ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

Ezen irányelv 8. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) A visszatérítési kérelem a következő információkat tartalmazza: a) a kérelmező neve és teljes címe; b) elektronikus kapcsolattartásra szolgáló címe; c) a kérelmező azon üzleti tevékenységének leírása, amelyhez az áruk és szolgáltatások beszerzésre kerülnek; d) az a visszatérítési időszak, amelyre a kérelem kiterjed; e) a kérelmező arra vonatkozó nyilatkozata, hogy […] a visszatérítési időszakban nem teljesített olyan termékértékesítést vagy szolgáltatásnyújtást, amely a visszatérítés helye szerinti tagállam területén tekinthető teljesítettnek f) a kérelmező héaazonosító száma vagy adó‑nyilvántartási száma; g) bankszámlájának adatai, beleértve az IBAN‑ és a BIC‑kódot is. (2) A visszatérítési kérelem minden egyes, visszatérítés helye szerinti tagállamra, valamint minden számlára vagy importokmányra nézve az (1) bekezdésben megnevezett információk mellett a következő adatokat tartalmazza: a) a terméket értékesítő vagy szolgáltatást nyújtó neve és teljes címe; b) az import esetének kivételével, a terméket értékesítő vagy a szolgáltatást nyújtó héaazonosító száma vagy a visszatérítés helye szerinti tagállam által kiadott adó‑nyilvántartási száma a 2006/112/EK irányelv 239. és 240. cikkével összhangban; c) az import esetének kivételével, a visszatérítés helye szerinti tagállamot jelölő előtag a 2006/112/EK irányelv 215. cikkével összhangban; d) a számla vagy import okmány dátuma és száma; e) az adóalap és a héa összege a visszatérítés helye szerinti tagállam nemzeti pénznemében kifejezve; f) a levonható héának [a 2008/9 irányelv] 5. cikk[év]el és […] 6. cikk[e] második bekezdésével összhangban kiszámított összege a visszatérítés helye szerinti tagállam nemzeti pénznemében kifejezve; g) adott esetben a[z ezen irányelv] 6. cikk[é]nek megfelelően számított, százalékban kifejezett levonási hányad; h) a beszerzett termékek és szolgáltatások jellege, a[z említett irányelv] 9. cikk[é]nek megfelelő kódokkal megjelölve.”
27

Jóllehet az 1215/2012 rendelet a többek között e rendelet II. fejezetének 2. szakaszában szereplő különös joghatósági szabályokat is tartalmaz, a kérdést előterjesztő bíróság előtt az alapeljárás felperese a Porto és Barcelona közötti légi járatra vonatkozó kártalanítási kérelmét nem a kérelem alapját képező kötelezettség teljesítésének helyére vonatkozó, az e rendelet 7. cikke 1. pontjának b) alpontjában foglalt különös joghatósági szabály – ahogyan azt a Bíróság értelmezi (2009. július 9‑iRehder ítélet, C 204/08, EU:C:2009:439, 43. pont) – alapján nyújtotta be azzal az indokkal, hogy e bíróság az érintett légi járat indulási vagy érkezési helyén található.
12

A 2011. február 15‑i 2011‑184. sz. rendelettel (a JORF 2011. február 17‑i száma, 2963. o.) módosított 2000. augusztus 25‑i décret relatif à l’aménagement et à la réduction du temps de travail dans la fonction publique de l’État et dans la magistrature (a munkaidőnek az állami közszolgálatban, valamint a bíróságon és az ügyészségen történő szervezéséről és csökkentéséről szóló 2000. augusztus 25‑i rendelet; a JORF 2000. augusztus 29‑i száma, 13301. o.) az alábbiak szerint rendelkezik: „I. – A munkaszervezésnek tiszteletben kell tartania az alábbiakban meghatározott minimális garanciákat. A tényleges heti munkaidő tartama, a túlórát is beleértve, nem haladhatja meg sem a negyvennyolc órát egy adott héten belül, sem átlagban a negyvennégy órát bármely tizenkét egymást követő hét során, és a főszabály szerint a vasárnapot is magában foglaló heti pihenőidő nem lehet kevesebb harmincöt óránál. […] II.– Az I. pont szerinti szabályoktól csak az alábbi esetekben és feltételek mellett lehet eltérni: a) ha a szóban forgó közszolgálat tárgya állandó jelenlétet igényel, többek között a személy‑ és vagyonvédelem érdekében, erről a Conseil d’État (államtanács) bizonyos közigazgatási bizottságok és a Conseil supérieur de la fonction publique (legfelsőbb közszolgálati tanács) véleményének megismerését követően az érintett alkalmazotti kategóriáknak nyújtott ellentételezést meghatározó rendeletben határoz; […]”
47

A jelen ügyben a spanyol kormány azon körülmények közötti különbségre hivatkozik, amely a munkavállalók jogállásáról szóló törvény 49. cikke (1) bekezdésének c) pontjában említett végkielégítés fizetését és az e törvény 53. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírt végkielégítés fizetését övezik. Az első akkor fizetendő, amikor az határozott időre szóló olyan munkaszerződés tárgyát képező feladatot, mint az alapügy tárgyát képező alkalmi feladatokra vonatkozó szerződések, elvégzik, míg a magasabb összegű másodikat az említett törvény 52. cikkében említett valamely olyan ok – így gazdasági, műszaki, vagy a munkáltatónál felmerülő, szervezéssel vagy termeléssel kapcsolatos ok – miatti elbocsátás esetén fizetik. Az említett kormány lényegében azt hangsúlyozza, hogy e végkielégítések közül az elsőnek a fizetése olyan esemény bekövetkeztekor történik, amelyet a munkavállaló a határozott időre szóló munkaszerződése megkötésekor előre láthatott. Ezzel szemben e végkielégítések közül a második célja a munkavállaló azon jogos elvárásai meghiúsulásának az ellentételezése, amelyeket a munkaviszonya folytatásához fűzött, mivel e csalódást az említett 52. cikkben említett okok valamelyike miatti elbocsátása okozta. A körülmények e különbsége igazolja azt, hogy e két esetben miért nem folyósítanak azonos mértékű végkielégítést a munkavállaló számára a munkaszerződése megszűnésekor.
23

Ezzel kapcsolatban azt a kérdést teszi fel, hogy annak ellenére is így kell‑e minősíteni, hogy először is az az internethozzáférési szolgáltatás, amelyen keresztül a felhasználó hozzáfér a VoIP szolgáltatáshoz, elektronikus hírközlési szolgáltatásnak minősül, másodszor az említett VoIP szolgáltatást egy olyan szoftver kiegészítő funkciójával biztosítják, amely e funkció nélkül is használható, harmadszor a szolgáltató az általános szerződési feltételekben úgy rendelkezik, hogy nem vállal felelősséget a végső fogyasztó felé történő jeltovábbításért, negyedszer pedig a nyújtott szolgáltatás az „információs társadalommal összefüggő szolgáltatás” fogalma alá is tartozik.
55

A litván kormány írásbeli észrevételeiben azt is jelezte, hogy feladatuk ellátása során a litván ügyészségek a Litván Köztársaság alkotmányának, közelebbről annak 118. cikkének harmadik bekezdése és a Lietuvos Respublikos prokuratūros įstatymas (a Litván Köztársaság ügyészségéről szóló törvény) rendelkezései által biztosított függetlenséget élveznek. Mivel Litvánia főügyésze ügyészi jogállással rendelkezik, részesül e függetlenségben, ami lehetővé teszi számára, hogy feladatai ellátása során többek között a végrehajtó hatalom részéről érkező külső befolyástól mentesen járjon el, többek között azon döntés meghozatalakor – ahogyan a jelen ügyben is –, hogy a büntetőeljárás lefolytatása céljából európai elfogatóparancsot adjon ki. E tekintetben e főügyész köteles ügyelni az érintett személyek jogainak tiszteletben tartására is.
31

A Finanzgericht Hamburg (hamburgi pénzügyi bíróság) e körülmények között határozott úgy, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Kiterjed‑e a [Vámkódex] 212a. cikke az 1238/2013 [végrehajtási] rendelet 3. cikkének (1) bekezdése, illetve az 1239/2013 [végrehajtási] rendelet 2. cikkének (1) bekezdése szerinti dömpingellenes és kiegyenlítő vám alóli mentességre? 2) Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén: teljesül‑e az 1238/2013 [végrehajtási] rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontjában és az 1239/2013 [végrehajtási] rendelet 2. cikke (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott feltétel a Vámkódex 212a. cikkének a Vámkódex 49. cikkének (1) bekezdése szerinti határidő túllépése miatt a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése szerinti vámtartozás‑keletkezés esetére történő alkalmazásakor, ha az a vállalat, amely a 2013/707/EU végrehajtási határozat mellékletében említett – az érintett árut gyártó, feladó és kiszámlázó – vállalatnak a kapcsolt vállalkozása, ugyan nem volt az érintett áru importőre és nem is gondoskodott annak szabad forgalomba bocsátásáról, azonban szándéka erre irányult, és az érintett árut ténylegesen le is szállították részére? 3) A második kérdésre adandó igenlő válasz esetén: a vámhatóságok által a Vámkódex 53. cikkének (1) bekezdése szerint meghatározott határidőn belül is be lehet‑e nyújtani az 1238/2013 [végrehajtási] rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja és az 1239/2013 [végrehajtási] rendelet 2. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja szerinti kötelezettségvállalási számlát és kiviteli kötelezettségvállalási igazolást a Vámkódex 212a. cikkének a Vámkódex 49. cikkének (1) bekezdése szerinti határidő túllépése miatt a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése szerinti vámtartozás‑keletkezés esetére történő alkalmazásakor? 4) A harmadik kérdésre adandó igenlő válasz esetén: az alapügy körülményei között és az általános jogelvek figyelembevételével teljesíti‑e az 1238/2013 [végrehajtási] rendelet III. melléklete 9. pontjának és az 1239/2013 [végrehajtási] rendelet 2. melléklete 9. pontjának feltételeit az 1238/2013 [végrehajtási] rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja és az 1239/2013 [végrehajtási] rendelet 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti olyan kötelezettségvállalási számla, amely a 2013/707/EU bizottsági végrehajtási határozat helyett a 2013/423/EU bizottsági határozatot említi? 5) A negyedik kérdésre adandó nemleges válasz esetén: még a vámtartozás megállapítása elleni jogorvoslati eljárásban is be lehet‑e nyújtani az 1238/2013 [végrehajtási] rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja és az 1239/2013 [végrehajtási] rendelet 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti kötelezettségvállalási számlát a Vámkódex 212a. cikkének a Vámkódex 49. cikkének (1) bekezdése szerinti határidő túllépése miatt a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése szerinti vámtartozás‑keletkezés esetére történő alkalmazásakor?”
„8544

Szigetelt elektromos huzal (zománcozott vagy anódosan oxidált is), kábel (a koaxiális kábel is) és egyéb szigetelt elektromos vezeték, csatlakozóval vagy anélkül; önállóan beburkolt optikai szálakból álló kábel, elektromos vezetékkel összeállítva vagy csatlakozóval felszerelve is:
68

Végül emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlattal összhangban, a tagállamok irányelvből eredő kötelezettsége az abban előírt eredmény elérésére az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése szerinti azon feladatuk fényében, hogy megtegyék a megfelelő általános vagy különös intézkedéseket e kötelezettség teljesítésének biztosítása érdekében, ezen tagállamok minden hatóságára vonatkozik, beleértve hatáskörük keretén belül az igazságszolgáltatás szerveit is (lásd különösen: 2016. április 19‑iDI ítélet, C 441/14, EU:C:2016:278, 30. pont; 2018. december 13‑iHein ítélet, C 385/17, EU:C:2018:1018, 49. pont)
34

E tekintetben azt is meg kell jegyezni, hogy ezen értelmezést megerősíti a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló egyezményre vonatkozó, Mario Giuliano (a milánói egyetem tanára) és Paul Lagarde (az Université de Paris I tanára) által készített jelentés (HL 1980. C 282., 1. o.) is, amely szerint e kérdéseknek a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, Rómában, 1980. június 19‑én aláírásra megnyitott egyezmény (HL 1980. L 266., 1. o.; ezen egyezményt a tagállamok közötti viszonyokban az 593/2008 rendelet váltotta fel) alkalmazási köre alól való kizárása minden olyan, összetett jellegű jogi aktusra vonatkozik, amely a társaságok megalapításához, vagy azok belső működésének vagy megszűnésének szabályozásához szükséges, nevezetesen a társasági jog hatálya alá tartozó aktusokra.
1

Fellebbezésében a Fúziósenergia‑fejlesztési és ITER Európai Közös Vállalkozás (a továbbiakban: Fusion for Energy) az Európai Unió Törvényszéke 2018. január 25‑iGalocha kontra Fusion for Energy közös vállalkozás (T‑561/16, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2018:29) ítéletének hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletben a Törvényszék többek között megsemmisítette az F4E/CA/ST/FGIV/2015/001 kiválasztási eljárás tartaléklistáit és a Fusion for Energy e listákon szereplő sikeres pályázók felvételéről szóló határozatait.
9

A 2002. november 23‑i ustawa o Sądzie Najwyższym (a legfelsőbb bíróságról szóló törvény) (Dz. U. 2002., 240. tétel) 30. cikke 70 évben állapította meg a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság) bíráinak nyugdíjkorhatárát. E rendelkezés értelmében e bíróság bírája azzal a lehetőséggel is rendelkezett, hogy a 70. életév betöltése előtt legalább 6 hónappal nyilatkozatot nyújthatott be az említett bíróság első elnökéhez, amelyben kifejezésre juttatta azon szándékát, hogy tisztségét továbbra is be kívánja tölteni, és igazolást nyújtott be arról, hogy egészségi állapotára tekintettel munkavégzésre alkalmas, amely esetben 72 éves koráig teljes jogkörrel betölthette tisztségét.
17

Miután az Administratīvā rajona tiesa (körzeti közigazgatási bíróság, Lettország) elutasította a közigazgatási határozattal szemben az Oribalt Rīga által benyújtott jogorvoslati kérelmet, ez utóbbi fellebbezést nyújtott be az Administratīvā apgabaltiesához (regionális közigazgatási bíróság, Lettország) arra hivatkozva, hogy az említett hatóságnak be kellett volna szereznie (és erre módja is volt) az áruk vámértékének a rendelkezésre álló módszerek közül az első helyen állók szerinti meghatározásához szükséges információkat, valamint hogy amennyiben az említett hatóság a Vámkódex 30. cikke (2) bekezdésének c) pontjában említett következtetéses módszert alkalmazza, az ezen áruknak vagy az azonos áruknak az importot követő legkorábbi – és a végrehajtási rendelet 152. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírt 90 napos határidőn belüli – időpontban történő viszonteladására vonatkozó információkat kellett volna felhasználnia. Végül azt állítja, hogy a vámérték kiszámításának alapja a szóban forgó gyógyszerek tényleges vételára, ezért figyelembe kellett venni a Ranbaxy Laboratories által az ügyfelei részére nyújtott árengedményeket.
15

E körülmények között a Curtea de Apel București (bukaresti ítélőtábla, Románia) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Úgy kell‑e értelmezni a [héairányelv] 148. cikke c) pontjának az a) pontjával összefüggésben értelmezett rendelkezését, hogy bizonyos körülmények között a hozzáadottértékadó‑mentességet a nyílt tengeri önemelő fúrótorony értékesítésére is alkalmazni kell, vagyis hogy a nyílt tengeri önemelő fúrótorony az említett uniós jogi rendelkezés értelmében a »hajó« fogalmába tartozik‑e, mivel az irányelv 7. fejezetének címe alapján e rendelkezés szabályozza a »nemzetközi árufuvarozáshoz és személyszállításhoz kapcsolódó adómentességet«? 2) Az előző kérdésre adott igenlő válasz esetén az következik‑e a [héairányelv] 148. cikke c) pontjának az a) pontjával összefüggésben értelmezett rendelkezésének értelmezéséből, hogy a hozzáadottértékadó‑mentesség alkalmazásának alapvető feltétele az a tény, hogy a nyílt tengerre kihajózó nyílt tengeri önemelő fúrótoronynak használata (mint kereskedelmi/ipari tevékenység) során ténylegesen ott kell maradnia mozgásban, úszva egyik tengeri pontból a másik tengeri pontba haladva, a mélytengeri fúrási tevékenységből eredő álló, mozdulatlan helyzetben való tartózkodásánál hosszabb időszakra, vagyis a hajózási tevékenységnek ténylegesen elsődlegesnek kell lennie a fúrási tevékenységhez képest?”
7

A 2006/54 irányelv „Jogvédelem” című 17. cikke az (1) bekezdésében a következőket írja elő: „A tagállamok gondoskodnak arról, hogy minden személy, aki úgy ítéli meg, hogy az egyenlő bánásmód elvének be nem tartása miatt őt sérelem érte, miután az esetleges jogorvoslati lehetőségeket – a tagállamok által szükségesnek vélt esetben akár egyeztető eljárás útján is – más illetékes hatóságoknál már kimerítette, az ebből az irányelvből eredő igényeit bírósági úton érvényesíthesse annak a viszonynak a megszűnte után is, amelyben a megkülönböztetés [helyesen: hátrányos megkülönböztetés] állítólagosan történt.”
46

Az alapügyben szereplő ilyen szabályozás, amint azt a TopFit és D. Biffi is kifejti írásbeli észrevételeiben, ahhoz is vezethet, hogy a Német Szövetségi Köztársaságtól eltérő tagállam sportolóit kevésbé támogatják azok a sportegyesületek, amelyeknek e sportolók tagjai, mint a nemzeti sportolókat, mivel az egyesületek kevésbé érdekeltek abban, hogy olyan sportoló tekintetében fektessenek be, aki nem vehet részt a nemzeti bajnokságokon. Az ilyen esetben a D. Biffihez hasonló, más tagállam állampolgárságával rendelkező sportolók kevésbé tudnak beilleszkedni a kapcsolódást jelentő sportegyesületükbe, következésképpen a lakóhelyük szerinti tagállam társadalmába.
14

2014. július 8‑án IO e felügyelőbizottsági tagi megbízatásának gyakorlása keretében 2014. június 30. és április 1‑je közötti időszak vonatkozásában 782 euró összegről héabevallást nyújtott be, amelyet be is fizetett. 2014. július 9‑i levelében azonban ezen adó ellen panaszt terjesztett elő, amelyet az adóhatóság határozatával elutasított. Az IO által e határozat ellen indított keresetet a rechtbank Zeeland‑West‑Brabant (zeeland‑west‑brabanti bíróság, Hollandia) ítéletében megalapozatlanság miatt elutasította.
27

2015 júliusában az internalizálási tervben szereplő munkavállalókat – köztük C. Correia Moreirát is – Portimão település önkormányzata tájékoztatta arról, hogy a tervezett versenyvizsgára való jelentkezésük – amennyiben a vizsgát sikerrel teljesítik – a közszolgálat első fizetési fokozatába történő felvételüket is maga után vonja, azzal a kötelezettséggel, hogy legalább 10 évig szolgálatban maradnak. Azoknak a munkavállalóknak, akiket „kiszerveztek” az EMARP‑hoz, nem kellett ilyen versenyvizsga‑eljárásban részt venniük.
20

E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a héairányelv 401. cikke értelmében az ebben az irányelvben foglalt rendelkezések nem akadályozzák azt, hogy a tagállamok biztosítási szerződésekre, valamint szerencsejátékokra és fogadásokra vonatkozó adókat, jövedéki adókat, illetékeket és általánosabban olyan adókat, illetékeket vagy közterheket tartsanak fenn vagy vezessenek be, amelyeket nem lehet forgalmi adóként jellemezni, feltéve ugyanakkor, hogy ezen adók, illetékek vagy közterhek beszedése a tagállamok közötti kereskedelemben nem támaszt a határátlépéssel összefüggő követelményeket. Az uniós jog így megengedi tehát a versengő adószabályozást is, ilyen adók akkor is kivethetők, ha beszedésük egyetlen és ugyanazon ügylet vonatkozásában a héával történő halmozódáshoz vezethet (lásd ebben az értelemben: 2014. március 20‑iCaixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona ítélet, C‑139/12, EU:C:2014:174, 28. pont; 2018. augusztus 7‑iViking Motors és társai ítélet, C‑475/17, EU:C:2018:636, 26. pont).
20

A Törvényszék szerint önmagából abból a tényből, hogy a szóban forgó bejelentésekor az „ábrás védjegy” rubrikát jelölték be, nem vonható le az a következtetés, hogy azt ne lehetne egyúttal pozícióvédjegynek is tekinteni. A Törvényszék ezzel kapcsolatban a megtámadott ítélet 36. pontjában kifejtette, hogy különösen azt kell figyelembe venni, hogy a védjegy grafikai ábrázolása világosan – folytonos vonallal – jelöli azon elemet, amelynek tekintetében az oltalmat kérik, szaggatott vonallal pedig a szóban forgó áruk körvonalát, amelyeken azt elhelyezték. A Törvényszék pontosította, hogy a szóban forgó védjegy, miközben teljes mértékben „pozícióvédjegy” típusú védjegynek tekinthető, egyúttal ábrás védjegy is.
4

Ezen irányelv a „Különös kizárások a szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződések esetében” című 10. cikke a c) és d) pontjában a következőképpen rendelkezik: „Ez az irányelv nem alkalmazandó azokra a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződésekre, amelyek tárgya: […] c) választottbírói és békéltetési szolgáltatások; d) a következő jogi szolgáltatások bármelyike: i. ügyfél jogi képviselete [az ügyvédi szolgáltatásnyújtás szabadsága tényleges gyakorlásának elősegítéséről szóló, 1977. március 22‑i] 77/249/EGK tanácsi irányelv [HL 1977. L 78., 17. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 52. o.] 1. cikke szerinti ügyvéd által az alábbi ügyekben: – tagállamban, harmadik országban vagy nemzetközi választottbírói, illetve békéltetői fórumon lefolytatott választottbírói vagy békéltetői eljárás, vagy – tagállam vagy harmadik ország bírósága, törvényszéke vagy hatósága, illetve nemzetközi bíróság, törvényszék, illetve más intézmény előtt lefolytatott igazságszolgáltatási eljárás; ii. jogi tanácsadás, ha arra az e cikk i. pontjában említett eljárások bármelyikére való felkészítésként kerül sor, vagy amennyiben kézzelfogható jele és nagy valószínűsége van annak, hogy az az ügy, melyben a jogi tanácsadásra sor kerül, ilyen eljárások tárgyát fogja képezni, feltéve, hogy a tanácsadást a [77/249] irányelv 1. cikke szerinti ügyvéd nyújtja; […] v. olyan egyéb jogi szolgáltatások, amelyek az érintett tagállamban hivatalos hatósági jogkör gyakorlásához kapcsolódnak, abban az esetben is, ha csak alkalmi jelleggel”.
10

E rendelet II. melléklete értelmében: „[…] 6. Törkölypárlat vagy törköly a) A törkölypárlat vagy törköly olyan szeszes ital, amely megfelel a következő feltételeknek: i. kizárólag szőlőtörkölyből erjesztették és párolták le, vagy közvetlenül vízgőzzel vagy víz hozzáadása után; ii. a szőlőtörkölyhöz adható borseprő mennyisége legfeljebb 25 kg borseprő/100 kg felhasznált törköly; iii. a borseprőből nyert alkohol mennyisége nem haladhatja meg a végtermék teljes alkoholmennyiségének 35%‑át; iv. a lepárlás 86%‑(V/V)‑nál kisebb alkoholtartalomra történik, a törköly jelenléte mellett; v. ugyanilyen alkoholtartalomra való újradesztillálás megengedett; vi. illóanyag‑tartalma legalább 140 g/hl abszolút alkoholra vonatkoztatva, és maximális metanoltartalma 1000 g/hl abszolút alkoholra vonatkoztatva. b) A törkölypárlat vagy törköly minimális alkoholtartalma 37,5 térfogatszázalék. c) Alkoholnak az I. melléklet 5. pontja szerinti hozzáadására sem hígított, sem hígítás nélküli formában nem kerülhet sor. d) A törkölypárlat vagy törköly nem ízesíthető. Ez nem zárja ki a hagyományos gyártási módszereket. e) A törkölypárlat vagy törköly színezőanyagként csak karamellt tartalmazhat. […] 28. Anis a) Az anis olyan ánizsízesítésű szeszes ital, amelynek jellegzetes íze kizárólag ánizsból (Pimpinella anisum L.) és/vagy csillagánizsból (Illicium verum Hook f.) és/vagy ánizskaporból (Foeniculum vulgare Mill.) származik. b) Az anis minimális alkoholtartalma 35 térfogatszázalék. c) Az anis előállítása során kizárólag a 88/388/EGK irányelv 1. cikke (2) bekezdése b) pontjának i. alpontjában és 1. cikke (2) bekezdésének c) pontjában meghatározott természetes aromaanyagok és aromakészítmények használhatók fel. 29. Desztillált anis a) A desztillált anis olyan anis, amely a 28. kategória a) pontjában említett magvak – és a földrajzi árujelzők esetében masztix és egyéb aromás magvak, növények vagy gyümölcsök – jelenlétében desztillált alkoholt tartalmaz, és a desztillált anis alkoholtartalmának legalább 20%‑a ebből az alkoholból származik. b) A desztillált anis minimális alkoholtartalma 35 térfogatszázalék. c) A desztillált anis előállítása során kizárólag a 88/388/EGK irányelv 1. cikke (2) bekezdése b) pontjának i. alpontjában és 1. cikke (2) bekezdésének c) pontjában meghatározott természetes aromaanyagok és aromakészítmények használhatók fel. […]”
42

A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a 2008. év folyamán a harmadik államokból származó, behozatalivám‑köteles különböző termékeket Németországba szállították, hogy ezt követően Görögországba, a végleges rendeltetési helyükre szállítsák azokat. E termékek egy részét nem mutatták be a német vámhatóságoknak, következésképpen azokat szabálytalanul léptették be az Unió vámterületére. A többi terméket szabályszerűen léptették be az említett területre, Németországba, azonban ezt követően azokat a vámfelügyelet alól kivonva, a vámszabályozás megsértésével szállították Görögországba.