T‑322/01. sz. ügy

Roquette Frères SA

kontra

az Európai Közösségek Bizottsága

„Verseny – Kartellek – Nátrium‑glükonát – EK 81. cikk – Bírság – A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése – Bírságkiszabási iránymutatás – Engedékenységi közlemény – Az arányosság elve – Egyenlő bánásmód – A ne bis in idem elve”

Az ítélet összefoglalása

1. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A piacra gyakorolt tényleges hatás

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1.A. pont, 1. bekezdés)

2. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk)

3. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

4. Verseny – Kartellek – Versenytorzítás – Értékelési szempontok

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

5. Eljárás – Keresetlevél – Alaki követelmények

(Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata, 44. cikk, (1) bekezdés, c) pont)

6. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 96/C 207/04 bizottsági közlemény)

7. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – A bírság alóli mentesítés vagy a bírság csökkentése az eljárás alá vont vállalkozás együttműködése miatt

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 96/C 207/04 bizottsági közlemény, B. szakasz, b) pont, és C. szakasz)

8. Verseny – Bírságok – Közösségi szankciók és valamely tagállamban vagy harmadik államban a nemzeti versenyjog megsértése miatt kiszabott szankciók

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk)

9. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértő vállalkozás forgalma

(17. tanácsi rendelet)

10. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1.A. pont,)

11. Eljárás – A szóbeli szakasz újbóli megnyitása iránti kérelem

(Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata, 62. cikk)

12. Verseny – Bírságok – Összeg – A Bizottság mérlegelési jogköre – Az Elsőfokú Bíróság korlátlan felülvizsgálati jogköre

(EK 229. cikk; 17. tanácsi rendelet, 17. cikk)

1. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 1.A. pontja első bekezdésének értelmében a bírságoknak a jogsértés súlyának függvényében végzett kiszámítása során a Bizottság különösen figyelembe veszi a jogsértés piacra gyakorolt tényleges hatását, ha ez a hatás mérhető. A kartell ilyen mérhető hatását kellőképpen bizonyítottnak kell tekinteni, amennyiben a Bizottság képes konkrét és megbízható bizonyítékokat szolgáltatni, amelyek megfelelő fokú valószínűséggel alátámasztják, hogy a kartell hatást gyakorolt a piacra.

Valamely kartell érintett piacra gyakorolt hatásának vizsgálata ugyanis szükségszerűen bizonyos feltételezések felállításához vezet. Ezzel kapcsolatosan a Bizottságnak különösen azt kell megvizsgálnia, milyen szintű lett volna a kérdéses termék ára, ha a kartell nem állt volna fenn. Vagyis az árak tényleges alakulása okainak vizsgálatakor kockázatos ezen okok mindegyikének külön jelentőséget tulajdonítani. Azon objektív körülményt kell figyelembe venni, hogy az árkartell miatt a felek éppen az árversenyhez kapcsolódó szabadságukról mondtak le. Tehát a kartell tagjai által ezen önkéntes tartózkodáson kívüli tényezőkből eredően gyakorolt befolyás felmérése szükségszerűen megfelelő fokon valószínűsíthető következtetéseken, és nem pontosan mérhető tényeken alapul.

Ennélfogva, hacsak nem akarjuk megfosztani a bírság összegének meghatározásánál figyelembe vehető, az 1.A. pontja első bekezdésén alapuló szempontot annak hatékony érvényesülésétől, nem kifogásolható, hogy a Bizottság az olyan versenyellenes céllal rendelkező kartellnek, mint az árakkal vagy kvótákkal kapcsolatos kartell, az érintett piacra gyakorolt tényleges hatására támaszkodott, anélkül hogy ezt a hatást felmérte volna, vagy e kérdésről számszerű értékelést szolgáltatott volna.

(vö. 71–75. pont)

2. A tiltott kartellek megtorlása terén valamely vállalkozás által ténylegesen tanúsított magatartás a kartell piacra gyakorolt hatásának értékelése szempontjából irreleváns, mivel az ő részvételével megvalósított jogsértésből mint egészből származó hatásokat kell figyelembe venni.

Ugyanígy nincs szükségszerű összefüggés valamely kartell hatása és annak időtartama között. Ennek megfelelően nem zárható ki, hogy ha egy kartell hatása nem érvényesül hosszú időn keresztül, viszont rövid időn keresztül romboló hatást vált ki, ennek a kartellnek a hatása ugyanolyan jelentős, mint azé, amelyik teljes fennállása alatt fejt ki egy bizonyos mértékű hatást. Még ha a kartell bizonyos időszakokban nem is fejt ki hatást, vagy csak korlátozott hatást fejt ki, nem bizonyítja szükségszerűen azt, hogy annak hatása enyhébb, mint egy teljes fennállása alatt hatással bíró kartellé.

(vö. 89–90., 121., 128., 141., 179. pont)

3. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése szerint a bírság összegének megállapításakor a jogsértés súlyát és időtartamát figyelembe kell venni. Ezenfelül a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás szerint a bírság kiindulási összegét a jogsértés súlya alapján kell meghatározni, figyelembe véve a jogsértés jellegét, a piacra gyakorolt tényleges hatását, valamint az érintett földrajzi piac méretét.

E jogi háttér tehát önmagában nem kötelezi kifejezetten a Bizottságot a termékpiac jelentéktelen méretének a figyelembevételére.

Mindemellett a jogsértés súlyának mérlegelésekor a Bizottságnak sok tényezőt kell figyelembe vennie, amelyeknek jellege és jelentősége a kérdéses jogsértés típusától és az érintett jogsértés különleges körülményeitől függően változik. A jogsértés súlyát alátámasztó tényezők között esetenként szerepelhet a jogsértéssel érintett termék értéke, a szóban forgó termékpiac mérete és a vevők ereje.

Következésképpen, még ha a piac mérete figyelembe vehető tényező is a jogsértés súlyának megállapítása során, annak jelentősége a jogsértés sajátos körülményeitől függően változik.

(vö. 147–150. pont)

4. Az EK 81. cikk (1) bekezdésének valamely megállapodásra, illetve összehangolt magatartásra történő alkalmazásának vizsgálata tekintetében a megállapodás tényleges hatásait felesleges figyelembe venni, ha már egyszer bebizonyosodott, hogy e megállapodás célja a közös piacon a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása.

(vö. 201. pont)

5. Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzatának 44. cikke 1.§‑ának c) és d) pontja szerint a keresetnek többek között tartalmaznia kell a felhozott jogalapok rövid ismertetését. Ezenfelül függetlenül a terminológiai kérdésektől, ennek az ismertetésnek megfelelően érthetőnek és pontosnak kell lennie ahhoz, hogy lehetővé tegye az alperes számára azt, hogy előkészítse védekezését, az Elsőfokú Bíróság számára pedig azt, hogy a kereset tárgyában határozhasson, adott esetben, anélkül hogy bármilyen más további információt kellene kérnie. A jogbiztonság és a gondos igazságszolgáltatás biztosítása érdekében a kereset elfogadhatóságához ugyanis a lényegi tény‑ és jogkérdéseknek, amelyekre alapul, ha csak röviden is, de a keresetből magából koherens és érthető módon ki kell tűnniük.

Ebben a tekintetben különösen nem az Elsőfokú Bíróság feladata valamennyi, az első jogalap alátámasztása érdekében előadott körülményt megvizsgálni annak eldöntése érdekében, hogy ezek a körülmények egyúttal a második jogalapot is alátámaszthatják‑e. Nem változtat ezen a következtetésen az a tény sem, hogy a Bizottság valamely jogalap nyilvánvaló pontatlansága ellenére kifejezetten megkísérelte azonosítani azon, a felperes által az első jogalappal összefüggésben felhozott érveket, amelyek esetlegesen a második jogalapját is alátámaszthatják, és megkísérelte azokat ebben az összefüggésben megválaszolni. A Bizottság által ily módon kialakított álláspont ugyanis puszta feltételezés a felperes által előterjesztett jogalap pontos terjedelmével kapcsolatban. Nem teszi azonban lehetővé a második jogalap pontos terjedelmének meghatározását.

(vö. 208–209. pont)

6. A bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény a Bizottság mérlegelési jogköre gyakorlásából következik, és mindössze a Bizottság jogkörének az egyenlő bánásmód elve alapján történő önkéntes korlátozását jelenti. E közlemény olyan jogos elvárásokat keletkeztet, amelyekben a vállalkozások egy kartell létezésének a Bizottság felé történő felfedésekor bízhatnak. Tekintettel az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartására, és arra a jogos bizalomra, amelyeket a Bizottsággal együttműködni kívánó vállalkozások a közleményből levonhatnak, a Bizottság köteles azt betartani, amikor valamely vállalkozás együttműködését a vele szemben kiszabott bírság összegének meghatározása kapcsán értékeli.

E tekintetben sem akár valamely versenyszabályok megsértéséért bírságot kiszabó határozat elfogadását megelőzően közzétett új közleménytervezet, sem e határozat elfogadását követően közzétett új közlemény nem járhat a Bizottság mérlegelési jogköre gyakorlásának önkéntes korlátozását jelentő hatással ilyen esetben.

(vö. 223–224. pont)

7. Ahhoz, hogy valamely vállalkozás a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény C. szakasza alapján a bírság jelentős mértékű csökkentésében részesülhessen, a hivatkozott közlemény előírja, a B. szakaszra visszautaló C. szakaszának b) pontjában, hogy annak elsőként kell döntő bizonyítékot szolgáltatnia a kartell fennállásának bizonyítására. A közlemény nem írja elő azt, hogy e feltétel teljesüléséhez a titkos kartellt a Bizottság részére felfedő vállalkozásnak a kifogásközlés megfogalmazásához, vagy még kevésbé a jogsértést megállapító határozat elfogadásához szükséges meghatározó bizonyítékok összességét kellene szolgáltatnia.

(vö. 237–239. pont)

8. A ne bis in idem elve tiltja, hogy ugyanazt a személyt ugyanazon jogsértő magatartás miatt egyazon védett jogtárgy védelmében többször szankcionálják. Ezen elv alkalmazása három konjunktív feltétel teljesüléséhez kötött: a tények azonossága, a jogsértés elkövetőjének azonossága és a védett jogtárgy azonossága.

Így valamely vállalkozás jogszerűen lehet ugyanazért a jogellenes magatartásért két párhuzamos, egyrészt a szóban forgó tagállam illetékes hatósága, másrészt a Közösség általi eljárásnak tárgya és így kétszeres szankciónak lehet kitéve, feltéve hogy ezek az eljárások különböző célra irányuljanak, és a megsértett rendelkezések nem azonosak.

Következésképpen a ne bis in idem elve még kevésbé alkalmazható olyan esetben, amikor az egyrészről a Bizottság, másrészről a valamely harmadik állam hatóságai által lefolytatott eljárások, illetve kiszabott szankciók egyértelműen eltérő célra irányulnak. Ugyanis az előbbi eset a torzítatlan versenynek az Európai Unió és az Európai Gazdasági Térség területén történő fenntartására irányul, utóbbi pedig az valamely harmadik állam piacának védelmét célozza. Ebben az esetben nem valósul meg a védett jogtárgy azonossága, amely a ne bis in idem elve alkalmazásának feltétele.

(vö. 277–281. pont)

9. Amennyiben valamely, a közösségi versenyjogi szabályokat megsértő vállalkozással szemben kiszabott bírság meghatározása során tévedés történt a figyelembe veendő forgalom tekintetében, e tévedés bizonyítása a bírság összegének kiigazítását vonja maga után még akkor is, ha a tévedés a vállalkozásnak tudható be.

(vö. 293. pont)

10. Az EK 81. cikk (1) bekezdését megsértő vállalkozásokat a bírság összegének meghatározása céljából csoportokba sorolják, az így azonosított egyes csoportok küszöbértékeinek koherensnek és objektív módon igazolhatónak kell lenniük.

(vö. 295. pont)

11. Az Elsőfokú Bíróság csupán akkor köteles helyt adni a szóbeli szakasz újbóli megnyitására irányuló kérelemnek, amelynek célja a hivatkozott új tények figyelembevétele, amennyiben az érintett fél olyan tényekre hivatkozik, amelyek döntően befolyásolják a jogvita eldöntését, és e tényeket nem tudta a szóbeli szakasz befejezését megelőzően előterjeszteni.

Valamely, a versenyjogi szabályokat megsértő vállalkozással szemben bírságot kiszabó határozat meghozatalát követően a jogsértésben részt vevő más vállalkozásokat érintő határozat elfogadása nem minősül olyan jellegű új elemnek, amely meghatározó befolyással lehetne az első határozat jogszerűségére, és ezért ezen az alapon nincs helye az eljárás újbóli megnyitásának.

Valamely közösségi jogi aktus jogszerűségét ugyanis vagy a tényállás alapján, vagy az aktus elfogadásának időpontjában hatályos jog szerint kell értékelni. Ebből eredően a közösségi jogi aktus elfogadásának időpontját követően felmerülő körülmények az aktus jogszerűségének értékelésénél nem vehetők figyelembe. Valamely határozat jogszerűségét továbbá főszabály szerint a felek által a közigazgatási eljárás során megnevezett, illetve a határozatban rögzített ténybeli és jogi elemek alapján kell vizsgálni. Máskülönben veszélybe kerülne a ‑ korábbi ‑közigazgatási eljárás és az ‑ azt követő ‑ bírósági felülvizsgálati eljárás közötti összhang, amely a ténybeli és jogi elemek azonosságán alapul.

(vö. 323–326. pont)

12. A versenyjogi szabályok megsértése miatt kiszabott bírságok összegének meghatározását illetően az Elsőfokú Bíróság a felperes által előterjesztett kifogásokra tekintettel, korlátlan felülvizsgálati jogkörében figyelembe vehet olyan további információkat, amelyek a megtámadott határozatban nem kerültek említésre. Azonban a jogbiztonság elvére tekintettel ennek a lehetőségnek főszabály szerint olyan körülményekre vonatkozó információk figyelembevételére kell korlátozódnia, amelyek a megtámadott határozatot megelőzően keletkeztek, és amelyeket a Bizottság az adott határozat meghozatalakor ismerhetett volna. Más megközelítés arra vezetne, hogy az Elsőfokú Bíróságnak olyan kérdés tekintetében kellene helyettesítenie a közigazgatási szervet, amelyet utóbbi még nem volt köteles vizsgálni, ami hatásköre bitorlásához, és általában véve a hatáskörmegosztás rendszerének megsértéséhez, valamint a bírósági és közigazgatási intézmények közötti egyensúly megbomlásához vezetne.

(vö. 327. pont)

AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)

2006. szeptember 27.*( )

„Verseny – Kartellek – Nátrium-glükonát – EK 81. cikk – Bírság – A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése – Bírságkiszabási iránymutatás – Engedékenységi közlemény – Az arányosság elve – Egyenlő bánásmód – A ne bis in idem elve”

A T‑322/01. sz. ügyben,

a Roquette Frères SA (székhelye: Lestrem [Franciaország], képviselik: O. Prost, D. Voillemot és A. Choffel ügyvédek)

felperesnek,

az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik kezdetben: A. Bouquet, W. Wils, A. Whelan és F. Lelièvre, később: A. Bouquet, W. Wils és A. Whelan, meghatalmazotti minőségben, segítőik: A. Condomines és J. Liygonie ügyvédek)

alperes ellen

elsődlegesen az EK‑Szerződés 81. cikke és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (ügyszám: COMP/E‑1/36.756 – „nátrium‑glükonát”‑ügy) hozott, 2001. október 2‑i C (2001) 2931 végleges bizottsági határozat 1. és 3. cikkének megsemmisítésére irányuló kérelem tárgyában annyiban, amennyiben e rendelkezések a felperessel szemben kiszabott bírság összegét rögzítik, másodlagosan a bírság összegének csökkentésére irányuló kérelem, harmadlagosan a jogellenesen beszedett összegek felperes részére történő visszatérítése iránti kérelem tárgyában,

AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA (harmadik tanács),

tagjai: J. Azizi elnök, M. Jaeger és F. Dehousse bírák,

hivatalvezető: I. Natsinas tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2004. február 18‑i tárgyalásra

meghozta a következő

Ítéletet

Tényállás

1 A Roquette Frères SA (a továbbiakban: Roquette) a vegyiparban működő vállalkozás, amely többek között nátrium‑glükonátot állít elő.

2 A nátrium‑glükonát a kelátképző anyagok csoportjába tartozik, amelyek az ipari folyamatok során hatástalanítják a fémionokat. E folyamatok többek között magukban foglalják az ipari tisztítást (üvegek és szerszámok tisztítása), a felületkezelést (rozsdagátló és zsírtalanítási kezelések, alumíniumvésés), valamint a vízkezelést. A kelátképző anyagokat tehát az élelmiszeriparban, a szépségiparban, a gyógyszeriparban, a papíriparban, a betongyártásban, valamint egyéb iparágakban használják. A nátrium‑glükonátot a világ minden táján értékesítik, a versenytárs vállalatok pedig jelen vannak a világpiacokon.

3 1995‑ben a nátrium‑glükonát összesített világméretű értékesítése nagyjából 58,7 millió euró volt, amelyből az Európai Gazdasági Térség (EGT) területén megvalósított értékesítések nagyjából 19,6 millió eurót tettek ki. A tényállás megvalósulása idején a nátrium‑glükonát világméretű termelésének majdnem egésze öt vállalat, azaz elsősorban a Fujisawa Pharmaceutical Company Ltd (a továbbiakban: Fujisawa), másodsorban a Jungbunzlauer AG (a továbbiakban: Jungbunzlauer), harmadsorban a Roquette Frères SA (a továbbiakban: Roquette), negyedsorban a Glucona vof (a továbbiakban: Glucona), az 1995 decemberéig az az Akzo Nobel NV 100%‑os tulajdonában lévő leányvállalata, az Akzo Chemie BV (a továbbiakban: Akzo) és a Coöperatieve Verkoop‑ en Productievereniging van Aardappelmeel en Derivaten Avebe BA (a továbbiakban: Avebe) által közösen irányított vállalkozás, és ötödsorban az Archer Daniels Midland Co. (a továbbiakban: az ADM) kezében összpontosult.

4 1997 márciusában az amerikai igazságügyi minisztérium arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy a lizin‑ és a citromsav piacán folytatott vizsgálat nyomán a nátrium‑glükonát piacán is vizsgálatot indított. 1997 októberében és decemberében, valamint 1998 februárjában az amerikai igazságügyi minisztérium arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy az Akzo, az Avebe, a Glucona, a Roquette és a Fujisawa elismerték, hogy részt vettek a nátrium-glükonát árának rögzítésére, valamint e termék értékesítési mennyiségeinek az Egyesült Államokban és másutt történő felosztására létrejött kartellben. Az amerikai igazságügyi minisztériummal kötött megállapodásukat követően az amerikai hatóságok e vállalatokra bírságokat szabtak ki.

5 1998. február 18‑án a Bizottság a Szerződés [81.] és [82.] cikkének végrehajtásáról szóló, 1962. február 6‑i 17. (első) rendelet (HL L 13., 204. o., 1962. február 21.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 3. o.) 11. cikkének értelmében információkéréssel fordult a nátrium‑glükonát legfőbb európai gyártóihoz, importőreihez, exportőreihez és vevőihez.

6 Az információkérést követően a Fujisawa felvette a kapcsolatot a Bizottsággal, és tájékoztatta, miszerint a fent leírt vizsgálat keretében együttműködött az amerikai hatóságokkal, és a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló 1996. július 18‑i bizottsági közlemény (HL 1996. C 207., 4. o.; a továbbiakban: engedékenységi közlemény) alapján a Bizottsággal is együtt kíván működni. A Bizottsággal 1998. április 18‑án lefolytatott tárgyalást követően a Fujisawa 1998. május 12‑én írásbeli nyilatkozatot, valamint a kartell történetének összefoglalását tartalmazó dossziét és számos más iratot nyújtott át a Bizottságnak.

7 1998. szeptember 16‑án és 17‑én a Bizottság a 17. rendelet 14. cikke (3) bekezdésének alkalmazásával helyszíni vizsgálatot folytatott le az Avebe, a Glucona, a Jungbunzlauer és a Roquette helyiségeiben.

8 A Bizottság 1998. november 10‑én információkérést címzett az ADM‑hez. Az 1998. november 26‑án a Bizottság tudomására hozta a Bizottsággal való együttműködésre irányuló szándékát. Az 1998. december 11‑én tartott megbeszélés során az ADM átadta „együttműködés[ének] első részletét”. Ezek után 1999. január 21‑én az ADM átnyújtotta a Bizottságnak a vállalkozás nyilatkozatát, valamint az ügyre vonatkozó bizonyos dokumentumokat.

9 A Bizottság 1999. március 2‑án részletes információkérést intézett a Gluconához, a Roquette-hez és a Jungbunzlauerhez. E vállalkozások 1999. április 14‑i, 19‑i és 20‑i leveleikben a Bizottság tudomására hozták a Bizottsággal való együttműködésre irányuló szándékukat, és a kartellel kapcsolatos bizonyos információkat bocsátottak a rendelkezésére. A Bizottság 1999. október 25‑én kiegészítő információkéréssel fordult az ADM‑hez, a Fujisawához, a Gluconához, a Roquette-hez és a Jungbunzlauerhez.

10 2000. május 17‑én a Bizottság a részére nyújtott információk alapján az EK 81. cikk (1) bekezdésének és az EGT‑ről szóló megállapodás (a továbbiakban: EGT‑Megállapodás) 53. cikke (1) bekezdésének megsértése miatt kifogásközlést küldött a Roquette-nek, valamint a többi érintett vállalkozásnak. A Roquette és a többi érintett vállalkozás a Bizottság által felhozott kifogásokra vonatkozó írásbeli észrevételeit megküldte a Bizottságnak. Egyik fél sem kérte meghallgatását, és nem is vitatta a kifogásközlésben leírt tényállást.

11 A Bizottság 2001. május 11‑én kiegészítő kifogásközlést küldött a Roquette‑nek, valamint a többi érintett vállalkozásnak.

12 A Bizottság 2001. október 2‑án az EK‑Szerződés 81. cikke és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/E-1/36.756 „nátrium‑glükonát”‑ügy) meghozta a C (2001) 2931 végleges határozatot (a továbbiakban: Határozat). A Bizottság 2001. október 11‑én kézbesítette a Határozatot a Roquette‑nek.

13 A Határozat többek között a következő rendelkezéseket tartalmazza:

„1. cikk

[Az Akzo], [az ADM], [az Avebe], [a Fujisawa], [a Jungbunzlauer] és [a Roquette] megsértették az EK […] 81. cikkének (1) bekezdését, valamint − 1994. január 1‑jétől − az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdését azzal, hogy a nátrium‑glükonát piacán folytatott megállapodásban és/vagy összehangolt magatartásban vettek részt.

A jogsértés időtartama a következő volt:

– [az Akzo], [az Avebe], [a Fujisawa] és [a Roquette] esetében az 1987 februárjától 1995 júniusáig terjedő időszak;

– [a Jungbunzlauer] esetében 1988 májusától 1995 júniusáig terjedő időszak;

– [az ADM] esetében 1991 júniusától 1995 júniusáig terjedő időszak.

[…]

3. cikk

Az 1. cikkben megállapított jogsértés miatt kiszabott bírságok a következők:

a) [Akzo] 9 millió euró

b) [ADM] 10,13 millió euró

c) [Avebe] 3,6 millió euró

d) [Fujisawa] 3,6 millió euró

e) [Jungbunzlauer] 20,4 millió euró

f) [Roquette] 10,8 millió euró

[…]”

14 A bírságok összegének kiszámítása céljából a Bizottság a Határozatban a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatásban (HL 1998. C 9., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 171. o.; a továbbiakban: iránymutatás), valamint az engedékenységi közleményben meghatározott módszert alkalmazta.

15 A Bizottság először a bírságnak a jogsértés súlyának és időtartamának függvényében kiszámított alapösszegét határozta meg.

16 Ennek keretében a Bizottság a jogsértés súlyával kapcsolatban először is azt vette figyelembe, hogy az érintett vállalkozások a jogsértés jellegére, az EGT‑ben fennálló nátrium‑glükonát‑piacra gyakorolt közvetlen hatására és az érintett földrajzi piac kiterjedésére tekintettel különösen súlyos jogsértést követtek el (a Határozat (371) preambulumbekezdése).

17 Ezután a Bizottság úgy értékelte, hogy figyelembe kell venni, miszerint az érintett vállalkozások milyen tényleges gazdasági lehetőségekkel rendelkeznek ahhoz, hogy a versenyben kárt okozzanak, és a bírságot olyan nagyságrendű összegben kell megállapítani, amely biztosan kellő elrettentő erővel bír. Következésképpen az érintett vállalkozások által a nátrium‑glükonát‑eladásokkal 1995‑ben, azaz a jogsértés időszakának utolsó évében megvalósított világméretű forgalom alapján a Bizottság az érintett vállalkozásokat két csoportba osztotta. Az első csoportba osztotta azon vállalkozásokat, amelyek a rendelkezésére álló adatok szerint a nátrium‑glükonát világpiacának több mint 20%‑ával rendelkeztek; ide tartozott a Fujisawa (35,54%), a Jungbunzlauer (24,75%) és a Roquette (20,96%). E vállalkozások tekintetében a Bizottság a kiindulási összeget 10 millió euróban határozta meg. A második csoportba azon vállalkozásokat sorolta, amelyek a rendelkezésére álló adatok – amelyeket a vállalkozások a Bizottság információkérésére közöltek, és amelyeken a vállalkozások piaci részesedésének kiszámítása is alapult – szerint a nátrium‑glükonát világpiacának kevesebb mint 10%‑ával rendelkeztek; ide tartozott a Glucona (nagyjából 9,5%) és az ADM (9,35%). E vállalkozások tekintetében a Bizottság a kiindulási összeget 5 millió euróban, vagyis az Akzo és az Avebe esetében − amelyek a Glucona közös tulajdonosai voltak − külön‑külön 2,5 millió euróban állapította meg (a Határozat (385) preambulumbekezdése).

18 Ezen túlmenően a Bizottság e kiindulási összeget kiigazította egyrészt, hogy a bírság kellően elrettentő jellegét biztosítsa, másrészt hogy figyelembe vegye, hogy a nagyvállalkozások rendszerint olyan jogi és gazdasági ismeretekkel, valamint infrastruktúrával rendelkeznek, amely lehetővé teszi számukra annak könnyebb felismerését, hogy jogsértő magatartást folytatnak, és tudatában legyenek annak, hogy a versenyjog alapján ebből rájuk nézve milyen következmények származnak. Következésképpen a Bizottság az érintett vállalkozások nagyságának és összesített forrásainak figyelembevételével az ADM és az Akzo vonatkozásában 2,5‑szeres szorzót alkalmazott, és így a bírság összegét az ADM esetében 12,5 millió euróra, az Akzo esetében pedig 6,25 millió euróra emelte (a Határozat (388) preambulumbekezdése).

19 Az egyes vállalatok által elkövetett jogsértések időtartamára tekintettel a kiindulási összeget a Bizottság évente 10%‑kal, azaz a Fujisawa, az Akzo, az Avebe és a Roquette vonatkozásában 80%‑kal, a Jungbunzlauer esetében 70%‑kal, az ADM tekintetében pedig 35%‑kal növelte (a Határozat (389)–(392) preambulumbekezdése).

20 A Bizottság így a bírság alapösszegét 18 millió euróban rögzítette a Roquette esetében. Az ADM, az Akzo, az Avebe, a Fujisawa, és a Jungbunzlauer tekintetében az alapösszeget egyenként 16,88 millió, 11,25 millió, 4,5 millió, 18 millió és 17 millió euróban állapította meg (a Határozat (396) preambulumbekezdése).

21 Másodszor súlyosító körülmények címén a Jungbunzlauer ellen kiszabott bírság alapösszegét 50%‑kal növelte azon indokkal, hogy a kartellben irányító szerepet töltött be (a Határozat (403) preambulumbekezdése).

22 Harmadszor a Bizottság megvizsgálta és elutasította bizonyos vállalkozások érveit, amelyek szerint e vállalkozásokra nézve enyhítő körülményeket kell megállapítani (a Határozat (404)–(410) preambulumbekezdése).

23 Negyedszer az engedékenységi közlemény B. szakaszának alkalmazásában a Bizottság a Fujisawa részére „különösen jelentős mértékű csökkentést” (vagyis 80%‑os csökkentést) engedélyezett a bírság azon összegéhez képest, amelyet az együttműködés hiányában róttak volna ki rá. Ezenkívül a Bizottság úgy vélte, hogy az ADM nem teljesítette e közlemény C. szakaszának feltételeit a rá kiszabott bírság „jelentős mértékű csökkentéséhez”. Végül a közlemény D. szakaszának alkalmazásában a Bizottság az ADM és a Roquette részére „nagymértékű csökkentést” (vagyis 40%-os csökkentést), az Akzo, az Avebe és a Jungbunzlauer javára 20%‑os csökkentést hajtott végre (a Határozat (418), (423), (426) és (427) preambulumbekezdése).

24 A Bizottság 2002. március 19‑én visszavonta a Határozat Jungbunzlauerrel szemben elfogadott rendelkezéseit. 2004. szeptember 29‑én a Bizottság C (2004) 3598 számon új határozatot hozott az EK‑Szerződés 81. cikke és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/E‑1/36.756 – „nátrium‑glükonát”‑ügy; a továbbiakban: a 2004. szeptember 29‑i határozat) a Jungbunzlauerrel és a Jungbunzlauer‑csoport további három vállalkozásával (Jungbunzlauer Ladenburg GmbH, Jungbunzlauer Holding AG és Jungbunzlauer Austria AG) szemben. A Bizottság ez utóbbi határozatában 19,4 millió euró összegű bírságot szabott ki az említett vállalkozásokkal szemben, mert azok a nátrium‑glükonát‑ágazatban létesített, versenykorlátozó megállapodásban vettek részt. 2004. december 23‑án ez utóbbi határozat négy címzettje keresetet nyújtott be az Elsőfokú Bírósághoz e határozat ellen. A keresetet az Elsőfokú Bíróság Hivatala T‑492/04. számon iktatta.

Eljárás és a felek Elsőfokú Bíróság előtti indítványai

25 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2001. december 20‑án benyújtott keresetlevelével a Roquette megindította a jelen keresetet.

26 Az Elsőfokú Bíróság (harmadik tanács) az előadó bíró jelentésére tekintettel úgy határozott, hogy megnyitja a szóbeli szakaszt, és az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzatának 64. cikkében előírt pervezető intézkedések keretében írásbeli kérdéseket tett fel a feleknek, akik e kérdésekre az erre meghatározott határidőkön belül választ adtak.

27 Az Elsőfokú Bíróság a 2004. február 18‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit.

28 A többek között a Jungbunzlauerrel szembeni 2004. szeptember 29‑i határozat meghozatalát követően a Roquette a 2005. február 2‑i levelében kérte az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzatának 64. cikke 4. §‑a szerinti pervezető intézkedések elrendelését, másodlagosan pedig azt, hogy az Elsőfokú Bíróság bármilyen megfelelő intézkedést fogadjon el, mint a szóbeli szakasz újbóli megnyitása vagy az ügyek egyesítése. A gondos igazságszolgáltatás általános elvének megfelelően az Elsőfokú Bíróság a szóbeli szakasz újbóli megnyitása nélkül felkérte a Bizottságot, közölje a Roquette kérelmével kapcsolatos álláspontját. 2005. március 7‑i levelében a Bizottság jelezte, hogy álláspontja szerint a Roquette kérelmének teljesítése nem indokolt.

29 A Roquette azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság

– semmisítse meg a Határozat 1. cikkét, amennyiben az megállapítja, hogy esetében a jogsértés 1987 februárjától 1995 júniusáig tartott;

– semmisítse meg a Határozat 3. cikkének vele szemben 10,8 millió euró összegű bírságot kiszabó rendelkezését;

– korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlásával csökkentse a vele szemben kiszabott bírság összegét;

– kötelezze a Bizottságot a jogellenesen kifizetett bírság (tőke és 3,76%‑os kamat) visszafizetésére;

– kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.

30 A Bizottság azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– utasítsa el a keresetet;

– a Roquette‑et kötelezze a költségek viselésére.

Jogi háttér

31 A Roquette által előterjesztett jogalapok, amelyek mindegyike a vele szemben kiszabott bírság összegének meghatározásához kapcsolódik, elsődlegesen a jogsértés súlyára, másodlagosan a jogsértés időtartamára, harmadlagosan az enyhítő körülmények fennállására, negyedlegesen a közigazgatási eljárás során tanúsított együttműködésére, és ötödlegesen az amerikai hatóságok által vele szemben kiszabott bírságokra tekintettel a ne bis in idem elvének alkalmazására vonatkoznak.

I – A jogsértés súlyáról

A – Bevezetés

32 A jogsértés súlyának Bizottság általi értékelésével kapcsolatban a Roquette három kifogást hoz fel, amelyekben először is sérelmezi a figyelembe veendő forgalom téves meghatározását, másodszor a kartell által az érintett piacra gyakorolt tényleges hatás téves megítélését, és harmadszor a Roquette által tanúsított magatartás figyelembevételnek elmulasztását.

33 Ezen különböző kifogások érdemi elbírálása előtt indokolt felhívni a figyelmet a Bizottság által a Határozatban tett, a jogsértés súlyával kapcsolatos értékelés bizonyos szempontjaira.

34 A Határozatból kiderül, hogy a Bizottság a jogsértés súlyának értékelésével kapcsolatban először megállapította, miszerint az érintett vállalkozások a jogsértés jellegére, az EGT‑ben fennálló nátrium‑glükonát‑piacra gyakorolt közvetlen hatására és az érintett földrajzi piac kiterjedésére tekintettel különösen súlyos jogsértést követtek el, amely az EGT egészét érintette (a Határozat (334)–(371) preambulumbekezdése).

35 Ezután a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az érintett vállalkozásokat „eltérően kell kezelni annak mérlegelése érdekében, hogy milyen tényleges gazdasági lehetőségekkel rendelkeznek ahhoz, hogy a versenyben kárt okozzanak, és […] a bírságot olyan nagyságrendű összegben kell megállapítani, amely biztosan kellően elrettentő erővel bír”. Ezzel kapcsolatban a Bizottság jelezte, hogy figyelembe fogja venni az egyes vállalkozások különleges súlyát, és így jogellenes magatartásuknak a versenyre gyakorolt tényleges hatását is (a Határozat (378) és (379) preambulumbekezdése).

36 E tényezők figyelembevételének érdekében a Bizottság úgy határozott, hogy a nátrium‑glükonát‑eladásokkal 1995‑ben, azaz a jogsértés időszakának utolsó évében megvalósított világméretű forgalomra támaszkodik. A Bizottság ezzel kapcsolatban úgy ítélte meg, hogy „mivel a [nátrium‑glükonát] piac[a] világméretű, ennek számszerű mutatói szolgáltatják a lehető legmegfelelőbb jelzést arra nézve, hogy a részt vevő vállalkozások milyen lehetőségekkel rendelkeznek ahhoz, hogy a jelentős kárt okozzanak a többi piaci szereplőnek a közös piacon és/vagy az EGT‑piacon” (a Határozat (381) preambulumbekezdése). A Bizottság hozzátette, hogy véleménye szerint ezt a módszert alátámasztja az a tény, hogy világméretű kartellről volt szó, amelynek célja többek között a piacok világméretű felosztása, és ennélfogva az EGT‑piac bizonyos területeinek verseny alól kivonása volt. Ezenfelül úgy ítélte meg, hogy a kartell valamelyik felének világméretű forgalma alapján ugyancsak fogalmat alkothatunk e vállalkozás a kartell egészének hatékonyságához való hozzájárulásáról, vagy éppen fordítva, a kartell instabilitásáról abban az esetben, ha e fél abban nem vett volna részt (a Határozat (381) preambulumbekezdése).

37 Erre alapozva a Bizottság a vállalkozásokat két csoportra osztotta; egyrészről azon csoportra, amelybe „a nátrium‑glükonát három fő termelőjét” sorolta, „amely[ek] a világpiacon több mint 20%‑os részesedéssel rendelkez[tek]”, másrészről azon csoportra, amelybe azok a vállalkozások tartoztak, „amelyek a nátrium‑glükonát világpiacán jóval kevesebb mint 20% (kevesebb mint 10%‑os) részesedéssel rendelkeztek” (a Határozat (382) preambulumbekezdése). Így a Bizottság a kiindulási összeget a Fujisawa, a Jungbunzlauer és a Roquette tekintetében – amelyek piaci részesedése egyenként nagyjából 36%‑os, 25%‑os, illetve 21%‑os volt – 10 millió euróban állapította meg, a második csoportba tartozó vállalkozásokra nézve – vagyis a Glucona és az ADM tekintetében, amelyek egyenként nagyjából 9%‑os részesedéssel rendelkeztek – pedig 5 millió eurós kiindulási összeget rögzített. Mivel a Glucona az Akzo és az Avebe együttes tulajdonában volt, a Bizottság e két vállalkozásra nézve egyenként 2,5‑2,5 millió eurós kiindulási összeget állapított meg (a Határozat (385) preambulumbekezdése).

38 Végül a Bizottság e kiindulási összeget kiigazította, egyrészt hogy biztosítsa a bírság kellően elrettentő jellegét, másrészt hogy figyelembe vegye, hogy a nagyvállalkozások rendszerint olyan jogi és gazdasági ismeretekkel, valamint infrastruktúrával rendelkeznek, amelyek lehetővé teszik számukra annak könnyebb felismerését, hogy jogsértő magatartást folytatnak, és tudatában legyenek annak, hogy a versenyjog alapján ebből rájuk nézve milyen következmények származnak. Következésképpen a Bizottság az érintett vállalkozások nagyságának és összesített forrásainak figyelembevételével az ADM és az Akzo vonatkozásában 2,5‑szeres szorzót alkalmazott, és így a bírság összegét az ADM esetében 12,5 millió euróra, az Akzo esetében pedig 6,25 millió euróra növelte (a Határozat (388) preambulumbekezdése).

B – A forgalom megállapításáról

1. A felek érvei

39 A Roquette alapvetően azt sérelmezi, hogy a Bizottság nem helyesen állapította meg a bírság alapösszegének számításakor figyelembe veendő forgalmat. A Roquette érvelése szerint a Bizottság által alkalmazott hibás értékelés abból ered, hogy a Bizottság a forgalomra vonatkozó olyan számadatot vett figyelembe, amely tartalmazza a vállalkozás „anyalúg”‑forgalmát is, holott elmagyarázta, hogy a kartell kapcsán figyelembe veendő nátrium‑glükonát‑piac nem terjed ki az „anyalúgokra”.

40 A Roquette szerint az anyalúgok nem tartoznak a Határozat tárgyi hatálya alá. 1999. november 19‑i leveléből, a Bizottság 1999. március 2‑án kelt információkérésére adott 1999. május 3‑i válaszából, továbbá a kifogásközlés vonatkozásában tett 2000. július 25‑i észrevételeiből azonban kitűnik, hogy az általa előállított folyékony halmazállapotú nátrium‑glükonát csak a nála alkalmazott különleges előállítási eljárásban termelt „anyalúg”, és ezért az különbözik a versenytársai által előállított nátrium‑glükonáttól. Felperes erre tekintettel vitatja, hogy a Bizottság számára ne lett volna világos, hogy a Roquette által hivatkozott „folyékony glükonát” „anyalúg” lenne, és nem a versenytársai által előállított folyékony nátrium‑glükonát. E tekintetben hivatkozik a Bizottság ellenkérelmében kifejtett azon álláspontra is, amely hallgatólagosan elismeri, hogy amit a Roquette „anyalúg”‑nak nevez, az nem teljesen azonos a folyékony halmazállapotú nátrium‑glükonáttal.

41 A Roquette vitatja, hogy az a tény, hogy az 1999. március 2‑i és a 2001. május 11‑i információkérésekre 1999. május 3‑án és 2001. május 21‑én adott válaszaiban nem hivatkozott az „anyalúgokra”, igazolhatná azt, hogy a Bizottság nem tett különbséget az „anyalúgok” és a folyékony halmazállapotú nátrium‑glükonátok között. Kiemeli, hogy az információkérésekre adott válaszaiban a Bizottság által meghatározott formátumokhoz igazodott, amely nem különböztette meg a “folyékony glükonátok”‑at az „anyalúgok”‑tól. Sőt, a Roquette előadása szerint a válaszaiban adott tájékoztatást, így a forgalomra vonatkozó számadatokat is azon korábbi magyarázatokra tekintettel kellett értelmezni, amelyekben jelezte, hogy a kartellmegállapodás az általa előállított folyékony glükonátokra nem terjedt ki. E célból hivatkozik továbbá a Fujisawa 1998. május 12‑i nyilatkozatára, amelyben az elismeri, hogy nézete szerint az „anyalúgok” nem minősülnek készterméknek, és nem képezik a kartellmegállapodás tárgyát. Végül, a Roquette előadása szerint az a tény, hogy a felek kifejezetten nem szóltak a Roquette folyékony nátrium‑glükonátjának a kartellmegállapodásból történő kizárásáról, nem zárja ki azt, hogy egyéb harmadik személyek és a Bizottság elismerjék az „anyalúgok” megállapodásból történt kizárását. Ebből eredően a Roquette nézete szerint a Bizottság tudhatta volna, hogy amit a Roquette „folyékony glükonát”‑ként említett, az valójában „anyalúg” volt.

42 A Roquette érvelése szerint ezért nem sejthette, hogy a Bizottság nincs tisztában a folyékony nátrium‑glükonát jellegével, és ha a Bizottság megítélése szerint a birtokában lévő információ nem volt elégséges, a Bizottság nem gondosan járt el, mert nem kért magyarázatot a Roquette és a többi vállalkozás „folyékony glükonátjának” a forgalom kiszámítása céljából történő megkülönböztetése kapcsán (T‑310/94. sz., Gruber + Weber kontra Bizottság ügyben 1998. május 14‑én hozott ítélet [EBHT 1998., II‑1043. o.] 242. pontja). A Roquette előadása szerint ha a Bizottság nagyobb fokú gondossággal járt volna el, akkor az „anyalúg” Roquette általi gyártását bizonyító további iratokat szerezhetett volna be. Végül a Roquette az Elsőfokú Bíróság előtti eljárásban előterjesztett egy nyilatkozatot, amelyben igazgatóságának elnöke megerősíti, hogy a Roquette folyékony nátrium‑glükonátja „anyalúg”‑nak minősül, és hogy a Roquette az „anyalúg”‑on kívül egyéb folyékony nátrium‑glükonátot nem állít elő.

43 Másodlagosan a Roquette előadja, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint a bírság számításában elkövetett hiba betudhatósága nem releváns, és a hibára tekintettel a bírságot mindenesetre megfelelően csökkenteni kell (T‑156/94. sz., Aristrain kontra Bizottság ügyben 1999. március 11‑én hozott ítélet [EBHT 1999., II‑645. o.] 584–586. pontja).

44 Ebből eredően a Roquette előadja, hogy a bírság összegének meghatározásakor figyelembe veendő forgalma nem tartalmazhatta volna az „anyalúg” eladásából származó forgalmát, azonban a bírság alapösszegének kiszámítása céljából a Határozat (48) preambulumbekezdésében figyelembe vett forgalom a Roquette „anyalúg”‑forgalmát is magában foglalja.

45 A Bizottság részéről elkövetett ezen értékelési hiba következtében a Roquette tényleges forgalma a jogsértés által érintett termék vonatkozásában alacsonyabb, mint a figyelembe vett forgalom. Ezen értékelési hiba miatt a Bizottság a saját és az Elsőfokú Bíróság vonatkozó szabályzatával, továbbá az egyenlőség és arányosság elveivel ellentétesen járt el. Ebből eredően a Roquette‑et nem az „első csoportba” tartozó gyártók közé kellene sorolni, akiknek a piaci részesedése 20% fölött van, és akikre vonatkozóan a bírság alapösszege 10 millió euró. Így a Bizottság által kiszabott bírság összege túlzottan magas.

46 A Roquette kiemeli továbbá, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint a forgalom alapvető fontosságú tényező a megállapodásban részt vevő minden egyes vállalkozás súlyának értékelése szempontjából, és a jogsértés fokának kiindulópontjaként kizárólag a kartell által lefedett termékek forgalma vehető figyelembe (a 100‑103/80. sz., Musique diffusion française és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1983. június 7‑én hozott ítélet [EBHT 1983., 1825. o.] 120. pontja, a fenti 42. pontban hivatkozott, Gruber + Weber kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 237. pontja, valamint a T‑157/94. sz., Ensidesa kontra Bizottság ügyben 1999. március 11‑én hozott ítélet [EBHT 1999., II‑707. o.]). Előadja, hogy az „anyalúg” kizárásából eredő forgalomcsökkenés után ugyanazon összegű bírság fenntartása sértené az egyenlő bánásmód és az arányosság elveit. Egyébként pedig az Elsőfokú Bíróság korlátlan felülvizsgálati jogkörére tekintettel a bírságok kiszabása tekintetében független a Bizottságtól.

47 A Bizottság visszautasítja a Roquette valamennyi érvét. Előadása szerint nem tudhatta azt, hogy a Roquette folyékony nátrium‑glükonátja „anyalúg”‑nak minősül. A Bizottság nézete szerint a Roquette e tekintetben tudatosan tartotta fenn a félreérthetőséget. A Bizottság ezen állításának alátámasztásául hivatkozik a Roquette által az információkérésekre adott, 1999. május 3‑i és 2001. május 21‑i válaszokra, továbbá a Roquette 1999. november 19‑i leveléhez mellékelt üzleti dokumentumra. A Bizottság kiemeli, hogy a Roquette e dokumentumok mindegyikében folyékony nátrium‑glükonátot említ annak külön megjelölése nélkül, hogy az „anyalúg”‑nak minősül. Továbbá a Roquette 1999. november 19‑i levelében a folyékony nátrium‑glükonátra és az „anyalúg”‑ra történő hivatkozásokból nem lehet bizonyossággal arra a következtetésre jutni, hogy a Roquette kizárólag „anyalúg” típusú, folyékony nátrium‑glükonátot forgalmazott. A Roquette tudta azt, hogy az információkérésnek az volt a célja, hogy a kartell által érintett piacot fel lehessen mérni a bírságok összegének kiszámítása céljából. A Bizottság előadása szerint ezért aligha hihető, hogy a Roquette az információkérésekre adott válaszaiban azért nem tett említést folyékony nátrium‑glükonátjának jellegéről, mert igyekezett a neki megküldött formátumhoz igazodni, továbbá mert attól tartott, hogy e formátumtól való eltérése esetén megszegné az együttműködési kötelezettségét. A Bizottság vitatja a fenti 42. pontban nevezett, a Roquette által hivatkozott, Gruber + Weber ügyben hozott ítélet relevanciáját, mivel a jelen ügyben a Roquette félrevezette a Bizottságot. Végül a Bizottság megjegyzi, hogy a kartellmegállapodás egyik tagja sem jelezte az eljárás során, hogy a Roquette folyékony halmazállapotú nátrium‑glükonátja esetlegesen ki lett volna zárva a megállapodásból.

48 Másodlagosan a Bizottság hangsúlyozza, hogy még ha a Roquette folyékony halmazállapotú termékét figyelmen kívül is kellene hagyni a nátrium‑glükonáttal kapcsolatos forgalmának kiszámítása céljából, ez nem érintené a Bizottság által a bírság alapjaként meghatározott 10 millió eurós kiindulási összeget.

49 A Bizottság e tekintetben azt állítja, hogy a bírságnak a jogsértés súlyával és időtartamával kell arányban állnia, nem pedig a vállalkozás forgalmával. Az iránymutatás előírja, hogy a jogsértés súlyának megállapításánál figyelembe kell venni a jogsértés jellegét, a piacra gyakorolt tényleges hatását, ha ez a hatás mérhető, valamint az érintett földrajzi piac méretét. Továbbá az iránymutatás 1A. szakasza, valamint az ítélkezési gyakorlat alapján az egyenlőség elvének alkalmazása ugyanazon magatartás vonatkozásában az érintett vállalkozásokkal szemben eltérő összegű bírságok kiszabásához vezethet, anélkül hogy ezt a különbségtételt aritmetikai képlet szabályozná (T‑48/98. sz., Acerinox kontra Bizottság ügyben 2001. december 13‑án hozott ítélet [EBHT 2001., II‑3859. o.] 90. pontja).

50 A jelen ügyben a Bizottság előadja, hogy még ha a Roquette piaci részesedését 20,96 %‑ról 17,4%‑ra kellene is csökkenteni, a Roquette még mindig a három legnagyobb nátrium‑glükonát‑termelő egyike lenne, amelyekkel szemben a 10 millió eurós kiindulási összeget kellene meghatározni. Forgalma így is messze meghaladná az ADM és a Glucona anyavállalataiét, amelyek piaci részesedése nem éri el a 10%‑ot, és amelyekkel szemben 5 millió eurós bírság került kiszabásra.

2. Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

51 Kiindulásként meg kell jegyezni, hogy amint azt a Határozat (34) és (38) preambulumbekezdése kimondja, megállapításra került, hogy a termék, amellyel kapcsolatban a jogsértést elkövették, nem vitatottan a nátrium‑glükonát, amelybe beletartozik a szilárd nátrium‑glükonát, a folyékony nátrium‑glükonát és a glükonsav, az „anyalúg” néven ismert termék kizárásával.

52 Továbbá a Határozat (48) és (381) preambulumbekezdéséből egyértelmű, hogy a Bizottság által figyelembe vett forgalom forrásai a kartell részvevői által a Bizottság információkérésére adott válaszok, és ez a forgalom megegyezik a kartell minden egyes tagjának világméretű nátrium‑glükonát‑értékesítéséből adódó, a jogsértés utolsó évére, vagyis 1995‑re vonatkozó forgalommal. Ennek megfelelően a Bizottság úgy tekintette, hogy 1995‑ben a Roquette világméretű nátrium‑glükonát‑forgalmának összege 12 293,62 euró, és ebből eredően világpiaci részesedése 20,96% volt (a Határozat (48) preambulumbekezdése).

53 Az Elsőfokú Bíróság által feltett írásbeli kérdésre adott válaszában a Bizottság megerősítette, hogy a 12 293,62 euró összeg 80 216 582 francia franknak (FRF) felel meg, amely összeget a Roquette hozott a Bizottság tudomására az információkérésre adott 2001. május 21‑i válaszában. Ebből a 2001. május 21‑i válaszból egyértelmű, hogy a Roquette 1995‑ös, világméretű nátrium‑glükonát‑forgalmát megtestesítő 80 216 582 FRF összeg a Roquette 1995‑ös alábbi forgalmi adatai összegének felel meg: szilárd halmazállapotú nátrium‑glükonát (60 517 501 FRF), folyékony nátrium‑glükonát (16 029 382 FRF) és glükonsav (3 669 699 FRF).

54 Végül válaszában a Roquette mellékletként csatolta az igazgatóság elnöke által tett nyilatkozatot, amely szerint 1995‑ben és azt megelőzően „folyékony glükonát” elnevezéssel csak „anyalúg”‑ot forgalmazott. A Bizottság e nyilatkozat hitelességét sem az ellenkérelmében, sem az Elsőfokú Bíróság írásbeli kérdéseire adott válaszaiban, sem a tárgyaláson nem vitatta.

55 Ebből eredően a Roquette Bizottság által figyelembe vett forgalma magában foglalta az „anyalúg” kereskedelméből származó forgalmat, bár erre a termékre a kartellmegállapodás nem terjedt ki. Ebből következik, hogy a Roquette‑nek a bírság összegének meghatározásánál figyelembe vett forgalmát tévesen állapították meg. Így a Roquette‑tel szemben tévedésből olyan összegű bírság került kiszabásra, amely nem megfelelően tükrözi a jogsértéssel érintett termék piacán betöltött helyét.

56 E tévedés következményei a Roquette által előterjesztett többi jogalap vizsgálatát követően, az Elsőfokú Bíróság korlátlan felülvizsgálati jogköre gyakorlásának keretében kerülnek értékelésre.

C – A kartell tényleges hatása

1. Bevezető megjegyzések

57 A Roquette alapvetően azt sérelmezi, hogy a Bizottság az érintett piacra gyakorolt közvetlen hatás értékelésekor nem vette figyelembe a kartell hatásának korlátozott voltát. A Bizottság ezzel mind a saját gyakorlatával, mind az állandó ítélkezési gyakorlattal ellentétesen járt el, megsértve ezzel a 17. rendelet 15. cikkét és az arányosság elvét.

58 Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a jogsértések súlyát számos tényezőre, így különösen az eset konkrét körülményeire és összefüggéseire tekintettel kell meghatározni; és az alkalmazandó követelményeknek nincs kötelező vagy kimerítő, mindenképpen figyelembe veendő listája (a C‑137/95. P. sz., SPO és társai kontra Bizottság ügyben 1996. március 25‑én hozott végzés [EBHT 1996., I‑1611. o.] 54. pontja; a C‑219/95. P. sz., Ferriere Nord kontra Bizottság ügyben 1997. július 17‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑4411. o.] 33. pontja, valamint a T‑9/99. sz., HFB és társai kontra Bizottság ügyben 2002. március 20‑án hozott ítélet [EBHT 2002., II‑1487. o.] 443. pontja).

59 Iránymutatásában (az 1A. szakasz első bekezdésében) a Bizottság kimondta, hogy a jogsértés súlyának megállapításánál az adott jogsértés különleges jellegén és az érintett földrajzi piac méretén felül „a [jogsértés] piacra gyakorolt tényleges hatását” veszi figyelembe, „ha ez a hatás mérhető”.

60 A jelen ügy kapcsán a Határozat (334)–(388) preambulumbekezdéséből látható, hogy a Bizottság ténylegesen figyelembe vette e három ismérvet, amikor a jogsértés súlya alapján meghatározta a bírság összegét. Ezzel kapcsolatban különösen úgy ítélte meg, hogy a kartell „tényleges hatást” gyakorolt a nátrium‑glükonát‑piacra (a Határozat (371) preambulumbekezdése).

61 A Határozat (340) preambulumbekezdésében a Bizottság értékelését az alábbiak szerint vezette be:

„A Bizottság úgy ítéli meg, hogy azon vállalkozások által elkövetett jogsértésnek, amelyek a jelen határozatban érintett időszak alatt a nátrium‑glükonát világméretű piacának 90%‑át, az európai piacnak pedig 95%‑át képviselték, az EGT‑ben e piacon tényleges hatása volt, mivel e jogsértést gondosan kivitelezték. Mivel e megállapodások az értékesítési mennyiségek korlátozására, a korlátozások nélkül létező áraknál magasabb árak alkalmazására, valamint bizonyos vevőkre szűkített eladásokra vonatkoztak, szükségszerűen befolyásolták a piaci magatartások rendes menetét, és ebből következően hatással kellett, hogy legyenek az utóbbira.”

62 A Határozat (341) preambulumbekezdésében a Bizottság hangsúlyozta, hogy „[a] legmesszebbmenőkig különbséget [tettünk] a megállapodások végrehajtásának kérdése, valamint e végrehajtás piacra gyakorolt hatásai között”, de hogy „emellett elkerülhetetlen [volt], hogy e két témával kapcsolatos megállapításokhoz használt ténybeli elemek között átfedés ne legyen”.

63 Ebben a helyzetben a Bizottság először a kartell végrehajtását elemezte (a Határozat (342)–(351) preambulumbekezdése). Úgy véli, hogy a kartell végrehajtását a kartell sarokkövét képező tényre, vagyis az értékesítési kvótákra vonatkozó különböző elemek bizonyították. Ezen túlmenően a Bizottság arra a tényre hivatkozott, hogy „[a] kartellt a cél‑ és/vagy minimumárak rögzítésére való állandó törekvés jellemezte”, és hozzátette, hogy véleménye szerint „[ezen] áraknak hatással [kellett lenniük] a résztvevők magatartására, még ha [ezeket az árakat] az utóbbiaknak nem is sikerült módszeresen elérniük” (a Határozat (348) preambulumbekezdése). A Bizottság azt állapította meg, hogy „a [kartell] végrehajtásának hatékonysága felől nem [lehetett] kétségünk” (a Határozat (350) preambulumbekezdése).

64 Másodszor a Bizottság a jogsértésnek a nátrium‑glükonát‑piacra gyakorolt hatását értékelte. E tekintetben először is a Határozat (34)–(41) preambulumbekezdésében meghatározott érintett piac értékelésére hivatkozott. Ezután visszautalva a Határozat (235) és (236) preambulumbekezdésében már kifejtett értékelésére, a Bizottság a Roquette helyiségeiben lefoglalt két táblázatra (a továbbiakban: a grafikonok) hivatkozva az alábbiakat állította meg (a Határozat (354) preambulumbekezdése):

„Amint az a vizsgálat során a Roquette‑nél talált [grafikonokból] kiderül, az árak alakulása azt mutatja, hogy a kartell tagjai által kitűzött célkitűzést legalábbis részben elérték. A két [grafikon], amely az áraknak az európai nátrium‑glükonát‑piacon történt, 1977 és 1995 közötti alakulását szemlélteti [francia frankban], az 1985‑ös évben zuhanást mutat. Ez a változás valószínűleg a régi kartell eltűnéséből, illetve a termelési kapacitások használatából következő [mennyiségi] emelkedésből ered. Az 1986‑os év végére az árak szintje az 1985‑ös év elejéhez képest nagyjából a felére csökkent. Nagyon valószínű, hogy az új kartellt létrehozó megállapodások 1986‑os évtől kezdődő alkalmazása jelentősen hozzájárult az 1987–1989 között tapasztalt erős (kétszeres) árnövekedéshez. Az 1989‑es – az 1985‑ösnél kisebb mértékű – hanyatlást követően az árszint 1995‑ig az 1987‑es áraknál nagyjából 60%‑kal magasabb szinten stabilizálódott.”

65 A Határozat (235) és (236) preambulumbekezdésében – amelyekre a (354) preambulumbekezdés hivatkozik – a Bizottság az alábbiakat jegyezte meg:

„(235) A vizsgálat során a Roquette helyiségeiben lefoglalt két dokumentum kellően egyértelmű, és a nátrium‑glükonát‑kartell eredményeire vonatkozó bizonyítéknak minősíthető. E két dokumentum tartalmaz egy [grafikont], amely többek között a nátrium‑glükonát 1977 és 1995 közötti »európai« átlagárát szemlélteti.

(236) [Az egyik grafikon] szembeszökően szemlélteti, hogy 1981‑ben és 1987‑ben – amikor az »első« és a »második« kartellt végrehajtották – az árak az égig emelkedtek. Az árak 1986‑ban – ami az »első kartell« végének felel meg, amikor a Roquette kilépett belőle – hirtelen lezuhantak. 1987 és 1989 között a nátrium‑glükonát ára erősen emelkedett; tulajdonképpen kétszeresére nőtt. Majd 1989 és 1995 között az árszint nagyjából 60%‑kal magasabb szinten maradt, mint az 1987‑es válságidőszakban. Meg kell jegyezni, hogy az 1981–1986–os időszakkal ellentétben 1995‑ig igen magas szinten tartották a nátrium‑glükonát árát.”

66 Továbbá a Bizottság a közigazgatási eljárás során a Roquette helyiségeiben lefoglalt grafikonokból levont következtetés megcáfolására az érintett felek által felhozott különböző érveket összefoglalta, elemezte és elvetette. Az ADM érveivel kapcsolatosan – amely különösképpen azzal érvelt, hogy az árak ugyanilyen alakulása a kartell nemléte esetén is bekövetkezett volna – a Bizottság a következőket jegyezte meg (a Határozat (359), (365) és (369) preambulumbekezdése):

„(359) [...] Az ADM által kifejtett érvek nem bizonyítják meggyőzően, hogy a kartell végrehajtása semmilyen szerepet sem játszott az árak hullámzásában. Még ha igaz is, hogy az ADM által felvázolt forgatókönyv a kartell hiányában beigazolódna, ez az elmélet ugyanilyen tökéletesen alátámaszthatja a [kartell] megállapodás fennállását is. A 80‑as évek közepén észlelt kapacitásnövekedés ugyanúgy lehetett az oka vagy az eredménye az első kartell (1981–1985) megszűnésének. Az 1987‑től bekövetkezett növekedés teljesen összeegyeztethető a kartellnek az ebben az időszakban történt újraélesztésével. Következésképpen az a tény, hogy a nátrium‑glükonát ára emelkedni kezdett, nem magyarázható kizárólagosan a versennyel, és azt a résztvevők által a „minimális árakról”, a piaci részesedések elosztásáról, valamint az információs és felügyeleti rendszerről kötött megállapodás fényében kell értelmezni. Mindezen tényezők hozzájárultak az áremelések sikeréhez.

[…]

(365) A Roquette‑nél talált [grafikonok egyike] megerősíti, hogy 1991‑ben és 1995‑ben – vagyis azon időszak alatt, amikor az ADM részt vett a kartellben – az árak stagnáltak, illetve enyhén csökkentek. Semmi sem jelzi, hogy az árak komolyan zuhantak volna, azt pedig még kevésbé, hogy ne lettek volna kifizetődőek. Az ADM piacról való kivonulása sokkal valószínűbben azokkal a súlyos technikai gondokkal magyarázható, amelyek közvetlenül a kartellbe való belépését követően merültek fel, és amelyek sokáig elhúzódtak. Ebből következően soha nem is tudta az értékesítési kvótákat kitölteni.

[…]





(369) Végül elképzelhetetlen, hogy a felek úgy határoztak volna, hogy ilyen hosszú időn keresztül több alkalommal találkoznak a világ minden pontján az értékesítési kvóták kiosztása, az árak rögzítése, valamint a vevők szétosztása érdekében – figyelemmel a felmerülő kockázatokra –, ha szerintük a kartellnek egyáltalán nem lett volna hatása, vagy korlátozott hatása lett volna a nátrium‑glükonát‑piacra.”

67 Erre az elemzésre tekintettel a Roquette által felhozott különböző, a Bizottság által a kartell tényleges hatása vonatkozásában szolgáltatott bizonyítékokkal kapcsolatos kifogások megkülönböztethetők aszerint, hogy azok a Bizottság által a kartell végrehajtásából származó következtetésekre, a Bizottság által a kartell végrehajtásának és hatásának bemutatása kapcsán figyelembe vett körülményekre, vagy a kartell tényleges hatásának értékelésekor egyéb körülmények figyelembevételének a Bizottság általi elmulasztására vonatkoznak.

2. Azon kifogásról, amely szerint a Bizottság téves megközelítést alkalmazott annak bemutatására, hogy a kartell tényleges hatást gyakorolt a piacra

a) A felek érvei

68 A Bizottság által a kartell végrehajtásának és hatásának bemutatása kapcsán figyelembe vett körülmények relevanciájára vonatkozó kifogásain felül a Roquette azt is kifogásolja, hogy a kartell végrehajtásából levont következtetések alapján a Bizottság nem tudja bizonyítani tényleges hatás fennállását.

69 A Roquette először is különösen a Bizottságnak a Határozat (340)–(351) preambulumbekezdésében foglalt elemzését kifogásolja, amely szerint a kartell gondos végrehajtása bizonyosan megváltoztatta az általános magatartásmintát, és amely szerint a megállapodások hatékony végrehajtása nem feltétlenül követeli meg azt, hogy a piacon ténylegesen és pontosan ugyanazokat az árakat és mennyiségeket alkalmazzák, hanem elegendő azokat a megállapodott cél irányába terelni. Másodszor a Roquette kifogásolja a Bizottság által a Határozat (369) preambulumbekezdésében a felek által a vonatkozó kockázatok ellenére hosszú időn keresztül folytatott, folyamatos találkozók tényéből levont azon végkövetkeztetést, hogy a piacra gyakorolt hatás érvényesült.

70 A Bizottság vitatja ezen érvek jogosságát.

b) Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

71 Először is emlékeztetni kell arra, hogy az iránymutatás 1A. pontja első bekezdésének értelmében a bírságok a jogsértés súlyának függvényében végzett kiszámítása során a Bizottság különösen figyelembe veszi „a [jogsértés] piacra gyakorolt tényleges hatását, ha ez a hatás mérhető”.

72 E tekintetben elemezni kell a „ha ez a [ti. tényleges] hatás mérhető” kitétel konkrét értelmét. Különösképpen azt kell meghatározni e kitétel értelmében, hogy a Bizottság csak akkor veheti-e figyelembe a bírságok kiszámítása során a jogsértés tényleges hatását, amennyiben e hatást mérni tudja.

73 Amint azt a Bizottság helyesen állította, valamely kartell érintett piacra gyakorolt hatásának vizsgálata szükségszerűen bizonyos feltételezések felállításához vezet. Ezzel kapcsolatosan a Bizottságnak különösen azt kell megvizsgálnia, milyen szintű lett volna a kérdéses termék ára, ha a kartell nem állt volna fenn. Vagyis az árak tényleges alakulása okainak vizsgálatakor kockázatos ezen okok mindegyikének külön jelentőséget tulajdonítani. Azon objektív körülményt kell figyelembe venni, hogy az árkartell miatt a felek éppen az árversenyhez kapcsolódó szabadságukról mondtak le. Tehát a kartell tagjai által ezen önkéntes tartózkodáson kívüli tényezőkből eredően gyakorolt befolyás felmérése szükségszerűen megfelelő fokon valószínűsíthető következtetéseken, és nem pontosan mérhető tényeken alapul.

74 Ennélfogva, hacsak nem akarjuk megfosztani a bírság összegének meghatározásánál figyelembe vehető szempontot annak hatékony érvényesülésétől, nem kifogásolható, hogy a Bizottság a kartellnek az érintett piacra gyakorolt tényleges hatására támaszkodott annak ellenére, hogy ez a hatás mennyiségileg nem mérhető, és arról számszerű értékelés sem adható.

75 Következésképpen a kartellnek az érintett piacra gyakorolt tényleges hatását kellőképpen bizonyítottnak kell tekinteni, amennyiben a Bizottság képes konkrét és megbízható bizonyítékokat szolgáltatni, amelyek ésszerű valószínűséggel alátámasztják, hogy a kartell hatást gyakorolt a piacra.

76 A jelen ügyben a Bizottság elemzéséből az következik (lásd a fenti 61–66. pontot), hogy a kartell piacra gyakorolt „tényleges hatása” létezésének megállapítása érdekében két mutatóra támaszkodott. Egyrészről arra a tényre hivatkozott, hogy a kartell tagjai gondosan végrehajtották a kartell megállapodásokat (lásd többek között a (340) preambulumbekezdést, amelyet a fenti 61. pontban idéztünk), valamint arra, hogy e kartell hosszú időn át fennállt (a Határozat (369) preambulumbekezdése, amelyet a fenti 66. pontban idéztünk). Másrészről úgy ítélte meg, hogy a Roquette helyiségeiben lefoglalt grafikonok bizonyos egybeesést mutattak a kartell által rögzített árak, valamint a kartell tagjai által ténylegesen alkalmazott árak között (a Határozat (354) preambulumbekezdése, lásd a fenti 64. pontot).

77 Szemben azzal, amit a Roquette állít, a Bizottság nem elégedett meg csupán az arra való következtetéssel, hogy a kartell hatékony megvalósításának közvetlen hatása volt a nátrium‑glükonát‑piacra. Amint a Határozat fent idézett részeiből kiderül, a Bizottság annyira próbálta a kartell végrehajtását és annak a piacra gyakorolt közvetlen hatását külön vizsgálni, amennyire lehetséges, és lényegében azt állapította meg, hogy a kartell megvalósítása előzetes és szükségszerű feltétele [a kartell piacra gyakorolt] közvetlen hatása kimutatásának, anélkül hogy ez önmagában elégséges feltétele lenne e hatás bizonyításának (lásd e tekintetben a Határozat (341) preambulumbekezdését). A Bizottság a Határozat (341) preambulumbekezdésében valóban elismerte, hogy „elkerülhetetlen [volt], hogy az e két témával kapcsolatos megállapításokhoz használt ténybeli elemek között átfedés ne legyen”, ami miatt a Bizottság– amint arra a Roquette hivatkozik – nem mindig használt megfelelő kifejezéseket elemzésének minden egyes részében, ebből még nem következik, hogy a Roquette helytelenül kifogásolná, hogy a Bizottság a kartell végrehajtását és annak közvetlen hatását összetévesztette. Egyébiránt a kartell közvetlen hatásának előzetes feltétel jellegéből eredően a kartell tényleges végrehajtása a kartell közvetlen hatására vonatkozó elemnek tekinthető.

78 Ezen túlmenően a Bizottságnak nem róható fel, hogy úgy vélte – tekintettel arra, hogy a kartell tagjai a nátrium‑glükonát világméretű piacának több mint 90%‑ával, az EGT‑piacnak pedig 95%‑ával rendelkeztek, továbbá e kartell megállapodásainak megszervezésére, követésére és felügyeletére jelentős erőfeszítést fordítottak – hogy a kartell végrehajtása a kartell piacra gyakorolt hatásainak komoly mutatójának tekinthető, tekintettel arra (lásd a fenti 167. pontot), hogy a jelen ügyben a Bizottság nem csupán ezen elemzésre szorítkozott.

79 Ráadásul a Bizottság jogszerűen ítélhette úgy, hogy e mutató jelentősége a kartell időtartamának függvényében növekszik. Valójában egy, a jelen ügyben tárgyalthoz hasonló, bonyolult – az árak rögzítésére, a piacok felosztására és információk megosztására irányuló – kartell megfelelő működése többek között jelentős igazgatási és irányítási költségekkel jár. A Bizottság tehát ésszerűen ítélhette úgy, hogy az a tény, hogy az ilyen jogellenes tevékenységekből eredő kockázatok ellenére a vállalkozások hosszú időn át fenntartották a jogsértést, és biztosították igazgatási irányításának hatékonyságát, azt mutatja, hogy a kartell tagjai ebből előnyhöz jutottak, és ennélfogva annak közvetlen hatása volt az érintett piacra, még ha ez nem is volt mennyiségileg mérhető.

80 A fentiekből következik, hogy a Bizottság nem alkalmazott hibás megközelítést annak mérlegelésére, hogy a kartellnek közvetlen hatása volt‑e a nátrium‑glükonát‑piacra.

3. A Bizottság által a kartell végrehajtásának és hatásainak bizonyítékaként figyelembe vett körülményekre vonatkozó kifogásokról

a) A kartell különböző szakaszairól

A felek érvei

81 A Roquette előadása szerint a Bizottság Határozatában a jogsértés végrehajtásának három szakaszát különbözteti meg, nevezetesen az „előkészítő” szakaszt (1986 májusától 1997 áprilisáig), a „működési“ szakaszt (1987 áprilisától 1990 májusáig, amikor az ADM csatlakozott a kartellhez) és a „hanyatlás“ szakaszát (1990 májusától 1995 júniusáig). A Roquette azzal érvel, hogy ez a megkülönböztetés pusztán a kartell piacra gyakorolt hatásának mértékén alapul, és hogy a Bizottság nem megfelelően értékelte a kartell első és utolsó szakaszban kifejtett hatásait.

82 A Roquette előadja, hogy az előkészítő szakasz során nem érvényesült tényleges versenyellenes hatás az érintett piac vonatkozásában, mert ebben a szakaszban a felek csak kapcsolatokat létesítettek, és a kartell vezérlő elveiben állapodtak meg. Miként a Bizottság a Határozat (106) preambulumbekezdésében elismerte, hogy az 1986 májusában tartott találkozónak nem volt hatása, és ezért azt nem lehet figyelembe venni a kartell hatásainak értékelésekor, a Roquette előadja, hogy az 1987. február 19‑i és 20‑i találkozónak sem volt hatása, ezért a Bizottságnak azt sem kellett volna figyelembe vennie. A Roquette nézete szerint ez utóbbi megbeszélésen a felek csak a kartell elveiben állapodtak meg, nem pedig a gyakorlati részletekben, mert azok tárgyában csak az 1987. április 11‑i és 12‑i találkozón született megállapodás. Ebből eredően a Bizottság a jogsértés hatásait csak 1987 áprilisától kezdődően vehette volna figyelembe, nem pedig – mint azt tette – 1987 februárjától kezdődően.

83 A Roquette továbbá előadja, hogy a kartell piacra gyakorolt hatásainak értékelésénél a Bizottság elmulasztotta figyelembe venni a kartellnek a hanyatlás szakaszában bekövetkezett funkcionális gyengeségeit. Így a Bizottság – jóllehet ezeket a tényeket a Határozat (100), (200), illetve (209) preambulumbekezdéseiben megállapította – nem vette figyelembe azt, hogy a kompenzációs rendszert azért tárgyalták újra, mert az ADM már rögtön a kartellhez történt csatlakozását követően képtelen volt teljesíteni a rá kiosztott kvótákat. Nem vette továbbá figyelembe a Bizottság a találkozók során megállapodott elvek végrehajtásának, különösen az értékesítési adatok továbbításának és a kvóták felek általi teljesítésének elmaradását. A Roquette különösen azt sérelmezi, hogy a Bizottság nem volt tekintettel arra, hogy a Roquette nem vett részt a külső felügyeleti rendszerben, amely cselekvési szabadságot jelentett számára.

84 A Bizottság szerint ezt a jogalapot el kell utasítani.

Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

85 A kartell különböző időszakai figyelembevételének állítólagos elmulasztása kapcsán mindenekelőtt azt kell megjegyezni, hogy a Bizottság a kartell hatásának szintjét – a Roquette érveivel ellentétben – nem a kartell egyes szakaszai tekintetében állapítja meg. A Határozat (352) és azt követő preambulumbekezdéseiből ugyanis egyértelmű, hogy a Bizottság a kartell hatásait a jogsértés teljes időtartamát lefedő, egyetlen időszak tekintetében vette figyelembe.

86 A kartell hatásainak az előkészítő szakaszban fennállott állítólagos hiányával kapcsolatban a Határozatból továbbá egyértelműen kitűnik, hogy az 1987. február 19‑én és 20‑án, Amszterdamban tartott találkozó során a Benckiser GmbH (amely nátrium‑glükonát‑üzletágát 1988‑ban eladta a Jungbunzlauernek), a Fujisawa, a Glucona és a Roquette általános keretmegállapodást kötöttek, amely részleteinek megvitatása a két hónappal később Vancouverben megtartandó, soron következő találkozó feladata volt (a Határozat (108) és (109) preambulumbekezdése), továbbá hogy az 1987. április 11‑én és 12‑én Vancouverben tartott találkozó során ugyanezek a felek a Finnsugarral együtt meghatározták a kartell végrehajtásának elveit (a Határozat (112), (113), (115) és (116) preambulumbekezdése).

87 Az 1987. február 19‑én és 20‑án Amszterdamban tartott találkozó során azonban elvi szintű megállapodás született arról, hogy a korábbi egy vagy két év tényleges értékesítési adatai alapján szükséges a piaci részesedések rögzítése, befagyasztása és megtartása, továbbá arról, hogy az 1986‑os értékesítési adatokat kell hivatkozási alapként használni (a Határozat (108) preambulumbekezdése), és hogy a piaci részesedéseket egy bizonyos részesedési kulcs szerint kell felosztani. Ez utóbbi a Roquette képviselőjének 1997. március 3‑i feljegyzéséből tűnik ki, amelyet a Roquette a közigazgatási eljárás során nyújtott be a Bizottsághoz. Ebből eredően az 1987. február 19‑én és 20‑án Amszterdamban tartott találkozó során legalábbis bizonyos gyakorlati részletek tárgyában megállapodás született a felek között, ami lehetővé tette a kartell részleges végrehajtását. Ettől a naptól kezdve a kartell végrehajtása tehát nem vitatható az ezt követően pontosabban szabályozott különböző részletek ellenére.

88 A kartell által kifejtett hatások hanyatlás időszakában bekövetkezett csökkenése figyelembevételének állítólagos elmulasztásával kapcsolatban a Határozatból egyértelműen kitűnik, hogy a kartell különböző tagjai közötti számos konfliktusnak és a kompenzációs rendszer megszüntetésére irányuló követeléseknek az oka az volt, hogy az ADM nem teljesítette kvótáit (lásd többek között a Határozat (100), (200) és (209) preambulumbekezdését). Az azonban, hogy az ADM a termékszállításnak a kartell többi tagja általi korlátozása ellenére képtelen volt értékesítési kvótáit teljesíteni, még tovább csökkentette a nátrium‑glükonát‑kínálatot a piacon, ami nemhogy csökkentette volna, hanem inkább növelte a kartell piacra gyakorolt hatását.

89 Azon érvelésével kapcsolatban, hogy a hanyatlás időszakában a felek nem továbbították egymás számára értékesítési adataikat, és nem teljesítették a kvótáikat, a Roquette indokolásképpen annak előadására szorítkozott, hogy megtagadta a részvételt a külső felügyeleti rendszerben, és így maradt manőverezési tere. Azonban az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely vállalkozás által tanúsított tényleges magatartás a kartell piacra gyakorolt hatásának értékelése szempontjából irreleváns, mivel az ő részvételével megvalósított jogsértésből mint egészből származó hatásokat kell figyelembe venni (a C‑49/92. P. sz., Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben 1999. július 8‑án hozott ítélet [EBHT 1999., I‑4125. o.] 150. és 152. pontja, valamint a T‑224/00. sz., Archer Daniels Midland és Archer Daniels Midland Ingredients kontra Bizottság ügyben 2003. július 9‑én hozott ítélet [EBHT 2003., II‑2597. o.] 160. és 167. pontja). Ennek megfelelően megalapozatlan az az érv is, hogy a kartell hatásainak a hanyatlás időszakában bekövetkezett csökkenése nem került értékelésre.

90 Végül mindenesetre, még ha a kartellt az előkészítő és a hanyatlási szakaszban ténylegesen nem hajtották is végre, ez önmagában nem bizonyíthatja azt, hogy a kartell nem gyakorolt hatást a piacra. Nincs szükségszerű összefüggés valamely kartell hatása és annak időtartama között. Ennek megfelelően nem zárható ki, hogy ha egy kartell hatása nem érvényesül hosszú időn keresztül, viszont rövid időn keresztül romboló hatást vált ki, ennek a kartellnek a hatása ugyanolyan jelentős, mint azé, amelyik teljes fennállása alatt fejt ki egy bizonyos mértékű hatást. Még ha a kartell bizonyos időszakokban nem is fejt ki hatást, vagy csak korlátozott hatást fejt ki, nem bizonyítja szükségszerűen azt, hogy annak hatása enyhébb, mint egy teljes fennállása alatt hatással bíró kartellé.

91 A fentiekre tekintettel a Roquette által a kartell különböző időszakai figyelembevételének elmulasztásával kapcsolatban előterjesztett kifogásokat el kell utasítani.

b) Az arra vonatkozó kifogásról, hogy a kartell nem érte el célkitűzéseit a működési időszakban

Bevezetés

92 A Roquette azt is előadja, hogy a kartell annak működési szakaszában (1987 áprilisától 1990 májusáig) korlátozott hatással bírt, amit a Bizottság nem vett megfelelően figyelembe. A Roquette különösen a felügyeleti rendszer gyengeségére és a kartell által kitűzött célok megvalósulásának, vagyis a kvóták bevezetésének, az árak rögzítésének és a vevők felosztásának elmaradására tekintettel hivatkozik a kartell korlátozott hatásai figyelembevételének elmulasztására.

93 E tekintetben mindenekelőtt ki kell emelni, hogy a Bizottság a jelen ügyben nem a célok teljes megvalósulása alapján igyekszik bizonyítani a kartell hatását. A Bizottság nézete szerint a felek közötti számadatcserék, a piaci részesedések részletes meghatározása, a cél‑, illetve minimumárak rögzítése és a vevőknek a kartell tagjai közötti felosztása a találkozókon elsősorban azt bizonyítják, hogy a kartellmegállapodást végrehajtották. Erre a végrehajtásra és a Roquette helyiségeiben talált grafikonok alapján a nátrium‑glükonát‑piacon a Bizottság szerint bizonyítottan végbement árfejlődésre tekintettel a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a kartell tagjai által kitűzött első célkitűzést, vagyis a nátrium‑glükonát magas árának mesterséges fenntartását legalábbis részben elérték (a Határozat (354) preambulumbekezdése).

94 Ezért a kartell által kitűzött célok megvalósulásának elmaradása kapcsán a Roquette minden egyes kifogását külön szükséges vizsgálni, hogy meghatározható legyen, azok alkalmasak‑e megkérdőjelezni a végrehajtás Bizottság által bizonyított megtörténtét. Mivel egy kartellmegállapodás végrehajtása előfeltétele annak, hogy az adott kartell tényleges hatást tudjon kifejteni, a kartellmegállapodás végrehajtásának kétségbe vonása lehetetlenné teszi annak bizonyítását, hogy a kartell tényleges hatásokat fejtett ki.

A felügyeleti rendszer

– A felek érvei

95 A Roquette arra hivatkozik, hogy a kartell hatásainak kulcsmozzanataként kezelt felügyeleti rendszer egyáltalán nem volt megfelelő. Ezt a Bizottság is elismerte a Határozat (93), (172), (195) és (214) preambulumbekezdésében, és a Roquette is kiemelte az 1999. július 22‑én kelt együttműködési feljegyzésében (a továbbiakban: az 1999. július 22‑i feljegyzés), amelyben jelezte, hogy a kartell résztvevői helytelen adatokat szolgáltattak. Azonban a Bizottság a jogsértés súlyának értékelésekor nem vette figyelembe a felügyeleti rendszer gyengeségét.

96 A Bizottság az érvelés elutasítását kéri.

– Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

97 A kezdetben egy, a kartell tagjairól statisztikai adatokat gyűjtő svájci vagyonkezelő társaság által biztosított, később pedig oly módon működő felügyeleti rendszer kapcsán, amelyben a kartell egyik tagja maga adatokat gyűjtött a kartell több tagjáról, azoknak a kartell többi tagja számára történő továbbítás céljából (a Határozat (92) preambulumbekezdése), nem vitatott az, hogy a rendszer nem működött tökéletesen, ami azt eredményezte, hogy a rendszerekben rögzített adatok nem tükrözték tökéletesen a valós piaci helyzetet.

98 Azonban a Roquette által alapul vett megfontolások egyike sem kérdőjelezheti meg azt, hogy a kartell tagjai a felügyeleti rendszer alapján adattovábbítást végeztek. Ezenfelül a továbbított adatoknak, még ha azok csak megközelítő jellegűek voltak is, mindenképpen kellett valamilyen jelentőséggel bírniuk, és ezért azok a kartell tagjai számára mindenképpen használhatóak voltak. A felek a felügyeleti rendszer keretében történő adatszolgáltatással ugyanis nem hagytak fel, és továbbra is találkoztak azok megvitatása, illetve azok alapján a kvóták meghatározása céljából.

99 Ebből eredően a Bizottság okkal jutott arra a következtetésre a Határozat (344) preambulumbekezdésében, hogy a felek a felügyeleti rendszert, ha nem is tökéletesen, de működtették.

Kvóták

– A felek érvei

100 A Roquette azt állítja, hogy az értékesítési kvóták bevezetésének célját nagymértékben semlegesítette a felügyeleti rendszer gyengesége. A Határozat (181), (196), (200), (209) és (225) preambulumbekezdése alátámasztja, hogy a kvótákhoz történő igazodás folyamatos nehézségek forrása volt. Sőt, a Bizottsággal folytatott együttműködése során a Roquette többször is felhívta a Bizottság figyelmét a kvóták teljesítésének elmaradására. Így azt állította az 1999. július 22‑i feljegyzésében, hogy a kereslet alakulását követve mindig is ipari lehetőségeinek maximumán állította elő és értékesítette termékeit, kizárva ezáltal a termelés vagy értékesítés korlátozásának a gondolatát is. A Roquette szerint a Bizottság ezt a tényt nem vitatta, azonban nem vette azt figyelembe értékelésénél. Maga is utalt arra, hogy a kartell bizonyos tagjai túllépték az értékesítési kvótájukat, ami kétségbe vonja a Bizottság által a felosztott éves mennyiségek pontosságával kapcsolatban tett állítások hitelét. A Roquette szerint tényelőadását erősíti, hogy ő maga jelentősen túllépte a felosztott kvótákat, aminek következtében – a kartell többi tagja által alkalmazott szankcióként – elveszített egy fontos vevőt.

101 A Roquette vitatja a Bizottság indokolását, miszerint az alapján, hogy a megállapodott kvóták és a tényleges értékesítési mennyiségek között csupán jelentéktelen eltérések álltak fenn, úgy véli, hogy a kvótarendszert a felek „ténylegesen megvalósították” (a Határozat (346) preambulumbekezdése). A Roquette nézete szerint ezt a következtetést nem lehet levonni a felek által a kartellel összefüggésben továbbított számadatokból, mivel egyértelműen megállapítást nyert, hogy ezek a számadatok legnagyobb részben helytelenek voltak, és mivel az ő esetében a kvótarendszer nem bírt hatással értékesítési politikájára vonatkozóan. A kvótarendszer hatékonyságának hiányát mutatja, hogy a kartell tagjai nem tudták a Roquette‑et vagy az ADM‑et kvótájuk teljesítésére kötelezni. Végül a Roquette vitatja a Bizottság a Határozat (347) preambulumbekezdésében tett azon megállapításának helytállóságát, miszerint a kvóták alkalmazására azok „részletes kidolgozottságából” lehet következtetni, mivel a kvóták kompenzációs rendszerrel történő meghatározása csökkenti azok szigorúságát.

102 A Bizottság ezt az érvelést nem tartja helytállónak.

– Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

103 A kvóták Bizottság általi figyelembevételével kapcsolatban a Roquette elsősorban azt adja elő, hogy a felügyeleti rendszer gyengesége nagyban semlegesítette a kvótarendszer hatékonyságát. Mivel azonban, mint az a fenti 98. pontban kifejtésre került, a felügyeleti rendszer gyengeségei nem vonhatják kétségbe annak végrehajtását, így azok éppoly kevéssé voltak alkalmasak arra, hogy hatást gyakoroljanak a felügyeleti rendszeren alapuló kvótarendszer alkalmazására.

104 Másodszor a Roquette azt adja elő, hogy a felek nem igazodtak a kvótákhoz. Bár mint azt a Bizottság állítja a Határozatában, bizonyos tényezők bizonyíthatják, hogy egyes gazdasági szereplők ténylegesen nem igazodtak a kvótákhoz, a felek továbbra is rendszeresen tárgyaltak ezekről a kvótákról és a hozzájuk való igazodásról. Ez kielégítően bizonyítja azt, hogy a felek között kvótarendszer jött létre, és hogy azt legalább részben alkalmazták. Ha a kvótákkal kapcsolatos megbeszélések, mint azt a Roquette állítja, pusztán elméletiek lettek volna, a felek nem tárgyaltak volna továbbra is e kvótákról.

105 Ezenfelül látható és a Roquette által sem vitatott az, hogy bizonyos felek nem értettek egyet a kvótákhoz történő igazodással. Így hivatkozás történt egy, a felek között akkor felmerült konfliktusra, amikor a Finnsugar küldöttei bejelentették piaci részesedésük jelentős növelésére vonatkozó szándékukat (a Határozat (125) preambulumbekezdése). Az, hogy a Finnsugar ezt a szándéknyilatkozatot tette, valamint az ezáltal kiváltott reakció áttételesen bizonyítja a kvótákra vonatkozó korábbi megállapodásnak és a piaci részesedések felosztásának tényét. Hasonlóképp, az annak biztosítására irányuló törekvések, hogy az ADM teljesítse kvótáit, valamint a Glucona azt követően mutatott elégedetlensége, hogy az ADM nem teljesítette ezeket a kvótákat, azt jelzik, hogy a Glucona kötelezőnek tekintette a felekre a kartell által kiosztott kvótákat, így saját kvótáit is, ami megengedi azt a feltételezést, hogy bizonyos időszakokban teljesítette azokat (a Határozat (193) preambulumbekezdése).

106 Harmadszor a Roquette azt adja elő, hogy a Bizottság nem alapozhatott a felek által a kartellel összefüggésben továbbított számadatokra, mivel megállapítást nyert, hogy ezek a számadatok rendszerint helytelenek voltak. Ebből eredően a Roquette előadja, hogy a Bizottság a kartell végrehajtását nem bizonyíthatta azzal, hogy a kvóták és a tényleges értékesítési mennyiségek között csak kisebb eltérések álltak fenn.

107 Bár lehetséges, hogy a kartell bizonyos részvevői a kartell többi tagja által helyesnek vélt helytelen számadatokat nyújtottak be, ez nem változtat azon a tényen, hogy a felek mindenképpen közöltek egymással számadatokat, továbbá a piaci részesedéseket pontosan kiszámították, és felosztották egymás között. Ezek a tények azt mutatják, hogy a kartellt végrehajtották.

108 Negyedszer, a Roquette arra hivatkozik, hogy az a tény, hogy sem őt, sem az ADM‑et nem tudták kvótájuk teljesítésére kényszeríteni, azt bizonyítja, hogy a kompenzációs rendszer nem működött. Ezenfelül a Roquette előadja, hogy a kvóták kompenzációs rendszerrel történő meghatározása valószínűleg csökkenti azok szigorúságát, és ebből eredően a Bizottság a kvóták puszta alkalmazásából nem következtethet arra, hogy azokat a felek pontosan meghatározták.

109 E tekintetben megjegyzendő, hogy a kompenzációs rendszer alapján az egy vállalkozásra kiosztott éves kvóta és a vállalkozás tényleges eladásai közötti különbség az adott vállalkozásra a következő évre kiosztott kvóták éves növekedéséhez vagy csökkenéséhez vezetett. Így egy olyan vállalkozás, amelyik egy évben túllépte a rá kiosztott éves kvótát, a következő évre vonatkozó éves kvótáját kiszámíthatta az előző évi kvótája és tényleges eladásai közötti különbség alapján, és fordítva (a Határozat (99) preambulumbekezdése).

110 Az a tény azonban, hogy az ADM‑et és a Roquette‑et sosem tudták kvótájuk teljesítésére kényszeríteni, szükségszerűen nem bizonyítja azt, hogy a kompenzációs rendszert nem hajtották végre. Az, hogy az ADM kvótája teljesítésének elmulasztásával a kartell többi tagjához képest kvótatöbbletet halmozott fel, amellyel kiváltotta a Glucona elégedetlenségét (a Határozat (193) preambulumbekezdése), azt bizonyítja, hogy mégis szankcionálták az ADM mulasztását a kvóták teljesítése vonatkozásában és a kompenzációs rendszer működött. Továbbá abból, hogy a kompenzációs rendszer alkalmas arra, hogy enyhítse a kvóták szigorúságát, nem lehet arra következtetni, hogy kisebb vagy nagyobb fokú részletességgel dolgozták azt ki. A részletezettségnek a Bizottság által kiemelt szintje mindenesetre csak a kvóták megállapítására, mint olyanra vonatkozott. Végül az érvnek nincs tényszerű alapja annyiban, amennyiben a kompenzációs rendszer a jelen ügyben nem enyhítette a kvóták szigorúságát; a kompenzációs rendszer csak a kvóták nemteljesítéséért járó büntetés elhalasztását teszi lehetővé. Ezenfelül a Roquette maga kiemeli, hogy egyik fél sem élhetett vissza a kompenzációs rendszerrel, mert mint az az 1999. július 22‑i feljegyzésből egyértelmű, a kvóták teljesítésének elmulasztása következtében – a kartell többi tagja által kiszabott büntetés alapján – elveszítette a Gluconát, a nátrium‑glükonát‑piac egyik nagy vevőjét.

111 A Bizottság ezért bizonyította, hogy a kvótarendszer alkalmazásra került.

Árak

– A felek érvei

112 A Roquette azt is előadja, hogy a minimum‑, illetve a célárak rögzítése a gyakorlatban sosem működött igazán. A Határozat (199) és (209) preambulumbekezdése és az 1999. július 22‑i feljegyzés bizonyítják, hogy a felek nem követték a minimum‑, illetve célárakat. A Határozat (219) preambulumbekezdésében foglalt állítás, amely szerint a minimum‑, illetve célárak érvényesültek, kizárólag a Glucona kapcsán került bizonyításra.

113 A Roquette továbbá állítja, hogy a Bizottság nem vette figyelembe a Roquette által szolgáltatott azon adatokat, amelyek azt mutatták, hogy a felek által rögzített árak és a Roquette által alkalmazott árak közötti különbségek nagyon jelentősek voltak, és hogy a Roquette által alkalmazott árak következetesen a cél‑, illetve minimumárak alatt voltak. E pontok szemléltetéséül a Roquette keresetében táblázatok formájában közli legfőbb európai vevőinek és az általa 1989‑től 1994‑ig alkalmazott áraknak a listáját.

114 A Roquette fenntartja továbbá, hogy az 1999. július 22‑i feljegyzésben többször felhívta a Bizottság figyelmét arra, hogy a felek által rögzített célár pusztán elméleti volt.

115 A Roquette ezenfelül előadja, hogy a Bizottság azon érve, miszerint az ármegállapodások végrehajtását mutatja az, ha az alkalmazott árak a megállapodott árak színvonalának irányába mozdulnak el (a Határozat (348) preambulumbekezdése), a jelen ügyben csak a célárak vonatkozásában érvényes, minimumárak vonatkozásában nem.

116 A Bizottság az érvelés elutasítását kéri.

– Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

117 Ami a minimum‑, illetve a célár rendszer működésének hiányára vonatkozó előadást illeti, nem vitás, hogy a felek említettek olyan eseteket, amikor a megállapodott árakat nem alkalmazták (lásd többek között a Határozat (199) és (209) preambulumbekezdését).

118 Ebből azonban nem lehet arra következtetni, hogy ezeket a minimum‑, illetve célárakat soha nem alkalmazták. Tehát, amint azt a Roquette elismeri, a Határozat (219) preambulumbekezdéséből egyértelmű, hogy a Glucona követte a célárakat.

119 Ezenfelül, a Roquette által fenntartott állásponttal ellentétben, nem csak ez az egyetlen preambulumbekezdés bizonyítja, hogy bizonyos felek alkalmazták a megállapodott árakat. Így pl. a Határozat (204) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Jungbunzlauer egy belső feljegyzése szerint ez utóbbi vállalkozás a kartell egyik találkozóján megállapodott minimumárat alkalmazta.

120 A Bizottság ezért arra az ésszerű következtetésre jutott, hogy a felek által megállapodott árak nem pusztán elméletiek voltak, és hogy a felek, ha nem is módszeresen, de árkartellt valósítottak meg.

121 Ezt a következtetést nem vonja kétségbe az a megállapítottnak vélt tény, hogy a Roquette soha nem követte a kartell által elfogadott árrögzítő megállapodásokat, és hogy az általa alkalmazott tényleges ár rendszeresen jelentősen eltért a célártól. Mint az a fenti 89. pontban megállapítást nyert, az Elsőfokú Bíróság a vizsgálat azon stádiumában, amikor azt vizsgálja, hogy a Bizottság a jogsértés súlyát helyesen értékelte‑e, nem köteles ugyanis vizsgálni a vállalkozások egyéni magatartását, mivel a bírságok általános szintjének meghatározásakor nem azokat a hatásokat kell figyelembe venni, amelyek egy vállalkozás állítólagos magatartásának következményei, hanem csak azokat, amelyek a részvételével megvalósított jogsértés mint egész következményei.

122 Végül a Roquette előadja, hogy a jelen ügyben nem helytálló a Bizottság azon felfogása, amely szerint a célárakra és értékesítési mennyiségekre vonatkozó megállapodás hatékony végrehajtása nem követeli meg, hogy a piacon ténylegesen és pontosan ugyanazokat az árakat és mennyiségeket alkalmazzák, ha azonban a felek azért rögzítik áraikat, hogy azokat a megállapodott színvonal irányába tereljék, ez elegendő a kartell végrehajtásának bizonyításához (a Határozat (348) preambulumbekezdése). A Roquette előadása szerint a Bizottság ezen álláspontja csak a célárakkal kapcsolatban érvényes, a minimumárakkal kapcsolatban viszont nem. A jelen esetben azonban csak minimumárak voltak. E tekintetben elegendő annak megállapítása, hogy a Roquette elmulasztotta azt bemutatni, hogy miért kellene a minimumárakat másképp kezelni.

123 Erre tekintettel a Bizottság jogosan találta úgy, hogy a felek a nátrium‑glükonát áraira vonatkozó megállapodásukat végrehajtották.

A vevők felosztása

– A felek érvei

124 A Roquette előadja, hogy soha nem vett részt a vevőkre vonatkozó megállapodásokban, és hogy fenntartotta a piaci mennyiségekkel kapcsolatos eredményeit, ami bizonyítja a vevőcsere‑rendszer hatékonyságának hiányát, így megkérdőjelezi a kartell hatását.

125 A Bizottság e tekintetben nem terjeszt elő kifejezett érvelést.

– Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

126 A Roquette a vevőcsere‑rendszer hatékonyságának hiányával kapcsolatban előadottakat kizárólag arra alapozza, hogy ő maga nem vett részt ebben a cserében.

127 Ez a körülmény nem ad alapot annak vitatására, hogy a kartell többi tagja között a vevőcsere oly módon valósult meg, ahogy ezt az 1989. augusztus 9‑én Zürichben tartott találkozóról készült jegyzőkönyvek (a Határozat (137) preambulumbekezdése), továbbá a Roquette által az 1989. november 28‑án Hakone‑ban és 1991. június 10–11‑én Genfben tartott találkozókon készített, kézzel írt feljegyzések (a Határozat (148) és (177) preambulumbekezdése) bizonyítják.

128 Mindenesetre, mint az a fenti 89. pontban kifejtésre került, a jogsértés súlyával kapcsolatos értékelés jelen fázisában csak a jogsértésből mint egészből származó hatásokat kell figyelembe venni, nem pedig a jogsértésben közreműködő valamely résztvevő konkrét magatartását. Mivel a Roquette kifogásai kizárólag saját magatartására vonatkoznak, ez az érv az értékelés jelen fázisában nem fogadható el.

129 Ennek megfelelően a Bizottság okkal találta úgy, hogy a felek között a vevők cseréje ténylegesen megvalósult.

130 A fenti indokokra tekintettel a Bizottság nem tévedett, amikor úgy találta, hogy a felek a megállapodást végrehajtották.

c) A kartell hatásainak a Roquette helyiségeiben lefoglalt grafikonok alapján történt figyelembevétellel kapcsolatos kifogásról

A felek érvei

131 A Roquette előadja, hogy a kartell hatásának bemutatásakor a Bizottság kizárólag a Roquette helyiségeiben lefoglalt grafikonokra alapozza állításait. A Roquette szerint azonban ezek a grafikonok nem vonatkoznak valamennyi vállalkozásra, és a Bizottság a Roquette konkrét helyzetéből kiindulva tévesen vont le a kartellre vonatkozó általános következtetéseket. Továbbá az ezekben a grafikonokban rögzített adatok teljességgel eltérnek a Roquette által a Bizottság részére a vele való együttműködése során szolgáltatott vevői áraktól, ez utóbbiak ugyanis a kartell által meghatározott árak alkalmazásának hiányát bizonyítják. A grafikonok továbbá az 1989‑ben kezdődő időszakra – a kartell kulcsidőszakára – erős ingadozásokat és csökkenő trendet jeleznek, ami mindenesetre nem egy sikeresen végrehajtott kartellmegállapodásra utal. A Roquette szerint a Bizottság azt is elismerte ellenkérelmében, hogy nem tudta, hogy ezek a grafikonok a nátrium‑glükonát Roquette által vagy a kartell minden tagja által alkalmazott árait ábrázolják. Ezek a kételyek megerősítik azt, hogy a Bizottság nem gondosan járt el, amikor nem törekedett a grafikonok jelentésének további tisztázására.

132 A Bizottság az érvelés elutasítását kéri.

Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

133 A Bizottság nem kizárólag a kartell végrehajtásából következtet annak tényleges hatására (lásd a fenti 63. pontot), hanem azt egyrészről a kartell végrehajtása, másrészről pedig a Roquette helyiségeiben talált két grafikonból következő árfejlődés közötti valószínű összefüggés alapján állítja.

134 A Bizottság által a Roquette helyiségeiben lefoglalt két grafikon, amelyek közül az első a „Nátrium‑glükonát – európai árfejlődés”, míg a második a „Nátrium‑glükonát európai árfejlődése” címet viselte, ténylegesen árfejlődést mutat. A grafikonok az ordinátán a FRF/kg‑ban kifejezett árakat mutatják, míg az abszcisszán az első grafikon az 1977‑től 1995‑ig terjedő időszak éveit, a második grafikon pedig az 1979‑től 1992‑ig terjedő időszak éveit mutatja.

135 Az első grafikonon látható, hogy 1985‑től 1987 elejéig az ár több mint 8,5 FRF/kg‑ról alig több mint 4,5 FRF/kg‑ra csökken. 1987‑től 1989 elejéig az ár ismét növekszik, alig több mint 4,5 FRF/kg‑ról kicsivel 8 FRF/kg fölé. 1989‑től 1991‑ig az ár ismét csökken, kicsivel több mint 8 FRF/kg‑ról valamivel 7 FRF/kg alá, majd 1991‑től kezdődően ismét növekszik, ezúttal kb. 7,5 FRF/kg‑ra, és 1994‑ig ezen a szinten marad. A második grafikon hasonló árfejlődést mutat az 1986‑tól 1992‑ig tartó időszakra.

136 E grafikonok alapján megállapítható, hogy az új kartellt létrehozó megállapodások 1986‑tól történő végrehajtása az 1985 eleji árhoz képest erős (kétszeres) árnövekedéssel esik egybe 1987 és 1989 között.

137 A Roquette azonban azzal érvel, hogy az ezeken a grafikonokon mutatott árak a saját árai, nem pedig a piaci árak. Bár igaz, hogy ezek a grafikonok semmilyen módon nem rögzítik, hogy a Roquette árairól vagy a nátrium‑glükonát‑piac egészének árairól van‑e szó, tény az, hogy a közigazgatási eljárás során (a Határozat (355)–(362) preambulumbekezdése) ezekre a grafikonokra a kartell több tagja hivatkozott az 1987 és 1989 közötti áremelkedésekkel kapcsolatos előadásaiban. Így az ADM azt állítja, hogy azok csak az 1987 előtti árakhoz történő visszatérést tükrözik, míg az Akzo az árfolyam‑ingadozásokra hivatkozik (a Határozat (357) preambulumbekezdése).

138 Az, hogy a kartell többi tagja megpróbálja igazolni a grafikonok által jelzett árfejlődést, azt mutatja, hogy a kartell ezen tagjainak nézete szerint ezek a nátrium‑glükonát‑árak az általuk alkalmazott áraknak is megfelelnek, és nem csak a Roquette által alkalmazott áraknak. Mivel nem vitatott az, hogy a kartell tagjai együttesen 90%‑ot meghaladó piaci részesedéssel rendelkeztek, a Bizottság okkal használta fel a grafikonokat a kartell által a nátrium‑glükonát‑piacra gyakorolt hatás bemutatásának alapjaként.

139 A Roquette továbbá előadja, hogy a grafikonokban jelzett árak nem felelnek meg a Bizottsággal folytatott együttműködés során az általa szolgáltatott adatokból következő saját árainak.

140 A Roquette által a Bizottsággal folytatott együttműködés során szolgáltatott adatok nem mindig fedik az 1987‑től 1989‑ig terjedő időszakot. Mint az a keresetben ezen adatok kapcsán kifejtésre került, a Roquette által a minimumárak és a tényleges átlagárak között tett összehasonlítás csak az 1989‑től 1994 októberéig terjedő időszakra vonatkozik, tehát nem terjed ki az 1987 elejétől 1989 közepéig tartó időszakra, amikor is a lefoglalt grafikonok szerint az árnövekedés a legjelentősebb volt. Továbbá a Roquette által szolgáltatott bizonyos adatokhoz csatolt 1999. október 12‑i kísérőlevélből látható, hogy az ezen számadatokat tartalmazó dokumentum a Roquette nátrium‑glükonátra vonatkozó értékesítési árainak 1988 és 1997 közötti fejlődését számos ügyfelével kapcsolatban nyilvántartja, amely ügyfelek a Roquette világszerte végzett eladásainak mintegy harmadát képviselik.

141 Végül mindenesetre emlékeztetni kell arra is, hogy valamely vállalkozás által tanúsított állítólagos magatartásnak a kartell által a piacra gyakorolt hatás értékelésekor nincs jelentősége, mivel csak a jogsértésből származó hatások vehetők figyelembe (lásd a fenti 89. pontot). A Bizottságnak ezért a kartell által a nátrium‑glükonát‑piacra gyakorolt hatás meghatározásakor nem kellett vizsgálnia a Roquette egyedi magatartását, mivel a bírság általános szintjének meghatározásakor a részvételével megvalósított jogsértés egészéből eredő hatásokat kell figyelembe venni.

142 Ami a Roquette azon érvét illeti, miszerint a lefoglalt grafikonokon 1989‑től kezdődően, vagyis a kartell főidőszakában jelzett ingadozások és csökkenő trend nem egy sikeresen végrehajtott kartellra utalnak, megjegyzendő, hogy bár a két grafikon az 1989‑től 1991‑ig tartó időszakban csökkenést mutat, ezt az árcsökkenést 1992‑ig tartó árnövekedés követte. Ezenfelül a két grafikon egyike szerint az 1992‑ig tartó árnövekedést 1995‑ig viszonylagos árstabilitás követte. Ezért nem lehet általános csökkenő tendenciáról beszélni.

143 Ezenfelül az, hogy a kartell árai ingadoztak a kartell fennállása során, nem bizonyítja azt, hogy a kartellnek ne lett volna hatása.

144 Ebből eredően el kell utasítani a Roquette arra vonatkozó kifogásait, hogy a helyiségeiben lefoglalt grafikonokra tekintettel a kartell nem fejtett ki tényleges hatást.

4. Arról a kifogásról, amely szerint a Bizottság a kartell hatásának értékelésekor további tényezőket nem vett figyelembe

a) A piac különleges jellemzőinek a Bizottság általi figyelmen kívül hagyásáról

A felek érvei

145 A Roquette továbbá előadja, hogy a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie az érintett termék különös jellemzőit, vagyis annak a felhasználók gyártási költségeiben játszott különösen jelentéktelen arányát, a piac nagyon csekély méretét és a vevők különösen jelentős erejét.

146 A Bizottság az érvelés megalapozatlanként történő elutasítását kéri.

Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

147 A piac korlátozott méretének, a termék értékének és a vevők erejének a figyelembevételével kapcsolatban mindenekelőtt azt kell figyelembe venni, hogy a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése szerint a bírság összegének megállapításakor a jogsértés súlyát és időtartamát figyelembe kell venni. Ezenfelül az iránymutatás szerint a bírság kiindulási összegét a jogsértés súlya alapján kell meghatározni, figyelembe véve a jogsértés jellegét, a piacra gyakorolt tényleges hatását, valamint az érintett földrajzi piac méretét.

148 E jogi háttér tehát nem kötelezi kifejezetten a Bizottságot a termékpiac korlátozott méretének, a termék értékének és a vevők erejének a figyelembevételére.

149 Mindemellett az ítélkezési gyakorlat értelmében a jogsértés súlyának mérlegelésekor a Bizottságnak sok tényezőt kell figyelembe vennie, amelyeknek jellege és jelentősége a kérdéses jogsértés típusától és az érintett jogsértés különleges körülményeitől függően változik (a fenti 46. pontban hivatkozott Musique Diffusion française és társai kontra Bizottság ítélet 120. pontja). A jogsértés súlyát alátámasztó tényezők között esetenként szerepelhet a jogsértéssel érintett termék értéke, a szóban forgó termékpiac mérete és a vevők ereje.

150 Következésképpen, még ha a piac mérete, a termék értéke és a vevői erő a jogsértés súlyának megállapítása során figyelembe veendő tényezők is, azok jelentősége a jogsértés sajátos körülményeitől függően változik.

151 A jelen ügyben többek között árkartellel kapcsolatos jogsértésről van szó, amely jellege alapján már önmagában is különösen súlyosnak számít. Ezen túlmenően a kartellben részt vevő vállalkozások a világpiac több mint 90%‑át, az európai piacnak pedig több mint 95%‑át látták el (a Határozat (9) preambulumbekezdése). Végül kiderül, hogy a nátrium‑glükonát olyan nyersanyag, amelyet sokféle késztermék előállításához felhasználnak, amely ezért nagyon sok piacot érint (a Határozat (6) és (8) preambulumbekezdése). E jogi háttérben a kérdéses piac kis mérete, még ha bizonyított is, kisebb jelentőségű, mint a jogsértés súlyát bizonyító egyéb tényezők összessége.

152 Mindenesetre figyelembe kell venni, hogy a Bizottság úgy ítélte meg, miszerint a jogsértés az iránymutatás értelmében különösen súlyosnak minősült, amely ilyen esetekre nézve előírja, hogy a Bizottság akár 20 millió eurót meghaladó kiindulási összeget is előirányozhat. Mindemellett a jelen ügyben a Határozat (385) preambulumbekezdéséből kiderül, hogy a Bizottság az első csoportba tartozó vállalkozásokra nézve csupán 10 millió eurós kiindulási összeget, a második csoportba tartozó vállalkozásokra nézve pedig 5 millió eurós kiindulási összeget állapított meg, vagyis annak az összegnek felét, illetve negyedét, amelyet a Bizottság az iránymutatás értelmében a különösen súlyos jogsértések tekintetében „előirányozhatott” volna.

153 A bírság kiindulási összegének ekképpen való megállapítása megerősíti, hogy a Bizottság – amint azt a Határozat (377) preambulumbekezdésében a piac méretének vonatkozásában megjegyezte – ezeket a tényezőket is figyelembe vette.

154 Ezekre az okokra tekintettel el kell utasítani a Roquette azon kifogását, miszerint a Bizottság nem vette figyelembe a piac korlátozott méretét, a szóban forgó termék alacsony értékét és a ve