődleges célkitűzést követ, az EUMSZ 218. cikk (6) bekezdése megfogalmazása, amelynek megfelelően a Tanács a valamely nemzetközi megállapodás megkötésére vonatkozó határozatot a Parlament egyetértését vagy a vele folytatott konzultációt követően fogadja el, a „kizárólag [a KKBP‑re] vonatkozó megállapodások kivételével”, nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy az ilyen határozatot „kizárólag a [KKBP‑re] vonatkozónak” lehet minősíteni pusztán azon okból, hogy ez, minden más anyagi jogi jogalap kizárásával az e politikába tartozó anyagi jogi jogalapon alapul, és annak megállapítását sem, hogy a szóban forgó határozatot a más uniós jogterületre is vonatkozónak kell minősíteni a KKBP‑be tartozó elsődleges célkitűzésétől eltérő járulékos célkitűzései okán.

Márpedig az EUMSZ 218. cikkben rögzített eljárás általános hatályú, és arra szolgál, hogy főszabály szerint az Unió által valamennyi cselekvési területén megtárgyalt és megkötött nemzetközi megállapodásra alkalmazzák, a KKBP‑t is beleértve, amelyre, az egyéb területekkel ellentétben, semmilyen különös eljárás nem vonatkozik. E körülmények között nem lehet azt állítani, hogy a Bíróság hatáskörének az EUSZ 24. cikk (1) bekezdése második albekezdésének utolsó mondatában, valamint az EUMSZ 275. cikkben előírt, kivételes jellegű korlátozásának hatálya addig terjed, hogy kizárja azt, hogy a Bíróság hatáskörrel rendelkezzen egy olyan rendelkezés értelmezése és alkalmazása tekintetében, mint az EUMSZ 218. cikk, amely nem tartozik a KKBP‑be, jóllehet ez írja elő azt az eljárást, amelynek alapján valamely, a KKBP‑be tartozó aktust elfogadtak.

Az EUSZ 24. cikk (1) bekezdése második albekezdésének utolsó mondatából, valamint az EUMSZ 275. cikk első bekezdéséből az következik, hogy a Bíróság, főszabály szerint, nem rendelkezik hatáskörrel a közös kül‑ és biztonságpolitikára (KKBP) vonatkozó rendelkezéseket és az ezek alapján elfogadott aktusokat illetően. E rendelkezések azonban a Bíróságnak az EUSZ 19. cikk értelmében biztosított általános hatáskörre vonatkozó szabálytól való eltérést vezetnek be a célból, hogy biztosítani lehessen a Szerződések alkalmazása és értelmezése során a jog tiszteletben tartását, következésképpen e rendelkezéseket megszorítóan kell értelmezni. Ezért jóllehet az Európai Unió és a Mauritiusi Köztársaság közötti, a kalóztámadások elkövetésével gyanúsított személyeknek és a kalóztámadásokkal összefüggésben lefoglalt javaknak az Európai Unió által vezetett tengeri erők részéről a Mauritiusi Köztársaság részére történő átadására vonatkozó feltételekről, valamint a kalóztámadások elkövetésével gyanúsított személyekre az átadást követően vonatkozó feltételekről szóló megállapodás aláírásáról és megkötéséről szóló 2011/640 határozatot egyetlen, a KKBP‑be tartozó anyagi jogi alapon, nevezetesen az EUSZ 37. cikk alapján fogadták el, e határozat preambulumából az következik, hogy eljárásjogi jogalapja az EUMSZ 218. cikk (5) és (6) bekezdése, amely a nemzetközi megállapodások aláírásának és megkötésének eljárását szabályozza.

Az EUMSZ 218. cikk (10) bekezdésében előírt eljárási szabály az EUMSZ 263. cikk második bekezdése értelmében vett lényeges eljárási szabálynak minősül, amelynek megsértése az ezzel érintett aktus semmisségét vonja maga után. E szabály ugyanis azon demokratikus elvek kifejeződése, amelyeken az Unió alapul. Különösen a Parlament jogalkotási eljárásban való részvétele azon alapvető demokratikus elvet tükrözi uniós szinten, amely szerint a nép képviselői testületen keresztül vesz részt a hatalomgyakorlásban.

E tekintetben a Lisszaboni Szerződés – rendszer szinten – maga érvényesítette az említett szabály jelentőségét azzal, hogy egy olyan önálló rendelkezésbe illesztette azt be, amelyet az EUMSZ 218. cikkben szereplő valamennyi eljárástípusra alkalmazni kell. Az bizonyos, hogy az a szerep, amelyet a Lisszaboni Szerződés tulajdonított a Parlamentnek a közös kül‑ és biztonságpolitika (KKBP) területén, korlátozott marad. Mindazonáltal e megállapításból nem lehet azt a következtetést levonni, hogy a Parlamentet, mivel kizárták a kizárólag a KKBP‑re vonatkozó megállapodások megtárgyalásának és megkötésének eljárásából, megfosztották minden olyan jogától, hogy betekintsen ezen uniós politikába. Épp ellenkezőleg, az EUMSZ 218. cikk (10) bekezdésében előírt tájékoztatási követelményt éppen ezért kell alkalmazni valamennyi nemzetközi megállapodás megkötésére vonatkozó eljárásra, a kizárólag a KKBP‑re vonatkozó megállapodásokat is beleértve. Márpedig a Parlament, mivel nem tájékoztatták haladéktalanul és teljes körűen az eljárás minden szakaszában az EUMSZ 218. cikk (10) bekezdésének megfelelően, a megállapodás megkötését megelőző szakaszt is beleértve, nincs abban a helyzetben, hogy gyakorolja azon betekintési jogát, amelyet a Szerződések biztosítanak számára a KKBP területén, és hogy, adott esetben, érvényesítse álláspontját különösen azon megfelelő jogalapot illetően, amelyen a szóban forgó aktusnak alapulnia kell. E tájékoztatási követelmény megsértése e körülmények között sérti azokat a feltételeket, amelyek mellett a Parlament feladatait gyakorolja a KKBP területén, és következésképpen lényeges eljárási szabály megsértésének minősül.

(vö. 80–86. pont)