HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 269/26

A Törvényszék (hetedik tanács) T-202/09. sz., Deichmann SE kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) ügyben 2011. április 13-án hozott ítélete ellen a Deichmann SE által 2011. június 20-án benyújtott fellebbezés

(C-307/11. P. sz. ügy)

2011/C 269/49

Az eljárás nyelve: német

Felek

Fellebbező: Deichmann SE (képviselő: O. Rauscher ügyvéd)

A másik fél az eljárásban: Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)

A fellebbező kérelmei

— A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszékének a T-202/09. sz. ügyben 2011. április 13-án hozott ítéletét;

— a Bíróság helyezze hatályon kívül a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) negyedik fellebbezési tanácsának az R 224/2007-4. sz. ügyben 2009. április 3-án hozott határozatát;

— a Bíróság az OHIM-ot kötelezze a költségek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

A jelen fellebbezés a Törvényszék azon ítélete ellen irányul, amely elutasította a fellebbezőnek a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal negyedik fellebbezési tanácsa 2009. április 3-i, a fellebbezőnek a szaggatott vonallal szegélyezett ékvonalat ábrázoló ábrás megjelölés lajstromozására irányuló kérelmét elutasító határozatának hatályon kívül helyezése iránti keresetét. A megjelölések oltalmát a Nizzai Megállapodás szerinti 10. osztály („ortopéd lábbelik”) és 25. osztály („lábbelik”) vonatkozásában kérelmezték.

A fellebbező szerint a megtámadott határozat sérti a közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26-i 207/2009/EK tanácsi rendelet (a továbbiakban: 207/2009 rendelet) 7. cikke (1) bekezdésének b) pontját és 74. cikke (1) bekezdésének első mondatát.

A határozat azon a téves feltevésen alapul, hogy a kérdéses megjelölés megkülönböztetésre nem alkalmas használatának puszta lehetősége, illetőleg ennek valószínűsége is elegendő annak megállapításához, hogy a védjegy nem rendelkezik megkülönböztető képességgel. Valójában azonban a hiányzó megkülönböztető képességből fakadó, oltalmat kizáró ok ellensúlyozásához már a megkülönböztetésre alkalmas használat közeli valószínűsége is elegendő. Ez kitűnik a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának szövegével való összehasonlításából, és ez képezi a német Bundesgerichtshofs (szövetségi bíróságok) és Bundespatentgerichts (szövetségi szabadalmi bíróságok) ítélkezési gyakorlatának egyik időközben megszilárdult alapelvét is.

A megjelölést az (ortopéd) lábbelik esetében többek között az eredet megjelöléseként fogják fel, amennyiben az — ahogyan a lábbelik megjelölése esetében szokásos — a cipő belső talprészén hátul, középen egy címkén, vagy a cipős dobozon helyezik el. E kézenfekvő alkalmazási lehetőségekre tekintettel nem lehet megalapozott a Törvényszék azon vélekedése, hogy a bejelentett védjegy az áru egy részének ábrázolásából áll.

A Törvényszék ezenkívül elmulasztotta figyelembe venni a sport- és szabadidőcipők területén a megjelölésekre vonatkozó — közismert és a fellebbező által ismertetett — gyakorlatot, jóllehet annak figyelembevételére a 207/2009 irányelv 74. cikke (1) bekezdésének első mondatában foglalt tények hivatalból történő vizsgálatának elve alapján köteles volt.

Végül a Bíróság nem állapíthatta volna meg azt, hogy a kérdéses védjegy nem rendelkezik megkülönböztető képességgel, azzal az indoklással, hogy a fellebbező feladata volt, hogy konkrét és megalapozott adatok útján kifejtse, hogy a bejelentett védjegy megkülönböztető képességgel rendelkezik.