Keywords

Summary



Keywords

1. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – A jogsértésnek és a jogsértés időtartamának a Bizottságra háruló bizonyítása – A bizonyítási teher terjedelme

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

2. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés során többször átruházott vállalkozás – Időben egymást követő több anyavállalat

(1/2003 tanácsi rendelet; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

3. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Értékelés – A jogsértés elkövetésének idején fennálló valós gazdasági helyzet figyelembe vétele

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (3) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

4. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények – A vállalkozás passzív vagy vezetőt követő szerepe – Értékelési szempontok

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 3. pont, első francia bekezdés)

5. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A Bizottság mérlegelési jogköre – A bírságok összege, valamint az érintett termék teljes piacának forgalma közötti arányosság biztosításának kötelezettsége – Hiány

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (3) bekezdés)

6. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Maximális összeg – Kiszámítás – Figyelembe veendő forgalom – Az érintett termék eladásával megvalósított éves forgalomnál magasabb büntetés – Az arányosság elvének megsértése – Hiány

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés)

7. Verseny – Bírságok – A bírság megfizetéséért fennálló egyetemleges felelősség – Az egyetemlegesen felelős vállalkozás által fizetendő bírságösszeg meghatározása – A jogsértés során többször átruházott vállalkozás – Időben egymást követő több anyavállalat

(1/2003 tanácsi rendelet; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

Summary

1. A Bizottságnak kell bizonyítania nemcsak a kartell létezését, de annak időtartamát is. E tekintetben fontos, hogy a jogsértés időtartamát közvetlenül megalapozó bizonyítékok hiányában a Bizottság legalábbis egymáshoz időben kellően közeli tényekre vonatkozó bizonyítékokra támaszkodjon, és így ésszerűen elfogadható legyen az, hogy e jogsértés megszakítás nélkül folytatódott a két meghatározott időpont között.

Amennyiben bizonyított, hogy valamely vállalkozás egy bizonyos időpont előtt és után is részt vett egy jogsértésben azáltal, hogy részese volt számos versenyellenes találkozónak, anélkül hogy nyilvánosan elhatárolta volna magát azok tartalmától, megállapítható, hogy a jogsértés megszakítás nélkül folytatódott, amennyiben a vállalkozást meghívták az ezen időszak alatt tartott versenyellenes találkozókra, és több alkalommal kimentette magát.

(vö. 41–42., 46–48. pont)

2. A versenyjogi jogsértés miatt kiszabandó bírságok összegének kiszámítása során nem tekinthető önmagában hibásnak az a megközelítés, miszerint a Bizottság az anyavállalattal szemben ugyanakkora alapösszeget szab ki, mint a kartellben közvetlenül részt vevő leányvállalattal szemben, anélkül hogy az összeget az időben egymást követő több anyavállalat között elosztaná. A Bizottság által e számítási módszer alkalmazásával elérni kívánt cél ugyanis az, hogy a betudhatóságnak köszönhetően felelősségre vont anyavállalattal szemben ugyanazt a kiindulási összeget állapítsa meg, mintha maga is közvetlenül részt vett volna a kartellben. Márpedig ez összhangban van a versenypolitikának, és különösen e politika bírságolást magában foglaló eszközeinek eszközének a céljával, amely arra irányul, hogy a vállalkozások magatartását a versenyszabályok tiszteletben tartásának irányába terelje.

Ez a számítási módszer nem tekinthető nyilvánvalóan helytelennek azon körülmény miatt, hogy az egymást követő anyavállalatokkal szemben kiszabott bírságok összesített eredménye meghaladja a leányvállalatukkal szemben kiszabott bírság összegét. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatásban részletezett módszertan alkalmazásának, illetve a büntetések és joghátrányok – az eset körülményeinek megfelelő – egyéniesítése elvének figyelembevételével ugyanis a Bizottságnak jogában áll, hogy amennyiben egy jogsértésben részt vevő gazdasági egység fennállása megállapítható, a gazdasági egységhez tartozó, vagy korábban annak részét képező jogi személyt – akár leányvállalatról, akár anyavállalatról van szó – magasabb összeg fizetésével terhelje, mint a gazdasági egységben részt vevő más jogi személyt vagy más jogi személyeket. Ebből következik, hogy a jogsértés idején több egymást követő gazdasági egységhez tartozó leányvállalat által elkövetett jogsértés esetében nem tekinthetjük eleve helytelennek, ha az anyavállalatokkal szemben megállapított bírságok összesített eredménye meghaladja az adott leányvállalattal szemben megállapított összeget vagy összegeket.

(vö. 74., 76. pont)

3. A versenyjogi jogsértés miatt kiszabandó bírságok összegének kiszámítása során a jogsértés súlyának értékelésekor a jogsértés elkövetése idején fennálló valós gazdasági helyzetre kell támaszkodni. E tekintetben többek között az alábbi releváns szempontokat kell figyelembe venni: a vállalkozás mérete és gazdasági jelentősége, valamint az egyes vállalkozások által elkövetett jogsértés terjedelme. Az említett szempontok értékelése során szükségképpen a kérdéses időszakban elért forgalomra kell támaszkodni.

A referenciaévnek nem kell szükségszerűen a jogsértés időtartamának utolsó teljes évének lennie.

Amennyiben a Bizottság a bírságok kiszámításakor olyan egyedi megközelítést alkalmaz, amelynek célja az, hogy a megtámadott határozat azon címzettjeit, akiket csupán anyavállalatként vont felelősségre, a jogsértés közvetlen résztvevőjeként kezelhesse, a referenciaév más releváns ismérv hiányában nem lehet egy olyan év, amelynek során az adott anyavállalat és leányvállalat által alkotott gazdasági egység még nem létezett.

(vö. 91., 93., 95. pont)

4. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 3. pontjának első francia bekezdése értelmében valamely vállalkozásnak a jogsértés megvalósításában betöltött „kizárólag passzív vagy követő szerepe”, amennyiben az bizonyított, enyhítő körülménynek minősül. E passzív szerep az érintett vállalkozás által „visszafogottabb magatartás” elfogadását, azaz a versenyellenes megállapodás vagy megállapodások kidolgozásában játszott aktív részvételtől való tartózkodást feltételezi.

A vállalkozás kartellben játszott passzív szerepét alátámasztó elemekként lehet figyelembe venni különösen azt, ha a kartell állandó tagjaihoz képest jelentősen ritkábban vett részt a találkozókon, ha később lépett arra a piacra, ahol a jogsértés történt, függetlenül attól, hogy mennyi ideig vett részt a jogsértésben, vagy ha a jogsértésben részt vevő harmadik vállalkozások képviselői erre vonatkozó kifejezetten nyilatkozatot tesznek.

Ezen túlmenően az a tény, hogy az ugyanazon kartellben részt vevő más vállalkozások sokkal aktívabbak voltak, mint az adott résztvevő, nem jelenti automatikusan azt, hogy ez utóbbi kizárólag passzív vagy követő szerepet töltött be. Ugyanis egyedül a teljes passzivitást lehetne számításba venni, és azt az arra hivatkozó félnek kell bizonyítania.

(vö. 106–108. pont)

5. A Bizottság mérlegelési joggal rendelkezik a versenyjogi jogsértés miatt kiszabandó bírságok megállapítása során, és nem köteles e célból valamely meghatározott matematikai formula alkalmazására. A Szerződés 81. és 82. cikkében meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló 1/2003 rendelet 23. cikke (3) bekezdésének értelmében a bírság összege a jogsértés súlya és időtartama alapján kerül megállapításra. Ráadásul ezen összeg olyan számtani műveletek sorozatának eredménye, amelyet a Bizottság a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatással összhangban végzett el. Ezen összeget különösen a szóban forgó vállalkozás egyéni magatartásához kötődő számos tényezőre – nevezetesen a súlyosító vagy enyhítő körülmények fennállására – tekintettel kell megállapítani.

E jogi háttérből nem lehet arra következtetni, hogy a Bizottságnak az így kiszámított és a kartell résztvevőivel szemben kiszabott teljes bírság, valamint az érintett termék piacának forgalma között arányosságot kellene létrehoznia a jogsértés egy adott éve tekintetében, amikor a szóban forgó jogsértés több mint húsz éven át tartott, és a bírság összege az érintett vállalkozások egyéni magatartásához kapcsolódó más tényezőktől is függ.

(vö. 141–142. pont)

6. A Szerződés 81. és 82. cikkében meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének célja annak megakadályozása, hogy a bírság aránytalan legyen. Olyan esetben, amikor a végleges bírság összege nem haladja meg a teljes forgalom 10%‑át, az nem tekinthető aránytalannak sem azon okból, hogy a bírság teljes összege meghaladja a releváns piacon elért forgalmat, sem azon okból, hogy a kiszabott bírság meghaladja az adott vállalkozás érintett termékkel elért éves forgalmát. A forgalom 10%‑os felső határa a vállalkozás kartellben betöltött szerepének figyelembevétele nélkül alkalmazandó.

Egy bírságokat kiszabó határozat címzett vállalkozásainak egymással való összehasonlítása tekintetében az 1/2003 rendelet által a bírságokra meghatározott felső határnak – amely nyilvánvalóan csak abban az esetben alkalmazandó, amikor a tervezett bírság összege meghaladja az érintett társaság forgalmának 10%‑át – a közvetlen következménye eltérő bánásmód lehet. Ez a fajta eltérő bánásmód nem sérti az egyenlő bánásmód elvét.

(vö. 144., 147. pont)

7. A jogbiztonság elve az uniós jog alapelvét képezi, amely megköveteli többek között, hogy minden uniós intézményi aktus, különösen amikor szankciót szab ki, vagy enged kiszabni, egyértelmű és pontos legyen annak érdekében, hogy az érintett személyek egyértelműen megismerhessék az abból eredő jogaikat és kötelezettségeket, és ennek megfelelően megtehessék intézkedéseiket.

Ha egy anyavállalat és leányvállalata ugyanazon gazdasági egység részét képezi vagy képezte, amely részt vett egy kartellben, a Bizottság a versenyjogi szabályok értelmében egyetemlegesen felelősségre vonhatja mindkettőt e jogsértés miatt.

Olyan leányvállalat esetén, amely egymást követően több anyavállalat tulajdonában volt, semmi akadálya, hogy a Bizottság a különböző anyavállalatokat egyetemlegesen felelőssé tegye a leányvállalatukkal szemben kiszabott bírság megfizetéséért. Ezzel szemben az olyan határozat, amely teljes szabadságot biztosít a Bizottság részére a tekintetben, hogy a bírságot fizetőképessége függvényében egyik vagy másik érintett jogi személytől hajtsa be, vagyis amelynek értelmében a Bizottság úgy is dönthet, hogy a bírság egészét vagy egy részét a leányvállalattól, vagy a leányvállalatot egymás után irányító anyavállalatok egyikétől vagy együttesétől hajtja be, mindaddig, amíg a bírság teljes összege kielégítésre nem kerül, az egyik anyavállalattól ténylegesen behajtott összeget a többi anyavállalattól behajtott összegektől teszi függővé, anélkül hogy a bírság elrettentő jellege ebben az esetben ezt igazolná. Márpedig mivel az egymást követő anyavállalatok együtt soha nem alkottak közös gazdasági egységet, semmiféle egyetemleges felelősség nem állapítható meg az egymást követő anyavállalatok tekintetében. A büntetések és joghátrányok egyéniesítésének elve megköveteli, hogy a valamely anyavállalat által ténylegesen fizetett összeg ne haladja meg az egyetemleges felelőssége részarányát. Mivel az erről rendelkező határozat nem határozta meg az anyavállalatokra eső részarányt, és teljes szabadságot biztosított a Bizottságnak az egymással gazdasági egységet soha nem alkotó, egymást követő anyavállalatokat egyenként terhelő egyetemleges felelősség érvényesítése tekintetében, ez a határozat összeegyeztethetetlen a Bizottságra a jogbiztonság elve alapján háruló azon kötelezettséggel, hogy az érintett vállalkozásokkal egyértelműen közölje a bírság azon összegét, amelyet fizetniük kell azon időtartamra tekintettel, amelynek vonatkozásában egyetemlegesen felelősek a leányvállalatuk által elkövetett jogsértésért. Az ilyen határozat sérti mind a jogbiztonság elvét, mind a büntetések és joghátrányok egyéniesítésének elvét.

(vö. 161., 163–167., 169–170. pont)