ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2

Ezt a kérelmet az egyrészről a Český telekomunikační úřad (cseh távközlési szabályozó hatóság, a továbbiakban: úřad), másrészről a T‑Mobile Czech Republic a.s. (a továbbiakban: T‑Mobile Czech Republic) és a Vodafone Czech Republic a.s. között az úřad 2011. február 23‑i határozata tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, amely határozattal e hatóság a 2004. év vonatkozásában megállapította a Telefónica Czech Republic a.s. (a továbbiakban: Telefónica Czech Republic), később O2 Czech Republic a.s. (a továbbiakban: O2 Czech Republic) által az egyetemes szolgáltatás nyújtásával összefüggésben elszenvedett veszteségek összegét.
79

E tekintetben az említett felek azt kifogásolják először is, hogy az EUMSZ 218. cikk (9) bekezdésében foglalt követelménnyel ellentétben a Bizottság nem nyújtotta be a Tanácshoz az Unió nevében az ITLOS előtt képviselendő álláspont kialakításáról szóló határozat tervezetét, ami megakadályozta a Tanácsot abban, hogy ilyen határozatot fogadjon el. Ennek a Bizottság általi elmulasztása egyben azon, az EUSZ 17. cikk (1) bekezdéséből eredő kötelezettsége megszegését is jelenti, hogy az Unió általános érdekeinek előmozdítására alkalmas kezdeményezéseket tegyen, e kötelezettségszegés pedig megakadályozta a Tanácsot abban, hogy az EUSZ 16. cikk (1) bekezdésében rá ruházott feladatokat ellássa.
41

E tekintetben meg kell állapítani, hogy a C‑340/14. sz. ügyben, bár igaz, hogy maga a harmadik előterjesztett kérdés szövege szerint az R. L. Trijber által nyújtott, az alapügyben szóban forgó engedély iránti kérelem tárgyát képező szolgáltatást főként a holland illetőséggel rendelkezőknek szánják, ugyanakkor a kérdést előterjesztő bíróság maga is megállapítja a határozatában, hogy e szolgáltatás más tagállami illetőségű személyeknek is szólhat, és hogy a szóban forgó rendszer zavarhatja valamennyi szolgáltató piaci hozzáférését, ideértve az azon más tagállamból származó szolgáltatókat is, akik Hollandiában kívánnak ilyen szolgáltatás nyújtása érdekében letelepedni. Egyébiránt a C‑341/14. sz. ügyet illetően e bíróság kifejezetten pontosítja, hogy a J. Harmsen által nyújtott, az alapügyben szóban forgó engedély iránti kérelmek tárgyát képező szolgáltatások igénybevevői, a Holland Királyságtól eltérő állampolgársággal rendelkező állampolgárok.
16

Ezen információkból kiderül először is, hogy e hatóság informális úton megtudta a szlovák adatvédelmi hatóságtól, hogy a Weltimmo semmilyen tevékenységet nem folytatott székhelyén, Szlovákiában. Másfelől a Weltimmo több alkalommal egyik tagállamból a másikba helyezte át székhelyét. Másodsorban a Weltimmo két weboldalt üzemeltetett, amelyeken az ingatlanok hirdetései kizárólag magyar nyelven jelentek meg. Követelései behajtása céljából bankszámlát nyitott Magyarországon, és folyó ügyei intézésére postafiókkal rendelkezett e tagállamban. A postát rendszeresen felvették és elektronikus úton továbbították a Weltimmo számára. Harmadsorban a hirdetőknek nemcsak maguknak kellett feltenniük az ingatlanjukra vonatkozó adatokat a Weltimmo weboldalára, hanem törölniük is kellett ezeket az adatokat ezen oldalról, ha nem akarták, hogy a fent említett egy hónap lejártát követően azok továbbra is szerepeljenek ott. A Weltimmo informatikai problémával magyarázta, hogy e törlésre nem kerülhetett sor. Negyedsorban a Weltimmo mindössze egy vagy két személyből álló társaság. A meg nem fizetett követelések rendezése érdekében a Weltimmo magyarországi képviselője próbált egyeztetni a hirdetőkkel.
46

Ami az alapeljárás tárgyát képező egyszerűsített közjegyzői végrehajtást illeti, az Európai Bizottság azt állítja, hogy a közjegyző azon lehetősége, hogy a szerződés végrehajtását megindítsa, anélkül hogy a végrehajtási záradék kiállításának vagy törlésének keretében megvizsgálta volna a különböző feltételek tisztességtelen jellegét, sérti a 93/13 irányelvet, ahogyan azt az előző pontokban hivatkozott ítélkezési gyakorlat és különösen a Banco Español de Crédito ítélet (C‑618/10, EU:C:2012:349), továbbá a – második kérdésében a kérdést előterjesztő bíróság által is említett – Banif Plus Bank ítélet (C‑472/11, EU:C:2013:88) értelmezi. A Bizottság szerint, mivel a közjegyzői eljárás a bírósági eljáráséhoz azonos joghatásokkal rendelkezik, biztosítani kell, hogy a közjegyző hivatalból is vizsgálhassa a szerződési feltételek tisztességtelen jellegét, ha valamennyi ehhez szükséges ténybeli és jogi elemmel rendelkezik.
3

A 2003‑as csatlakozási okmány IV. mellékletének 3. pontja az olyan állami támogatásokra vonatkozó szabályokat tartalmaz, amelyeket többek között Magyarországon, az Európai Unióhoz történő csatlakozásának időpontját megelőzően hajtottak végre. E 3. pont (1)–(3) bekezdésének szövege a következő: „(1) A csatlakozást követően, az új tagállamokban a csatlakozás időpontja előtt hatályba léptetett és ezt követően is alkalmazandó alább felsorolt támogatási programok és egyedi támogatások az [EK 88. cikk] (1) bekezdése értelmében létező támogatásnak minősülnek: a) 1994. december 10. előtt hatályba léptetett támogatások; b) e melléklet 10. függelékében felsorolt támogatások; c) azok a támogatások, amelyeket a csatlakozás időpontja előtt az új tagállam állami támogatásokat ellenőrző hatósága megvizsgált és a közösségi joganyaggal összeegyeztethetőnek talált, és amelyekkel kapcsolatban a Bizottság a 2. pontban meghatározott eljárás során úgy találta, hogy nem merül fel komoly kétség a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét illetően. Minden olyan, a csatlakozás időpontja után is alkalmazandó intézkedést, amely állami támogatásnak minősül és nem felel meg a fenti feltételeknek, a csatlakozástól az [EK 88. cikk] (3) bekezdésének alkalmazása során új támogatásnak kell tekinteni. [...] (2) [...] Ha a Bizottság a támogatásra vonatkozó összes szükséges információ vagy az új tagállamnak a bejelentést a kért kiegészítő információ hozzáférhetetlensége vagy korábbi megküldése miatt teljesnek tekintő nyilatkozata kézhezvételét követő három hónapon belül nem kifogásolja a létező támogatást azon az alapon, hogy komoly kétség merülne fel a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban, úgy kell tekinteni, hogy a Bizottság nem emelt kifogást. Minden olyan támogatási intézkedésre, amelyet a Bizottságnak az 1. pont c) alpontjában megjelölt eljárás szerint a csatlakozás időpontja előtt bejelentettek, a fenti eljárást kell alkalmazni, függetlenül attól, hogy a vizsgálat ideje alatt az érintett új tagállam már az Unió tagjává vált. (3) Az 1. pont c) alpontjában meghatározott intézkedéssel kapcsolatban a Bizottság kifogást emelő határozatát az [EK 88. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok meghatározásáról szóló 659/1999/EK tanácsi rendelet [(HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.)] szerinti hivatalos vizsgálati eljárást kezdeményező határozatnak kell tekinteni. Ha a csatlakozás időpontja előtt hoznak ilyen határozatot, a határozat csak a csatlakozás időpontjában lép hatályba.”
16

Az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek közösségi kódexéről szóló 2001/83/EK irányelv (és a későbbi módosító irányelvek), valamint a 2003/94/EK irányelv végrehajtásáról szóló, 2006. április 24‑i 219. sz. törvényerejű rendelet (decreto legislativo n. 219 – Attuazione della direttiva 2001/83/CE (e successive direttive di modifica) relativa ad un codice comunitario concernente i medicinali per uso umano, nonche’ della direttiva 2003/94/CE; a GURI 2006. június 21‑i 142. rendes különszáma) 158. cikke (11) bekezdésének c) pontja és (12) bekezdése ekként rendelkezett: „(11) Megerősítésre kerül: [...] c) a gyógyszerek forgalomba hozatalára vonatkozó engedély, valamint az ezen engedély módosítása és megújítása iránti kérelmek elbírálására vonatkozóan az 1997. február 18‑i 44. sz. törvényerejű rendelet 5. cikkének (1) bekezdésében meghatározott díjak. 12. [...] A (11) bekezdés c) pontjában meghatározott díj összegét az egészségügyi miniszter rendelete az AIFA javaslata alapján, az EMA részére megfizetendő díjak módosításával arányosan módosította. A (11) bekezdés c) pontjában meghatározott díj azonban nem lehet alacsonyabb a közösségi rendeletek által az EMA vonatkozó szolgáltatásai tekintetében meghatározott díj összegének egyötödénél.”
10

Ugyanezen irányelvnek „Az adófizetésre kötelezett személyek kötelezettségei” elnevezésű XIII. címe alatt található ezen 22. cikk az (1) bekezdése a) pontjának, (3) bekezdése b) pontjának, (4) bekezdése a) pontjának és (5) bekezdésének a hatodik irányelv 28h. cikkéből következő változataiban a következőképpen rendelkezik: a) Minden adóalany bejelenti, hogy adóalanyként folytatott tevékenységét mikor kezdte, mikor módosította vagy szüntette meg. A tagállamok az általuk meghatározott feltételeknek megfelelően lehetővé teszik az adóalanyok számára, hogy a nyilatkozatokat elektronikus úton is elkészíthessék, és megkövetelhetik ezen elektronikus út használatát. […] (3) […] b) Az ezen irányelvben meghatározott különleges rendelkezések sérelme nélkül, hozzáadottérték‑adó céljából csak a következő részletek feltüntetése kötelező az a) pont első, második és harmadik albekezdése szerint kiállított számlákon: — a kibocsátás dátuma, — egy, a számlát egyedileg azonosító, egy vagy több számsorból álló sorszám, — az (1) bekezdés c) pontjában említett hozzáadottértékadó‑azonosító szám, amelynek keretében az adóalany a termékértékesítéseket vagy a szolgáltatásnyújtásokat végezte, — a fogyasztónak az (1) bekezdés c) pontjában említett azon hozzáadottértékadó‑azonosító száma, amely alapján számára azon termékértékesítést vagy szolgáltatásnyújtást végezték, amelynek adóját köteles megfizetni, vagy amely alapján a 28c. cikk A. része szerint értékesítették számára a termékeket, — az adóalany és a vevő teljes neve és címe, — az értékesített termékek mennyisége és jellege, vagy a nyújtott szolgáltatás mértéke és jellege, — azon dátum, amikor a termékértékesítés vagy a szolgáltatásnyújtás megtörtént vagy befejeződött, vagy azon dátum, amikor az a) pont második albekezdésében említett kifizetést teljesítették, amennyiben e dátumot meg lehet állapítani, és eltér a számla kiállításának dátumától, — az adóköteles mennyiség adómértékenként vagy adómentességenként, az egységár az adó és bármilyen árengedmény vagy visszatérítés nélkül, ha az egységár ezeket nem tartalmazza, — az alkalmazott hozzáadottértékadó‑mérték, — a fizetendő hozzáadottérték‑adó összege, kivéve ha olyan különleges rendelkezést alkalmaztak, amelyre vonatkozóan ezen irányelv kizár egy ilyen adatot, […] a) Minden adóalany bevallást nyújt be a tagállamok által megállapított határnapig. E határnap nem lehet az egyes adómegállapítási időszakok végét követő két hónapnál később. Az adómegállapítási időszakokat az egyes tagállamok egy hónapban, két hónapban vagy egy negyedévben állapítják meg. A tagállamok azonban más időszakokat is megjelölhetnek, feltéve, hogy ezen adómegállapítási időszak az egy évet nem haladja meg. A tagállamok az általuk meghatározott feltételeknek megfelelően lehetővé teszik az adóalany számára, hogy a bevallásokat elektronikus úton is elkészíthesse, és megkövetelhetik ezen elektronikus út használatát. […] (5) Minden adóalany megfizeti a rendszeres adóbevallás benyújtásakor az adólevonás érvényesítése után fennmaradó fizetendő hozzáadottérték‑adó összegét. A tagállamok azonban az összeg megfizetésére más határidőt is megállapíthatnak, vagy időközi fizetést írhatnak elő.”
5

Ezen irányelvnek „A részvételre jelentkező, illetve az ajánlattevő személyes helyzete” alcímmel rendelkező 45. cikke (1) és (2) bekezdésében az alábbiakat írja elő: „(1) Ki kell zárni a közbeszerzési eljárásban való részvételből azt a részvételre jelentkezőt és ajánlattevőt, akit, illetve amelyet a következőkben felsorolt egy vagy több okból jogerősen elítéltek, és erről a jogerős ítéletről az ajánlatkérő szervnek tudomása van: a) bűnszervezetben való részvétel [...] b) korrupció [...] c) csalás [...] d) pénzmosás [...] E bekezdés végrehajtási feltételeit nemzeti jogukkal összhangban és a közösségi jog figyelembevételével a tagállamok határozzák meg. A tagállamok nyomós közérdekből az első albekezdésben említett követelményektől való eltérésről is rendelkezhetnek. [...] (2) A közbeszerzési eljárásban való részvételből kizárható minden gazdasági szereplő, aki, illetve amely: a) csődeljárás vagy felszámolási eljárás alatt áll, végelszámolás alatt áll, a hitelezőkkel csődegyezséget kötött, üzleti tevékenységét felfüggesztette, vagy a nemzeti törvények és rendeletek szerinti hasonló eljárás következtében bármely hasonló helyzetben van; b) csődeljárás, bírósági felszámolási eljárás, végelszámolási eljárás, csődegyezség vagy bármilyen, a nemzeti törvények és rendeletek szerinti hasonló eljárás alanya; c) az érintett ország jogi rendelkezései szerinti jogerős ítéletben szakmai magatartásával kapcsolatosan elkövetett bűncselekmény miatt elítélték; d) súlyos szakmai kötelességszegést követett el, amely bármely, az ajánlatkérő szerv rendelkezésére álló bizonyítási eszközzel bizonyítható; e) a letelepedése szerinti ország, illetve az ajánlatkérő szerv székhelye szerinti ország jogi rendelkezései szerint nem tett eleget a társadalombiztosítási járulékfizetési kötelezettségeinek; f) a letelepedése szerinti ország, illetve az ajánlatkérő szerv székhelye szerinti ország jogi rendelkezései szerint nem tett eleget az adófizetési kötelezettségeinek; g) az e szakaszban előírt adatszolgáltatási kötelezettségének teljesítése során hamis nyilatkozatot tett, vagy nem közölte a kért adatokat. E bekezdés végrehajtási feltételeit nemzeti jogukkal összhangban és a közösségi jog figyelembevételével a tagállamok határozzák meg.”
15

E körülmények között a Helsingin hovioikeus (helsinki fellebbviteli bíróság) úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és az alábbi kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: „1) Úgy kell‑e értelmezni az 1346/2000 rendelet 13. cikkét, hogy a »vonatkozó esetben […] a jogügylet« kifejezés azt jelenti, hogy a jogügylet az ügy valamennyi körülményének figyelembevétele mellett nem megtámadható? 2) Amennyiben az első kérdésre igenlő válasz adandó, és a megtámadott fél a 13. cikk első francia bekezdése szerinti jog valamely rendelkezésére hivatkozott, amelynek értelmében valamely esedékes tartozás csak az abban előírt körülmények esetén megtámadható, amelyek a fizetésképtelenségi eljárás szerinti állam joga szerint előterjesztett keresetben nem kerültek megemlítésre: a) fennállnak‑e olyan indokok, amelyek tiltják a 13. cikk olyan értelmezését, hogy a megtámadó félnek, miután tudomást szerzett e jogszabályról, hivatkoznia kell e körülményekre akkor, amikor a fizetésképtelenségi eljárás megindítása szerinti tagállam nemzeti joga értelmében a megtámadási keresetet alátámasztó valamennyi körülményt be kell mutatnia, vagy b) a megtámadott félnek kell bizonyítania azt, hogy e körülmények nem álltak fenn, és a megtámadás ezért a kérdéses rendelkezés értelmében nem lehetséges, anélkül hogy a megtámadó félnek külön hivatkoznia kellene e körülményekre? 3) A második kérdés a) pontjára adandó választól függetlenül: úgy kell‑e értelmezni a 13. cikket, hogy a) a megtámadott felet terheli a bizonyítási teher a tekintetben, hogy a konkrét ügyben nem állnak fenn a rendelkezésben említett körülmények, vagy b) az ezen körülmények fennállására vonatkozó bizonyítási terhet megállapíthatja az eljárás megindítása szerinti államtól eltérő tagállamnak a jogügyletre alkalmazandó joga, amely előírja, hogy a megtámadó felet terheli a bizonyítási teher, vagy c) értelmezhető a 13. cikk úgy is, hogy a bíróság államának nemzeti rendelkezései határozzák meg a bizonyítási teherre vonatkozó ezen kérdést? 4) Úgy kell‑e értelmezni a 13. cikkét, hogy a »nem teszi lehetővé a jogügylet semmilyen megtámadását« fordulat a jogügyletre vonatkozó jog fizetésképtelenségi rendelkezései mellett magában foglalja e jognak a jogügyletre alkalmazandó általános rendelkezéseit és elveit is? 5) A negyedik kérdésre adott igenlő válasz esetén: a) úgy kell‑e értelmezni az 1346/2000 rendelet 13. cikkét, hogy a megtámadott félnek ehhez bizonyítania kell azt, hogy a 13. cikk szerinti jog nem tartalmaz olyan általános vagy egyéb rendelkezéseket vagy elveket, amelyek értelmében a bemutatott tények alapján lehetséges a megtámadás, és b) a 13. cikk értelmében a bíróság számára lehetséges‑e az, hogy – amennyiben úgy véli, hogy a megtámadott fél ehhez kellően érvelt – a másik féltől kérje a fizetésképtelenségi eljárásra vonatkozó jog valamely rendelkezésének vagy a 13. cikk értelmében az eljárás megindítása szerinti államtól eltérő másik tagállam jogügyletre alkalmazandó általános jogának bizonyítását, amelynek értelmében a megtámadás mégis lehetséges?”
8

M. D. Corrazzini, a Bizottság tisztviselője 2002. május 28‑án gyalogosként súlyosan megsérült egy közlekedési balesetben, amelyben az Axa Belgium biztosítottja, M. Kohaila is részt vett. Az ezen balesetet követő bűnügyi nyomozás nem bizonyította be, hogy ez utóbbi személy vétkesnek minősülő szabályszegést követett volna el. E megállapítás a kérdést előterjesztő bíróság előtti polgári eljárás keretében is megerősítést nyert.
10

Ezen irányelv 8. cikke (1) bekezdésének első albekezdése így rendelkezik: „A 10. cikkre is figyelemmel a tagállamok azonnal közölnek a Bizottsággal minden műszakiszabály‑tervezetet, kivéve ha az csak egy nemzetközi vagy európai szabvány teljes szövegét ülteti át, ebben az esetben a megfelelő szabványra történő hivatkozás is elegendő; a Bizottságot egy közleményben a szabály elfogadása szükségességének indokairól is tájékoztatni kell, amennyiben ezek nem derülnek ki már a tervezetből is.”
13

A környezeti ügyekben igénybe vehető jogorvoslatokkal összefüggő kiegészítő rendelkezésekről szóló módosított törvény 2. §‑a a következőképpen rendelkezik: „(1) Az […] elismert belföldi vagy külföldi szervezet – a saját jogainak megsértésére való hivatkozás kötelezettsége nélkül – [a közigazgatási bírósági rendtartásról szóló törvény] rendelkezéseinek megfelelően jogosult az 1. § (1) bekezdésének első mondata szerinti határozattal vagy e határozat meghozatalának elmulasztásával szemben jogorvoslattal élni, ha a szervezet — arra hivatkozik, hogy az 1. § (1) bekezdésének első mondata szerinti határozat vagy e határozat meghozatalának elmulasztása környezetvédelmet szolgáló és a határozat szempontjából releváns jogszabályokba ütközik, — arra hivatkozik, hogy az 1 § (1) bekezdésének első mondata szerinti határozat vagy e határozat meghozatalának elmulasztása az alapszabályban meghatározott, a környezetvédelem előmozdítására irányuló célkitűzésekre vonatkozó feladatkörében érinti, és — arra hivatkozik, hogy jogosult volt az 1. § (1) bekezdésének első mondata szerinti eljárásban való részvételre, és a hatályos rendelkezéseknek megfelelően érdemi észrevételeket tett, vagy, hogy a hatályos rendelkezésekkel ellentétesen nem adtak számára lehetőséget álláspontjának kifejtésére. (2) Egy […] el nem ismert szervezet az (1) bekezdés alapján csak akkor jogosult jogorvoslati kérelem benyújtására, ha — a jogorvoslati kérelem benyújtásának időpontjában megfelel az elismerés feltételeinek, — elismerés iránti kérelmet nyújtott be, — az elismerésének kérdésében a felelősségi körén kívül eső okokból még nem született döntés. […] (3) Ha a szervezetnek lehetősége volt az 1. § (1) bekezdésének első mondata szerinti eljárásban az álláspontját kifejteni, a jogorvoslati eljárásban nem hivatkozhat olyan kifogásra, amelyre az 1. § (1) bekezdésének első mondata szerinti eljárásban hivatkozhatott volna, de arra nem vagy a hatályos rendelkezések szerint nem megfelelő időben hivatkozott. (4) Ha az 1. § (1) bekezdésének első mondata szerinti határozatot a hatályos rendelkezéseknek megfelelően nem tették közzé, és arról az szervezetet nem is értesítették, a kifogást vagy a jogorvoslati kérelmet az arról való tudomásszerzéstől, vagy attól az időponttól számított egy évig lehet benyújtani, amikor arról tudomást szerezhettek volna […] (5) Az (1) bekezdés szerinti jogorvoslati kérelem akkor megalapozott — ha az 1. § (1) bekezdésének első mondata szerinti határozat vagy e határozat meghozatalának elmulasztása környezetvédelmet szolgáló és a határozat szempontjából releváns jogszabályokba ütközik, — az építési tervekkel kapcsolatos jogorvoslat esetében, ha az építési tervnek egy [a környezeti hatásvizsgálati] kötelezettség hatálya alá tartozó projekt megengedhetőségét indokoló megállapításai a környezetvédelmet szolgáló jogszabályokba ütköznek, valamint, ha jogsértés a szervezet által az alapszabálya szerint támogatott célok körébe tartozó környezetvédelmi érdekeket érint. Az 1. § (1) bekezdésének első mondata szerinti határozatok esetében továbbá a környezeti hatásvizsgálat elvégzésére vonatkozó kötelezettség is fenn kell, hogy álljon.”
„1)

Milyen iránymutatásokat kell használni annak eldöntéséhez, hogy az EK 82. cikkel ellentétes erőfölénnyel való visszaélést valósít‑e meg az erőfölényben lévő vállalkozás, amikor az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 10. és 11. pontjában hivatkozott jellemzőkkel bíró, egységes mennyiségi küszöbértékkel rendelkező árengedményrendszert alkalmazza? A kérdést előterjesztő bíróság kéri, hogy a Bíróság válaszában tisztázza, milyen jelentősége van az értékelés során annak, hogy úgy alakították‑e ki az árengedményrendszer küszöbértékeit, hogy az árengedményrendszer a piacon megtalálható ügyfelek többségére alkalmazandó legyen. A kérdést előterjesztő bíróság kéri, hogy a Bíróság válaszában tisztázza továbbá, hogy az ilyen árengedményrendszernek az EK 82. cikk szerinti értékelése tekintetében van‑e, és ha igen, milyen jelentősége van az erőfölényben lévő vállalkozás árainak és költségeinek (a »megegyező hatékonyságú versenytárs« kritériumának jelentősége). A kérdést előterjesztő bíróság ugyanakkor annak tisztázását is kéri a Bíróságtól, hogy ezzel összefüggésben milyen jelentőséggel bírnak a piac jellemzői, beleértve azt is, hogy a piac jellemzői indokolhatják‑e a piaclezáró hatásnak a megegyező hatékonyságú versenytárs kritériumától eltérő vizsgálatokkal és elemzésekkel történő bizonyítását (e tekintetben lásd a Bizottság [»Iránymutatás az EK‑Szerződés 82. cikkének az erőfölényben lévő vállalkozások versenykorlátozó visszaélő magatartására történő alkalmazásával kapcsolatos bizottsági jogérvényesítési prioritásokról« című] közleményének [HL 2009. C 45., 7. o.] 24. pontját).
6

A 2004/18 irányelvnek „Az elismert gazdasági szereplők hivatalos jegyzéke és a közjogi vagy magánjogi szervezetek által végzett tanúsítás” című 52. cikke: ekként rendelkezik: „(1) A tagállamok vagy elismert vállalkozók, szállítók és szolgáltatók hivatalos jegyzékeit, vagy közjogi, illetve magánjogi tanúsító szervezetek által végzett tanúsítást vezethetnek be. A tagállamok az e jegyzékekbe történő felvétel és a tanúsító szervezetek által történő tanúsítványkibocsátás feltételeit a 45. cikk (1) bekezdésében, a 45. cikk (2) bekezdése a)–d) és g) pontjában, a 46. cikkben, a 47. cikk (1), (4) és (5) bekezdésében, a 48. cikk (1), (2), (5) és (6) bekezdésében, a 49. cikkben, és szükség szerint az 50. cikkben foglalt rendelkezésekhez igazítják. [...] (5) Más tagállamok gazdasági szereplőinek hivatalos jegyzékbe történő bejegyzéséhez, illetve az (1) bekezdésben említett szervezetek által számukra kiadott tanúsításhoz csak azok a bizonyítékok, illetve nyilatkozatok – és mindenképpen kizárólag a 45–49. és adott esetben az 50. cikkben előírtak – követelhetők meg, amelyeket a tagállamok saját gazdasági szereplőiktől is kérnek. Más tagállamok gazdasági szereplői azonban nem kötelezhetők ilyen bejegyzés vagy tanúsítás megszerzésére ahhoz, hogy a közbeszerzési eljárásban részt vehessenek. Az ajánlatkérő szervnek el kell fogadnia a más tagállamokban székhellyel rendelkező szervek által kiadott egyenértékű tanúsítványokat. El kell fogadnia egyéb egyenértékű bizonyítási eszközöket is. (6) A gazdasági szereplők bármikor kérelmezhetik hivatalos jegyzékbe történő bejegyzésüket, illetve tanúsítvány kiadását. A gazdasági szereplőket ésszerűen rövid időn belül tájékoztatni kell a jegyzéket készítő szerv, illetve a hatáskörrel rendelkező tanúsító szervezet döntéséről. [...]”