Az elévülés a Bíróság előtti fellebbezési eljárás során is nyugszik. Mivel a Bíróság alapokmánya 60. cikkének és a 2988/74 rendelet 3. cikkének más az alkalmazási köre, valamely fellebbezés felfüggesztő hatályának hiánya nem fosztja meg teljesen hatályától a 2988/74 rendelet 3. cikkét, amely azon helyzetekre vonatkozik, amikor a Bizottságnak meg kell várnia a közösségi bíróság határozatát. Továbbá a 2988/74 rendelet 3. cikke azokra a helyzetekre nézve védi a Bizottságot az elévülés bekövetkezésétől, amikor az utóbbinak meg kell várnia a közösségi bíróság határozatát azon eljárások vonatkozásában, amelyek lefolyására nincs befolyással, mielőtt kiderülne, hogy a megtámadott határozat jogellenes-e, vagy sem. Nem fogadható el tehát az arra vonatkozó érvelés, miszerint a kétfokú bírósági eljárás bevezetése nem teszi lehetővé az elévülés nyugvása időtartamának meghosszabbodását. Az elévülés nyugvása a Bizottság számára csak azt teszi lehetővé, hogy új határozatot fogadjon el abban az esetben, ha a Bíróság a Törvényszék valamely bizottsági határozatot megsemmisítő ítélete ellen benyújtott fellebbezést elutasítja. Az elévülés nyugvása tehát egyáltalán nem gyakorol hatást a Törvényszék ítéletével megsemmisített határozatra. Fellebbezés esetén a Bizottságot formailag nyilvánvalóan semmi nem akadályozza meg abban, hogy új határozatot hozzon azt követően, hogy a Törvényszék az eredeti határozatot megsemmisítette. A szankciót kiszabó végső határozat ellen indított kereset azonban mindaddig felfüggeszti az eljárás elévülését, amíg a közösségi bíróság véglegesen nem dönt az említett keresetről. Ha ugyanis a Bizottságnak a Bíróság ítélete bevárása nélkül kellene új határozatot hoznia azt követően, hogy valamely határozatát a Törvényszék döntésével megsemmisítette, fennállna annak a kockázata, hogy ugyanabban a tárgyban egyszerre két határozat lehetne hatályban, amennyiben a Bíróság a Törvényszék ítéletét hatályon kívül helyezné. A közigazgatási eljárás gazdaságosságának követelményével ellentétesnek tűnik, hogy a Bizottság kizárólag az elévülés bekövetkeztének elkerülése céljából köteles legyen új határozatot elfogadni még azelőtt, hogy tudomására jutna, hogy az eredeti határozat jogellenes-e, vagy sem.

Az ésszerű határidőn belüli eljárásra irányuló elv megsértése csak annyiban igazolná a versenyügyekben folytatott közigazgatási eljárásokban a Bizottság által hozott határozat megsemmisítését, amennyiben az érintett vállalkozás védelemhez való jogának megsértését is megvalósítja. Ha nem állapítható meg, hogy az indokolatlan késedelem hátrányosan befolyásolta az érintett vállalkozások hatékony védekezésre vonatkozó képességét, az ésszerű határidőn belüli eljárására vonatkozó kötelezettség elvének megsértése nem érintheti a közigazgatási eljárás jogszerűségét.

Az a puszta tény, hogy nem a Bizottságtól származó nem hivatalos jellegű sajtóközlemény említést tesz egy, a Bizottság szóvivőjétől származó olyan nyilatkozatról, amely egy versenyügyben hozandó határozat meghozatalának időpontjára és tartalmára vonatkozik, nem elegendő annak megállapításához, hogy a Bizottság megsértette a kollegialitás elvét. Mivel ugyanis a biztosok testületét nem köti egy ilyen nyilatkozat, a közös tanácskozást követően dönthet úgy is, hogy e határozatot nem fogadja el.

Az EK 241. cikk alkalmazási körét ki kell terjeszteni valamely intézmény eljárási szabályzatának olyan rendelkezéseire is, amelyek ugyan nem képezik a megtámadott határozat jogalapját, és nem váltanak ki ugyanolyan hatásokat, mint az e cikk értelmében elfogadott rendeletek rendelkezései, mégis a szóban forgó határozat meghozatala céljából megkövetelt lényeges eljárási szabályokat meghatározzák, és ezáltal a határozat címzettjeinek jogbiztonságát biztosítják. Fontos ugyanis, hogy egy adott határozat minden címzettje közvetve hivatkozhasson annak a jogi aktusnak a jogellenességére, amely e határozat alaki érvényességét meghatározza, függetlenül attól a ténytől, hogy a szóban forgó jogi aktus nem képezi ennek jogalapját, ennélfogva az érintettnek nem is volt lehetősége, hogy e jogi aktus megsemmisítését kérhesse azt megelőzően, hogy a megtámadott határozatról szóló értesítést részére kézbesítették volna. Következésképpen a Bizottság eljárási szabályzatának rendelkezései annyiban képezhetik jogszerűségi kifogás tárgyát, amennyiben a magánszemélyek védelmét biztosítják. A jogszerűségi kifogást a jogvita megoldásához feltétlenül szükséges mértékre kell korlátozni. Mivel az EK 241. cikknek nem az a célja, hogy valamely félnek lehetővé tegye, hogy egy általános jellegű aktus alkalmazhatóságát vitassa, mégpedig bármilyen jogorvoslat érdekében, annak az általános jogi aktusnak, amelynek jogellenessége felmerül, abban az ügyben közvetlenül vagy közvetve kell alkalmazhatónak lennie, amely a jogorvoslat tárgyát képezi, továbbá a megtámadott egyéni határozat és a szóban forgó általános jogi aktus között közvetlen jogi kapcsolatnak kell fennállnia.

Olyan esetben, amikor a határozat meghozatalát megelőző közigazgatási eljárás során a Bizottság nem állította össze az ügyhöz tartozó iratokat felsoroló listát, valamint az érintett vállalkozással nem közölte a számára elérhető valamennyi iratot, hanem kizárólag a vele szemben terhelő iratokat, illetve anélkül, hogy tájékoztatta volna, hogy a Bizottság helyiségeiben valamennyi elérhető iratot megtekintheti, a közigazgatási eljárás szabálytalan. Mindazonáltal a végleges határozatot nem kell megsemmisíteni, amennyiben nem került megállapításra, hogy nem volt lehetősége a vizsgálati iratai között található valamennyi olyan dokumentum vizsgálatára, amely hasznos lehetett volna a védelme szempontjából, még ha az e határozattal szembeni bíróság előtti jogorvoslat keretében – ügy irataiba való teljes körű betekintést biztosítani szándékozó pervezető intézkedést követően – ki is tűnik, hogy az ügy iratainak egy része hiányzik.

A védelemhez való jog megsértését mindig az adott eset különös körülményeire tekintettel kell vizsgálni, mivel ez alapvetően azon kifogásoktól függ, amelyeket a Bizottság az érintett vállalkozás által állítólag elkövetett jogsértés alátámasztására megállapított. Röviden meg kell vizsgálni tehát a Bizottság által a kifogásközlésben és a megtámadott határozatban felhozott érdemi kifogásokat, és az érintett vállalkozás által a megtámadott határozattal szemben kifejezetten felhozott érveket is figyelembe kell venni.

A Törvényszék egy, a versenyjogi szabályok megsértése miatt egy vállalkozással szemben szankciót kiszabó határozat elleni bírósági jogorvoslati eljárásban az ügy irataiba való teljes körű betekintésre irányuló pervezető intézkedést hozhat annak megítélése érdekében, hogy a Bizottság részéről valamely irat kiadásának vagy közlésének visszautasítása hátráltathatta-e a felperes védekezését. Mivel e vizsgálat a felhozott jogalapok bírósági felülvizsgálatára korlátozódik, e vizsgálatnak nem célja és nem is eredménye az ügy közigazgatási eljárásban lefolytatott teljes vizsgálatának helyettesítése. Az ügy egyes iratainak késve történő megismerése nem hozza a Bizottság határozata ellen jogorvoslattal élő vállalkozást olyan helyzetbe, amely lehetővé tette volna, hogy ugyanezen iratokra az intézményhez címzett írásbeli és szóbeli észrevételei megtétele alkalmával támaszkodjon. Ezenkívül amennyiben az ügy irataiba való betekintést a közösségi bíróság a bírósági eljárás szakaszában biztosítja, az érintett vállalkozásnak nem kell bizonyítani, hogy amennyiben hozzáfért volna a nem közölt iratokhoz, a Bizottság határozatának tartalma más lett volna, csupán annyit, hogy a szóban forgó iratok hasznosak lettek volna a védekezése tekintetében.

Egy olyan megállapodás, amellyel a vállalkozások valamely tagállam területén szabályozni kívánják az általuk gyártott termékek piacra bocsátását, piacfelosztásra vonatkozó megállapodásnak minősül. Az ilyen megállapodások szerepelnek a példálózóan felsorolt azon esetek között, amelyeket az EK 81. cikk (1) bekezdésének c) pontja a közös piaccal kifejezetten összeegyezhetetlennek nyilvánított, és ezek azok a verseny nyilvánvaló korlátozásai, amelyeket a Bizottság minden esetben súlyosnak minősíthet a bírságok összegének megállapításakor. Ugyan a Bizottság csupán azon körülményből, hogy nem készült a megállapodásról hivatalos feljegyzés, nem következtethetett annak titkosságára, mindazonáltal e jogsértést súlyosnak minősítheti, tekintettel arra, hogy a szóban forgó megállapodás nyilvánvalóan versenykorlátozó jellegű.

A versenykorlátozó célú jogsértés időtartamának kiszámításánál csupán azt az időtartamot kell meghatározni, ameddig a megállapodás létezett, vagyis az annak megkötése és megszűnése közötti időszakot. A jogsértés időtartama az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti jogsértés alkotórésze, és az időtartam bizonyítása elsősorban a Bizottság feladata. E tekintetben a jogsértés időtartamát közvetlenül megalapozó bizonyítékok hiányában a Bizottságnak olyan, időben kellően közeli tényekre kell hivatkoznia, amelyek alapján ésszerűen elfogadható az, hogy a jogsértés a két meghatározott időpont között megszakítás nélkül folytatódott. A bizonyítási teher ilyen megoszlása mindazonáltal változhat attól függően, hogy az egyik fél által hivatkozott tényállási elem olyan jellegű lehet, amely a másik felet magyarázatra vagy igazolásra kötelezheti; ennek hiányában azonban megállapítható a bizonyítottság. Még ha feltételezzük is, hogy olyan különleges körülmények következnek be, amelyek következtében a jogsértés időtartamára vonatkozóan a bizonyítási teher megfordul, ebből nem következik, hogy a Bizottság egy EK 81. cikk (1) bekezdésébe ütköző jogsértés megállapításáról szóló határozatban kikerülhetné, hogy bizonyítékokkal támassza alá a jogsértés megszűnésének időpontját, és közölje a jogsértés időtartamával kapcsolatosan adott esetben rendelkezésére álló ismereteit.

Egy olyan jogalap, amely a Törvényszék elé ugyanazon felperes által ugyanazon a napon előterjesztett másik keresetben kifejtett olyan érvekre utal, amelynek releváns oldalait az adott keresetlevélhez csatolták, elfogadhatatlan, mivel azok a lényeges ténybeli vagy jogi körülmények, amelyeken a kereset alapul, nem tűnnek ki magából a keresetlevélből. Még ha e szöveget alá is támaszthatják és ki is egészíthetik a csatolt iratok meghatározott részeire történő különös hivatkozások, a keresetlevélhez is csatolt más beadványokra való általános hivatkozás nem pótolhatja a keresetlevél lényeges elemeinek hiányát.

(vö. 317–318. pont)