ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Az Audiencia Provincial de Pontevedra (Spanyolország) által 2019. november 13-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – D. A. T. A. és társai kontra Ryanair D. A. C.

(C-827/19. sz. ügy)

(2020/C 45/22)

Az eljárás nyelve: spanyol

A kérdést előterjesztő bíróság

Audiencia Provincial de Pontevedra

Az alapeljárás felei

Felperesek: D. A. T. A., L. F. A., A. M. A. G., L. F. A., J. G. C., S. C. C., A. C. V., A. A. G., A. C. A., L. C. A., N. P. B. és P. C. A.

Alperes: Ryanair D. A. C.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1) A 261/2004 rendelet (1) 5. cikkének (3) bekezdése értelmében „rendkívüli körülménynek” minősül-e a munkafeltételek javítására irányuló igényérvényesítés érdekében valamely szakszervezet által szervezett sztrájkhoz való jog gyakorlása a légi fuvarozó szolgálatában álló személyzet részéről – ha azt nem a munkáltató valamely előzetes döntése indokolja, hanem a munkavállalók igényérvényesítésére irányul –, vagy épp ellenkezőleg, a légi fuvarozó tevékenységéhez szervesen kapcsolódó körülményről van-e szó?

2) A felmerült jogvitához hasonló körülmények között a légi fuvarozó köteles-e bármilyen jogszerűen megengedett intézkedés megtételére – különösen, ha a sztrájkjog gyakorlását a jogszabály által megkövetelt módon előzetesen közölték vele –, mint például a sztrájk által nem érintett más társaságok járatai igénybevételének biztosítására?

3) Releváns-e a légitársaság fedélzetén szolgálatot teljesítő személyzet sztrájkjának a 261/2014 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése szerinti „rendkívüli körülményként” történő minősítése szempontjából a sztrájk feloldásának módja, különösen, ha arra a konfliktusban érintett felek által tett kölcsönös engedmények útján kerül sor?

(1) A visszautasított beszállás és légijáratok törlése vagy hosszú késése esetén az utasoknak nyújtandó kártalanítás és segítség közös szabályainak megállapításáról, és a 295/91/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. február 11-i 261/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2004. L 46., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás, 7. fejezet, 8. kötet, 10. o.)
1)

Úgy kell-e értelmezni a járművek EK-jóváhagyásáról szóló rendelet (1) 6. §-ának (1) bekezdését és 27. §-ának (1) bekezdését, illetve a 2007/46/EK irányelv (2) 18. cikkének (1) bekezdését és 26. cikkének (1) bekezdését, hogy a gyártó megsérti az érvényes nyilatkozat kiadására vonatkozó, a járművek EK-jóváhagyásáról szóló rendelet 6. §-ának (1) bekezdése szerinti kötelezettségét (illetve a megfelelőségi nyilatkozat mellékelésére vonatkozó, a 2007/46/EK irányelv 18. cikkének (1) bekezdése szerinti kötelezettségét), ha a 715/2007/EK rendelet (3) 5. cikkének (2) bekezdése és 3. cikkének 10. pontja értelmében vett tiltott hatástalanító berendezést épített be a járműbe, és az ilyen jármű forgalomba hozatala ellentétes a jármű érvényes megfelelőségi nyilatkozat nélkül történő forgalomba hozatalára vonatkozó, a járművek EK-jóváhagyásáról szóló rendelet 27. §-ának (1) bekezdése szerinti tilalommal (illetve az érvényes megfelelőségi nyilatkozat nélkül történő értékesítésre vonatkozó, a 2007/46/EK irányelv 26. cikkének (1) bekezdése szerinti tilalommal)? Igenlő válasz esetén: 1 a) Célja-e a járművek EK-jóváhagyásáról szóló rendelet 6. és 27. §-ának, illetve a 2007/46/EK irányelv 18. cikke (1) bekezdésének, 26. cikke (1) bekezdésének és 46. cikkének a végső ügyfél védelme és – a használt járművek piacán történő továbbértékesítés esetén – különösen az autó következő vevőjének védelme is, mégpedig e vevő rendelkezési szabadsága és vagyona tekintetében is? Érvényes megfelelőségi nyilatkozat nélkül forgalomba hozott használt jármű valamely autóvásárló által történő megszerzése azon kockázatok köréből ered-e, amelyek elhárítása céljából e szabályokat elfogadták?
C 45/16

A Finanzgericht Köln (Németország) által 2019. október 23-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – The North of England P & I Association Ltd., egyúttal mint a Marine Shipping Mutual Insurance Company jogutódja kontra Bundeszentralamt für Steuern

(C-786/19. sz. ügy)

(2020/C 45/14)

Az eljárás nyelve: német

A kérdést előterjesztő bíróság

Finanzgericht Köln

Az alapeljárás felei

Felperes: The North of England P & I Association Ltd., egyúttal mint a Marine Shipping Mutual Insurance Company jogutódja

Alperes: Bundeszentralamt für Steuern

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

Úgy kell-e értelmezni a 88/357/EGK irányelvnek (1) a 25. cikke első bekezdésének első félmondatával összefüggésben értelmezett 2. cikke d) pontjának második francia bekezdését, illetve a 92/49/EGK irányelv (2) 46. cikkének (2) bekezdését a kockázatviselés helye szerinti tagállam meghatározása tekintetében, hogy a tengeri hajó üzemeltetésével összefüggő kockázatok biztosítása esetében arról az államról van szó, amelynek területén a tengeri hajót a tulajdonjog bizonyítása céljából hivatalos nyilvántartásba vették, vagy pedig arról az államról, amelynek lobogója alatt a tengeri hajó közlekedik?

(1) Az életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosításokra vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról és a szolgáltatásnyújtás szabadságának tényleges gyakorlását elősegítő rendelkezések megállapításáról, valamint a 73/239/EGK irányelv módosításáról szóló, 1988. június 22-i második tanácsi irányelv (HL 1988. L 172., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötete, 198. o.).

(2) Az életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosításra vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról és a 73/239/EGK irányelv, valamint a 88/357/EGK irányelv módosításáról szóló, 1992. június 18-i 92/49/EGK tanácsi irányelv (harmadik nem életbiztosítási irányelv) (HL 1992. L 228., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötete, 346. o.).
1)

Úgy kell-e értelmezni a járművek EK-jóváhagyásáról szóló rendelet (1) 6. §-ának (1) bekezdését és 27. §-ának (1) bekezdését, illetve a 2007/46/EK irányelv (2) 18. cikkének (1) bekezdését és 26. cikkének (1) bekezdését, hogy a gyártó megsérti az érvényes nyilatkozat kiadására vonatkozó, a járművek EK-jóváhagyásáról szóló rendelet 6. §-ának (1) bekezdése szerinti kötelezettségét (illetve a megfelelőségi nyilatkozat mellékelésére vonatkozó, a 2007/46/EK irányelv 18. cikkének (1) bekezdése szerinti kötelezettségét), ha a 715/2007/EK rendelet (3) 5. cikkének (2) bekezdése és 3. cikkének 10. pontja értelmében vett tiltott hatástalanító berendezést épített be a járműbe, és az ilyen jármű forgalomba hozatala ellentétes a jármű érvényes megfelelőségi nyilatkozat nélkül történő forgalomba hozatalára vonatkozó, a járművek EK-jóváhagyásáról szóló rendelet 27. §-ának (1) bekezdése szerinti tilalommal (illetve az érvényes megfelelőségi nyilatkozat nélkül történő értékesítésre vonatkozó, a 2007/46/EK irányelv 26. cikkének (1) bekezdése szerinti tilalommal)? Igenlő válasz esetén: 1 a) Célja-e a járművek EK-jóváhagyásáról szóló rendelet 6. és 27. §-ának, illetve a 2007/46/EK irányelv 18. cikke (1) bekezdésének, 26. cikke (1) bekezdésének és 46. cikkének pontosan a végső ügyfél védelme is, mégpedig e vevő rendelkezési szabadsága és vagyona tekintetében is? Érvényes megfelelőségi nyilatkozat nélkül forgalomba hozott jármű valamely végső ügyfél által történő megszerzése azon kockázatok köréből ered-e, amelyek elhárítása céljából e szabályokat elfogadták?
2)

Úgy kell-e értelmezni a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5-i 93/13/EGK tanácsi irányelvet (a továbbiakban: 93/13/EK irányelv) (2), hogy az első kérdésben említett tényállás esetében a bíróságnak a vállalkozás egyedileg megtárgyalt szerződési feltételekkel kapcsolatos érvelése ellenére is vizsgálnia kell az ingatlan adásvételi szerződést is, ha a vállalkozás megtagadja, hogy a más esetekkel kapcsolatos szerződéseket benyújtsa a bírósághoz annak megállapítása érdekében, hogy a vállalkozás által más esetekben is alkalmazott típusszerződésről van-e szó?
1)

Úgy kell-e értelmezni az ESZSZ, az UNICE és a CEEP által a határozott ideig tartó munkaviszonyról kötött keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontját – amely az 1999/70 tanácsi irányelvvel és a 2001/23 irányelvvel vált a közösségi jogrend részévé –, ahogy azt az építőipari ágazat kollektív szerződése 24. cikkének 2. bekezdésében előírja, miszerint az egyetlen építési beruházás megvalósítására irányuló általános jellegű szerződés időtartamától függetlenül, az ET 15. cikke 1. bekezdése a) pontja első albekezdésének rendelkezései nem alkalmazandók, továbbra is fenntartva a munkavállalóknak az „építési beruházás megvalósítására foglalkoztatott állandó munkavállaló” jogállását, mind ezen esetekben, mind az ET 44. cikke szerinti vállalkozás jogutódlása, vagy a jelen általános kollektív szerződés 27. cikkében szabályozott jogutódlás esetében, és nem áll fenn olyan objektív ok, amely indokolja, hogy ellentétes legyen azon nemzeti szabályozással, amelyben az ET 15. cikke 1. bekezdésének a) pontja előírja, hogy: „E szerződések időtartama nem haladhatja meg a három évet, amely nemzeti ágazati kollektív szerződésben, vagy ennek hiányában alacsonyabb szintű ágazati kollektív szerződéssel tizenkét hónappal meghosszabbítható. Ezen időtartamok elteltével a munkavállalók a vállalkozás állandó munkavállalóivá válnak”?
Úgy kell-e értelmezni a 261/2004/EK rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontját, hogy e rendeletet az olyan járattal történő személyszállításra is alkalmazni kell, amellyel az utasok nem valamely tagállam területén található repülőtérről indulnak, de amely olyan egységes foglalás részét képezte, amely valamely tagállam területén található repülőtérről induló járatot is magában foglalt, még ha nem közvetlenül csatlakozó járatról van is szó?
A Rechtbank Amsterdam (Hollandia) által 2019. november 6-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Stichting Cartel Compensation, Equilib Netherlands BV, Equilib Netherlands BV kontra Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV és társai

(C-819/19. sz. ügy)

(2020/C 95/12)

Az eljárás nyelve: holland

A kérdést előterjesztő bíróság

Rechtbank Amsterdam

Az alapeljárás felei

Felperesek: Stichting Cartel Compensation, Equilib Netherlands BV, Equilib Netherlands BV

Alperesek: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Deutsche Lufthansa AG, Lufthansa Cargo AG, British Airways plc, Société Air France SA, Singapore Airlines Ltd, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd, Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Société Air France SA, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd, Singapore Airlines Ltd, Lufthansa Cargo AG, Deutsche Lufthansa AG, Swiss International Air Lines AG, British Airways plc, Air Canada, Cathay Pacific Airways Ltd, SAS AB, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden, SAS Cargo Group A/S, Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Société Air France SA, Lufthansa Cargo AG, Deutsche Lufthansa AG, British Airways plc

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

A károsultak (a jelen esetben légi árufuvarozási szolgáltatásokat igénybe vevő feladók és címzettek) és légitársaságok közötti jogvitában – akár az EUMSZ 101. cikk vagy mindenesetre az EGT-Megállapodás 53. cikkének közvetlen hatálya, akár az 1/2003 rendelet (1) 6. cikke (illetve e rendelkezés közvetlen hatálya) alapján – hatáskörrel rendelkeznek-e a nemzeti bíróságok arra, hogy az EUMSZ 101. cikket vagy mindenesetre az EGT-Megállapodás 53. cikkét akkor is teljes mértékben alkalmazzák a 2004. május 1. előtt az Európai Unión belüli és az EGT-n kívüli repülőterek között lebonyolított légi járatok, illetve a 2005. május 19. előtt Izland, Liechtenstein és Norvégia és az EGT-n kívüli repülőterek között lebonyolított légi járatok, illetve a 2002. június 1. előtt az Európai Unión belüli repülőterek és Svájc között lebonyolított légi járatok esetében a légitársaságok által árufuvarozási szolgáltatásokkal összefüggésben megvalósított összejátszásra, illetve összehangolt magatartásra, ha e tekintetben arról az időszakról van szó, amelyben az EUMSZ 104. és EUMSZ 105. cikk szerinti átmeneti szabályozást kellett alkalmazni, vagy ezt kizárja az átmeneti szabályozás?

(1) A Szerződés 81. és 82. cikkében meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16-i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.).
2.

a) Az első kérdés a) pontjára adandó igenlő válasz esetén: Úgy kell-e értelmezni az 531/2012 rendelet 6b. cikke (1) bekezdésének első albekezdését a jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló helyzetben, hogy magának a tarifaopciónak a tekintetében is előírhatnak méltányos használatra vonatkozó feltételeket („fair use policy”) a szabályozott kiskereskedelmi barangolási szolgáltatások használatára? b) Az első kérdés a) pontjára adandó igenlő válasz és a második kérdés a) pontjára adandó nemleges válasz esetén: Úgy kell-e értelmezni az 531/2012 rendelet 6b. cikke (1) bekezdésének első albekezdését a jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló helyzetben, hogy a szabályozott kiskereskedelmi barangolási szolgáltatások használatával kapcsolatos, méltányos használatra vonatkozó közös feltételeket („fair use policy”) a mobiltarifa és a tarifaopció tekintetében is előírhatnak, aminek következtében a mobiltarifa teljes belföldi kiskereskedelmi árát, illetve a mobiltarifa és a tarifa opció teljes belföldi kiskereskedelmi árának összegét kell alapul venni a közös „fair use policy” keretében rendelkezésre bocsátandó adatmennyiség meghatározása során? c) Az első kérdés a) pontjára adandó igenlő válasz és a második kérdés a) és b) pontjára adandó nemleges válasz esetén: A jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló helyzetben alkalmazandó-e analógia útján az 531/2012 rendelet 6b. cikke (1) bekezdésének a 2016/2286 végrehajtási rendelet (2) 4. cikke (2) bekezdésének első albekezdésével összefüggésben értelmezett első albekezdése olyan módon, hogy magának a tarifaopciónak a tekintetében is előírhatók méltányos használatra vonatkozó feltételek („fair use policy”)?
1)

Megfelel-e a közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló 2006. november 28-i 2006/112 tanácsi irányelv (1) (a továbbiakban: 2006/112 irányelv) 220. cikkének a) pontjával és 226. cikkével összefüggésben értelmezett 168. cikke a) pontjának és a l78. cikke a) pontjának és a tényleges érvényesülés elvének azon nemzeti jogértelmezés és gyakorlat, mely szerint az adólevonás anyagi jogi feltételei teljesítése esetén önmagában nem elegendő az olyan számla birtoklása, mely tartalmazza az ezen irányelv 226. cikkében előírtakat, hanem az adóalanynak ahhoz, hogy a kérdéses számla alapján jogosult legyen gyakorolni az adólevonás jogát, a számlán kívül további okirati bizonyítékokkal is rendelkeznie kell, melyeknek a 2006/112 irányelv előírásain túlmenően meg kell felelniük a számvitelre vonatkozó nemzeti szabályozás alapelveinek és a bizonylatokra előírt konkrét szabályainak is, továbbá az is elvárás, hogy a láncolat összes tagja emlékezzen és egybehangzóan nyilatkozzon ezen bizonylatokkal alátámasztott gazdasági tevékenység minden részletére?
4)

Úgy kell-e értelmezni az Európai Unió Alapjogi Chartája 48. cikkének (1) bekezdésében rögzített ártatlanság vélelmét, a védelemhez való jognak a Charta 48. cikkének (2) bekezdésében rögzített biztosítását és a tényleges érvényesülés elvét, hogy azok megengedik az alapeljárásban szóban forgóhoz hasonló olyan nemzeti szabályozást, amely: — bevezeti a meg nem állapított eredetű vagy nem bizonyított eredetű vagyon bűncselekményből származó vagyon jellegét (a Zakon za otnemane v polza na darzhavata na nezakonno pridobito imushtestvo [otm.]) (a jogellenesen szerzett vagyon elkobzásáról szóló törvény [hatályon kívül helyezve], a továbbiakban: ZOPDNPI); — bevezeti a vagyon jogellenes szerzésének megalapozott gyanújára vonatkozó vélelmet (a hatályon kívül helyezett ZOPDNPI 21. cikkének (2) bekezdése); — a vagyon eredetével és megszerzésének forrásával kapcsolatos bizonyítási terhet nem csak a vizsgálat alá vont személy, hanem harmadik személyek tekintetében is megfordítja, akiknek, illetve amelyeknek nem a saját vagyonuk eredetét, hanem a jogelődjük vagyonának eredetét kell bizonyítaniuk, még ingyenes szerzés esetén is; — bevezeti a „vagyoneltérést” mint a jogellenesen szerzett vagyon létének egyetlen és döntő bizonyítékát; — a bizonyítási terhet valamennyi érintett és nem csak az elítélt személy tekintetében fordítja meg, mégpedig az elítélésük előtt, illetve attól függetlenül is; — megengedi egy olyan, jogi és gazdasági vizsgálati és elemzési módszer alkalmazását, amelynek segítségével megállapítják a megfelelő vagyon jogellenes jellegére vonatkozó gyanút, valamint a vagyon értékét, minek során a gyanú kötelező erejű az eljáró bíróságra nézve anélkül, hogy a bíróság e módszer tartalma és alkalmazása tekintetében teljes körű bírósági felügyeletet gyakorolhatna?
3)

A 2014/24 irányelv V. melléklete C. részének 7. pontjával és V. melléklete C. része 10. pontjának a) alpontjával összefüggésben úgy kell-e értelmezni a [92/13 irányelv] [2014/24] irányelv 33. és 49. cikkével összefüggésben értelmezett 2d. cikke (1) bekezdésének a) pontját, hogy az a feltétel, hogy „a közszolgáltató ajánlatkérő a közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény előzetes, az Európai Unió Hivatalos Lapjában való közzététele nélkül ítélt oda szerződést”, a jelen ügyhöz hasonló olyan ügyre is vonatkozik, amelyben az ajánlatkérő szerv az előirányzott keretmegállapodásra vonatkozóan az Európai Unió Hivatalos Lapjában előzetesen közbeszerzési eljárást megindító hirdetményt tett közzé, azonban a) a közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény nem felel meg az ajánlati felhívás tárgyát képező keretmegállapodás alapján teljesítendő árubeszerzés becsült mennyiségének és/vagy becsült értékének megjelölésére vonatkozó követelménynek, mivel annak becslését az ajánlattételhez szükséges dokumentáció tartalmazza, és b) az ajánlatkérő szerv megsértette az ajánlati felhívás tárgyát képező keretmegállapodás alapján teljesítendő árubeszerzés legnagyobb mennyiségének és/vagy legmagasabb értékének a közbeszerzési eljárást megindító hirdetményben vagy az ajánlattételhez szükséges dokumentációban történő meghatározására vonatkozó követelményt?
2)

Úgy kell-e értelmezni a Charta 50. cikke szerinti ne bis in idem elvét, hogy az nem akadályozza a tagállam illetékes közigazgatási hatóságát abban, hogy az európai versenyjog megsértése miatt bírságot szabjon ki olyan helyzetben, mint amely a jelen ügyben is fennáll, amelyben ugyanazon jogi személyt már jogerősen felmentették egy közigazgatási bírság megfizetése alól, amelyet ugyanazon, illetve hasonló tények alapján a nemzeti postai szabályozó hatóság szabott ki vele szemben a postai szabályozás állítólagos megsértése miatt, azon oknál fogva, hogy a ne bis in idem elv korlátozását indokolja az, hogy a versenyjogi szabályozás további közérdekű célkitűzést követ, nevezetesen azt, hogy megőrizze és fenntartsa a belső piacon a torzulásmentes verseny rendszerét, és nem lépi túl az e szabályozás által követett jogszerű cél elérésére alkalmas és ahhoz szükséges mértéket; és/vagy e más piaci szereplőknek a vállalkozás szabadságához való, a Charta 16. cikkén alapuló jogának védelme érdekében szükséges?
C 162/2

A High Court (Írország) által 2020. február 6-án/-én/-jén benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – UH kontra Minister for Agriculture, Food and the Marine, Ireland és Attorney General

(C-64/20. sz. ügy)

(2020/C 162/02)

Az eljárás nyelve: ír

A kérdést előterjesztő bíróság

High Court

Az alapeljárás felei

Felperes: UH

Alperesek: Minister for Agriculture, Food and the Marine, Ireland és Attorney General

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1. Rendelkezik-e valamely nemzeti bíróság mérlegelési mozgástérrel arra vonatkozóan, hogy annak megállapítása ellenére megtagadja a jogorvoslatot, hogy a nemzeti jog nem ültette át az Európai Unió (EU) valamely irányelvének egy adott aspektusát, és amennyiben a bíróság rendelkezik az említett mérlegelési mozgástérrel, azzal összefüggésben mely tényezőket kell megfelelően figyelembe venni és/vagy a nemzeti bíróság figyelembe veheti-e ugyanazokat a tényezőket, amelyeket akkor venne figyelembe, ha nemzeti jogsértést kellene elbírálnia?

2. Sérülne-e a közvetlen hatály uniós jogelve abban az esetben, ha a nemzeti bíróság a jelen ügyben a 2018. december 11-i (EU) 2019/6 európai parlamenti és tanácsi rendelet (1) 7. cikkének hatálybalépése miatt (amelynek alkalmazását 2022. január 28-ig elhalasztották) megtagadná a jogorvoslatot annak ellenére, hogy megállapította, a nemzeti jog nem ültetette át a 2001/82/EK irányelv (2) 61. cikkének (1) bekezdésében, 58. cikkének (4) bekezdésében és 59. cikkének (3) bekezdésében foglalt kötelezettséget, amely arra vonatkozik, hogy az állatgyógyászati készítmények csomagolását és címkéjét a tagállam hivatalos nyelvén, vagyis Írországban ír és angol nyelven kell megfogalmazni?

(1) Az állatgyógyászati készítményekről és a 2001/82/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. december 11-i (EU) 2019/6 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2019. L 4., 43. o.).

(2) Az állatgyógyászati készítmények közösségi kódexéről szóló, 2001. november 6-i 2001/82/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2001. L 311., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 27. kötet, 3. o.).
1)

a) Abban az esetben, ha az olyan mobilhírközlési díjcsomag, amely a mobil adatforgalom tekintetében díjcsomagban foglalt havi adatmennyiséget ír elő, amelynek felhasználását követően az átviteli sebesség korlátozására kerül sor, egy olyan ingyenes díjcsomagopcióval bővíthető, amelynek alapján anélkül vehetők igénybe bizonyos, a távközlési vállalkozás tartalomszolgáltató partnerei által nyújtott szolgáltatások, hogy az e szolgáltatások igénybevételével felhasznált adatmennyiséget beszámítanák a mobilhírközlési díjcsomagban foglalt havi adatmennyiségbe, a végfelhasználó azonban e tekintetben a videostreaminget illetően hozzájárul a sávszélesség legfeljebb 1,7 Mbit/s-ra történő, attól független korlátozásához, hogy a tartalomszolgáltató partnerek vagy egyéb szolgáltatók általi videoközvetítésekről van-e szó, úgy kell-e értelmezni az (EU) 2015/2120 rendelet (1) 3. cikkének (2) bekezdését, hogy az e rendelkezés értelmében vett, az internet-hozzáférési szolgáltatás jellemzői tekintetében létrejött megállapodásoknak meg kell felelniük az (EU) 2015/2120 rendelet 3. cikkének (3) bekezdése szerinti követelményeknek? b) Az 1) a) kérdésre adandó igenlő válasz esetén: Úgy kell-e értelmezni az (EU) 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdését, hogy a jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló helyzetben a sávszélesség korlátozását egy szolgáltatáskategória lassításának kell tekinteni? c) Az 1) b) kérdésre adandó igenlő válasz esetén: Úgy kell-e értelmezni az (EU) 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének c) pontja értelmében vett „közelgő hálózati torlódás” fogalmát, hogy e fogalom kizárólag a (közelgő) kivételes vagy ideiglenes hálózati torlódásokat foglalja magában? d) Az 1) b) kérdésre adandó igenlő válasz esetén: Úgy kell-e értelmezni az (EU) 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének c) pontját, hogy a jelen eljárásban szóban forgóhoz hasonló helyzetben a forgalom egyenértékű típusai tekintetében biztosítandó egyenlő bánásmód követelményével ellentétes a sávszélességnek kizárólag egy megrendelhető opció esetében, egyéb mobilhírközlési díjcsomagok esetében azonban nem alkalmazott, továbbá csak videostreaming tekintetében alkalmazott korlátozása? e) Az 1) b) kérdésre adandó igenlő válasz esetén: Úgy kell-e értelmezni az (EU) 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdését, hogy a jelen eljárásban szóban forgóhoz hasonló helyzetben a sávszélesség olyan korlátozása, amelynek alkalmazása egy megrendelhető opció megrendelésétől függ, és amelyet a végfelhasználó ezenfelül legfeljebb 24 órára bármikor kikapcsolhat, megfelel annak a követelménynek, hogy egy szolgáltatáskategória csak az (EU) 2015/2120 rendelet 3. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének a)–c) pontja szerinti célok eléréséhez szükséges időtartamra lassítható?