Felek

Az ítélet indoklása

Rendelkező rész



Felek

A T‑457/09. sz. ügyben,

a Westfälisch‑Lippischer Sparkassen‑ und Giroverband (székhelye: Münster [Németország], képviselik kezdetben: A. Rosenfeld és I. Liebach, később: A. Rosenfeld és O. Corzilius ügyvédek)

felperesnek

az Európai Bizottság (képviselik kezdetben: L. Flynn, K. Gross és B. Martenczuk, később: L. Flynn, B. Martenczuk és T. Maxian Rusche, meghatalmazotti minőségben)

alperes ellen

a Németország által a WestLB AG szerkezetátalakítása céljából nyújtandó C 43/08. (korábbi N 390/08.) számú állami támogatásról szóló, 2009. május 12‑i 2009/971/EK bizottsági határozat (HL L 345., 1. o.) megsemmisítése iránti kérelme tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített első tanács),

tagjai: H. Kanninen elnök (előadó), I. Pelikánová, E. Buttigieg, A. M. Collins és S. Gervasoni bírák,

hivatalvezető: T. Weiler tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2013. december 6‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

Az ítélet indoklása

Tényállás

1. Kedvezményezett

1. A tényállás idején a WestLB AG Észak‑Rajna–Vesztfália német szövetségi tartományban (Land, a továbbiakban: Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány) székhellyel rendelkező, a nemzetközi piacokon tevékenykedő kereskedelmi bank volt. 286,5 milliárd eurós mérlegfőösszegével (2007. december 31‑i állapot) a WestLB Németország egyik vezető pénzügyi szolgáltatója volt. Észak‑Rajna–Vesztfália tartományban és Brandenburg tartományban (Németország) a takarékpénztárak központi bankjaként a híd szerepét töltötte be e pénzintézetek és a globális pénzpiacok között. A WestLB egy univerzális bank teljes termék‑ és szolgáltatási körét nyújtotta.

2. A WestLB tulajdonosai (a továbbiakban: tulajdonosok) a tényállás idején először a felperes, vagyis a Westfälisch‑Lippischer Sparkassen‑ und Giroverband, másodszor a Rheinischer Sparkassen‑ und Giroverband, harmadszor Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány, negyedszer a Landschaftsverband Westfalen‑Lippe, és ötödször a Landschaftsverband Rheinland voltak.

3. A felperes és a Rheinischer Sparkassen‑ und Giroverband Westfalen‑Lippe régió (Németország), illetve Rheinland régió (Németország) takarékpénztár‑társulásai, és a tényállás idején mindkettő 25,03%‑os részesedéssel rendelkezett a WestLB tőkéjében. Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány tőkerészesedése 37,4% volt. Végül a Landschaftsverband Westfalen‑Lippe és a Landschaftsverband Rheinland a Westfalen‑Lippe régió, illetve Rheinland régió önkormányzati társulásai, amelyek 6,09%‑os tőkerészesedéssel rendelkeztek.

2. A WestLB pénzügyi nehézségei és a rossz bank bejelentése

4. 2007 közepe óta a WestLB 23 milliárd euró névértékű strukturált portfolióbefektetéseinek – köztük a másodlagos jelzáloghitelek (subprimes) (a továbbiakban: 23 milliárd eurós portfolió) – értéke csökkent. Mivel a WestLB nem tudta a piacon refinanszírozni e portfóliót, ezért azt saját mérlegében kellett konszolidálnia, jelentős veszteségek szerepeltetésével.

5. A 2008. január 20‑án tartott rendkívüli közgyűlésen a tulajdonosok úgy döntöttek, hogy egyrészt 2 milliárd euróig terjedő összeget helyeznek a WestLB‑be a 2007. évre előirányzott veszteségek és ideiglenes könyvelési leírások kompenzációja érdekében, másrészt pedig, hogy a WestLB szerkezetátalakítási terveket dolgoz ki, és tárgyalásba kezd az esetleges összeolvadásról Hessen és Thüringen német szövetségi tartományok (Länder) Landesbankjával (regionális bank) (a továbbiakban: Helaba).

6. 2008. február 7‑én a Németországi Szövetségi Köztársaság arról tájékoztatta az Európai Közösségek Bizottságát, hogy támogató intézkedések hiányában fennáll a kockázata, hogy a WestLB tőkéje 2008. március 31‑re a jogszabályi előírások alá csökken.

7. A tulajdonosok 2008. február 8‑án „A főbb elemekről szóló dokumentum” (a továbbiakban: Eckpunktepapier) című megállapodást kötöttek. E megállapodás a 2008. január 20‑án előirányzott intézkedések helyébe lépő intézkedést írt elő, egy rossz bank (a továbbiakban: rossz bank) létrehozását, amelynek célja az volt, hogy elszigetelje a WestLB‑t a 23 milliárd eurós portfolió által okozott kockázatoktól. Ugyanezen a napon a Németországi Szövetségi Köztársaság tájékoztatta a Bizottságot a megállapodás fennállásáról, amelyet 2008. március 27‑én jelentettek be.

8. A tulajdonosok 2008. március 31‑én engedélyezték a rossz bank létrehozását, amennyiben azt jóváhagyja Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány tartományi gyűlése.

3. A rossz bank ismertetése

9. A rossz bank létrehozásának részeként 2008. március 31‑i hatállyal névértékén eladták a 23 milliárd eurós portfoliót egy írországi székhelyű Phoenix Light SF Ltd nevű különleges célú társaságnak (a továbbiakban: Phoenix Light). E társaság vállalta, hogy folytatja az említett portfolió refinanszírozását.

10. A vételár kiegyenlítése érdekében a Phœnix Light 23 milliárd euró névértékű kötvényt bocsátott ki. A kibocsátás két részletben történt. Az első részlet 18 milliárd euró össznévértékű elsőbbségi kötvényből (a továbbiakban: senior notes kötvények) állt. A második részlet 5 milliárd euró össznévértékű alárendelt kötvényből állt, amelyeket elsődlegesen érintenek az átruházott eszközökkel kapcsolatos veszteségek (a továbbiakban: junior notes kötvények).

11. Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány garanciát vállalt a junior notes kötvények által lefedett teljes tőke megtérítésére azok tulajdonosai felé. Az Eckpunktepapier szerint a WestLB‑ben fennálló részesedésüknek megfelelő arányos kompenzációt követelhetett a másik négy tulajdonostól minden, az így vállalt garancia (a továbbiakban: vitatott garancia) alapján teljesített kifizetés után, 2 milliárd euró erejéig. További 3 milliárd euró lehívása esetén Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány azt követelhette a tulajdonosoktól, hogy ruházzák rá át megfelelő számú WestLB‑részvényüket. A tulajdonosok pénzbeli kompenzációban is megállapodhattak.

12. A Phoenix Lightnak évente jutalékot kellett fizetnie a vitatott garancia után. Emellett hozamot is kellett fizetnie a kötvénytulajdonosoknak. A Phoenix Lightra átruházott értékpapírok hozama fedezte ezeket a költségeket és a rossz bank ügyintézési költségeit.

13. A WestLB ezt követően megvásárolta a junior notes kötvényeket, mégpedig két okból. Egyrészt, mivel ezekért a kötvényekért Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány garanciát vállalt, a WestLB könyvvizsgálói a 23 milliárd eurós portfoliótól eltérően úgy ítélték meg, hogy ezek értékét nem kell lefelé korrigálni. Másrészt a junior notes kötvényeket biztosítékként is fel lehetett használni a megvásárlásukhoz szükséges források felvételekor.

14. A WestLB a senior notes kötvényeket is megvásárolta.

4. Kiegészítő bejelentés

15. 2008. április 11‑én a Németországi Szövetségi Köztársaság a rossz bankról szóló kiegészítő bejelentést küldött a Bizottság számára. Ebben közölte, hogy Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány tartományi gyűlésének jóváhagyását követően e bankot létrehozták, és elismerve, hogy ennek megvalósítása állami támogatás nyújtásával jár, kérte, hogy a Bizottság azt haladéktalanul engedélyezze mint megmentési célú támogatást. A Németországi Szövetségi Köztársaság vállalta, hogy a 2008. augusztus 8‑án lejáró hat hónapos határidőn belül előterjeszti a Bizottságnak a WestLB szerkezetátalakítási tervét, vagy pedig a vitatott garancia teljes megszüntetéséről szóló bizonyítékot. Jelezte, hogy az utóbbi esetben a WestLB‑nek vissza kell fizetnie az általa esetlegesen megkapott „kifizetéseket”, és a garancia valamennyi gazdasági hatását megszüntetik.

5. A vitatott garancia engedélyezése hat hónapos időtartamra

16. 2008. április 30‑án a Bizottság elfogadta a Németországi Szövetségi Köztársaság által a WestLB javára létrehozott rossz bankról szóló C(2008) 1628 végleges bizottsági határozatot (NN 25/2008, korábbi CP 15/08 támogatás) (a továbbiakban: ideiglenes határozat).

17. Ebben a határozatban a Bizottság először megállapította, hogy a vitatott garancia az EK 87. cikk értelmében vett állami támogatás (az ideiglenes határozat (28)–(39) preambulumbekezdése).

18. Másodszor a Bizottság rámutatott, hogy az előző pontban hivatkozott támogatás célja nem az, hogy megszüntesse valamely tagállam gazdaságának súlyos zavarát. Ennélfogva az EK 87. cikk (3) bekezdésének b) pontja alapján az nem tekinthető összeegyeztethetőnek a közös piaccal. Ugyanakkor a támogatásnak a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (HL 2004. C 244., 2. o.; a továbbiakban: megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás) alapján történő vizsgálatát követően a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja alapján engedélyezhető (az ideiglenes határozat (41)–(58) preambulumbekezdése).

19. E tekintetben a Bizottság először rámutatott, hogy a WestLB a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás értelmében vett nehéz helyzetben lévő vállalkozás. A Bizottság megjegyezte, hogy amennyiben a vitatott garanciát nem nyújtották volna, akkor egyrészt a WestLB nem tudott volna megfelelni a tőkére vonatkozó jogszabályi követelményeknek, másrészt pedig hitelminősítése oly módon lezuhant volna, amely nehézzé tette volna refinanszírozását, valamint olyan további veszteségeket eredményezett volna, amelyek középtávon tevékenységeinek megszüntetéséhez vezethettek volna (az ideiglenes határozat (44) és (45) preambulumbekezdése).

20. A Bizottság másodszor kiemelte, hogy a vitatott garancia olyan „tőkekölcsönt” jelent, amely lehetővé teszi a WestLB számára, hogy megfeleljen a tőkére vonatkozó jogszabályi követelményeknek, és így folytathassa tevékenységét. A Bizottság megjegyezte, hogy e garancia tiszteletben tartja a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás által előírt korlátokat, mivel egyrészt hat hónapos időtartamra hozták létre, és visszafordítható jellegű, másrészt pedig a benne foglalt támogatási elem arra a minimumra korlátozódik, amely a tevékenység folytonosságának biztosításához szükséges (az ideiglenes határozat (47)–(49), (52), (54) és (55) preambulumbekezdése).

21. A Bizottság harmadszor rámutatott, hogy a nyújtott támogatást súlyos szociális problémák indokolják, annak nincsenek nemkívánatos hatásai, valamint hogy ez az első olyan megmentési, illetve szerkezetátalakítási célú támogatás, amelyben a WestLB az utolsó tíz évben részesült, a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatásban előírtaknak megfelelően (az ideiglenes határozat (56) és (57) preambulumbekezdése).

22. Az ideiglenes határozat rendelkező részében a Bizottság megállapította, hogy a vitatott garancia az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatás, amelyet az EK 88. cikk (3) bekezdésének megsértésével nyújtottak, és amely az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja alapján összeegyeztethető a közös piaccal. Jelezte, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaságnak legkésőbb 2008. augusztus 8‑ig elő kell terjesztenie a WestLB szerkezetátalakítási tervét, vagy pedig a vitatott garancia teljes megszüntetésére vonatkozó bizonyítékot. A Bizottság kiemelte, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság vállalta, hogy az utóbbi esetben a vitatott garanciára vonatkozó, „Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány és a Poenix Light között fennálló megállapodástól” elállnak. Következésképpen a WestLB‑nek vissza kell térítenie az említett megállapodás alapján kapott kifizetéseket.

23. Végül a Bizottság 2008. augusztus 8‑ig engedélyezte a szóban forgó támogatást, és jelezte, hogy amennyiben a Németországi Szövetségi Köztársaság hiteles szerkezetátalakítási tervet terjeszt elő, az engedélyt elvileg az e tervre vonatkozó végleges határozat meghozataláig meghosszabbítják.

6. Bejelentés és a rossz bank meghosszabbításának vizsgálata

24. A Bizottság, a Németországi Szövetségi Köztársaság, a WestLB és a tulajdonosok rendszeresen egyeztettek egy szerkezetátalakítási terv elfogadása érdekében. A felperes előadja, hogy a Bizottság a WestLB‑vel és a tulajdonosokkal 2008. július 15‑én tartott találkozó során jelezte, hogy melyek azok a szempontok, amelyeknek álláspontjai szerint az engedélyezés feltételeit kell alkotniuk, éspedig, hogy a terv alapján számítani lehessen bizonyos kötelező határidőkön belül a WestLB mérlegfőösszegének 50%‑os csökkentésére és tulajdonosi szerkezetének módosítására.

25. 2008. augusztus 8‑i levelével a Németországi Szövetségi Köztársaság arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy a rossz bankot állandó struktúrává kívánja alakítani. A bejelentéshez csatolta a WestLB szerkezetátalakítási tervét (a továbbiakban: eredeti szerkezetátalakítási terv) és egy, a tulajdonosok által elfogadott, „a főbb elemekről szóló megállapodás” (a továbbiakban: Eckpunktevereinbarung) című megállapodást.

26. Az eredeti szerkezetátalakítási terv többek között a WestLB mérlegfőösszegének, illetve a tevékenységi körének csökkentését szolgáló jelentős intézkedéseket, illetve tulajdonosi szerkezetének olyan átalakítását írta elő, amely biztosítja, hogy 2009. szeptember 30‑án a tulajdonosok immár ne gyakoroljanak többségi ellenőrzést (a tulajdonosok és a Németországi Szövetségi Köztársaság vállalták, hogy e tekintetben 2008. december 31‑ét megelőzően pontosabb információkat szolgáltatnak a Bizottság számára).

27. Az Eckpunktevereinbarungban a tulajdonosok vállalták, hogy a németországi regionális bankágazat tartós reformjával összeegyeztethető megoldásokat találnak a WestLB nehézségeire. Jelezték, hogy 2008. december 31. előtt módosított szerkezetátalakítási tervet kívánnak a Bizottság elé terjeszteni, amely az eredeti szerkezetátalakítási terven túlmenő és a tulajdonosi szerkezet változását figyelembe vevő csökkentő intézkedéseket tartalmaz.

28. 2008. október 1‑jei levelével, amely tartalmazta az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti felhívást észrevételek benyújtására (Állami támogatás – Németország – C 43/08 [korábbi N 390/08] állami támogatás – WestLB) (HL C 322., 16. o.; a továbbiakban: eljárást megindító határozat), a Bizottság értesítette a Németországi Szövetségi Köztársaságot az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárás (a továbbiakban: hivatalos vizsgálati eljárás) megindításáról „a WestLB AG állami tulajdonosai által a WestLB AG javára végrehajtott kockázatlefedés” kapcsán.

29. A Bizottság mindenekelőtt megerősítette azokat az értékeléseket, amelyeket az ideiglenes határozatban az állami támogatás fennállása kapcsán (az eljárást megindító határozat (34) és (45) preambulumbekezdése), illetve azon lehetőséget illetően tett, hogy lehetséges‑e e támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét kizárólag az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja alapján vizsgálni. Úgy vélte, hogy a másodlagos jelzálogpiac válsága még nem vezetett az EK 87. cikk (3) bekezdésének b) pontja értelmében vett komoly zavarhoz a gazdaságban (az eljárást megindító határozat (43) és (45) preambulumbekezdése). A Bizottság megjegyezte, hogy mivel a Németországi Szövetségi Köztársaság állandó struktúrává kívánja alakítani a rossz bankot, a szóban forgó támogatást a továbbiakban szerkezetátalakítási támogatásként kell elemezni (az eljárást megindító határozat (33) preambulumbekezdése).

30. Ezt követően a Bizottság kifejezte kétségeit azzal kapcsolatban, hogy az eredeti szerkezetátalakítási terv összeegyeztethető‑e a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatással, és jelezte, hogy további információkra van szüksége (az eljárást megindító határozat (47) preambulumbekezdése).

31. E tekintetben megjegyezte, hogy a WestLB nem tervezi, hogy eltávolodik a hosszú távon elégtelennek bizonyult üzleti modelljétől. Életképességének biztosítása érdekében tehát drasztikusabb változásokra lehet szükség. A Bizottság megjegyezte, hogy a WestLB nehézségeinek okait valószínűleg tulajdonosi szerkezetének összetétele és tulajdonosai eltérő érdekei képezték, továbbá kifejezte kétségeit azzal kapcsolatban, hogy lehetséges‑e a hasznos stratégiai reorientáció e strukturális problémák megoldásának hiányában. A Bizottság pozitívan ítélte meg azt a tényt, hogy az eredeti szerkezetátalakítási terv előírja a tulajdonosi szerkezet megváltoztatását, mivel ez a WestLB üzleti modelljének módosítását eredményezheti. Ugyanakkor, mivel a terv ezzel kapcsolatban nem tartalmaz konkrét intézkedéseket, nem lehet megállapítani, hogy az milyen mértékben járulna hozzá e bank életképességének helyreállításához (az eljárást megindító határozat (48)–(50) preambulumbekezdése).

32. Végül a Bizottság felhívta az érdekelt feleket, hogy terjesszék elő észrevételeiket, amit csak a Németországi Szövetségi Köztársaság tett meg 2008. november 24‑én.

33. 2008. december 16‑án a Németországi Szövetségi Köztársaság a WestLB tulajdonosi szerkezetének módosítására vonatkozó konkrét intézkedések közlésére előírt határidő meghosszabbítását kérte. A Bizottság e határidőt 2009. március 31‑ig meghosszabbította.

34. A felperes szerint 2009. március 31‑én egy a Németországi Szövetségi Köztársasággal tartott találkozó során a Bizottság közölt egy ütemtervet, amely tartalmazta azokat a feltételeket, amelyeknek előre meghatározott időpontokra való teljesítése szükséges a rossz bank mint állandó struktúra engedélyezéséhez, valamint jelezte, hogy 2009. május 13‑án elutasító határozatot hozhat.

35. A Bizottság, a Németországi Szövetségi Köztársaság, a WestLB és a tulajdonosok 2009. április 6. és 8. között megbeszéléseket folytattak a bank szerkezetátalakításáról és az elutasító határozat elkerüléséhez szükséges feltételekről.

36. 2009. április 30‑án a Németországi Szövetségi Köztársaság a Bizottsággal megvitatott, az eredeti szerkezetátalakítási tervhez képest bizonyos módosításokat tartalmazó szerkezetátalakítási tervet (a továbbiakban: végleges szerkezetátalakítási terv) terjesztett elő.

37. Ez a terv mindenekelőtt azt írta elő, hogy a WestLB tulajdonosi szerkezetének módosítását 2008. december 31. előtt pontosítani kell (például egy szándéknyilatkozat révén). A WestLB‑t egyben vagy különálló üzleti egységenként megvételre kínálnák fel ajánlattételi eljárás keretében, amelyet 2010. augusztus 31. előtt indítanak meg úgy, hogy az ügylet bizonyos feltételek mellett legkésőbb 2012. január 1‑jén hatályossá váljon.

38. Ezt követően a WestLB értékesítésének megkönnyítése érdekében olyan racionalizálási intézkedéseket írtak elő, amelyek lehetővé teszik a költségek és kockázatok csökkentését, valamint az üzleti reorientációt, vagyis több telephely bezárását, valamint a mérlegfőösszeg és a kockázattal súlyozott eszközök 25%‑os csökkentését 2010. március 31‑ig és 50%‑os csökkentését 2011 márciusának végéig a 2007‑es adatokhoz képest.

39. Végül a szóban forgó terv a WestLB több tevékenységi területének megszüntetését, illetve csökkentését irányozta elő.

7. A megtámadott határozat

40. 2009. május 12‑én a Bizottság meghozta a Németország által a WestLB szerkezetátalakítása céljából nyújtandó C 43/08. (korábbi N 390/08.) számú állami támogatásról szóló 2009/971/EK határozatot.

41. 2009. május 29‑én a Németországi Szövetségi Köztársaság arról tájékoztatta levélben a Bizottságot, hogy álláspontja szerint e határozat hibákat és pontatlanságokat tartalmaz, többek között a (41) preambulumbekezdés tekintetében, amely a következőképpen szól:

„[…] [Az eredeti] szerkezetátalakítási terv minden módosítását megtárgyalták a Bizottsággal, [a Németországi Szövetségi Köztársaság] elfogadta azokat, ezt követően pedig 2009. április 30‑án benyújtották őket a Bizottsághoz a szerkezetátalakítási terv módosításaként. A WestLB öt [tulajdonosából] azonban hárman hivatalosan még nem hagyták jóvá a [végleges szerkezetátalakítási] tervet. Ezért a [végleges] szerkezetátalakítási terv, jóllehet [a Németországi Szövetségi Köztársaság] és a tulajdonosok elfogadták, nem tekinthető kötelező érvényűnek. Az eljárás során a Bizottság megállapította, hogy a tulajdonosok nem tartották be a határidőket, és késleltették az eljárást. Ezért a Bizottság szükségesnek látja, hogy határozatát bizonyos feltételekhez kösse.”

42. A Németországi Szövetségi Köztársaság előadta, hogy e preambulumbekezdés utolsó előtti mondata pontatlan, mivel „a Bizottság kezdeményezte, valamint jóváhagyta a határidő meghosszabbítását”.

43. 2009. június 10‑én a Bizottság felajánlotta a Németországi Szövetségi Köztársaságnak, hogy módosítja e preambulumbekezdés utolsó előtti mondatának megszövegezését, jelezve, hogy puszta pontosításról van szó, a következők szerint:

„Az eljárás során a Bizottság megállapította, hogy a tulajdonosok nem tudták követni az engedélyezett szerkezetátalakítási terv eredeti ütemtervét, és a döntéshozó testületek [helyesen: döntéshozás] ütemezése hátráltatta az eljárást.”

44. Miután a Németországi Szövetségi Köztársaság a 2009. június 22‑i elektronikus levélben jelezte, hogy egyetért az új szövegezéssel, a Bizottság 2009. július 28‑án elfogadta a 2009/971 határozat egy helyesbítését. A Bizottság e helyesbítést a határozat ily módon helyesbített változatával (HL L 345., 1. o.; a továbbiakban: megtámadott határozat) együtt megküldte a Németországi Szövetségi Köztársaságnak.

45. A megtámadott határozatban a Bizottság először megállapította, hogy az ideiglenes határozatban már úgy tekintette, hogy a rossz bank megvalósítása állami támogatás nyújtását jelenti a WestLB számára, és megjegyezte, hogy amennyiben a rossz bankot állandó struktúrává alakítják, e támogatás összege minden valószínűség szerint a vitatott garancia névértékének (5 milliárd euró) fog megfelelni (a megtámadott határozat (52), (54)–(58) és (60) preambulumbekezdése).

46. Másodszor a Bizottság az ideiglenes határozattal és az eljárást megindító határozattal ellentétben úgy ítélte meg, hogy az EK 87. cikk (3) bekezdésének b) pontja alapján meg lehet vizsgálni a szóban forgó támogatás összeegyeztethetőségét a közös piaccal.

47. A Bizottság jelezte, hogy ennek az elmozdulásnak az az oka, hogy az eljárást megindító határozat meghozatalát követően az állami támogatásokról szóló szabályoknak a pénzintézetek vonatkozásában a jelenlegi pénzügyi világválsággal összefüggésben tett intézkedésekre történő alkalmazásáról szóló közleményben (HL 2008. C 270., 8. o.; a továbbiakban: a pénzügyi válság miatt hozott intézkedésekről szóló közlemény), a jelenlegi pénzügyi válságban a pénzintézetek feltőkésítéséről: a támogatás szükséges minimális szintre történő korlátozásáról és az indokolatlan versenytorzulás kiküszöbölését célzó biztosítékokról szóló közleményben (HL 2009. C 10., 2. o.), és az értékvesztett eszközök kezeléséről szóló közleményben megállapította, hogy a bankok javára hozott támogatási intézkedések alkalmasak a német gazdaság súlyos zavarának megszüntetésére (a megtámadott határozat (61) és (62) preambulumbekezdése).

48. A Bizottság ugyanakkor jelezte, hogy – miként azt az előző pontban hivatkozott közleményekben is kifejtette – a pénzügyi válsággal összefüggésben nyújtott támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségét a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatásnak megfelelően kell értékelni, figyelembe véve a pénzpiacok rendszerszintű válságának sajátosságait is (a megtámadott határozat (63) preambulumbekezdése).

49. Harmadszor a Bizottság megvizsgálta a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét. A Bizottság jelezte, hogy a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatásnak megfelelően mindenekelőtt meg kell vizsgálnia, hogy létezik‑e olyan szerkezetátalakítási terv, amely lehetővé teszi a WestLB hosszú távú életképességének helyreállítását, ezt követően, hogy a támogatás a szükséges minimumra korlátozódik‑e az időtartamot és az összeget illetően, valamint hogy a WestLB jelentős összeggel hozzájárul‑e a szerkezetátalakítás költségeihez, végül pedig, hogy a támogatás a közös érdekkel ellentétes mértékben torzítja‑e a versenyt. Egyebekben a Bizottság emlékeztetett arra, hogy feltételeket szabhat a kedvezményezettre (a megtámadott határozat (65) preambulumbekezdése).

50. E tekintetben a Bizottság mindenekelőtt megvizsgálta a végleges szerkezetátalakítási terv által előirányzott intézkedéseket, és megállapította, hogy azok lehetővé teszik a WestLB hosszú távú életképességének helyreállítását (a megtámadott határozat (66)–(75) preambulumbekezdése).

51. Ezt követően a Bizottság egyrészt úgy ítélte meg, hogy a WestLB jelentős, a lehető legnagyobb saját hozzájárulást nyújtja a szerkezetátalakítás költségeihez, másrészt pedig, hogy a támogatás összege a szükséges minimumra korlátozódik (a megtámadott határozat (76) és (79) preambulumbekezdése).

52. Végül a Bizottság a megtámadott határozat (80)–(87) preambulumbekezdésben megvizsgálta, hogy a végleges szerkezetátalakítási terv előír‑e olyan intézkedéseket, amelyek alkalmasak annak biztosítására, hogy a támogatás versenytársakra gyakorolt kedvezőtlen hatásait a lehető legkisebbre csökkentsék, e határozat (88) preambulumbekezdésében pedig megállapította, hogy a „kompenzációs intézkedések” összességében arányban állnak a versenytorzító hatásokkal, és a lehető legkisebbre csökkentik ezeket a hatásokat.

53. A fentiekre figyelemmel a Bizottság úgy tekintette, hogy a támogatás bizonyos feltételek betartása esetén összeegyeztethető a közös piaccal (a megtámadott határozat (89) preambulumbekezdése).

54. A megtámadott határozat rendelkező része így szól:

„1. cikk

A [Németországi Szövetségi Köztársaság] által a WestLB […] javára 5 milliárd euró értékű garancia formájában nyújtani tervezett támogatás – a 2. cikkben és a mellékletben említett feltételekre is figyelemmel – összeegyeztethető a közös piaccal.

2. cikk

(1) A [végleges] szerkezetátalakítási tervet a mellékletben ismertetett valamennyi feltétellel együtt és a megadott ütemterv szerint teljes mértékben végre kell hajtani.

(2) Indokolt esetben […] a Bizottság [a Németországi Szövetségi Köztársaság] megfelelően indokolt kérelmére

a) meghosszabbíthatja a […] határidőket; vagy

b) rendkívüli körülmények esetén eltekinthet egy[…] vagy több feltételtől, illetve módosíthatja vagy helyettesítheti azokat.

[…]”

55. A megtámadott határozat melléklete a következőképpen szól:

„A 2. cikk (1) bekezdéséhez

[…]

2.1. A […] tulajdonos[ok] […] 2011. december 31‑ig egészben vagy részekben értékesítik a WestLB‑t.

2.2. A […] tulajdonos[ok] legkésőbb 2010. augusztus 31‑ig ajánlattételi eljárást indítanak […], és legkésőbb 2011. augusztus 31‑ig adásvételi szerződést kötnek a vevővel, hogy az értékesítés 2012. január 1‑jén hatályossá válhasson. Indokolt esetekben a Bizottság hozzájárulhat ahhoz, hogy […] szabadkézi vételt vagy tartományi banki konszolidációt hajtsanak végre.

[…]

3.1. A WestLB vizsgált, 2007. december 31‑i fordulónap szerinti mérlegfőösszegéből […] kiindulva az összesített mérlegfőösszeget 2010. március 31‑ig összesen 25%‑kal, 2011. március 31‑ig pedig összesen 50%‑kal csökkentik […].

[…]

4.1. A WestLB fő üzleti tevékenységeit szétválasztják, és legkésőbb 2009. október 30‑ig a következő […] szegmentált részterületekre sorolják be őket:

a) Transaction Banking;

b) szövetkezet/középvállalkozások;

c) vállalati ügyfelek/tőkepiac/strukturált finanszírozások.

4.2. [E] részterületeket legkésőbb 2011. december 31‑ig együttesen vagy egyesével értékesítik.

4.3. Az értékesítésig [e] részterületek egyikén sem engedélyezett az üzleti tevékenység vásárlás vagy más vállalkozással való összefonódás útján történő bővítése […]

[…]

4.5. A tőkepiaci tevékenységekre […] az értékesítésig a következő megszorítások vonatkoznak:

[…]

4.6. A vállalati ügyfelek/strukturált finanszírozások területén […] végzett tevékenységekre az értékesítésig a következő megszorítások vonatkoznak:

[…]

5.1. A […] következő érdekeltsége[ket] a lehető leggyorsabban, legkésőbb [2010‑ig] teljesen értékesítik: [tizenhat érdekeltség felsorolva]

[…]

5.8. Veszteség esetén az értékesítésig a WestLB nem teljesít kifizetéseket a hibrid tőkeeszközökre. Ezek az eszközök a veszteségekből is részesednek, ha a WestLB mérlege a tőketartalékok megszüntetése nélkül veszteséget mutatna ki.

[…]

6.1. A WestLB‑t egyben vagy részletekben nyilvános [helyesen: nyílt], átlátható és megkülönböztetésmentes ajánlattételi eljárás keretében értékesítik, a [megtámadott határozat melléklete] 2.1. és 2.2.[ pontjában] meghatározott határidők betartása mellett.

6.2. Az ajánlattételi eljárás minden lehetséges bel‑ és külföldi vevő számára nyitva áll […]

[…]

6.4. A mindenkori vevő

a) a […] tulajdonos[ok]tól független harmadik fél […]

b) ésszerűen olyan helyzetben van, hogy [képes megfelelni] az illetékes [hatóságok által előírt valamennyi feltételnek] […],

c) gazdasági ereje, különösen minősítése alapján alkalmas arra, hogy tartósan biztosítsa a [WestLB] fizetőképességét.

6.5. A szegmentált részterületek teljes körű értékesítése előnyt élvez a pusztán a szavazati jogok többségét […] érintő átruházással szemben. Pusztán a szavazati jogok többségét csak akkor lehet átruházni, ha az ajánlattételi eljárás során egy vagy több szegmentált részterület teljes körű megvételére irányuló ajánlat benyújtására nem került sor. Az odaítélés előtt tájékoztatják [a] Bizottságot, amely fenntartja magának a jogot, hogy kifogással éljen.

6.6. A szabadkézi vétel vagy a tartományi banki konszolidáció […] Bizottság engedélyéhez kötött lehetősége változatlan marad. Ennek során az addigi tulajdonosok kisebbségi tulajdonosokká válhatnak, ha a [WestLB‑ben] meghatározó befolyást biztosító tulajdoni hányad értékesítésre kerül.

6.7. [A] […] nem értékesített részterületeket és tevékenységeket 2011. december 31‑ig véglegesen leállítják, illetve azok ettől az időponttól az alapul szolgáló ügyletek határidőinek megfelelően befejeződnek.

[…]

A [megtámadott határozat] 2. cikk[ének] (2) bekezdéséhez

A [megtámadott határozat] 2. cikk[ének] (2) bekezdése szerinti felülvizsgálati záradék alkalmazása során a Bizottság figyelembe veszi az ajánlati feltételeket és a tőkepiaci helyzetet.”

8. A WestLB helyzetének alakulása a megtámadott határozat meghozatalát követően

56. A megtámadott határozat meghozatalát követően a 23 milliárd eurós portfolió értéke addig csökkent, hogy a vitatott garancia fennállása már nem volt elegendő ahhoz, hogy a WestLB meg tudjon felelni a tőkére vonatkozó jogszabályi követelményeknek. 2009. október 7‑i határozatával a Bizottság az EK 87. cikk (3) bekezdésének b) pontja alapján ideiglenesen újabb garancia nyújtását engedélyezte a WestLB számára, 6,4 milliárd euró összegben (N 531/2009. sz. állami támogatás) (HL C 305., 4. o.). A Németországi Szövetségi Köztársaság vállalta, hogy 2009. november 30‑ig újabb szerkezetátalakítási intézkedéseket terjeszt elő.

57. 2009. december 10‑én a Németországi Szövetségi Köztársaság bejelentett a Bizottságnak egy, a WestLB részére nyújtott 3 milliárd eurós tőkeinjekciót, valamint egy 1 milliárd eurós kiegészítő garanciát, amelynek célja az volt, hogy 85,1 milliárd euró névértékű eszközt egy újabb rossz bankra ruházzanak. A Bizottság 2009. december 22‑i határozatában ideiglenesen jóváhagyta ezeket az új intézkedéseket.

58. 2009. december 15‑én a Németországi Szövetségi Köztársaság egy módosított szerkezetátalakítási tervet közölt a Bizottsággal (a továbbiakban: felszámolási terv).

59. 2011. december 20‑án a Bizottság új határozatot fogadott el a WestLB javára 2007 és 2011 vége között m egvalósított támogatási intézkedések (C 40/2009. és C 43/2008. számú támogatások) tárgyában (a továbbiakban: 2011. évi végleges határozat). E határozatban a Bizottság hatályon kívül helyezte a megtámadott határozatot (a 2011. évi végleges határozat 3. cikke). A Bizottság az állami támogatások joga szempontjából együttesen vizsgálta a WestLB részére 2007 és 2011. december között juttatott különböző tőkeinjekciókat és garanciákat, beleértve a vitatott garanciát is. A Bizottság úgy ítélte meg, hogy az EK 87. cikk (3) bekezdésének b) pontja alapján a közös piaccal összeegyeztethető szerkezetátalakítási támogatásokról van szó, feltéve hogy végrehajtják a felszámolási tervben előirányzott intézkedéseket.

Eljárás

60. A Törvényszék Hivatalához 2009. november 13‑án benyújtott keresetlevelével a felperes keresetet indított a megtámadott határozat megsemmisítése iránt.

61. A Törvényszék Hivatalához ugyanazon a napon benyújtott külön beadványban a felperes ideiglenes intézkedés iránti kérelmet terjesztett elő a megtámadott határozat végrehajtásának felfüggesztése érdekében. A T‑457/09. R. sz. Westfälisch‑Lippischer Sparkassen‑und Giroverband kontra Bizottság ügyben 2011. március 18‑án hozott végzéssel (az EBHT‑ban nem tették közzé) az ideiglenes intézkedésről határozó bíróság elutasította e kérelmet, a költségekről pedig nem határozott.

62. A 2012. április 26‑i levéllel a Bizottság tájékoztatta a Törvényszéket a 2011. évi végleges határozat meghozataláról, és előadta, hogy e határozat meghozatala után „a felperesnek már nem fűződik érdeke az eljáráshoz, ha egyáltalán valaha fűződött”. Ugyanakkor ezen állítás okát nem fejtette ki.

63. A Törvényszék az eljárási szabályzata 64. cikke által előírt pervezető intézkedések (a továbbiakban: pervezető intézkedések) révén felhívta a felperest, hogy nyilatkozzon arról, hogy a jelen kereset szempontjából milyen következtetéseket kell levonni a 2011. évi végleges határozat meghozatalából.

64. A felperes e felhívásnak 2012. június 11‑i levelével eleget tett.

65. A pervezető intézkedések keretében a Törvényszék a 2012. november 28‑i levéllel felhívta a Bizottságot, hogy terjessze elő észrevételeit a felperes 2012. június 11‑i levelével kapcsolatban.

66. A Bizottság e felhívásnak 2013. január 11‑i levelével eleget tett. E levélben a Bizottság indokolással együtt azt kérte a Törvényszéktől, hogy állapítsa meg, hogy már nincs szükség határozathozatalra.

67. A 2013. április 4‑i levéllel a felperes ismertette észrevételeit a Bizottság által előterjesztett, okafogyottság megállapítása iránti kérelemről.

68. A 2013. október 16‑i határozattal a Törvényszék az első tanács javaslatára az ügyet az eljárási szabályzat 14. cikkének 1. §‑a és 51. cikke 1. §‑ának első bekezdése alapján a kibővített első tanács elé utalta.

69. A 2013. október 24‑i végzéssel a Törvényszék (kibővített első tanács) úgy határozott, hogy a Bizottság által előterjesztett, okafogyottság megállapítása iránti kérelemről az eljárást befejező határozatban dönt.

70. 2013. október 31‑én a Törvényszék pervezető intézkedések keretében bizonyos írásbeli kérdéseket tett fel a feleknek, akik arra az előírt határidőn belül válaszoltak.

71. Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (kibővített első tanács) a szóbeli szakasz megnyitásáról határozott.

72. A Törvényszék a 2013. december 6‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előadásait és a Törvényszék által feltett kérdésekre adott válaszait.

A felek kérelmei

73. A felperes a keresetlevélben azt kéri, hogy a Törvényszék:

– semmisítse meg a megtámadott határozatot;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

74. A Bizottság az ellenkérelmében azt kéri, hogy a Törvényszék:

– utasítsa el a keresetet mint részben elfogadhatatlant és részben megalapozatlant;

– a felperest kötelezze a költségek viselésére.

75. 2012. április 26‑i levelében a Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– adjon lehetőséget a felperesnek, hogy az bejelenthesse a keresettől való elállási szándékát;

– amennyiben a felperes nem áll el keresetétől, állapítsa meg, hogy a kereset okafogyottá vált.

76. 2012. június 11‑i levelében a felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

– utasítsa el a Bizottság arra irányuló kérelmét, hogy a Törvényszék állapítsa meg, hogy a kereset okafogyottá vált;

– másodlagosan, amennyiben a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy a megtámadott határozattal szemben benyújtott kereset okafogyottá vált, engedélyezze a felperes jogalapjainak és kérelmeinek módosítását, és tekintse úgy, hogy azok a továbbiakban a 2011. évi végleges határozat részleges megsemmisítésére irányulnak, amennyiben az a megtámadott határozat helyébe lép.

77. A 2013. január 11‑i levélben a Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– állapítsa meg, hogy a kereset okafogyottá vált;

– utasítsa el a felperes jogalapjainak és kérelmeinek módosítására irányuló kérelmet;

– a felperest kötelezze a költségek viselésére.

78. 2013. április 4‑i levelében a felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

– utasítsa el a Bizottság okafogyottság megállapítása iránti kérelmét;

– amennyiben a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy fennáll az okafogyottság, a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére;

– tartson tárgyalást.

A jogkérdésről

1. Az elfogadhatóságról

A felperes kereshetőségi jogáról

79. Előzetesen rá kell mutatni, hogy a közjogi jogi személy felperes jogi személyisége folytán, ahogy arra megalapozottan hivatkozik is, az EK 230. cikk negyedik bekezdése alapján előterjeszthet megsemmisítés iránti keresetet. Mivel azonban a megtámadott határozat címzettje kizárólag a Németországi Szövetségi Köztársaság volt, e rendelkezésnek megfelelően meg kell vizsgálni, hogy az említett határozat személyében érinti‑e a felperest, azzal, hogy nem kétséges, hogy az közvetlenül érinti őt, amit egyébként a felek nem is vitatnak.

80. Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében azon alanyok, akik nem címzettjei egy határozatnak, csak akkor állíthatják, hogy személyükben érintettek, ha ez a határozat sajátos jellemzőik vagy egy őket minden más személytől megkülönböztető ténybeli helyzet folytán vonatkozik rájuk, és ezáltal a címzetthez hasonló módon egyéníti őket (a Bíróság 25/62. sz., Plaumann kontra Bizottság ügyben 1963. július 15‑én hozott ítéleténk [EBHT 1963., 197. o.], valamint C‑78/03. P. sz., Bizottság kontra Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum ügyben 2005. december 13‑án hozott ítéletének [EBHT 2005., I‑10737. o.] 33. pontja).

81. A felperes előadja, hogy az előző pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében a megtámadott határozat egésze a személyében érinti. E tekintetben több észrevételt terjeszt elő, amelyek két fő érv alá csoportosíthatók, ezek közül az első arra vonatkozik, hogy részt vett azon intézkedés meghozatalában, amelyet a Bizottság a megtámadott határozatban állami támogatásnak minősített, a második pedig tulajdonosként fennálló különös érintettségén alapul.

82. A Bizottság megjegyzi, hogy a megtámadott határozat a felperest csak részlegesen érinti. E tekintetben rámutat egyrészt arra, hogy a felperes a kereshetőségi jogát nem alapíthatja arra, hogy ő az a szervezet, amely meghozta az e határozatban állami támogatásnak minősített intézkedést. A Bizottság másrészt rámutat, hogy a felperest mint tulajdonost kizárólag a megtámadott határozat mellékletében szereplő, arra vonatkozó feltételek érintik személyében, hogy a tulajdonosok kötelesek eladni a WestLB‑t egy független harmadik félnek (a továbbiakban: eladási kötelezettség).

Az első, arra vonatkozó érvről, hogy a felperes részt vett azon intézkedés meghozatalában, amelyet a megtámadott határozat állami támogatásnak minősített

83. Az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a tagállamtól eltérő, jogi személyiséggel rendelkező, és a Bizottság végleges határozatában állami támogatásnak minősített intézkedést meghozó szervezet (a továbbiakban: a támogatás nyújtója) jogi helyzetét akkor érintheti egyedileg e határozat, ha az megakadályozza abban, hogy önálló jogkörét – amely többek között a szóban forgó támogatás odaítéléséből áll – saját belátása szerint gyakorolja (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑214/95. sz., Vlaams Gewest kontra Bizottság ügyben 1998. április 30‑án hozott ítéletének [EBHT 1998., II‑717. o.] 29. pontját, valamint T‑127/99., T‑129/99. és T‑148/99. sz., Diputación Foral de Álava és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2002. március 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑1275. o.] 50. és 51. pontját).

84. A felperes előadja egyrészt, hogy ő a megtámadott határozatban állami támogatásnak minősített intézkedés egyik meghozója, másrészt pedig, hogy ezt az intézkedést önálló jogköre gyakorlása során hozta meg. A felperes szerint a megtámadott határozat megakadályozza abban, hogy e jogkörét – amely a jelen ügyben a vitatott garancia nyújtásából áll – saját belátása szerint gyakorolja. Ebből következően a kereset az előző pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően elfogadható.

85. Beadványaiban a Bizottság nem vitatta, hogy a felperes a megtámadott határozatban megvizsgált támogatás nyújtójának tekinthető. Megjegyezte, hogy a felperesnek nem áll fenn saját érdeke, ami az ítélkezési gyakorlat szerint megakadályozza, hogy a támogatás nyújtójaként jogosult legyen kereset előterjesztésére. Ugyanakkor a Törvényszék 2013. október 31‑i kérdéseire adott válaszában, illetve a tárgyaláson a Bizottság arra hivatkozott, hogy a felperes nem tekinthető a támogatás nyújtójának. A Bizottság szerint a megtámadott határozatban megvizsgált támogatást egyedül Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány nyújtotta a WestLB számára.

86. A megtámadott határozat rendelkező részéből – amely kizárólag „egy 5 milliárd euró értékű garanciára” vonatkozik (lásd a fenti 54. pontot) – az következik, hogy a vitatott garancia az egyetlen, e határozatban hivatalosan állami támogatásnak minősített intézkedés.

87. Meg kell tehát vizsgálni, hogy úgy lehet‑e tekinteni, hogy e támogatás egy részét a felperes nyújtotta.

88. E tekintetben mindenekelőtt rá kell mutatni, hogy a vitatott garanciát formális szinten Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány nyújtotta a junior notes kötvények esetleges megszerzői számára, nem pedig a tartománytól eltérő tulajdonosok (a továbbiakban: egyéb tulajdonosok), mivel az utóbbiak – köztük a felperes – részvétele e garancia esetleges érvényesítésében kizárólag a tulajdonosok egymás közötti viszonyát érinti.

89. Ily módon egyrészről, noha a megtámadott határozat (24) preambulumbekezdéséből az tűnik ki, hogy a junior notes kötvények megszerzői gazdasági kompenzációt követelhetnek Észak‑Rajna–Vesztfália tartománytól, amennyiben ezen értékpapírok értékcsökkenéséhez kapcsolódó veszteségeket szenvednek el, a megtámadott határozatban, illetve az iratokban nincs olyan elem, amely alapján úgy lehetne tekinteni, hogy azok az egyéb tulajdonosoktól is kompenzációt követelhetnének. A vitatott garancia érvényesítése esetén a tulajdonosok által kötött megállapodások alapján az utóbbiak beavatkozása arra korlátozódik, hogy tőkerészesedésük arányában kompenzációt nyújtanak Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány részére az első 2 milliárd elköltött euró után, valamint hogy minden további összeg vonatkozásában vagy átruházzák a WestLB részvényeit Észak‑Rajna–Vesztfália tartományra, vagy pénzbeli kompenzációban állapodnak meg (lásd a fenti 11. pontot és a megtámadott határozat (24) preambulumbekezdését).

90. E tekintetben hozzá kell tenni, hogy a felperes maga is megerősítette a Törvényszék 2013. október 31‑i kérdéseire adott válaszában, valamint a tárgyaláson, hogy kizárólag Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány garantálta a junior notes kötvények névértékét ezen értékpapírok tulajdonosaival szemben, valamint hogy azok nem követelhetnek semmilyen kompenzációt az egyéb tulajdonosoktól.

91. Másrészt a megtámadott határozat (24) és (26) preambulumbekezdéséből, valamint az ideiglenes határozat (20) preambulumbekezdésének harmadik bekezdéséből kitűnik, hogy az egyéb tulajdonosok Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány javára való beavatkozása a vitatott garancia érvényesítése esetén nem automatikus, hanem ahhoz az szükséges, hogy az említett tartomány előzetesen kompenzációs igényt terjesszen elő. Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány tehát nem pusztán egyedül garantálja a junior notes kötvények névértékét ezen értékpapírok tulajdonosaival szemben, hanem ő határozza meg a vitatott garancia esetleges érvényesítésével kapcsolatos költségek tulajdonosok közti eloszlását, az utóbbiak által meghatározott maximális felelősségi korlátok tiszteletben tartása mellett.

92. Ezt követően érdemi szempontból rá kell mutatni – ahogy azt a felek kifejtették a tárgyalás során –, hogy a WestLB a vitatott garancia kedvezményezettje, mivel a garancia értelmében a fenti 9–14. pontban leírt ügyletek, amelyek révén a rossz bankot létrehozták, gyakorlatilag lehetővé tették számára, hogy mérlegéből kivezessen olyan eszközöket, amelyek értéke jelentősen csökkent, és olyan új eszközöket, vagyis a junior notes kötvényeket szerepeltessen abban, amelyeknek a kivezetett eszközökkel azonos névértéke garantált volt. Márpedig, míg Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány részvétele a vitatott garanciában ebben az összefüggésben előnyt biztosíthatott a WestLB számára, nem lehet úgy tekinteni, hogy az egyéb tulajdonosok részt vettek annak kialakításában.

93. Így először, ellentétben a felperes által a tárgyaláson előadottakkal, az egyéb tulajdonosok Észak‑Rajna–Vesztfália tartománnyal szembeni kötelezettségvállalása (a továbbiakban: az egyéb tulajdonosok kötelezettségvállalása) – amely megfelelt az arra irányuló kötelezettségnek, hogy a vitatott garancia érvényesítése esetén részlegesen megtérítik az említett tartomány számára annak költségeit – nem tekinthető a junior notes kötvények tulajdonosainak javára fennálló „viszontgaranciának”, mivel e kötelezettségvállalás nem tartalmaz arra irányuló kötelezettséget, hogy megfizessék a junior notes kötvények névértékének bizonyos hányadát az értékpapírok tulajdonosainak, abban az esetben, ha egyrészről a vitatott garanciát le kívánják hívni, és másrészről Észak‑Rajna –Vesztfália tartomány azt nem teljesíti.

94. Másodszor, azzal a kérdéssel kapcsolatban, hogy – miként azt a felperes a tárgyaláson előadta – az egyéb tulajdonosok kötelezettségvállalása megerősíti Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány fizetőképességét a junior notes kötvények tulajdonosaival szemben, rá kell mutatni, hogy még ha fel is tesszük, hogy Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány – amely olyan területi entitás, amelynek önállósága és közhatalmi jogosítványai a német alkotmányból erednek – fizetésképtelenségének kockázata bebizonyosodik, valamint hogy csőd esetén a Németországi Szövetségi Köztársaság belső joga alapján nem köteles részére pénzügyi támogatást nyújtani adósságai fedezése érdekében, az iratokban szereplő egyik elem alapján sem lehet úgy tekinteni, hogy az egyéb tulajdonosok kötelezettségvállalásának fennállása alkalmas arra, hogy annak alapján a junior notes kötvények tulajdonosai élhessenek a vitatott garancia érvényesítéséhez való jogukkal, vagy arra, hogy számukra elsőbbséget biztosítson az említett tartomány egyéb hitelezőivel szemben.

95. A fentiekből kitűnik, ahogy azt a Bizottság is előadja, hogy a megtámadott határozatban engedélyezett támogatást kizárólag Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány nyújtotta, és az egyéb tulajdonosok nem tekinthetők úgy, mint e támogatás egy részének nyújtói.

96. E következtés megcáfolására nem alkalmas egyik, a felperes által a tárgyaláson előterjesztett érv sem.

97. Így a felperes elsősorban előadta, hogy a Bizottság a megtámadott határozatában maga is a támogatás nyújtóinak minősítette az egyéb tulajdonosokat.

98. E tekintetben először rá kell mutatni, hogy az, hogy a felperes‑e a támogatás nyújtója, olyan objektív kérdés, amely a megtámadott határozatban ismertetett ténybeli körülményektől függ – amelyeket a felperes nem vitat –, nem pedig ezen körülmények esetleges Bizottság általi értékelésétől.

99. Másodszor meg kell jegyezni, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság nem volt köteles pontosan megjelölni a támogatás nyújtóját. Ahogy a Bizottság jogosan jelezte a tárgyalás során, elegendő volt azon indokok kifejtésére szorítkoznia, amelyek miatt úgy tekintette, hogy a vitatott garanciát az állam állami forrásokból nyújtotta. Mivel a vitatott garancia államnak való betudhatóságát és az állami források átruházásának fennállását a Németországi Szövetségi Köztársaság a közigazgatási eljárás egyik szakaszában sem vitatta, az a kérdés, hogy az egyéb tulajdonosok a támogatás nyújtóinak tekinthetők‑e, ezzel a határozattal összefüggésben tehát nem releváns.

100. Harmadszor ezen értékelést illetően vitathatatlanul igaz, hogy a megtámadott határozat (23) preambulumbekezdésének első francia bekezdésében a Bizottság kijelenti, hogy a vitatott garanciát részben „a tulajdonosok garancianyilatkozata [jelenti] a WestLB követeléseinek a mindenkori tulajdoni hányaduknak megfelelő, 2 milliárd euró értékig történő fedezésére a Phoenix Lighttal szemben”. Ehhez hasonlóan a megtámadott határozat (23) preambulumbekezdésének negyedik francia bekezdésében a Bizottság kijelenti, hogy a Poenix Light évi garanciajutalékot fizet a „garancianyújtó[k]nak” a vitatott garancia rendelkezésre bocsátásáért. A Bizottság ugyanakkor ezzel egyidejűleg azt is megállapítja az említett határozat (23) preambulumbekezdésének harmadik francia bekezdésében, hogy Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány nyújtott garanciát a junior notes kötvényekre, amelynek eredményeként ezek az értékpapírok biztonságosabbak. Végül emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság az ideiglenes határozat rendelkező részében jelezte, hogy amennyiben legkésőbb 2008. augusztus 8‑ig nem terjesztenek elé szerkezetátalakítási tervet, a Németországi Szövetségi Köztársaság vállalja, hogy a vitatott garanciára vonatkozó, az „Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány és a Poenix Light között fennálló megállapodástól” elállnak (lásd a fenti 15. és 22. pontot).

101. Másodsorban a felperes a tárgyalás során előadta, hogy Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány az egyéb tulajdonosok kötelezettségvállalása nélkül soha nem döntött volna úgy, hogy garantálja a junior notes kötvények névértékét. E kötelezettségvállalás tehát a vitatott garancia elengedhetetlen feltétele.

102. E tekintetben rá kell mutatni, hogy a felperes állítását nem támasztotta alá semmilyen bizonyítékkal. Nem lehet tehát megállapítani, hogy az egyéb tulajdonosok kötelezettségvállalása hiányában Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány a vitatott garancia nyújtása mellett döntött volna‑e, vagy sem.

103. Mindenesetre az EK 87. cikk (1) bekezdése nem tesz különbséget az állami beavatkozás okai vagy célkitűzései szerint, hanem azt annak hatásai alapján határozza meg (lásd a Bíróság C‑487/06. P. sz., British Aggregates kontra Bizottság ügyben 2008. december 22‑én hozott ítéletének [EBHT 2008., I‑10515. o.] 85. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Ennélfogva azok a szubjektív okok, amelyek miatt Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány elfogadta, hogy egyedül garantálja a junior notes kötvények névértékét azok tulajdonosai felé, semmilyen hatással nincsenek arra a kérdésre, hogy az egyéb tulajdonosok kötelezettségvállalása értékelhető előnyt jelent‑e a WestLB számára, és azt az e bank javára nyújtott állami támogatásnak lehet‑e tekinteni.

104. Harmadsorban a felperes a tárgyaláson előadta, hogy Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány azért garantálta egyedül a junior notes kötvények névértékét, mert gyakorlati szempontból ez volt az egyetlen elképzelhető megoldás. A felperes szerint, mivel ezeket az értékpapírokat a nemzetközi pénzpiacokon kívánták forgalomba hozni, a kapcsolódó garanciának jogi szempontból egyszerűnek kellett lennie, és alkalmasnak kellett lennie arra, hogy lehetővé tegye a befektetők számára – akik nem végezhetnek részletes elemzéseket az ilyen típusú értékpapírok megvásárlására irányuló ügyleteket illetően –, hogy egyrészt könnyen azonosíthassák a garanciát vállaló személyt, másrészt pedig, hogy ne kelljen különböző garanciát vállaló személyekhez fordulniuk, amennyiben a garanciát érvényesíteni kell.

105. E tekintetben már most el kell utasítani azt az állítást, amely szerint a befektetők nem végeznek részletesen elemzéseket a nemzetközi pénzpiacokon vásárolt értékpapírok kapcsán. Semmivel alá nem támasztott, valószínűtlen állításról van szó, mivel minimális gondosság minden befektetőtől elvárható, különösen olyan befektetők esetében, akik úgy döntenek, hogy a nemzetközi pénzpiacokat érintő jelentős válság időszakában tevékenykednek e piacokon.

106. Ezt követően rá kell mutatni, hogy a felperes érve alapján nem lehet megérteni, hogy a junior notes kötvények tulajdonosait szolgáló egyszerűség szempontjából miért nem lehetett volna más megoldásokat is elképzelni.

107. Ily módon, ezen érv alapján nem lehet megérteni, hogy a valamennyi tulajdonos által valamennyi értékpapír névértékének egy részére nyújtott egyetemleges garancia, amelyhez Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány kizárólagos garanciája kapcsolódik a fennmaradó rész tekintetében, vagy pedig a viszontgaranciák rendszere, amelynek révén az egyéb tulajdonosok elfogadják, hogy fedezik az említett tartomány kötelezettségeinek egy részét nemfizetés esetén, miért ne tette volna lehetővé a junior notes kötvények vásárlói számára, hogy könnyen azonosíthassák az ezen értékpapírokat garantáló személyeket, valamint hogy a garancia érvényesítése esetén egy garantáló személyhez fordulhassanak. E két alternatív rendszer, amelyekhez a garancia esetleges érvényesítése esetén a költségek megoszlását szolgáló belső megállapodások kapcsolódhattak volna, az egyéb tulajdonosok jelen ügyben szereplő kötelezettségvállalásától eltérően további előnyt jelenthetett volna a junior notes kötvények tulajdonosai számára.

108. Végül, mindenestre, az a kérdés, hogy a tulajdonosok által a junior notes kötvények névértékének garantálása érdekében választott rendszer volt‑e az egyetlen elképzelhető rendszer, semmilyen hatással nincs arra a kérdésre, hogy az egyéb tulajdonosok kötelezettségvállalása előnyt jelentett‑e a WestLB, a Bizottság által a megtámadott határozatban megjelölt állami támogatás kedvezményezettje számára. Ennélfogva az említett kérdés nincs hatással arra sem, hogy e tulajdonosok a szóban forgó támogatás nyújtóinak tekinthetők‑e.

109. A fentiek összességére figyelemmel úgy kell tekinteni, hogy nem bizonyított, hogy a megtámadott határozat a felperest mint a szóban forgó támogatás nyújtóját személyében érintette.

A második, a felperes tulajdonosként fennálló egyedi érintettségére vonatkozó érvről

110. A felperes előadja, hogy a megtámadott határozat tulajdonosként személyében érinti, beleértve az e határozatban szereplő valamennyi feltételt is.

111. A Bizottság elismeri, hogy a felperest tulajdonosként személyében érinti az eladási kötelezettség. Ezzel szemben vitatja, hogy személyében érintené a többi, a megtámadott határozatban szereplő feltétel.

112. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely személy, hacsak nem tud az eljáráshoz fűződő, azon társaság érdekétől elkülönülő érdeket igazolni, amelyet az európai uniós aktus érint, és amelynek tőkéjében e személy részesedéssel rendelkezik, ezen aktussal szemben nem védelmezheti másként az érdekeit, mint hogy e társaság tagjaként gyakorolja a jogait, míg keresetindításra maga a társaság jogosult (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑597/97. sz., Euromin kontra Tanács ügyben 2000. június 20‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑2419. o.] 50. pontját, T‑443/08. és T‑455/08. sz., Freistaat Sachsen és Land Sachsen‑Anhalt kontra Bizottság egyesített ügyekben 2011. március 24‑én hozott ítéletének [EBHT 2011., II‑1311. o.] 62. pontját, valamint T‑261/11. sz. European Goldfields kontra Bizottság ügyben 2012. március 27‑én hozott végzésének 21. pontját).

113. Meg kell tehát vizsgálni, hogy a felperesnek fennáll‑e az eljáráshoz fűződő, a WestLB‑étől elkülönülő érdeke a megtámadott határozat megsemmisítése kapcsán.

114. A felperes előadja, hogy az eljáráshoz fűződő érdeke a WestLB‑étől elkülönül, mivel a megtámadott határozat arra kötelezi, hogy lemondjon tulajdonjogáról, és elfogadja e bank radikális szerkezetátalakítását, beleértve a mérlegfőösszeg 50%‑os csökkentését, ami jelentősen csökkenti a részvény értékét.

115. Már most rá kell mutatni, hogy – miként azt maga a Bizottság is elismeri – a felperesnek fennáll az eljáráshoz fűződő, a WestLB‑étől elkülönülő érdeke az eladási kötelezettség kapcsán.

116. E kötelezettség ugyanis kizárólag a tulajdonosokat érinti, akik kötelező határidők mellett kénytelenek lemondani a WestLB‑re vonatkozó tulajdonjogukról, annak érdekében, hogy az e bank számára nyújtott, a szerkezetátalakításához szükséges támogatást jóváhagyják. A WestLB‑nek ezzel szemben e kötelezettség alapján, amely nem érinti vagyonát, és nem határozza meg piaci magatartását, semmilyen lépést nem kell tennie.

117. Ugyanakkor a megtámadott határozatban szereplő egyéb feltételek kapcsán – amelyek között a WestLB mérlegfőösszegének csökkentésére vonatkozó feltételek is szerepelnek – mindenekelőtt meg kell jegyezni, hogy azok e bank üzleti tevékenységére, és vagyonának eladására, illetve felszámolására vonatkoznak. A WestLB az e feltételek jogellenességére vagy szükségtelenségére vonatkozó bármilyen érvet előadhatna a megtámadott határozattal szemben benyújtott keresetben.

118. Ezt követően meg kell jegyezni, hogy a Bizottság jelezte, anélkül hogy ezt a felperes vitatta volna, hogy egy német részvénytársaság részvényesének a részvételi jogokon kívüli jogai egyrészt a társaság hasznából való részesedésre, másrészt a vállalkozás megszűnése esetén a fennmaradó vagyonból való esetleges részesedésre korlátozódnak. A német jog alapján tehát úgy kell tekinteni, hogy a részvényesi minőség nem keletkeztet jogokat a vállalkozás eszközeire. A vállalkozás mérlegfőösszegének csökkentésére vonatkozó feltételek következésképpen a tulajdonosok semmilyen jogát nem érinthetik.

119. Végül meg kell jegyezni, hogy a felperes által előterjesztett azon érdemi érv, amely szerint a Bizottság által hozott valamennyi, egy részvénytársaság részvényének értékére esetleges negatív hatást gyakorló határozatot megtámadhatnak a Törvényszék előtt e társaság részvényesei, összeegyeztethetetlen a fenti 112. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlattal, és ennélfogva azt el kell utasítani.

120. Figyelemmel a fenti megfontolások összességére, azt kell megállapítani, hogy az eladási kötelezettség kivételével a megtámadott határozatban szereplő feltételek tekintetében – beleértve a WestLB mérlegfőösszegének csökkentésére vonatkozó feltételeket – a felperes eljáráshoz fűződő érdeke összeolvad a WestLB eljáráshoz fűződő érdekével, így a felperest a megtámadott határozat személyében nem érinti. Ezzel szemben a felperest személyében érinti e határozat annyiban, hogy a vitatott garancia jóváhagyását az eladási kötelezettség tiszteletben tartásához kapcsolták.

A felperes kereshetőségi jogára vonatkozó következtetés

121. A fentiekből következik, hogy a felperesnek a megtámadott határozattal szemben csak annyiban van kereshetőségi joga, hogy az tartalmazza az eladási kötelezettséget.

122. Ennélfogva a felperes által a megtámadott határozat megsemmisítése iránti keresete alátámasztása érdekében előterjesztett jogalapokat és érveket csak annyiban lehet megvizsgálni, amennyiben azok e kötelezettségnek az említett határozat mellékletében való szerepeltetése jogellenességének bizonyítására irányulnak, egyebekben pedig el kell azokat utasítani mint elfogadhatatlanokat.

A felperes eljáráshoz fűződő érdekéről

123. Előzetesen rá kell mutatni, hogy a 2011. évi végleges határozatban a Bizottság a felszámolási terv tiszteletben tartásának feltételével a megtámadott garancia mellett hat támogatási intézkedést hagyott jóvá. E hat intézkedést az említett határozat 1. cikke (1) bekezdésének b)–g) pontja sorolja fel.

124. A végleges szerkezetátalakítási terv helyébe lépő felszámolási terv a WestLB megszűnését tartalmazza, és a Bizottság által a felperes részéről sem vitatottan előadottak szerint a következőket írja elő:

– a WestLB egyes üzleti tevékenységeinek leválasztása és azok átcsoportosítása egy „Verbundbankba” (bankcsoport), amely Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány és Brandenburg tartomány takarékpénztárainak és ügyfeleinek szolgáltatójaként funkcionál;

– a WestLB számos tevékenységi körének és részesedésének értékesítése;

– a WestLB valamennyi megmaradó portfoliójának végleges átruházása egy új, EAA nevű rossz bankra;

– ideiglenesen SPM Bank, később pedig Portigon néven szolgáltató és portfoliókezelő bank kialakítása, amelynek feladata, hogy szolgáltatásokat nyújtson az EEA és a Verbundsbank számára;

– a WestLB általános banki engedélyének korlátozása egyes engedélyek megszüntetésével.

125. Úgy kell tehát tekinteni, ahogy azt a Bizottság is megerősítette a tárgyalás során, hogy a felszámolási terv a WestLB tevékenységeinek rendezett leépítését, valamint ezek egy részének a Verbundbankra ruházást tartalmazza, annak érdekében, hogy biztosítsák egyes, azon takarékpénztárak szempontjából stratégiainak tekintett szolgáltatások folyamatosságát, amelyek vonatkozásában a tényállás idején központi bankként a WestLB biztosította a kapcsolatot a globális pénzpiacokkal.

126. Ezzel szemben a felszámolási terv nem írja elő sem a WestLB tulajdonosi szerkezetének átfogó módosítását annak felszámolása előtt, sem pedig azt, hogy a tulajdonosok e felszámolást követően semmilyen fajta részesedéssel sem rendelkezhetnek a WestLB egyes tevékenységeinek folytatóiban, vagyis a Verbundbankban, az EEA‑ban vagy az ideiglenesen SPM Bank, később pedig Portigon néven működő szolgáltató és portfoliókezelő bankban.

127. E tekintetben a Bizottság, anélkül hogy azt a felperes vitatná, rámutat egyrészt arra, hogy a Helaba 2012. július 1‑jén átvette a Verbundbankot, másrészt pedig, hogy a Verbundbank ez utóbbira ruházásáról szóló megállapodás szerint a felperes a Helaba részvényesévé, és így közvetve a Verbundbank társtulajdonosává vált.

128. E ténybeli háttér fényében kell megvizsgálni a Bizottság által előterjesztett, okafogyottság megállapítása iránti kérelmet, amely azon alapul, hogy a felperesnek a megtámadott határozattal szembeni eljáráshoz fűződő érdeke a 2011. évi végleges határozat meghozatala után megszűnt.

129. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a felperes eljáráshoz fűződő érdekének – a kereset tárgyára tekintettel – a kereset benyújtásának napján kell fennállnia, ellenkező esetben a kereset elfogadhatatlannak minősül. Ezenfelül e felperes jogorvoslathoz fűződő érdekének a bírósági határozat kihirdetéséig fenn kell állnia, ellenkező esetben a kereset okafogyottá válik (lásd ebben az értelemben a Bíróság 14/63. sz., Forges de Clabecq kontra Főhatóság ügyben 1963. december 16‑án hozott ítéletét [EBHT 1963., 719. és 748. o.] és C‑362/05. P. sz., Wunenburger kontra Bizottság ügyben 2007. június 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., I‑4333. o.] 42. pontját).

130. A szintén állandó ítélkezési gyakorlattal összhangban a megsemmisítés iránti kérelemről már nem szükséges határozni, amennyiben a felperesnek a megtámadott aktus megsemmisítéséhez fűződő érdeke már nem áll fenn az eljárás folyamán bekövetkezett valamely esemény okán, amely esemény következményeként ezen aktus megsemmisítése önmagában már nem alkalmas joghatások kiváltására (lásd a Törvényszék T‑475/07. sz., Dow AgroSciences és társai kontra Bizottság ügyben 2011. szeptember 9‑én hozott ítéletének [EBHT 2011., II‑5937. o.] 67. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

131. Mindazonáltal, ahogy azt a felperes megalapozottan adja elő, a felperes továbbra is igazolhatja valamely hatályon kívül helyezett aktus megsemmisítéséhez fűződő érdekét, amennyiben a hatályon kívül helyezés nem a Törvényszék általi esetleges megsemmisítéssel azonos joghatásokat vált ki. Valamely intézmény aktusának hatályon kívül helyezése ugyanis nem jelenti jogellenességének elismerését, és ex nunc hatással jár, míg annak megsemmisítése ex tunc hatással jár (lásd a fenti 130. pontban hivatkozott Dow AgroSciences és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 68. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

132. Ezenfelül, azon intézmény, melynek aktusát a Bíróság megsemmisítette, köteles megtenni az ítéletben foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket. Ezek az intézkedések többek között a megsemmisítést kimondó ítéletben megállapított jogellenességből adódó hatások megszüntetésére irányulnak. Ilyen módon érhető el, hogy az érintett intézmény a felperes helyzetét megfelelő módon helyreállítsa, illetve kerülje azonos jogi aktus elfogadását (lásd a fenti 130. pontban hivatkozott Dow AgroSciences és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 69. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

133. Ahogy az a fenti 59. pontban szerepel, a megtámadott határozatot, és így az abban szereplő valamennyi feltételt hatályon kívül helyezte a 2011. évi végleges határozat. Ugyanakkor a Bizottság nem vonta vissza a megtámadott határozatot. Következésképpen a határozat a felperes helyzete tekintetében továbbra is joghatásokat vált ki a hatálybalépésének időpontja és hatályon kívül helyezésének időpontja közötti időszakra (2009. május 12‑től 2011. december 20‑ig). Ahogy arra a felperes megalapozottan hivatkozik, a megtámadott határozat ezen időszak során különösen azt a kötelezettséget írta elő számára, hogy mondjon le a WestLB‑ben fennálló részesedéséről. A megtámadott határozat megsemmisítése tehát önmagában a felperes jogi helyzetére nézve olyan következményekkel bírhat, amelyek fenntartják a felperes eljáráshoz fűződő érdekét (lásd ebben az értelemben a fenti 130. pontban hivatkozott Dow AgroSciences és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 70. pontját).

134. A Bizottság lényegileg két érvet terjeszt elő e következtetés megcáfolása érdekében.

135. Először a Bizottság hangsúlyozza, hogy az eladási kötelezettséget nem hajtották végre, mivel nem lehetett vevőt találni a WestLB‑re, és az immár nem szerepel a felszámolási tervben, a felperes pedig a Helaba, és így a Verbundbank társtulajdonosa lett. A Bizottság szerint ebből az következik, hogy a megtámadott határozat esetleges megsemmisítése nem változtatna a felperes jogi helyzetén az eladási kötelezettség szempontjából. Márpedig, mivel a kereset csak e kötelezettség vonatkozásában elfogadható, a felperes semmilyen előnyre nem tehetne szert abból, ha a keresetnek helyt adnának.

136. E tekintetben rá kell mutatni, hogy a felperes több mint két éven át állt az eladási kötelezettség hatálya alatt. Vitathatatlan, hogy az említett kötelezettséget nem teljesítették. Ugyanakkor továbbra is fennáll a felperes arra vonatkozó érdeke, hogy a megtámadott határozat megsemmisítését kérje, mivel abban az említett kötelezettség szerepel.

137. A felperes ugyanis megőrizheti az őt közvetlenül érintő, végre nem hajtott jogi aktus megsemmisítése iránti kérelem azon célból történő benyújtásához fűződő érdekét, hogy az uniós bíróság állapítsa meg a vele szemben elkövetett jogsértést azért, hogy ez a megállapítás alapjául szolgálhasson egy esetleges kártérítési keresetnek, amelynek célja a megtámadott jogi aktus által okozott kár megfelelő módon történő megtérítése (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑299/05. sz., Shanghai Excell M & E Enterprise és Shanghai Adeptech Precision kontra Tanács ügyben 2009. március 18‑án hozott ítéletének [EBHT 2009., II‑565. o.] 53. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

138. A jelen ügyben ez a helyzet, mivel a felperes költségeket vállalt a WestLB‑ben fennálló részesedésének eladása érdekében, még ha erre az eladásra végül nem is került sor. Ellentétben a Bizottság által előadottakkal, egyrészt ezek a költségek kellően közvetlenül következnek a megtámadott határozatból, másrészt pedig, a WestLB tekintetében a pénzügyi válságot követően elfogadott különböző határozatok ellenére, semmilyen ok alapján nem lehet úgy tekinteni, hogy ésszerűen lehetetlen a felperes által vállalt költségek azon részének azonosítása, amely azokhoz az eladási erőfeszítésekhez kötődik, amelyeket ki kellett fejtenie.

139. Ezzel összefüggésben a felperesnek továbbra is érdeke fűződik ahhoz, hogy megállapíttassa a megtámadott határozat jogellenességét, mivel egyfelől e megállapítás köti az uniós bíróságot egy kártérítési kereset esetében, másfelől pedig alapját képezheti a Bizottság és a felperes esetleges peren kívüli, az utóbbit ért kár megtérítésére irányuló egyezkedésének (lásd ebben az értelemben a fenti 137. pontban hivatkozott Shanghai Excell M & E Enterprise és Shanghai Adeptech Precision kontra Tanács ügyben hozott ítélet 55. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

140. Egyébként a Bizottság érvének elfogadása annak elismerését eredményezné, hogy az intézmények által elfogadott, és egy megsemmisítés iránti kereset benyújtását követően, de azt megelőzően hatályon kívül helyezett jogi aktusok, hogy a Törvényszéknek lett volna lehetősége a releváns ítélet meghozatalára, egyáltalán nem tartoznak bírósági felülvizsgálat alá, amennyiben azokat nem hajtották végre. Márpedig úgy kell tekinteni, hogy az ilyen helyzet nem egyeztethető össze az EUMSZ 263. cikk szellemiségével, amelynek értelmében az uniós bíróság megvizsgálja az Európai Parlament és a Tanács által közösen elfogadott jogi aktusok jogszerűségét, valamint a Tanács, a Bizottság és az Európai Központi Bank (EKB) jogi aktusait, kivéve az ajánlásokat és a véleményeket, továbbá a Parlament harmadik személyekre joghatással járó aktusait. Az Unió ugyanis jogközösség, mivel sem a tagállamai, sem pedig az intézményei nem mentesülnek annak vizsgálata alól, hogy jogi aktusaik megfelelnek‑e az alkotmányos alapchartának, azaz a Szerződésnek és az abból eredő jognak (lásd ebben az értelemben a fenti 137. pontban hivatkozott Shanghai Excell M & E Enterprise és Shanghai Adeptech Precision kontra Tanács ügyben hozott ítélet 56. és 57. pontját).

141. El kell tehát utasítani a Bizottság által azon megállapítás megcáfolása érdekében előterjesztett első érvet, amely szerint a felperesnek fennmarad az eljáráshoz fűződő érdeke.

142. Másodszor a Bizottság előadja, hogy a felperesnek immár nem áll fenn a megtámadott határozattal szembeni eljáráshoz fűződő érdeke, mivel minden olyan hátrányos hatást, amelyet az e határozatban szereplő feltételek kiválthattak a jogi helyzete tekintetében, a 2011. évi végleges határozat is kiváltja.

143. E tekintetben elegendő megállapítani azt, hogy ellentétben a Bizottság állításával, a 2011. évi végleges határozat nem vált ki minden, az előző pontban hivatkozott káros hatást. Így e határozat nem ír elő eladási kötelezettséget a felperesre, és ennek megfelelően lehetővé teszi számára, hogy megtartsa – főszabály szerint bármilyen – részesedését a WestLB szétválasztott tevékenységeiben.

144. A Bizottság által azon megállapítás megcáfolása érdekében előterjesztett második érvet, amely szerint a felperesnek fennmarad az eljáráshoz fűződő érdeke, ennélfogva szintén el kell utasítani.

145. A fenti megfontolásokra figyelemmel meg kell állapítani, hogy a felperes továbbra is rendelkezik eljáráshoz fűződő érdekkel. Az okafogyottságra vonatkozóan a Bizottság által előterjesztett kérelmet tehát el kell utasítani.

146. Ennélfogva nem szükséges megvizsgálni a jogalapoknak és kérelmeknek a 2011. évi végleges határozat elfogadását követően történő módosítására irányuló kérelmet, amelyet a felperes arra az esetre terjesztett elő, ha a Törvényszék úgy véli, hogy a megtámadott határozattal szemben benyújtott kereset okafogyottá vált.

2. Az ügy érdeméről

Előzetes észrevételek

147. A felperes keresetének alátámasztására nyolc jogalapra hivatkozik. Az első jogalap a kollegialitás elvének megsértésére, a második az EK 87. cikk (1) bekezdésének megsértésére – amennyiben nem vizsgálták meg a vitatott garancia által okozott versenytorzulást –, a harmadik az EK 87. cikk (3) bekezdése b) pontjának megsértésére, a negyedik az arányosság elvének megsértésére, az ötödik az egyenlő bánásmód elvének megsértésére, a hatodik az EK 295. cikk megsértésére, a hetedik az [EK 88. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) 7. cikke (4) bekezdésének megsértésére, a nyolcadik pedig az indokolási kötelezettség megsértésére vonatkozik.

148. A Bizottság vitatja valamennyi fenti jogalap megalapozottságát.

149. Ahogy az a fenti 122. pontban szerepelt, a felperes által előterjesztett jogalapok csak annyiban elfogadhatóak, amennyiben az eladási kötelezettségnek a megtámadott határozat mellékletében való szerepeltetése jogellenességének bizonyítására irányulnak.

150. A felperes az eladási kötelezettség szerepeltetésének jogellenességére negyedik, ötödik, hatodik, hetedik és nyolcadik jogalapja keretében hivatkozik. Ugyanakkor ugyanezen jogalapok keretében a felperes a megtámadott határozat mellékletében szereplő egyéb feltételek jogszerűségével kapcsolatos érveket is előterjeszt. Mivel ezek az érvek elfogadhatatlanok, azokat más most el kell utasítani.

151. Ezt követően rá kell mutatni, hogy az eladási kötelezettséget nem lehetett volna jogszerűen szerepeltetni a megtámadott határozat mellékletében, amennyiben e határozatot a kollegialitás elvét, az EK 87. cikk (3) bekezdésének b) pontját vagy az EK 87. cikk (1) bekezdését és a vitatott garancia által a versenyre gyakorolt sérelmet illetően az indokolási kötelezettséget megsértve hozták volna meg, ahogy azt a felperes a három első jogalap keretében kifejti. Úgy kell tehát tekinteni, hogy e jogalapok is elfogadhatók, és azokat meg kell vizsgálni.

152. Ily módon meg kell vizsgálni:

– először a kollegialitás elvének megsértésére alapított első jogalapot;

– másodszor az EK 87. cikk (3) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított harmadik jogalapot;

– harmadszor az EK 87. cikk (1) bekezdésének megsértésére alapított második jogalapot;

– negyedszer az indokolási kötelezettség megsértésére alapított nyolcadik jogalapot;

– ötödször az arányosság elvének, az egyenlő bánásmód elvének, az EK 295. cikknek, valamint a 659/1999 rendelet 7. cikke (4) bekezdésének megsértésére alapított negyedik, ötödik, hatodik, illetve hetedik jogalapot.

153. Végül a második jogalap keretében meg kell vizsgálni egyes, a nyolcadik jogalap keretében előterjesztett, a megtámadott határozatnak a vitatott garancia által a versenyre gyakorolt esetleges hatásaival kapcsolatos elégtelen indokolására vonatkozó érveket.

Az első, a kollegialitás elvének megsértésére alapított jogalapról

154. A keresetlevelében a felperes előadja, hogy a megtámadott határozatot nem a biztosok testülete hozta meg, hanem kizárólag a Bizottságnak a tényállás idején a versenyügyekért felelős tagja, N. Kroes, ami sérti az EK 219. cikkből, illetve a Bizottság eljárási szabályzatának [C(2000) 3614] (HL 2000. L 308., 26. o.) 1. cikkéből következő kollegialitás elvét.

155. Ugyanakkor, ahogy a Bizottság megalapozottan utal rá, a Bizottság Titkársága hivatalvezetőjének 2009. május 12‑i – a Bizottság egyes határozatainak (SEC 2009 663/2002) ugyanezen a napon történt meghozatalát rögzítő – feljegyzéséből kitűnik, hogy a megtámadott határozatot a biztosok testülete hozta, írásbeli eljárásban, nem pedig N. Kroes.

156. A válaszban a felperes elismeri, hogy a Bizottság Titkársága hivatalvezetőjének az előző pontban hivatkozott feljegyzése bizonyítéka a megtámadott határozat írásbeli eljárás során történő meghozatalának. Ugyanakkor fenntartja a jelen jogalapot, és két új állítást tesz (a továbbiakban: új állítások).

157. Először a felperes előadja, hogy az írásbeli eljárás „rendszerint öt napig tart”. A Bizottság azonban a megtámadott határozat német változatát 2009. május 6‑án küldte meg a WestLB részére. A felperes szerint a Bizottság két, 2009. május 6‑i és 7‑i elektronikus leveléből kitűnik, hogy e határozat szövegét 2009. május 7‑én átdolgozták. A felperes előadja, hogy így nem érthető számára, hogy „mely szöveget fogadták el [írásbeli eljárásban], és ez milyen időpontban történt”. Azt kéri a Bizottságtól, hogy e tekintetben „adja meg a szükséges felvilágosítást”.

158. Másodszor a felperes előadja, hogy „az írásbeli eljárás lefolytatásának bizonyításából […] nem derül ki annak az oka, hogy egy olyan határozatot, amelyet […] a Bizottság 2009. május 13‑i ülésén kellett volna előterjeszteni, miért hoztak előre gyorsan egy nappal”. Kijelenti, hogy egy a német gazdasági minisztériumtól származó, 2009. május 11‑i elektronikus levélből kitűnik, hogy e módosítást a Bizottság azért határozta el, hogy „lazítson a nagyon sok meghozandó határozattal terhelt szerdai napon”. A felperes ebből azt vezeti le, hogy a megtámadott határozat meghozatalát a 2009. május 13‑ai ülésre irányozták elő, nem írásbeli eljárás keretében. Egyebekben a felperes előadja, hogy ezt az eljárást csak a napi szintű irányítási határozatok meghozatalára szánták. Kizárt tehát használata egy eladási kötelezettséget tartalmazó határozat meghozatala céljából.

159. A Bizottság előadja, hogy az új állítások elfogadhatatlanok, mivel új jogalapok előadását jelentik a válasz szakaszában. Mindenesetre ezek az állítások nyilvánvalóan megalapozatlanok.

160. Az eljárási szabályzat 48. cikkének 2. §‑ával összefüggésben értelmezett 44. cikke 1. §‑a c) pontjának rendelkezéseiből kitűnik, hogy a keresetlevélnek tartalmaznia kell a jogvita tárgyát és a felhozott jogalapok rövid ismertetését, illetve hogy az eljárás további részében semmilyen új jogalapot nem lehet felhozni, kivéve ha az olyan jogi vagy ténybeli helyzetből származik, amely az eljárás során merült fel (a Törvényszék T‑340/04. sz., France Télécom kontra Bizottság ügyben 2007. március 8‑án hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑573. o.] 164. pontja).

161. Azon jogalapot azonban, amely valamely korábban a keresetlevélben közvetlenül vagy közvetve kifejtett jogalap kiterjesztését jelenti, és amely ahhoz szorosan kapcsolódik, elfogadhatónak kell nyilvánítani (a Törvényszék T‑252/97. sz., Dürbeck kontra Bizottság ügyben 2000. szeptember 19‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑3031. o.] 39. pontja, valamint T‑195/00. sz., Travelex Global and Financial Services és Interpayment Services kontra Bizottság ügyben 2003. április 10‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑1677. o.] 34. pontja).

162. A felperes a megtámadott határozatot már nem azért vitatja, mert azt nem a biztosok testülete fogadta el, ahogy azt a keresetlevélben előadta. Ugyanakkor az új állításokkal továbbra is azt állítja, hogy a megtámadott határozatot valójában, illetve érvényesen nem a biztosok testülete fogadta el. Úgy kell tehát tekintetni, hogy elegendő kapcsolat van az eredeti jogalap és az új állítások között, így azok elfogadhatóak.

163. Meg kell tehát érdemben vizsgálni az új állításokat.

164. Az első új állítással a felperes lényegileg azt adja elő egyrészt, hogy a megtámadott határozat végleges változatát nem közölték kellő időben a Bizottság tagjaival, másrészt pedig, hogy a Bizottságnak közölnie kell, hogy a megtámadott határozat végleges változatát ténylegesen írásbeli eljárás során fogadták‑e el.

165. Az első kérdést illetően rá kell mutatni, hogy a felperes csak azt jelenti ki, hogy az írásbeli eljárás „rendszerint öt napig tart”, valamint hogy a Bizottság a megtámadott határozat szövegét 2009. május 7‑ig átdolgozta. Ugyanakkor a Bizottság eljárási szabályzatának 12. cikke, amely rögzíti azt a lehetőséget, hogy a Bizottság az egy vagy több tagja által benyújtott javaslatot írásbeli eljárás útján is elfogadhatja, nem határoz meg határidőt arra, hogy a Bizottság tagjainak mennyivel az érintett javaslat elfogadása előtt kell rendelkezésére bocsátaniuk annak szövegét. E rendelkezés második bekezdése csak annyit ír elő, hogy „a javaslat szövegét írásban […] eljuttatják a Bizottság valamennyi tagjának egy határidő megjelölésével, amelyen belül a tagoknak közölniük kell a javaslattal kapcsolatos esetleges fenntartásaikat, illetve módosító indítványaikat”.

166. Egyébként meg kell állapítani, hogy a Bizottság a viszonválaszban – anélkül, hogy a felperes ezt vitatta volna – közölte, hogy a szöveget érintő módosítások kizárólag kisebb korrekciókra vonatkoznak a német nyelvi változatban a használt munkanyelven, vagyis angolul szerkesztett változathoz képest.

167. Következésképpen el kell utasítani azon állítást, amely szerint a megtámadott határozatot úgy hozták meg, hogy túlzottan rövid időt biztosítottak a Bizottság tagjai számára annak vizsgálatára.

168. A második kérdés kapcsán elegendő arra rámutatni, hogy a Bizottság már jelezte, hogy a megtámadott határozatot végső változatában írásbeli eljárásban 2009. május 12‑én hozták meg. Ezt alátámasztja a Bizottság Titkársága hivatalvezetőjének fenti 155. pontban hivatkozott feljegyzése, és a felperes sem vitatja.

169. Az első új állítást mint megalapozatlant tehát el kell utasítani.

170. A második új állítással a felperes lényegileg azt adja elő, hogy az írásbeli eljárást nem lett volna szabad a megtámadott határozat meghozatalára használni, mivel ez az eljárás a napi irányítás körébe tartozó határozatok meghozatalára van fenntartva.

171. E tekintetben elegendő a Bizottság eljárási szabályzata 13. és 14. cikkének szövegezését – amelyek értelmében a felhatalmazási és a hatáskör‑átruházási eljárások az irányítási vagy igazgatási intézkedések meghozatalára vannak fenntartva – összehasonlítani az említett szabályzat 12. cikkének szövegével, amely az írásbeli eljárást illetően nem tartalmaz ilyen korlátozást.

172. Ellentétben a felperes észrevételével, e megállapítást nem cáfolhatja a Bizottság eljárási szabályzatához fűzött magyarázó megjegyzés, amely a Bizottság weboldalán szerepel, és amelyet a felperes a válaszhoz csatolt. Ahogy arra a Bizottság megalapozottan mutat rá, e megjegyzés nem rendelkezik semmilyen jogi kötőerővel, ahogy az a szövegéből ki is tűnik. E magyarázó megjegyzésben egyébként az szerepel, hogy „[az írásbeli eljárás, a felhatalmazási eljárás és a hatáskör‑átruházási eljárás] célja a legtöbb esetben, hogy mentesítse a testületet a napi ügyek intézésétől, amelyek nem igényelnek tanácskozást”, ami semmiképpen nem jelenti azt, hogy a nem a napi ügyek intézésére vonatkozó határozatok meghozatala céljából kizárt lenne az írásbeli eljárás.

173. A fentiekből következik, hogy a második új állítás szintén megalapozatlan.

174. Következésképpen a jelen jogalapot el kell utasítani.

A harmadik, az EK 87. cikk (3) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított jogalapról

175. A felperes emlékeztet arra, hogy a Bizottság az EK 87. cikk (3) bekezdésének b) pontja alapján engedélyezte a vitatott garancia nyújtását a WestLB számára, és előadja, hogy a Bizottság hibázott e rendelkezés alkalmazása során.

176. A felperes e tekintetben több érvet terjeszt elő, amelyek két részre oszthatók, oly módon, hogy az első rész az elsődleges, míg a második rész másodlagos jellegű. Az első rész azon alapul, hogy a Bizottság tévesen tekintette úgy, hogy az EK 87. cikk (3) bekezdése b) pontjának célja hasonló az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának, illetve a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatásnak a céljához, míg a második azon, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban tévesen írt elő szigorúbb feltételeket, mint amelyeket ezen iránymutatásnak az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontjával való együttes alkalmazása alapján elő lehet írni.

Az elsődlegesen előterjesztett, azon alapuló első részről, hogy a Bizottság tévesen tekintette úgy, hogy az EK 87. cikk (3) bekezdése b) pontjának célja hasonló az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának, illetve a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatásnak a céljához

177. A felperes előadja, hogy a Bizottság, amikor az EK 87. cikk (3) bekezdésének b) pontja alapján megvizsgálta a vitatott garancia közös piaccal való összeegyeztethetőségét, úgy ítélte meg, hogy e rendelkezés célja hasonló egyrészt az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának, másrészt a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatásnak a céljához. Ez súlyos mérlegelési hibát jelent.

178. A felperes e rész alátámasztása érdekében lényegileg két kifogásra hivatkozik, amelyeket a Bizottság vitat. Az első kifogás azon alapul, hogy a valamely tagállam gazdaságában bekövetkezett zavar megszüntetésére irányuló cél mindig megfelel a közös érdeknek. A második kifogás alapja a Bizottság által a megtámadott határozatban elkövetett két hiba, vagyis az EK 87. cikk (3) bekezdése b) pontja céljának megsértése, mivel a Bizottság a vitatott garancia közös piaccal való összeegyeztethetőségét a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás fényében vizsgálta, valamint az, hogy a vitatott garancia engedélyezését nem kapcsolta mindenesetre kevésbé szigorú feltételekhez, mint amelyeket az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja alapján elő lehet írni.

– Az első, arra alapított kifogásról, hogy a valamely tagállam gazdaságában bekövetkezett zavar megszüntetésére irányuló cél mindig megfelel a közös érdeknek

179. A felperes előadja, hogy az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának célja a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatásban hivatkozott esetekben egy egészséges gazdasági környezetben nehézségekkel küzdő vállalkozás megsegítése. E környezet fennállása miatt nem lehet egyrészt engedélyezni e rendelkezés alapján a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben hátrányosan befolyásoló támogatásokat, másrészt pedig a Bizottságnak garantálnia kell, hogy az engedélyezett támogatások versenyre gyakorolt hatása minimálisra legyen szorítva. Ezzel szemben az EK 87. cikk (3) bekezdése b) pontjának célja egy egész gazdaság zavarának megszüntetése. Ez mindig megfelel a közös érdeknek, és elengedhetetlen feltétele az életképes versenynek. A felperes ebből azt a következtetést vonja le, hogy az e rendelkezés hatálya alá tartozó támogatás jóváhagyása nem köthető a verseny védelmét célzó feltételekhez.

180. E tekintetben kiindulásként rá kell mutatni, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban úgy tekintette, hogy a vitatott garancia célja a WestLB szerkezetátalakításának lehetővé tétele, ami annak rendszerszempontú jelentősége folytán a német gazdaságban egy jelentős pénzügyi válság által okozott súlyos zavar megszüntetése érdekében szükséges, amit a felperes nem is vitat.

181. Ezt követően, mivel a jelen kifogást úgy lehet értelmezni, hogy az azt jelenti, hogy a Bizottság, miután megállapította, hogy a vitatott garancia a német gazdaság súlyos zavarának megszüntetésére irányul, köteles volt azt a közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinteni, és az engedélyezést nem köthette feltételek betartásához, rá kell mutatni mindenekelőtt arra, hogy az EK 87. cikk (3) bekezdése b) pontjának szövegezéséből az tűnik ki, hogy a Bizottság, amikor a jelen ügyhöz hasonlóan azt állapítja meg, hogy egy állami támogatást egy tagállam gazdaságában bekövetkezett súlyos zavar megszüntetésére nyújtják, pusztán e tény alapján nem köteles e támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinteni.

182. Eltérően ugyanis az állami támogatások általános tilalma alóli, az EK 87. cikk (2) bekezdésében rögzített kivételek hatálya alá tartozó támogatásoktól, amelyek e rendelkezés szerint „összeegyeztethető[k]” a közös piaccal, az EK 87. cikk (3) bekezdése azt írja elő, hogy egyes támogatáskategóriák, köztük az egy tagállam gazdaságában bekövetkezett zavar megszüntetésére nyújtott támogatások e piaccal „összeegyeztethetőnek tekinthető[k]”.

183. Egyébként az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az EK 87. cikk (3) bekezdése olyan mérlegelési jogkört biztosít a Bizottság számára, amelynek gyakorlása közösségi összefüggésben megvalósítandó gazdasági és társadalmi jellegű értékeléseket foglal magában (a Bíróság 730/79. sz., Philip Morris kontra Bizottság ügyben 1980. szeptember 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1980., 2671. o.] 24. pontja; 310/85. sz., Deufil kontra Bizottság ügyben 1987. február 24‑én hozott ítéletének [EBHT 1987., 901. o.] 18. pontja és C‑169/95. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 1997. január 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1997., I‑135. o.] 18. pontja).

184. Ennélfogva a felperes által kiemelt megfogalmazásbeli eltérés az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja – amely lehetővé teszi egyes támogatások engedélyezését, amennyiben „az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben” – és az EK 87. cikk (3) bekezdésének b) pontja között – amely nem ír elő ilyen feltételt –, nem eredményezheti annak megállapítását, hogy a Bizottság nem értékelheti egy e rendelkezés alapján engedélyezett támogatásnak az érintett piacra vagy piacokra az Unió egészében gyakorolt hatását (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑447/93–T‑449/93. sz., AITEC és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1995. július 6‑án hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑1971. o.] 138–143. pontját; lásd továbbá analógia útján a fenti 183. pontban hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyben hivatkozott ítélet 17. pontját).

185. Végül a Bizottság arra vonatkozó hatásköre, hogy az EK 88. cikk (2) bekezdésének első albekezdése alapján úgy döntsön, hogy egy az EK 87. cikkel összeegyeztethetetlen támogatást „módosítani” kell, szükségképpen azzal jár, hogy egy, a támogatást az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja alapján engedélyező határozatot el lehet látni olyan feltételekkel, amelyek célja annak biztosítása, hogy a támogatás ne változtassa meg a kereskedelem feltételeit a közös érdeket sértő mértékben (a Törvényszék T‑244/93. és T‑486/93. sz., TWD kontra Bizottság egyesített ügyekben 1995. szeptember 13‑án hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑2265. o.] 53–55. pontja).

186. Meg kell tehát állapítani, hogy az EK 87. cikk (3) bekezdésének b) pontja nem gátolja meg a Bizottságot abban, hogy a vitatott határozat engedélyezését feltételek betartásához kösse.

187. Azzal a kérdéssel kapcsolatban, hogy e feltételek célja lehet‑e az, hogy korrigálják az engedélyezett támogatás által a versenyre gyakorolt hatásokat, elegendő arra rámutatni, hogy a megtámadott határozat eladási kötelezettségre vonatkozó (68) és (69) preambulumbekezdéséből, illetve azoknak a megtámadott határozatban a végleges szerkezetátalakítási terv által előirányzott, a WestLB hosszú távú életképességének helyreállítását lehetővé tevő intézkedésekkel foglalkozó részben elfoglalt helyükből kitűnik, hogy a vitatott garancia engedélyezését nem a versenyre gyakorolt hatásainak minimalizálása, hanem a WestLB életképességének biztosítása érdekében kötötték az eladási kötelezettség teljesítéséhez.

188. Az első kifogást ennélfogva el kell utasítani.

– A második, a Bizottság által a megtámadott határozatban elkövetett azon két hibára alapított kifogásról, hogy a Bizottság megsértette az EK 87. cikk (3) bekezdése b) pontjának célját, mivel a vitatott garancia közös piaccal való összeegyeztethetőségét a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás fényében vizsgálta, illetve hogy a vitatott garancia engedélyezését nem kapcsolta mindenesetre kevésbé szigorú feltételekhez, mint amelyeket az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja alapján elő lehet írni

189. A felperes egyrészt előadja, hogy a Bizottság megsértette az EK 87. cikk (3) bekezdése b) pontjának célját, mivel a vitatott garancia közös piaccal való összeegyeztethetőségét a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás fényében vizsgálta, noha úgy tekintette, hogy e garancia megszüntetheti a német gazdaság súlyos zavarát. A felperes másrészt előadja, hogy egy támogatás EK 87. cikk (3) bekezdésének b) pontján alapuló engedélyezését mindenképpen kevésbé szigorú feltételekhez kell kötni, mint egy támogatás EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontján alapuló engedélyezését.

190. E kérdéssel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a fenti 183. pontban is szerepelt – az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság az EK 87. cikk (3) bekezdése kapcsán széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik. Az uniós bíróság által gyakorolt felülvizsgálatnak tehát arra kell korlátozódnia, hogy betartották‑e az eljárásra és az indokolási kötelezettségre vonatkozó szabályokat, és hogy a tényeket helyesen állapították‑e meg, valamint hogy fennáll‑e nyilvánvaló mérlegelési hiba vagy hatáskörrel való visszaélés. Az uniós bíróság a Bizottság gazdasági értékelését nem helyettesítheti a saját értékelésével (lásd a Törvényszék T‑152/99. sz., HAMSA kontra Bizottság ügyben 2002. július 11‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑3049. o.] 48. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

191. E széles mérlegelési jogkör keretében a Bizottság megalapozottan rögzítheti az általa legmegfelelőbbnek tartott szempontokat annak értékelése érdekében, hogy egy támogatás összeegyeztethetőnek tekinthető‑e a közös piaccal, amennyiben azok az EK 3. cikk g) pontja és az EK 87. cikk alapján relevánsak, továbbá e szempontokat a Szerződéssel összhangban álló iránymutatásokban pontosíthatja. A Bizottság részéről az ilyen iránymutatások elfogadása mérlegelési jogkörének gyakorlása alá tartozik, és csak az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartása tekintetében vonja maga után e jogkör önkéntes korlátozását. Amikor a Bizottság egy egyedi támogatást az általa korábban hozott iránymutatás fényében értékel, nem lehet úgy tekinteni, hogy a Bizottság túllépi mérlegelési jogkörének korlátait, vagy lemond e jogkörről. Egyrészt továbbra is jogosult ezen iránymutatások hatályon kívül helyezésére vagy módosítására, amennyiben azt a körülmények megkívánják. Másrészt ezen iránymutatások egy körülhatárolt ágazatot érintenek, és azokat a Bizottság által meghatározott politika követésének érdeke indokolja (lásd ebben az értelemben a fenti 83. pontban hivatkozott Vlaams Gewest kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 89. pontját).

192. E tekintetben először rá kell mutatni, hogy a Bizottság a megtámadott határozat meghozatala előtt tájékoztatta a tagállamokat azokról az irányokról, amelyeket az EK 87. és azt követő cikkek által ráruházott hatáskörök alapján követni kíván a pénzügyi intézmények részére a pénzügyi válság miatt nyújtott támogatások tekintetében. Ez volt többek között a pénzügyi válság miatt hozott intézkedésekről szóló közlemény tárgya, amelyre a Bizottság a megtámadott határozat (63) preambulumbekezdésében hivatkozott.

193. E közlemény (10) pontjából kitűnik, hogy a tagállamok által a pénzügyi válság miatt hozott intézkedéseknek az EK 87. cikk (3) bekezdése b) pontja alapján a közös piaccal való összeegyeztethetőségét a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás általános elveivel összhangban kell értékelni, még akkor is, ha „az adott körülmények” indokolhatják egyes kivételes intézkedések engedélyezését. A megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alkalmazásával tehát a Bizottság tiszteletben tartotta mérlegelési jogkörének korábban rögzített önkéntes korlátozását.

194. Másodszor rá kell mutatni, hogy a felperes semmilyen olyan indokot nem terjesztett elő, amely alkalmas lenne annak bizonyítására, hogy a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatásban szereplő szempontok, amelyeket a Bizottság a megtámadott határozat meghozatalának időpontjában a legmegfelelőbbnek tartott annak értékelése céljából, hogy a pénzügyi válság miatt nyújtott támogatások összeegyeztethetőnek tekinthetők‑e a közös piaccal, az EK 3. cikk g) pontja és az EK 87. cikk alapján nem relevánsak azon támogatások tekintetében, amelyeket egy tagállam gazdasága súlyos zavarának megszüntetése érdekében szükségesnek tekintenek.

195. Egyébként az említett iránymutatást főszabály szerint megfelelőnek lehet tekinteni e támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelése céljából, különösen ha a kedvezményezettek, mint a jelen ügyben is, rendszerszinten jelentős olyan bankok, amelyek gazdasági életképessége a létezésüket veszélyeztető szintre csökkent.

196. Ily módon egyrészt az, hogy az ilyen támogatás szükséges a gazdaság súlyos zavarának megszüntetéséhez, nem jelenti azt, hogy az nem tekinthető a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 9. pontja értelmében vett nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak nyújtott támogatásnak; e rendelkezés szerint az ilyen vállalkozás képtelen – akár saját erejéből, akár pedig a tulajdonosai/részvényesei vagy a hitelezői által biztosított források révén – arra, hogy megállítsa a veszteségek halmozódását, amely a hatóságok külső beavatkozása nélkül szinte teljes bizonyossággal azt eredményezné, hogy rövid‑ vagy középtávon feladja üzleti tevékenységét. Főszabály szerint az olyan bank, amelynek gazdasági életképessége a létezését veszélyeztető szintre csökkent, nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak tekinthető.

197. Másrészt a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás annak érdekében, hogy egy szerkezetátalakítási támogatást összeegyeztethetőnek lehessen tekinteni a közös piaccal, azt írja elő, hogy a kedvezményezettre olyan szerkezetátalakítási terv vonatkozzon, amely lehetővé teszi ésszerű időn belül hosszú távú életképessége helyreállítását, hogy a támogatáshoz olyan intézkedések kapcsolódjanak, amelyek célja a verseny jelentős torzulásának megakadályozása, valamint hogy azt a szerkezetátalakítási költségek szigorú minimumára kell korlátozni (az említett iránymutatás 35–37., 38–42. és 43–45. pontja). Márpedig a Bizottság joggal követeli meg azt, hogy a rendszerszinten jelentős bankok részére a pénzügyi válság miatt nyújtott támogatások engedélyezését e feltételek tiszteletben tartásához kössék, még abban az esetben is, ha a támogatás célja az, hogy megszüntesse egy tagállam gazdaságának jelentős zavarát.

198. Ami mindenekelőtt az olyan szerkezetátalakítási terv követelményét illeti, amely lehetővé teszi ésszerű időn belül e bankok hosszú távú életképességének helyreállítását, a Bizottság főszabály szerint megalapozottan tekintheti úgy, hogy egy olyan rendszerszinten jelentős bank szerkezetátalakítása, amelynek életképessége nem biztosított, nem járulhat hozzá a tagállam gazdaságában e bank vagy az egész pénzügyi ágazat pénzügyi nehézségei által okozott zavarok tartós megszüntetéséhez. E bank ugyanis nehezen gyakorolhatja rendes tevékenységeit, mivel az ügyfeleivel, hitelezőivel és partnereivel fenntartott kapcsolatait negatívan érinti tevékenységei folyamatosságának bizonytalansága, valamint pénzügyi helyzetének sebezhetősége. Figyelemmel e bank rendszerszintű jelentőségére, e tevékenységek rendes gyakorlásának lehetetlensége olyan negatív hatást gyakorolhat a nemzeti pénzügyi rendszer egészére, amely átterjedhet a gazdaság egészére.

199. Ami ezt követően azt a követelményt illeti, hogy a támogatáshoz olyan intézkedések kapcsolódjanak, amelyek célja a verseny jelentős torz ulásának megakadályozása, emlékeztetni kell arra, hogy a támogatás által az érintett piacra vagy piacokra gyakorolt hatás és különösen a kereskedelmi feltételekre gyakorolt hatás értékelése során – amelyet a Bizottságnak az EK 87. cikk (3) bekezdése b) pontjának alkalmazása során kell elvégeznie –, a Bizottság figyelembe veheti a támogatás által a versenyre és a Közösségen belüli kereskedelemre gyakorolt előrelátható hatásokat (lásd ebben az értelemben a fenti 184. pontban hivatkozott AITEC és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 138–143. pontját). Ennélfogva úgy kell tekinteni, hogy a Bizottság a szerkezetátalakítási támogatást az e támogatás által a versenyre gyakorolt hatás minimalizálását célzó feltételek betartásához kötheti.

200. Ami végül azt a követelményt illeti, amely szerint a támogatást a szerkezetátalakítási költségek szigorú minimumára kell korlátozni, rá kell mutatni, hogy mint eltérést előíró rendelkezést az EK 87. cikk (3) bekezdésének b) pontját megszorítóan kell értelmezni (a Bíróság C‑57/00. P. és C‑61/00. P. sz., Freistaat Sachsen és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2003. szeptember 30‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., I‑9975. o.] 98. pontja). Ennélfogva nem lehet úgy tekinteni, hogy a Bizottság megsérti e rendelkezést, amikor úgy dönt, hogy kizárólag azokat a szigorú minimumra korlátozott támogatásokat engedélyezi, amelyek a kedvezményezett szerkezetátalakításához szükségesek abból a célból, hogy kellően fejleszteni tudja tevékenységeit a gazdaság súlyos zavarának megszüntetése érdekében.

201. Harmadszor rá kell mutatni, hogy a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás tartalmaz bizonyos, a bankágazatra vonatkozó sajátos kritériumokat is (lásd a pénzügyi válság miatt hozott intézkedésekről szóló közlemény (6) pontját, valamint a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 25. pontjának a) alpontjában hivatkozott lábjegyzetet).

202. Figyelemmel a fenti észrevételek összességére, meg kell állapítani, hogy a Bizottság a megtámadott határoza