ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
A Törvényszék (hetedik tanács) 2015. február 23‑i végzése – Seven for all mankind kontra OHMI – Seven (SEVEN FOR ALL MANKIND)

(T‑505/14. sz. ügy)

„Közösségi védjegy — Felszólalási eljárás — A SEVEN FOR ALL MANKIND közösségi szóvédjegy bejelentése — A Seven korábbi közösségi és nemzetközi ábrás védjegyek — Viszonylagos kizáró ok — Összetéveszthetőség — A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja — Nyilvánvalóan minden jogi alapot nélkülöző kereset”

Megsemmisítés iránti kereset — Jogalapok — Valamely intézmény által a Törvényszék megsemmisítést kimondó ítéletének végrehajtására hozott új határozat elleni kereset — A Törvényszék által a jogerőre emelkedett, megsemmisítést kimondó ítéletben levont következtetések vitatása — Nyilvánvalóan megalapozatlan jogalap (vö. 27., 28., 32. pont)

Tárgy

Az OHIM első fellebbezési tanácsának a Seven SpA és a Seven for all mankind LLC közötti felszólalási eljárással kapcsolatban 2014. április 9‑én hozott határozata (R 1277/2013‑1. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

Rendelkező rész

1) Törvényszék a keresetet elutasítja.
Az a puszta tény, hogy az online szerencsejáték‑szolgáltatások fogyasztóinak és játékosainak védelmére és a kiskorúak online szerencsejátékoktól való távoltartására vonatkozó elvekről szóló 2014/478 ajánlást ajánlás formában hozták meg és az EUMSZ 292. cikkre hivatkozva fogadták el, nem zárja ki automatikusan ezen ajánlás megtámadható jogi aktusként való minősítését. Noha ugyanis az EUMSZ 288. cikk ötödik bekezdéséből kitűnik, hogy az ajánlások nem kötelezőek, ugyanakkor a forma megválasztása nem változtathatja meg a jogi aktus jellegét, így meg kell győződni arról, hogy a jogi aktus tartalma megfelel‑e annak a formának, amelyet választottak számára. Ennélfogva, figyelembe véve a 2014/478 ajánlás szövegét, tartalmát és hátterét, meg kell állapítani, hogy ezen ajánlás nem vált ki kötelező joghatásokat, és nem is irányul kötelező joghatások kiváltására, ennek megfelelően nem minősülhet az EUMSZ 263. cikk értelmében vett megtámadható jogi aktusnak. Ezzel összefüggésben az a puszta tény, hogy a Bizottság felkéri a tagállamokat arra, hogy értesítsék az ezen ajánlásból eredő elvek támogatására hozott intézkedésekről, valamint adatokat szolgáltassanak számára az ugyanezen ajánlásban megállapított elvek végrehajtásával kapcsolatban, nem teszi kötelezővé e végrehajtást a tagállamok számára.

Bár az ajánlások nem irányulnak kötelező hatások kifejtésére és nem keletkeztethetnek olyan jogokat, amelyekre magánszemélyek hivatkozhatnak a nemzeti bíróság előtt, ugyanakkor nem mentesek mindenféle joghatástól. A nemzeti bíróságok ugyanis kötelesek figyelembe venni az ajánlásokat az eléjük terjesztett jogvita megoldása érdekében, különösen akkor, ha azok a végrehajtásuk biztosításának céljából hozott nemzeti rendelkezések értelmezését magyarázzák meg, vagy ha a céljuk kötelező jellegű uniós rendelkezések kiegészítése. Azonban pusztán az ilyen joghatásokból nem vezethető le, hogy valamely ajánlás kötelező joghatásokat váltana ki, és ennélfogva az EUMSZ 263. cikk szerinti megsemmisítés iránti keresettel megtámadható jogi aktus lenne. Ugyanez igaz arra a körülményre is, hogy az uniós bíróság figyelembe veheti az ajánlásokat értelmezési célokra.

Az érintett intézmény állítólagos kötelezettségszegésének súlya vagy az abból következő, az alapvető jogok tiszteletben tartásával kapcsolatos jogsértés jelentősége nem elegendő a Szerződésben előírt eljárásgátló okok alkalmazásának kizárásához. Így az intézményi egyensúly állítólagos megsértése sem elegendő a Szerződésben a megsemmisítés iránti keresetre vonatkozóan rögzített elfogadhatósági feltételek mellőzéséhez. Arra alapozott érv sem érvényesülhet, hogy a lojális együttműködési kötelezettséget sértő, jogi kötőerő nélküli aktusok bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhetik. E tekintetben pusztán azon tényből, hogy a Bíróság a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset nyomán kötelező joghatás nélküli aktust vagy magatartást is felülvizsgálhat, nem következik, hogy ugyanez lenne a helyzet a megsemmisítés iránti kereset esetén is, mivel e két eljárás tárgya különböző, és a rájuk vonatkozó sajátos elfogadhatósági feltételek is eltérőek.

(vö. 51., 53., 55. pont)
Ugyanis, ha az uniós bíróság a tisztán szerződéses keretbe illeszkedő aktusok megsemmisítése tárgyában megállapítaná a hatáskörét, az nemcsak azzal a veszéllyel járna, hogy megfosztja az értelmétől az EUMSZ 272. cikket, amely lehetővé teszi az Unió bírósági hatáskörének választottbírósági kikötés alapján történő kikötését, hanem – azokban az esetekben, amikor a szerződés nem tartalmaz hasonló kikötést – azzal is, hogy e bíróság hatásköre túlterjeszkedik az EUMSZ 274. cikk által kijelölt korlátokon, amely rendelkezés a nemzeti bíróságok általános szabályok szerinti hatáskörébe utalja azon jogviták elbírálását, amelyekben az Unió az egyik fél. Ebből az következik, hogy a felperes és az egyik intézmény közötti szerződés esetén az EUMSZ 263. cikk alapján csak akkor lehet az uniós bíróságoknál keresetet előterjeszteni, ha a megtámadott aktus olyan kötelező joghatások kiváltására irányul, amelyek kívül esnek a felek közötti szerződéses viszonyon, és amelyek a szerződő intézményre – mint közigazgatási hatóságra – ruházott közhatalmi jogkörök gyakorlásával járnak.

A Bizottság által kibocsátott – valamely támogatási megállapodás alapján járó összegekre vonatkozó – terhelési értesítést nem lehet olyan végleges aktusnak minősíteni, amely megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezheti, mivel a megállapított tartozást a határidőben történő fizetés elmulasztása esetén terhelő kamatokra, a beszámítással vagy az esetlegesen korábban adott biztosíték lehívásával történő lehetséges behajtásra, valamint a végrehajtásnak és az uniós költségvetés engedélyezésére jogosult tisztviselők számára hozzáférhető adatbázisban való feltüntetésnek a lehetőségére vonatkozó megjelöléseket tartalmaz, még ha megfogalmazásuk azt a képzetet keltheti is, hogy a Bizottság végleges aktusáról van szó. Az ilyen megjelölések ugyanis semmilyen esetben, már csak jellegüknél fogva sem minősülhetnek másnak, mint a megállapított követelés behajtásával kapcsolatos bizottsági jogi aktus előkészítésének, mivel a terhelési értesítésben a Bizottság nem foglal állást azokról az eszközökről, amelyek útján az említett követelést a terhelési értesítésben megjelölt fizetési határidőtől számítva késedelmi kamatokkal növelten be kívánja hajtani. Ugyanez vonatkozik a behajtási lehetőségekkel kapcsolatos megjelölésekre is.

A fentiekből az következik, hogy az EUMSZ 263. cikk alapján nem lehet jogszerűen az uniós bírósághoz fordulni az említett terhelési értesítéssel szembeni keresettel, mivel a terhelési értesítés tisztán szerződéses keretbe illeszkedik, és a szerződéstől elválaszthatatlan, továbbá nem vált ki a támogatási megállapodásból egyébként fakadó joghatásokon túlmenő olyan kötelező joghatásokat, amelyek a közhatalmi előjogoknak a Bizottság mint közigazgatási hatóság általi gyakorlásával járnának. Mindenesetre az, hogy a megsemmisítés iránti kereset elfogadhatatlan, nem fosztja meg az érintett szerződő felet a hatékony bírósági jogorvoslathoz való jogától, mivel e fél feladata, hogy amennyiben megalapozottnak tartja a kérelmét, úgy az EUMSZ 272. cikk szerinti, szerződéses alapon benyújtott kereset keretében megvédje az álláspontját.

(vö. 46., 47., 49., 52. pont)
4)

Az Európai Bizottság, a Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., a Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., a Csi Cells Co. Ltd, a Csi Solar Power (China), Inc. és a China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products maguk viselik saját költségeiket.
A Törvényszék (első tanács) 2015. november 26‑i végzése – One of Us és társai kontra Parlament és társai

(T‑561/14. sz. ügy)

„Intézményi jog — Európai polgári kezdeményezés — A 211/2011/EU rendelet 10. cikke (1) bekezdésének c) pontján alapuló bizottsági közlemény — Keresetindítási határidő — Részleges elfogadhatatlanság”

Megsemmisítés iránti kereset — Határidők — Kezdet — A vitatott jogi aktus közzétételének napja — Kiszámítás — Elkésett keresetlevél — Nyilvánvaló elfogadhatatlanság (EUMSZ 263. cikk, hatodik bekezdés; a Törvényszék eljárási szabályzata (1991), 101. cikk, 2. § és 102. cikk, 1. § és 2. §; 211/2011 európai parlamenti és tanácsi rendelet) (vö. 21–24. pont)

Tárgy

A „One of Us” európai polgári kezdeményezésre vonatkozó, 2014. május 28‑i COM (2014) 355 végleges bizottsági közlemény megsemmisítése iránti kérelem, és másodlagosan a polgári kezdeményezésről szóló, 2011. február 16‑i 211/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 65., 1. o.) 10. cikke (1) bekezdése c) pontjának megsemmisítése iránti kérelem.

Rendelkező rész

1) A Törvényszék a keresetet a polgári kezdeményezésről szóló, 2011. február 16‑i 211/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 10. cikke (1) bekezdése c) pontjának megsemmisítésére irányuló részében mint elfogadhatatlant elutasítja.
15

Ezenkívül valamely eljárási irat szabályszerű benyújtása tekintetében az eljárási szabályzat 43. cikke, amely azt a lehetőséget szabályozza, hogy a kereset benyújtásának napjaként az aláírással ellátott eredeti példány másolata elektronikus levélben való elküldésének napját vegyék figyelembe, előírja a fél képviselője számára, hogy saját kezűleg írja alá az irat eredeti példányát azt megelőzően, hogy azt elektronikus levélben elküldené, és ezen eredeti példányt legkésőbb a következő tíz napon belül nyújtsa be a Törvényszék Hivatalához. E feltételek mellett, amennyiben visszamenőlegesen kiderül, hogy az irat aláírással ellátott eredeti példánya, amelyet fizikai formájában nyújtottak be a Törvényszék Hivatalához az elektronikus levélben való elküldését követő tíz napon belül, legalábbis nem ugyanazt az aláírást tartalmazza, mint amely az elektronikus levélben elküldött dokumentumon szerepel, e körülmény elegendő annak megállapításához, hogy az említett két dokumentum különböző, még abban az esetben is, ha azokat ténylegesen ugyanaz a személy látta el aláírásával (lásd analógia útján: Marcuccio kontra Bizottság végzés, fenti 14. pont, EU:F:2013:214, 40. és 41. pont).
2

A 2013. december 31‑ig hatályos személyzeti szabályzat VII. mellékletének 7. cikke kimondta: „(1) A tisztviselő jogosult saját maga, a ténylegesen a háztartásában élő házastársa és az általa eltartott személyek utazási költségeinek megtérítésére: a) szolgálatának kezdetén a felvételének helyéről az alkalmazásának helyére; b) szolgálati jogviszonyának a személyzeti szabályzat 47. cikkének értelmében történő megszűnésekor az alkalmazásának helyéről az alábbi (3) bekezdésben meghatározott származási helyére; c) minden áthelyezés esetén, amely az alkalmazás helyének megváltozásával jár. A tisztviselő halála esetén az özvegy és az eltartott személyek ugyanezen feltételek szerint jogosultak utazási költségeik megtérítésére. Az utazási költségek kiterjednek a helyfoglalás, a poggyászszállítás, és adott esetben a szükséges szállodai elhelyezés költségeire is. (2) A térítés kiszámításának alapja az alkalmazás helye és a felvétel helye vagy a származási hely közötti legrövidebb és leggazdaságosabb szokásos vasúti útvonalra szóló első osztályú viteldíj. Amennyiben az első albekezdésben említett útvonal meghaladja az 500 km‑t, illetve azon esetekben, amikor a szokásos útvonal tengeri átkelést is tartalmaz, az érintett tisztviselő a jegyek bemutatása ellenében jogosult a közvetlenül a business osztályon történő vagy azzal egyenértékű kategóriájú légi utazás költségeinek megtérítésére. A fent említettektől eltérő közlekedési eszköz igénybevétele esetén a visszatérítést a megfelelő osztályú vasúti utazás hálókocsis elhelyezés nélküli költsége alapján számítják ki. Amennyiben a számítás ezen az alapon nem lehetséges, a visszatérítés feltételeit a kinevezésre jogosult hatóság külön határozatban állapítja meg. (3) A tisztviselő származási helyét a szolgálatba lépésekor kell meghatározni felvételének helye vagy érdekeltségei központjának figyelembevételével. Az így meghatározott származási hely a kinevezésre jogosult hatóság külön határozatával a tisztviselő szolgálati ideje alatt, vagy a szolgálatból történő távozásakor módosítható. A szolgálati idő alatt azonban ilyen határozatot csak kivételes esetben, és a tisztviselő által bemutatott, megfelelő igazoló okmányok alapján lehet hozni.”
57

E megfontolásokra tekintettel kell megvizsgálni azon állításokat, amelyeken a felperes első jogalapja nyugszik. A műszaki leírás 12. pontjának ötödik bekezdése szerinti első információ, azaz „az ajánlattevő vállalkozás által közvetlenül megvalósított hasonló létesítmények jegyzéke, ideértve a másodlagos a építészeti‑műszaki , a mechanikus és az elektromos kisegítő berendezéseket, mindegyik létesítmény fő jellemzőinek leírásával” a hirdetmény III.2.3. pontjának c) alpontjára látszik utalni, amely szerint „az ajánlati felhívás tárgyához hasonló, az elmúlt tíz évben megvalósított alapvető munkálatok jegyzéke, az összegek, a bevezetett elektromos teljesítmény, a végrehajtási időpontok és határidők, és a közjogi és magánjogi jogosultak megjelölésével”. Pontosításra kerül, hogy egyrészt „csatolni kell minden egyes megvalósított munkálat vonatkozásában a végső kézhezvételi tanusítványt vagy minden olyan dokumentumot, amely bizonyítja a megfelelő teljesítést (például a végszámlát)”, másrészt pedig „az említett teljesítések közül legalább kettőnek legalább 8 MW elektromos kapacitású hő‑ és energiatermelő erőmű építésére kell vonatkoznia”. A két megfogalmazás összehasonlítása lehetővé teszi a prioiri a felperes azon értékelésének elutasítását, amely a lex generalis és a lex specialis közötti egyfajta kapcsolatot részesíti előnyben, amennyiben míg a műszaki leírásban használt megfogalmazás tartalmazza a „közvetlen” kifejezést, amely pontosításnak tűnhet, e megfogalmazás más szemmel nézve sokkal tágabb, mint a hirdetményben foglalt megfogalmazás. Az első megfogalmazás nem tartalmaz ugyanis időbeli megjelölést. Egyébiránt az utóbbi megfogalmazás a felperes értelmezésétől eltérő, másik értelmezésnek is teret enged. Értelmezhető ugyanis akként, hogy ilyen jegyzéket akkor, és kizárólag akkor kell be nyújtani, ha az ajánlattevő közvetlenül végzett ilyen típusú munkákat. Ellenkező esetben e jegyzéket nem kell bemutatni, mivel nem létezhet, ez azonban nem akadályozza meg az ajánlattevőt abban, hogy részt vegyen a közbeszerzési eljárásban, amennyiben harmadik személyek igénybe vételével eleget tud tenni az ajánlati felhívásban szereplő feltételeknek.
47

Harmadszor, hangsúlyozni kell, hogy a felperes nem hivatkozik semmilyen olyan, az ítélkezési gyakorlat által elismert tényezőre, amely őt egyéníthetné. A felperes egy állítólagosan megszerzett jogra hivatkozik, mégpedig a szakmájához tartozó tagokból álló, autonóm szakmai szervezet általi felügyelethez való jogra. Még ha feltételezzük is, hogy létezik ilyen jog, és az figyelembe vehető a személyében való érintettség értékelése szempontjából, akkor is hangsúlyozni kell, hogy e joggal valamennyi más német könyvvizsgáló is rendelkezik, és e jog – a közérdeklődésre számot tartó gazdálkodó egységek könyvvizsgálatát illetően – a felügyeleti hatáskörnek a megtámadott rendelet 21. cikkében írt szempontoknak megfelelő másik szervezetre történő átruházásával az említett könyvvizsgálók egésze tekintetében különbségtétel nélkül meg fog szűnni.
6

A 2014/119 határozatot módosította a 2014/119 határozat módosításáról szóló, 2015. március 5‑i (KKBP) 2015/364 tanácsi határozat is (HL 2015. L 62., 25. o.), míg a 208/2014 rendeletet módosította a 208/2014 rendelet végrehajtásáról szóló, 2015. március 5‑i (EU) 2015/357 tanácsi végrehajtási rendelet is (HL 2015. L 62., 1. o.). Ezen aktusok a felperest továbbra is szerepeltették azon személyek, szervezetek és szervek jegyzékében, akikre, illetve amelyekre a korlátozó intézkedések alkalmazandók, az ő tekintetében meghosszabbítva ezeket 2016. március 6‑ig, az alábbi új indokolással: „Az ukrán hatóságok büntetőeljárást folytatnak ellene állami vagyon vagy egyéb eszközök hűtlen kezelése miatt.”
10

2014. március 6‑án a Tanács közzétette az Európai Unió Hivatalos Lapjában a 2014/119 határozatban és a 208/2014 rendeletben előírt korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személyek részére szóló értesítést (HL 2014. C 66., 1. o.). Ezen értesítés szerint „[a]z érintett személyek a Tanácsnál kérvényezhetik annak a határozatnak a felülvizsgálatát, amellyel felkerültek a[...] jegyzékre. A kérvényt az igazoló dokumentumokkal együtt [...] kell [el]küldeni”. Az értesítés felhívja az érintett személyek figyelmét „arra a lehetőségre [is], hogy a Tanács határozata ellen az [EUMSZ] 275. cikk [...] második bekezdésében, valamint [az EUMSZ] 263. cikk [...] negyedik és hatodik bekezdésében meghatározott feltételekkel összhangban jogorvoslati kérelmet nyújthatnak be a [...] [Törvényszék[...]hez]”.
8

A Bizottság álláspontját vitatva, de az értékelések közötti ezen eltérés megszüntetése érdekében a Portugál Köztársaság elfogadta a 67/2007. sz. törvény módosításáról szóló, 2008. július 17‑i 31/2008. sz. törvényt (Lei no 31/2008 Procede à primeira alteração à Lei no 67/2007, de 31 de Dezembro, que aprova o Regime da Responsabilidade Civil Extracontratual do Estado a Demais Entitades Públicas) (Diário da República, 1. sorozat, 137. szám, 2008. július 17.), amely 2008. január 30‑ára visszaható hatállyal módosítja az állam és más közjogi szervezetek szerződésen kívüli polgári jogi felelőssége 67/2007. sz. törvény mellékletében szereplő szabályozásának 7. cikkét. A Bizottság megállapította tehát, hogy a Portugál Köztársaság megszüntette a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) megállapított kötelezettségszegést.
9

2014. március 6‑án a Tanács közzétette az Európai Unió Hivatalos Lapjában a 2014/119 határozatban és a 208/2014 rendeletben előírt korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személyek részére szóló értesítést (HL 2014. C 66., 1. o.). Ezen értesítés szerint „[a]z érintett személyek a Tanácsnál kérvényezhetik annak a határozatnak a felülvizsgálatát, amellyel felkerültek a[...] jegyzékre. A kérvényt az igazoló dokumentumokkal együtt [...] kell [el]küldeni”. Az értesítés felhívja az érintett személyek figyelmét „arra a lehetőségre [is], hogy a Tanács határozata ellen az [EUMSZ] 275. cikk[...] második bekezdésében, valamint [az EUMSZ] 263. cikk[...] negyedik és hatodik bekezdésében meghatározott feltételekkel összhangban jogorvoslati kérelmet nyújthatnak be a[...] [Törvényszék[...]hez]”.
10

2014. március 6‑án a Tanács közzétette az Európai Unió Hivatalos Lapjában a megtámadott határozatban és a megtámadott rendeletben előírt korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személyek részére szóló értesítést (HL 2014. C 66., 1. o.). Ezen értesítés szerint „[a]z érintett személyek a Tanácsnál kérvényezhetik annak a határozatnak a felülvizsgálatát, amellyel felkerültek a[...] jegyzékre. A kérvényt az igazoló dokumentumokkal együtt [...] kell [el]küldeni”. Az értesítés felhívja az érintett személyek figyelmét „arra a lehetőségre [is], hogy a Tanács határozata ellen az [EUMSZ] 275. cikk[...] második bekezdésében, valamint [az EUMSZ] 263. cikk[...] negyedik és hatodik bekezdésében meghatározott feltételekkel összhangban jogorvoslati kérelmet nyújthatnak be a[...] [Törvényszék[...]hez]”.
1

2014. július 25‑én a felperesek, a „One of Us” európai polgári kezdeményezés és a mellékletben szereplő többi felperes, elsődlegesen a „One of Us” európai polgári kezdeményezésre vonatkozó, 2014. május 28‑i COM (2014) 355 final bizottsági közlemény (a továbbiakban: megtámadott közlemény) megsemmisítése iránt, másodlagosan a polgári kezdeményezésről szóló, 2011. február 16‑i 211/2011/EU rendelet (HL L 65., 1. o.). 10. cikke (1) bekezdése c) pontjának megsemmisítése iránt nyújtottak be keresetet.
15

A Törvényszék Hivatalához 2016. október 28‑án benyújtott beadványával a felperes tájékoztatta a Törvényszéket arról, hogy az EUIPO felszólalási osztálya a fenti 5. pontban említett korábbi ábrás védjegyeknek vagy megállapította a megszűnését (az 1683986. számon lajstromozott védjegyre vonatkozó 2016. március 3‑i 10958 C határozat), vagy törölte azokat (a 4073334., 4077236. és 4077251. sz. védjegyekre vonatkozó 2016. július 7‑i 12041 C, 12042 C és 12040 C határozat), és e határozatok mindegyike jogerőre emelkedett.
A Törvényszék (hetedik tanács) 2015. november 20‑i végzése –

Zitro IP kontra OHIM (WORLD OF BINGO)

(T‑203/15. sz. ügy)

„Közösségi védjegy — A WORLD OF BINGO közösségi ábrás védjegy bejelentése — Feltétlen kizáró ok — Leíró jelleg — A 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja — Nyilvánvalóan minden jogi alapot nélkülöző kereset”

1. Közösségi védjegy — A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése — Feltétlen kizáró okok — Kizárólag olyan jelekből vagy adatokból álló védjegyek, amelyek valamely áru vagy szolgáltatás jellemzőinek leírására szolgálhatnak — Fogalom (207/2009 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, c) pont) (vö. 12–14. pont)

2. Közösségi védjegy — A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése — Feltétlen kizáró okok — Kizárólag olyan jelekből vagy adatokból álló védjegyek, amelyek valamely áru vagy szolgáltatás jellemzőinek leírására szolgálhatnak — Megjelölés leíró jellegének értékelése — Szempontok (207/2009 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, c) pont) (vö. 15. pont)

3. Közösségi védjegy — A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése — Feltétlen kizáró okok — Kizárólag olyan jelekből vagy adatokból álló védjegyek, amelyek valamely áru vagy szolgáltatás jellemzőinek leírására szolgálhatnak — WORLD OF BINGO szóvédjegy (207/2009 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, c) pont) (vö. 18. és 19. pont)

Tárgy

Az OHIM negyedik fellebbezési tanácsának a WORLD OF BINGO ábrás megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozásával kapcsolatban 2015. február 23‑án hozott határozata (R 1900/2014‑4. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

Rendelkező rész

1) A Törvényszék a keresetet elutasítja.
A Törvényszék (hetedik tanács) 2015. november 20‑i végzése –

Zitro IP kontra OHIM (WORLD OF BINGO)

(T‑202/15. sz. ügy)

„Közösségi védjegy — A WORLD OF BINGO közösségi ábrás védjegy bejelentése — Feltétlen kizáró ok — Leíró jelleg — A 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja — Nyilvánvalóan minden jogi alapot nélkülöző kereset”

1. Közösségi védjegy — A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése — Feltétlen kizáró okok — Kizárólag olyan jelekből vagy adatokból álló védjegyek, amelyek valamely áru vagy szolgáltatás jellemzőinek leírására szolgálhatnak — Fogalom (207/2009 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, c) pont) (vö. 12–14. pont)

2. Közösségi védjegy — A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése — Feltétlen kizáró okok — Kizárólag olyan jelekből vagy adatokból álló védjegyek, amelyek valamely áru vagy szolgáltatás jellemzőinek leírására szolgálhatnak — Megjelölés leíró jellegének értékelése — Szempontok (207/2009 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, c) pont) (vö. 15. pont)

3. Közösségi védjegy — A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése — Feltétlen kizáró okok — Kizárólag olyan jelekből vagy adatokból álló védjegyek, amelyek valamely áru vagy szolgáltatás jellemzőinek leírására szolgálhatnak — WORLD OF BINGO ábrás védjegy (207/2009 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, c) pont) (vö. 18–20. pont)

Tárgy

Az OHIM negyedik fellebbezési tanácsának a WORLD OF BINGO ábrás megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozásával kapcsolatban 2015. február 23‑án hozott határozata (R 1899/2014‑4. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

Rendelkező rész

1) A Törvényszék a keresetet elutasítja.
3)

A Törvényszék az InAccess Networks Integrated Systems – Applications Services for Telecommunication and Related Equipment Commercial and Industrial Co. SA t kötelezi a költségek viselésére.