ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
122

Márpedig először is meg kell állapítani, hogy a korlátozó intézkedéseket előíró rendeletet nemcsak a közös kül‑ és biztonságpolitika keretében elfogadott, az EUMSZ 215. cikk (2) bekezdésében említett határozat tükrében, hanem azon történeti összefüggésben is értelmezni kell, amelybe az Unió által elfogadott rendelkezések illeszkednek, és amelyekbe e rendelet illeszkedik (lásd ebben az értelemben: 2013. november 28‑iTanács kontra Manufacturing Support & Procurement Kala Naft ítélet, C‑348/12 P, EU:C:2013:776, 75. pont; 2015. december 1‑jeiGeorgias és társai kontra Tanács és Bizottság végzés, C‑545/14 P, nem tették közzé, EU:C:2015:791, 33. pont). Ugyanez vonatkozik a közös kül‑ és biztonságpolitika keretében elfogadott határozatra, amelyet azon összefüggés figyelembevételével kell értelmezni, amelybe e határozat illeszkedik (2016. március 1‑jeiNational Iranian Oil Company kontra Tanács ítélet, C‑440/14 P, EU:C:2016:128, 78. pont; 2016. május 12‑iBank of Industry and Mine kontra Tanács ítélet, C‑358/15 P, nem tették közzé, EU:C:2016:338, 50. pont).
10

Az 1107/2009 rendelet 7–13. cikke megállapítja a hatóanyagok jóváhagyására vonatkozó eljárást. E rendelet 7. cikke először is kimondja, hogy a hatóanyag jóváhagyása iránti kérelmet vagy a jóváhagyás feltételeinek módosítása iránti kérelmet a hatóanyag gyártója nyújtja be valamely tagállamnak (a jelentéstevő tagállam). Bizonyítani kell, hogy a hatóanyag megfelel a 4. cikkben meghatározott jóváhagyási kritériumoknak. Ezt követően, e rendelet 11. cikke értelmében, a jelentéstevő tagállam jelentést készít és nyújt be a Bizottságnak (ún. értékelőjelentés‑tervezet), megküldi annak egy példányát az EFSA‑nak, amely jelentésben értékeli, hogy a hatóanyag várhatóan megfelel‑e a 4. cikkben előírt jóváhagyási kritériumoknak. Ezenfelül, ugyanezen rendelet 12. cikke szerint, az EFSA a jelentéstevő tagállamtól kapott értékelőjelentés‑tervezet kézhezvételét követően továbbítja azt a kérelmező és a többi tagállam részére. Az EFSA a kérelem időpontjában rendelkezésre álló útmutatókat felhasználva, a legfrissebb tudományos és technikai ismeretek fényében, az írásbeli észrevételek benyújtására előírt határidő lejártától számított határidőn belül állásfoglalást fogad el arról, hogy a hatóanyag várhatóan megfelel‑e a 4. cikkben előírt jóváhagyási kritériumoknak. Az EFSA eljuttatja állásfoglalását a kérelmezőhöz, a tagállamokhoz és a Bizottsághoz, és nyilvánosan is hozzáférhetővé teszi azt. Végül az 1107/2009 rendelet 13. cikkének megfelelően, az EFSA állásfoglalásának kézhezvételét követően a Bizottság jelentést (felülvizsgálati jelentés) és rendelettervezetet nyújt be az Élelmiszerlánc és Állategészségügyi Állandó Bizottság részére, figyelembe véve a jelentéstevő tagállam értékelőjelentés‑tervezetét és az EFSA állásfoglalását. A kérelmező lehetőséget kap arra, hogy a felülvizsgálati jelentéssel kapcsolatban észrevételeket tegyen.
389

Ami a felperesek azon érvét illeti, amely szerint a Bizottság nem vette figyelembe a méretgazdaságossági megtakarítások azon kedvező hatásait, amelyek az utasok számának növekedéséből származnak a pau‑i repülőtér többletköltségeire és nem légiforgalmi bevételeire nézve, ki kell emelni: a Bizottság, anélkül hogy a felperesek ellentmondtak volna neki, jelezte, hogy a francia hatóságok nem észleltek méretgazdaságossági megtakarításokat és nem is kísérelték meg azok számszerűsítését, továbbá hogy a pau‑i repülőtér a szerződések megkötéséhez kapcsolódóan nem állított össze semmilyen ex ante üzleti tervet, az említett repülőtér által elért méretgazdaságossági megtakarítások pedig alapvetően az Air France tevékenységéből származtak. A Bizottság által előadott magyarázatokat nem vonják kétségbe a felperesek által arra vonatkozóan szolgáltatott bizonyítékok, hogy az utasok száma és a repülőterek mérete növekedésének megfelelően erősödnek a méretgazdaságossági megtakarítások. Ráadásul, mint azt a Bizottság is helyesen jelzi, önmagában az, hogy valamely szerződés megkötése folytán adott repülőtéren nőhet az utasok száma, nem lehet elegendő ahhoz, hogy egy piacgazdasági szereplő elfogadja az ilyen szerződéskötést, bármilyenek is legyenek az ahhoz kapcsolódó feltételek.
109

Ellentétben azzal, amit a Tanács az Emberi Jogok Európai Bíróságának (a továbbiakban: EJEB) egy ítéletére, nevezetesen az EJEB 2011. július 19‑i Uj kontra Magyarország ítéletére (CE:ECHR:2011:0719JUD002395410) hivatkozva előadott, a felperes álláspontja szerint a társaságoknak van nem vagyoni dimenziójuk, és elszenvedhetnek nem vagyoni kárt, például abban az esetben, ha a jóhírnevük és a gazdasági tevékenységeik folytatására vonatkozó képességük sérül. A Tanács által az EJEB ezen ítéletére való hivatkozás nem megfelelő, mivel az a jóhírnév védelmét csupán a szólásszabadság tekintetében alkalmazható korlátozások viszonylatában vizsgálja. A jóhírnév fenntartása különlegesen fontos a pénzügyi piacon, amelyen a felperes tevékenykedik, mivel e piac a gazdasági szereplők közötti bizalmon alapszik. A felperes azzal érvel, hogy a vitatott jogi aktusok elfogadása előtt jó nemzetközi hírnévvel rendelkezett, ezt az is tanúsítja, hogy ezen a szinten folytatott banki tevékenységet. Emellett jelentős beruházásokat eszközölt a nemzetközi szolgáltatásainak Iránban folytatott reklámozásába annak érdekében, hogy egy nemzetközi pénzügyi szereplő képét alakítsa ki magáról. A vitatott jogi aktusok, amelyek a nevét a békét és a nemzetközi biztonságot fenyegető komoly veszélyhez kapcsolták, és amelyek az Unión belüli tevékenységének a kényszerű megszüntetéséhez vezettek, csorbították a jóhírnevét. Komoly költségekkel jár a kapcsolat újrafelvétele az ágazatban működő olyan szakmai partnerekkel, mint amilyen a Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication (SWIFT), és a nemzetközi pénzügyi piacon szereplő korábbi ügyfeleivel. Mindenesetre a gazdasági ágazatban jellemző, hogy amint egy gazdasági szereplő kényszerű módon megszünteti a tevékenységét, a jóhírnevének és a hitelességének a sérelme nyilvánvaló és elkerülhetetlen. A felperesnek ahhoz, hogy a jóhírnevét visszaállítsa, világszintű reklámkampányt kell folytatnia, amelynek a becsült költsége 45 millió amerikai dollár (USD) (hozzávetőleg 38,7 millió euró). Mivel a felperes még nem értékelte pontosan a jóhírnevének a visszaállításához kapcsolódó költségeket, a Törvényszék bizonyításfelvétel keretében kijelölhet egy független szakértőt ezen értékelés elvégzéséhez. Végezetül a felperes álláspontja szerint nem szükséges bizonyítani, hogy a jóhírnevének a visszaállítása céljából költségei – többek között reklámköltségei – merültek fel. Elegendő a jóhírneve sérelmének fennállására való hivatkozás, amelynek orvoslásához jelentős kiadások szükségesek.
66

A jelen ügyben a felperes a keresetlevélben azonosította a Tanáccsal szemben kifogásolt magatartást, azaz a vitatott jogi aktusok elfogadását, amelynek a jogellenességét a 2013. szeptember 6‑iIran Insurance kontra Tanács ítélet (T‑12/11, nem tették közzé, EU:T:2013:401) megállapította. Ezenfelül leírta és számszerűsítette azt a vagyoni és nem vagyoni kárt, amelyet állítása szerint e jogi aktusok miatt elszenvedett, amely károk nevezetesen abban a nem vagyoni kárban állnak, amelyet a jóhírnevének sérelme okozott, és amelyet ex aequo et bono 1 millió euróban határozott meg, valamint azon vagyoni kárban, amely először is azon kamatok elvesztésében áll, amelyekben akkor részesült volna, ha az Unióban található számláin elhelyezett 2544,82 GBP (hozzávetőleg 2850 euró), 17733,48 USD (hozzávetőleg 15250 euró) és 421,05 USD (hozzávetőleg 362 euró) összegű pénzeszközöket Iránba utalja, és ott gyümölcsözteti, másodszor azon kamatok elvesztésében, amelyekben akkor részesült volna, ha Iránba utalja, és ott gyümölcsözteti azokat az 557196,09 euró, 82222,84 GBP (hozzávetőleg92089 euró) és 1532266,95 USD (hozzávetőleg 1317749 euró) nagyságú összegeket, amelyekkel három biztosító vagy viszontbiztosító társaság tartozott neki, és harmadszor azon elmaradt haszonban, amely azáltal merült fel, hogy elmaradt olyan személyszállítási biztosítási szerződések megkötése, amelyeket végül 1919554,50 euróra értékeltek, valamint elmaradt olyan fuvarozási biztosítási szerződések megkötése, amelyeket végül 33945 millió IRR‑re (hozzávetőleg 678900 euró) értékeltek. Végezetül a felperes kifejtette, hogy a nem vagyoni és a vagyoni kár így összefüggött a vitatott jogi aktusok elfogadásával.
36

Először is, a felperes úgy véli, hogy a megtámadott határozat olyan súlyos eljárási hibában szenved, amely nemcsak a Németországi Szövetségi Köztársaság védelemhez és az eljárásban való részvételhez való jogát sértette, hanem a teljes vizsgálati eljárást eltorzította. A megtámadott határozat ugyanis túlterjeszkedett az annak alapjául szolgáló eljárás megindítását elrendelő határozat tárgyán, amennyiben a tej minőségének ellenőrzésére irányuló vizsgálatoknak a felperes általános költségvetéséből való finanszírozása az eljárást megindító határozatban nem merül fel. Ezenfelül a Bizottság, mivel nem biztosított alkalmat sem a Németországi Szövetségi Köztársaságnak, sem pedig az érdekelt feleknek, hogy előterjesszék az ezzel kapcsolatos észrevételeiket, a felperes álláspontja szerint olyan határozatot fogadott el, amely indoklásbeli és vizsgálati hiányosságokban szenved. Mindenesetre, még ha a két finanszírozási mechanizmust egyetlen támogatási intézkedésnek kell is tekinteni, azok egymástól túlságosan különböznek, ebből következően azokra egyértelműen utalni kellett volna az eljárás megindítását elrendelő határozatban. Másrészt a felperes előadja, hogy még ha a tárgyalás megnyitását elrendelő határozatot megelőző vizsgálat szakaszában hivatkoztak is a saját költségvetéséből való finanszírozásra, ez nem képezi akadályát a megtámadott határozat jogellenességének, amennyiben e finanszírozást pontosan meg kellett volna határozni a tárgyalás megnyitását elrendelő határozat tárgyában.
91

Először két, az International Bar Association’s Human Rights Institute (IBAHRI) által 2011 novemberében és 2014 februárjában készített, a jogi szakmák egyiptomi helyzetéről szóló jelentésekről van szó. Az IBAHRI‑nak a „Justice at a Crossroads: the Legal profession and the Rule of Law in the New Egypt” című 2011. évi jelentését nem kormányzati szervezetként 2011 júniusában Egyiptomban elvégzett saját vizsgálata alapján készítette. Célja egyfelől azon nehézségek vizsgálata, amelyeket az ügyvédek ebben az országban a jogállamiság és az alapvető jogok tiszteletben tartásával kapcsolatban a 2011‑es eseményeket megelőzően és az ezeket közvetlenül követő időszakban tapasztaltak, másfelől az ezen elvek tiszteletben tartásának biztosítását szolgáló ajánlások kibocsátását célozza. Az IBAHRI „Separating Law and Politics: Challenges to the Independence of Judges and Prosecutors in Egypt” című, 2014. évi jelentése, amely egy – 2013. június és november között – Egyiptomban végzett vizsgálaton alapul, a 2011 IBAHRI jelentésben megfogalmazott ajánlások nyomon követésének biztosítására irányul, és közelebbről az egyiptomi igazságszolgáltatás függetlenségének akadályaira összpontosít.
1

A jelen kereset az Európai Parlament 2015. szeptember 14‑i A(2015) 8324 C, A(2015) 8463 C, A(2015) 8627 C, A(2015) 8682 C, A(2015) 8594 C, A(2015) 8551 C, A(2015) 8732 C, A(2015) 8681 C, A(2015) 8334 C, A(2015) 8327 C, A(2015) 8344 C, 2015. szeptember 15‑i A(2015) 8656 C, A(2015) 8678 C, A(2015) 8361 C, A(2015) 8663 C, A(2015) 8360 C, A(2015) 8486 C, A(2015) 8305 C, 2015. szeptember 16‑i A(2015) 8602 C, A(2015) 8554 C, A(2015) 8490 C, A(2015) 8659 C, A(2015) 8547 C, A(2015) 8552 C, A(2015) 8553 C, A(2015) 8661 C, A(2015) 8684 C, A(2015) 8672 C és 2016. január 14‑i A(2015) 13844 C határozatának a megsemmisítésére irányul, amelyekkel a Parlament az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2001. május 30‑i 1049/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2001. L 145., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 331. o.) alapján elutasította a felperesek, Maria Psara, Tina Kristan, Tanja Malle, Wojciech Cieśla, Staffan Dahllof, Delphine Reuter, a České centrum pro investigativní žurnalistiku o.p.s., Harry Karanikas, Crina Boros, a Baltijas pētnieciskās žurnālistikas centrs Re:Baltica, Tóth Balázs, Minna Knus‑Galán, Atanas Tchobanov, Dirk Liedtke, Nils Mulvad, Hugo van der Parre, Guia Baggi, Marcos García Rey, Mark Lee Hunter, Kristof Clerix, Rui Araujo, Anuška Delić, Jacob Borg, Matilda Bačelić és M. Gavin Sheridan megerősítő kérelmeit, amelyeket a Parlamentnek a tagjai juttatásait érintő információkat tartalmazó dokumentumaihoz való hozzáférés iránt terjesztettek elő (továbbiakban: megtámadott határozatok).
107

Márpedig a kormányközi megállapodás 10. cikke, amely kimerítően felsorolja a Konzorcium feladatait, említi az állandó összeköttetés működtetését is. A Konzorciumról szóló megállapodás 4. pontjának (3) bekezdése azt is előírja, hogy az állami kezességvállalások fedezni fogják a Konzorcium azon tőkekövetelményeit, amelyek „az állandó összeköttetésnek a forgalom előtti megnyitását követő bizonyos számú évre előirányzott számviteli veszteségekből ered[nek]”. E tekintetben sem a Bizottság, sem pedig a Dán Királyság vagy a Svéd Királyság nem vitatja, hogy az állami kezességvállalások kiterjednek a Konzorcium által a működtetési költségek fedezése érdekében felvett kölcsönökre is, amire a megtámadott határozat (50) preambulumbekezdése is emlékeztet. Márpedig a működtetési költségek olyan költségek, amelyeket a Konzorciumnak a rendes tevékenysége vagy mindennapos üzletvezetése keretében általában viselnie kellett volna.
11

Ami a Dellt illeti, e gyártó elsősorban online tárgyalás útján folytatta le a beszerzéseket. E tárgyalás konkrét ideig tarthatott, vagy lezárulhatott egy meghatározott időtartam után, például 10 perccel az utolsó ajánlatot követően, amennyiben egyetlen OLM‑szállító sem tett további ajánlatot. Bizonyos esetekben az online tárgyalás több órát is igénybe vehetett, amennyiben az ajánlattételek során nagyobb aktivitást tanúsítottak, vagy ha az online tárgyalás időtartamát meghosszabbították annak érdekében, hogy az OLM‑szállítókat további ajánlatok megtételére ösztönözzék. Fordítva, még akkor is, ha az online tárgyalás határozatlan időtartamú volt és az utolsó ajánlattól függött, a Dell adott időpontban bejelenthette az online tárgyalás lezárását. A Dell dönthetett úgy is, hogy a „kizárólag a sorrend” eljárásról a „vak” eljárásra tér át. Másfelől lehetősége volt arra is, hogy érvénytelenítse az online tárgyalást, amennyiben az ajánlatokat vagy a tárgyalás eredményét nem találta kielégítőnek, ehelyett pedig kétoldalú tárgyalásokat folytathatott le. Az online tárgyalás folyamatát a beszerzések világszintű lebonyolításával foglalkozó azon vezetők felügyelték, akik a Dellnél e műveletekért feleltek (a megtámadott határozat (37) preambulumbekezdése).
74

E tekintetben egyrészt emlékeztetni kell arra, hogy a Törvényszék ítéleteivel szembeni fellebbezés benyújtásához való jogot az EUMSZ 256. cikk (1) bekezdésének második albekezdése rögzíti és az szerves része az Unió bírósági rendszere jogorvoslatainak. Ugyanezen cikk értelmében a Bíróság elé kizárólag jogkérdésekben terjeszthető fellebbezés. Egyébként az Európai Unió Bírósága alapokmánya 56. cikke második bekezdésének első mondata értelmében fellebbezéssel bármelyik fél élhet, akinek indítványait egészben vagy részben elutasították. Az elsődleges uniós jog rendelkezéseiből az következik, hogy az e jog által előírt korlátok között a fél nem csak szabadon nyújthat be fellebbezést a Törvényszék ítéletével szemben, hanem ezenkívül bármely, általa az ügye szempontjából célszerűnek ítélt jogalapot is előterjeszthet. Ily módon – ezen utóbbival kapcsolatban – a felperes állításával ellentétben nem lehet felróni a Tanácsnak, hogy fellebbezést nyújtott be a 2012. március 21‑iFulmen és Mahmoudian kontra Tanács ítélet (T‑439/10 és T‑440/10, EU:T:2012:142) ellen, annak érdekében – amint azt az ellenkérelmében pontosítja –, hogy „állandó ítélkezési gyakorlat alakuljon ki a földrajzi korlátozó intézkedéseket illetően”, ez az érv ugyanis nyilvánvalóan az EUMSZ 256. cikk (1) bekezdése második albekezdésének értelmében vett jogkérdésre vonatkozik.
28

Viorel Micula több kérelmet nyújtott be Belgium, Franciaország, Luxemburg, Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága, valamint az Egyesült Államok bíróságaihoz a választottbírósági ítélet végrehajthatóvá nyilvánítási vagy ex parte eljárásban történő elismerése iránt. Ioan Micula, a European Food, a Starmill és a Multipack szintén kérelmet nyújtott be a választottbírósági ítélet ex parte eljárásban történő elismerése iránt az Egyesült Államokban. A Törvényszék előtti eljárás írásbeli szakaszának időpontjában ezek az eljárások még folyamatban voltak.
133

Mindazonáltal a fenti 132. pontban megállapított mérlegelési hiba nem elegendő a megtámadott határozat megsemmisítéséhez. E határozat 1.2. pontjából ugyanis az következik, hogy ha egy jogalany vállalkozásnak minősül, azt is ellenőrizni kell, hogy megfelel‑e a függetlenségi kritériumnak. Következésképpen még ha a felperes vállalkozásnak is minősül, teljesítenie kell még a 2003/361 ajánlásban előírt függetlenségi kritériumot is annak érdekében, hogy számára elismerjék a kkv‑jogállást.
2

A Frankfurt–Hahn repülőtér Németországban, a Land Rheinland‑Pfalz (a továbbiakban: Land [szövetségi tartomány]) területén, Frankfurt am Main városától mintegy 120 kilométerre nyugatra található, a Frankfurt am Main‑i repülőtértől 115 kilométerre. 1992‑ig a Frankfurt–Hahn repülőtér helyén egy katonai támaszpont működött. A támaszpontot ezt követően polgári repülőtérré alakították át. 1995. április 1‑jén a Németországi Szövetségi Köztársaság átruházta az infrastruktúra tulajdonjogát a Holding Unternehmen Hahn GmbH & Co. KG (a továbbiakban: Holding Hahn) köz‑ és magánszféra közötti partnerségre, amelyben a Land is részt vett.
104

Márpedig az olyan információk, mint amelyekről a jelen ügyben szó van, vagyis a felperes által olyan társaságban való részesedésszerzés, amely azon konzorcium tagja volt, amely az olyan más tételekkel összeegyeztethetetlen tételre nyújtott be ajánlatot, amelyekre azon konzorciumok, amelyeknek a felperes tagja volt, szintén nyújtottak be ajánlatokat, nyilvánvalóan olyan kivételes körülményeknek minősülnek, amelyek nem tartoznak azon tilalom hatálya alá, miszerint az eljárás alatt nem lehet a Parlamenttel kapcsolatba lépni, annál is inkább, mivel az említett körülmények a dokumentációban előírt fő feltételek tiszteletben tartására vonatkoznak. Amint a fenti 98. pontban szerepel, a dokumentációhoz csatolt 4. sz. formanyomtatványban egyértelműen előírták, hogy az ajánlattevőknek bármely olyan helyzetet haladéktalanul be kell jelenteniük, amely összeférhetetlenséghez vezethet.
297

Az 501/2008 rendelet 20. cikke második albekezdésének az Európai Unió Hivatalos Lapjában2012. október 18‑án közzétett, helyesbítést megelőző olasz változata a következőképpen rendelkezett: „Ez a határidő azonban a kifizetési kérelem első nyilvántartásba vételét követő hatvannapos időszakban bármikor felfüggeszthető a kifizetést kérelmező szerződő szervezetnek küldött megfelelő tartalmú értesítéssel, nevezetesen hogy a kifizetési igény vagy nem fogadható el, vagy nem érvényesíthető, vagy nem indokolt a kiegészítő kérelmek esetében mindig kötelezően benyújtandó alátámasztó dokumentumok alapján, illetőleg hogy a tagállam további információ bekérését vagy ellenőrzések elvégzését tartja szükségesnek. A határidő újrakezdődik attól az időponttól fogva, amikor a tagállam kézhez kapta a kért információkat, illetve elvégezte az ellenőrzéseket, amely információkat, illetőleg ellenőrzéseket az értesítéstől számított harminc naptári napon belül kell megküldeni, illetve elvégezni.” („Tale termine può tuttavia essere sospeso in qualunque momento del periodo di 60 giorni successivo alla prima registrazione della domanda di pagamento, mediante notifica all’organizzazione contraente creditrice che la domanda non è ricevibile, in quanto il credito non è esigibile oppure la domanda non è corredata dei documenti giustificativi necessari per le domande successive o lo Stato membro ritiene necessario richiedere informazioni supplementari o procedere a verifiche. Il termine decorre nuovamente a partire dalla data di ricevimento delle informazioni richieste o dalla data delle verifiche effettuate dallo Stato membro, che devono essere trasmesse o rispettivamente effettuate entro un termine di 30 giorni di calendario a decorrere dalla notifica.”)
23

A Bizottság a maga részéről elismerte, hogy még ha a 320/2006 rendelet és a 968/2006 rendelet nem is említi a silók leszerelését, a szóban forgó szabályozás rendszeréből az következik, hogy a silókat, amennyiben azok a termelőberendezések szerves részét képezik, le kell szerelni. Ezenkívül a Bizottság megjegyezte, hogy a teljes leszerelésre nyújtott szerkezetátalakítási támogatás iránti kérelmet benyújtó cukoripari vállalkozások a részleges leszerelés mellett is dönthettek volna, amely 25%‑kal alacsonyabb támogatási összeggel járt, mint a teljes leszerelés esetén nyújtott támogatás. Végül jelezte a magyar hatóságoknak, hogy 2011 szeptemberéig van lehetőségük a helyzet rendezésére annak érdekében, hogy továbbra is részesüljenek a teljes leszerelésre nyújtott szerkezetátalakítási támogatásból.
13

A 2015. március 27‑i levélhez mellékelt indokolásában (a továbbiakban: a megtámadott ítéletekhez fűzött indokolás) a Tanács a következő nemzeti határozatokat vette alapul: először is a UK Terrorism Act 2000 (az Egyesült Királyág 2000. évi törvénye terrorizmusról) módosításáról, és a terrorista cselekményekben részt vevő szervezetnek tekintett Hamász betiltásáról szóló, 2001. március 29‑i Secretary of State for the Home Department (belügyminisztérium, Egyesült Királyság, a továbbiakban: Home Secretary) határozatot (a továbbiakban: Home Secretary határozat), másodszor a Hamászt az Immigration and Nationality Act (az Egyesült Államok bevándorlásról és az állampolgárságról szóló törvénye, a továbbiakban: INA) alapján külföldi terrorista szervezetnek minősítő, 1997. október 8‑i United States Secretary of State (az Egyesült Államok külügyminisztere) határozatot (a továbbiakban: 1997. évi amerikai határozat), harmadszor az Egyesült Államok külügyminisztere által a 2001. október 31‑i Executive Order no 13224 (13224. sz. elnöki rendelet) alapján hozott határozatot (a továbbiakban: 2001. évi amerikai határozat) és negyedszer a 1995. január 23‑án Executive Order no 12947 (12947. sz. elnöki rendelet) alapján hozott határozatot (a továbbiakban: 1995. évi amerikai határozat).
191

Másodszor az arra alapított érvet is el kell utasítani, hogy mivel nem közölték a szerződések elválaszthatatlan részét képező összes dokumentumot – és különösen a C(2009) 9502 közleményt –, a felperest az első határozott idejű munkaszerződés aláírása előtt nem tájékoztatták adó‑ és szociális jogairól. E tekintetben előadja, hogy a tizenegy határozott idejű munkaszerződésre alkalmazandó jogi kerettel kapcsolatos tájékoztatáson alapuló beleegyezés és tájékoztatás hiányában ezek a szerződések érvénytelenek, így ezen ok miatt is át kell minősíteni a szerződéses jogviszonyt egyetlen határozatlan idejű munkaszerződéssé.
100

Mindenesetre meg kell állapítani, hogy – amint arra a Bíróság a 2019. január 31‑iIslamic Republic of Iran Shipping Lines és társai kontra Tanács ítélet (C‑225/17 P, EU:C:2019:82) 48. pontjában rámutatott – az 1747. (2007) sz. határozattal bevezetett fegyverembargó háromszori megsértésének ténylegességét nem kérdőjelezte meg a 2013. szeptember 16‑iIslamic Republic of Iran Shipping Lines és társai kontra Tanács ítélet (T‑489/10, EU:T:2013:453). Ezen ítélet 66. pontjában a Törvényszék úgy vélte, hogy „igazoltnak [tűnik] úgy tekinteni, hogy az, hogy az IRISL az 1747. (2007) sz. határozat (5) bekezdésében foglalt tilalmat megsértve három esetben katonai áru szállításában működött közre, növel[te] annak veszélyét, hogy az atomfegyverek elterjedéséhez kapcsolódó felszerelések szállítására vonatkozó esetekben is közreműködött”.