BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács) 
2006. október 5. * 
A C-105/02. sz. ügyben, 
az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2002. 
március 21-én 
az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: G. Wilms és C. Giolito, meg­
hatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg) 
felperesnek 
a Németországi Szövetségi Köztársaság (képviselik: W.-D. Plessing és R. Stüwe, 
meghatalmazotti minőségben, segítőjük: D. Seilner Rechtsanwalt) 
alperes ellen, 
* Az eljárás nyelve: német. 
I - 9693 
2006. 10. 05-I ÍTÉLET — C-105/02. SZ. ÜGY 
támogatja: 
a Belga Királyság (képviselik: M. Wimmer és A. Snoecx, meghatalmazotti 
minőségben, segítőjük: B. van de Walle de Ghelcke ügyvéd) 
beavatkozó, 
benyújtott keresete tárgyában, 
A BÍRÓSÁG (első tanács), 
tagjai: P. Jann tanácselnök, N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues (előadó), M. Ilešič és 
E. Levits bírák, 
főtanácsnok: G Stix-Hackl, 
hivatalvezető: K. Sztranc tanácsos, 
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2005. május 4-i tárgyalásra, 
a főtanácsnok indítványának a 2005. december 8-i tárgyaláson történt meg­
hallgatását követően, 
I - 9694 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
meghozta a következő 
ítéletet 
1 Az Európai Közösségek Bizottsága keresetlevelével annak megállapítását kéri a 
Bíróságtól, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság: 
- azáltal, hogy nem mentesített rendszeresen bizonyos árutovábbítási okmányokat 
(TIR-igazolványokat) és így az ebből származó saját forrásokat nem könyvelte le 
megfelelően és nem bocsátotta a Bizottság rendelkezésére határidőn belül, 
- azáltal, hogy nem közölte a Bizottsággal az összes többi nem kifogásolt, azzal 
összefüggésben hasonló elbánásban részesült (A számla helyett B számlán 
jóváírt) vámot, hogy a német vámhatóság 1994-től az 1996. szeptember 11-i 
szövetségi pénzügyminiszteri rendelet módosításáig nem mentesítette a TIR-
igazolványokat (III B 1 - Z 0912 - 31/96; a továbbiakban: 1996-os szövetségi 
rendelet), 
nem teljesítette a Közösségek saját forrásainak rendszeréről szóló 88/376/EK, 
Euratom határozat végrehajtásáról szóló, 1989. május 29-i 1552/89/EGK, Euratom 
tanácsi rendeletből (HL L 155., 1. o.) - amelynek helyébe 2000. május 31-től a 
Közösségek saját forrásainak rendszeréről szóló 94/728/EK, Euratom határozat 
végrehajtásáról szóló, 2000. május 22-i 1150/2000/EK, Euratom tanácsi rendelet 
(HL L 130., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 169. o.) lépett -
eredő kötelezettségeit. 
I - 9695 
2006. 10. 05-I ÍTÉLET - C-105/02. SZ. ÜGY 
A Bizottság annak megállapítását kéri továbbá a Bíróságtól, hogy: 
- a Németországi Szövetségi Köztársaság köteles haladéktalanul megfizetni a 
Bizottság számlájára az 1. és 2. pontban hivatkozott kötelezettségszegés miatt 
meg nem fizetett saját forrásokat; 
- a Németországi Szövetségi Köztársaság köteles tájékoztatást adni A számlára 
esetlegesen már átutalt összegekkel kapcsolatban a követelés esedékességéről, a 
tartozás összegéről és adott esetben az utalás időpontjáról; 
- a 2000. május 31-ig terjedő időszakra az 1552/89 rendelet 11. cikkének 
megfelelően, a 2000. május 31-ét követő időszakra pedig az 1150/2000 rendelet 
11. cikkének megfelelően a Németországi Szövetségi Köztársaság köteles a 
késedelmes könyvelésből eredő késedelmi kamatot megfizetni a közösségi 
költségvetés részére. 
Jogi háttér 
A TIR-egyezmény 
2 Az áruk TIR-igazolvánnyal történő nemzetközi fuvarozásáról szóló vámegyezményt 
(a továbbiakban: TIR-egyezmény) 1975. november 14-én írták alá Genfben (Svájc). 
Az egyezményben részes fél a Belga Királyság, valamint az Európai Közösség, amely 
az 1978. július 25-i 2112/78/EGK tanácsi rendelettel (HL L 252., 1. o.; magyar nyelvű 
különkiadás 2. fejezet, 1. kötet, 208. o.) hagyta azt jóvá. A TIR-egyezmény a Közösség 
tekintetében 1983. június 20-án lépett hatályba (HL L 31., 13. o.). 
I - 9696 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
3 A TIR-egyezmény többek között úgy rendelkezik, hogy az egyezménnyel létrehozott 
TIR-eljárás szerint fuvarozott áruk az átmenő vámhivataloknál mentesülnek a 
behozatali vagy kiviteli vámok és illetékek megfizetésének vagy letétbe helyezésének 
kötelezettsége alól. 
4 Ennek végrehajtása érdekében a TIR-egyezmény előírja, hogy az árukat a fuvarozás 
teljes tartama alatt egységes okmánnyal kell ellátni, a TIR-igazolvánnyal, amely a 
fuvarozás szabályszerűségének ellenőrzésére szolgál. Úgy rendelkezik továbbá, hogy 
a fuvarozásokat a szerződő felek által a 6. cikk rendelkezéseinek megfelelően 
felhatalmazott egyesületek garanciája mellett kell lebonyolítani. 
5 A TIR-egyezmény 6. cikkének (1) bekezdése szerint továbbá: 
„Mindegyik Szerződő Fél felhatalmazhat egyesületeket TIR-igazolványok kibocsátá­
sára akár közvetlenül, akár partner egyesületeken keresztül, illetve arra, hogy 
garanciavállalóként járjanak el, mindaddig, amíg a minimum feltételek és 
követelmények teljesülnek." 
6 A TIR-igazolvány több lapból áll, amelyek mindegyike tartalmaz l-es és 2-es 
betétlapot a vonatkozó ellenőrző szelvényekkel, amelyeken valamennyi szükséges 
információ szerepel. Minden területen, ahol áthaladnak, egy-egy betétlappárt kell 
használni. A fuvarozás megkezdésekor az l-es ellenőrző szelvényt az indulás szerinti 
vámhivatalnál kell benyújtani; a vámeljárás lezárására akkor kerül sor, amikor a 2-es 
ellenőrző szelvény visszaérkezik az ugyanezen a vámterületen elhelyezkedő kilépés 
szerinti vámhivataltól. Ez az eljárás minden olyan terület vonatkozásában meg­
ismétlődik, amelyeken áthaladnak, és ennek során az igazolványban található 
különböző betétlappárokat használják fel. 
I - 9697 
2006. 10. 05-I ÍTÉLET — C-105/02. SZ. ÜGY 
7 A TIR-igazolványokat a genfi székhelyű International Road Transport Union 
(Nemzetközi Közúti Fuvarozók Egyesülete, a továbbiakban IRU) nyomtatja és 
bocsátja ki. A TIR-igazolványokat a szerződő felek hatóságai által e célból 
felhatalmazott tagállami garanciavállaló egyesületek adják ki a felhasználóknak. A 
TIR-igazolványt az indulási ország garanciavállaló egyesülete adja ki, a garanciát az 
IRU és egy svájci székhelyű biztosítócsoport (a továbbiakban: biztosítócsoport) 
biztosítja. 
8 A TIR-egyezmény 8. cikke szerint: 
„(1) A garanciavállaló egyesület kötelezettséget vállal, hogy megfizeti azokat a 
követelhető, esetlegesen késedelmi kamatokkal növelt behozatali vagy kiviteli 
vámokat és illetékeket, amelyeket azon ország törvényei és vámelőírásai szerint, 
ahol a TIR-eljárással kapcsolatos szabálytalanságot megállapították, ki kellett volna 
fizetni. Az egyesület a fent említett összegekért az azok kifizetésére kötelezett 
személyekkel együttesen és egyetemlegesen felelős. 
(2) Ha az egyik Szerződő Fél törvényei és rendeletei nem írják elő behozatali vagy 
kiviteli vámok és illetékek megfizetését a fenti (1) bekezdésben foglaltak szerint, a 
garanciavállaló egyesület azonos feltételek mellett köteles a behozatali vagy kiviteli 
vámoknak és illetékeknek megfelelő összeget az esetleges késedelmi kamatokkal 
együtt megfizetni. 
(3) Minden Szerződő Fél meghatározza azt a TIR-igazolványonkénti legnagyobb 
pénzösszeget, amely az (1) és (2) bekezdésben foglalt rendelkezések figyelembevé­
telével a garanciavállaló egyesülettől követelhető. 
I - 9698 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
(4) A garanciavállaló egyesület attól az időponttól tartozik felelősséggel azon ország 
hatóságainak, ahol az indulási vámhivatal található, amikor a TIR-igazolványt a 
vámhivatal elfogadta. A következő országokban, amelyeken a TIR-eljárás szerint 
fuvarozott árukat átszállítják, ez a felelősség akkor kezdődik, amikor az áruk 
beléptetésre kerülnek ezen országokba [...]. 
(5) A garanciavállaló egyesület felelőssége nem csupán a TIR-igazolványban felsorolt 
árukra terjed ki, hanem azokra az árukra is, amelyek ugyan nincsenek felsorolva 
ebben az igazolványban, de a közúti jármű zárral ellátott részében vagy a zárral 
ellátott szállítótartályban találhatók; a felelősség semmiféle egyéb árura nem terjed 
ki. 
(6) A jelen cikk (1) és (2) bekezdésében említett vámok és illetékek megállapítása 
céljából a TIR-igazolványban szereplő árukra vonatkozó adatokat kell - az ellenkező 
bizonyítékok hiányában - helyesnek elfogadni. 
(7) Ha a jelen cikk (1) és (2) bekezdésében említett összegek esedékessé válnak, az 
illetékes hatóságoknak azok megfizetését - a lehetőségekhez mérten - a közvetlenül 
felelős személytől (vagy személyektől) kell követelniük, mielőtt a garanciavállaló 
egyesülethez fordulnának követelésükkel." 
A Közösségek saját forrásainak rendszere 
9 Az 1552/89 rendeletnek az Általános rendelkezések címet viselő I. címe alatt 
szereplő 2. cikke kimondja: 
„(1) A jelen rendelet alkalmazása során, a Közösségnek a 88/376/EGK, Euratom 
tanácsi határozat 2. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjában említett saját 
I - 9699 
2006. 10.05-1 ÍTÉLET — C-105/02. SZ..ÜGY 
forrásaihoz való jogosultságát akkor állapítják meg, amikor a tagállam illetékes 
hatósága a fizetendő összeget közli a kötelezettel. Az erre vonatkozó valamennyi 
közösségi rendelkezés tiszteletben tartása mellett a közlésre akkor kerül sor, ha a 
kötelezett személye ismert és a vámösszeg az illetékes államigazgatási szervek által 
kiszámítható. 
[...]" 
10 Ezt a rendelkezést 1996. július 14-i hatállyal módosította az 1996. július 8-i 1355/96/ 
EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 175., 3. o.), amelynek tartalmát az 1150/2000 
rendelet 2. cikke a következő szöveggel adja vissza: 
„(1) E rendelet alkalmazása érdekében, a Közösség a 94/728/EK, Euratom határozat 
2. cikke (1) bekezdésének a) és. b) pontjában említett saját forrásokra való 
jogosultságát meg kell állapítani, amint a vámjogszabályok által előírt feltételeknek 
eleget tesz a jogosultság számlákon történő lekönyvelését és az adós értesítését 
illetően." 
(2) Az (1) bekezdésben említett jogosultság időpontja a vámjogszabályok által előírt 
nyilvántartásba vétel időpontja." 
I - 9700 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
11 Az 1552/89 rendeletnek a „Saját források számlái" címet viselő II. címe alatt szereplő 
6. cikk (1) bekezdése és (2) bekezdésének a) és b) pontja [jelenleg az 1552/89 
rendelet 6. cikkének (1) bekezdése és (3) bekezdésének a) és b) pontja] szerint: 
„(1) A saját források számláit az egyes tagállamok államkincstára vagy az általuk 
kijelölt testület vezeti a források típusa szerinti bontásban. 
(2) a) A 2. cikkben megállapított jogosultságokat, az e bekezdés b) pontjától 
függően, legkésőbb a megállapításukat követő második hónap 19. napja 
utáni első munkanapon könyvelik le a [gyakran A számlának nevezett] 
számlákon. 
b) Az a) pontban említett számlákra a beszedés vagy a biztosíték hiánya miatt 
be nem jegyzett jogosultságokat külön [gyakran B számlának nevezett] 
számlákon mutatják be az a) pontban megállapított időtartamon belül. A 
tagállamok akkor alkalmazhatják ezen eljárást, amikor a megállapított 
jogosultságok tekintetében, amelyekre nézve biztosítékot adtak, kifogással 
éltek, és amelyek esetleg változhatnak a felmerült vita rendezésétől függően." 
12 Az 1552/89 és az 1150/2000 rendelet „Saját források rendelkezésre bocsátása" címet 
viselő III. címe alatt szereplő 9. cikke a következőkről rendelkezik: 
„(1) A 10. cikkben szabályozott eljárásnak megfelelően minden tagállam a saját 
forrásokat a Bizottság nevében az államkincstárnál vagy az általuk kijelölt testületnél 
megnyitott számlán írja jóvá. 
I - 9701 
2006. 10. 05-I ÍTÉLET - C-105/02. SZ. ÜGY 
E számla vezetése térítésmentes." 
(2) A jóváírt összegeket a Bizottság euróra váltja át, és [...] számláira rávezeti." 
13 Az 1552/89 és az 1150/2000 rendelet ugyanezen III. címe alatt szereplő 10. cikkének 
(1) bekezdése szerint: 
„[A 88/376, illetve a 94/728] határozat 2. cikke (3) bekezdésének megfelelően a 10%-
os beszedési költségek levonása után [e határozatok] 2. cikke (1) bekezdésének a) és 
b) pontjában említett saját források elszámolását legkésőbb azon hónapot követő 
második hónap 19. napját követő első munkanapon kell elvégezni, amelyben a 
jogosultságot - e rendelet 2. cikkének megfelelően - megállapították. 
Azonban, [a 6. cikk (2) bekezdésének b) pontja, illetve a 6. cikk (3) bekezdésének 
b) pontja] alapján való külön számlákon bemutatott jogosultságokra nézve az 
elszámolást legkésőbb azon hónapot követő második hónap 19. napját követő első 
munkanapon végzik el, amelyben a jogosultságot behajtották." 
14 Az 1552/89 és az 1150/2000 rendelet ugyanezen III. címe alatt szereplő 11. cikke 
alapján: 
„A 9. cikk (1) bekezdésben említett számlára történő elszámolás késedelme esetén az 
érintett tagállamnak kamatot kell fizetnie, amelynek mértéke a tagállam pénzpiacán 
az esedékességi időpontban a rövid távú közfinanszírozási műveletekre alkalma-
I - 9702 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
zandó olyan kamatláb, amelyet két századponttal megemelnek. E százalékot 0,25 
századponttal emelik a késedelem minden egyes hónapjára nézve. A megemelt 
százalékot a késedelem teljes időtartamára alkalmazzák." 
15 Ezen rendeletek a „Felügyeleti intézkedésekkel kapcsolatos rendelkezések" címet 
viselő VII. címe alatt szereplő 17. cikkének (1) és (2) bekezdése így rendelkezik: 
„(1) A tagállamok megteszik az összes szükséges intézkedést annak biztosítására, 
hogy a 2. cikk alapján megállapított jogosultságoknak megfelelő összeget az e 
rendeletben meghatározottak szerint a Bizottság rendelkezésére bocsássák. 
(2) A tagállamok kizárólag akkor mentesülnek az alól a kötelezettség alól, hogy a 
Bizottság rendelkezésére bocsássák a megállapított jogosultságoknak megfelelő 
összeget, ha ezen összegeket vis maior miatt nem szedték be. A tagállamok emellett 
meghatározott esetekben figyelmen kívül hagyhatják azon kötelezettséget, hogy ezen 
összegeket a Bizottság rendelkezésére bocsássák, ha a konkrét eset valamennyi 
vonatkozó körülményének mélyreható értékelése után úgy látszik, hogy a behajtás 
hosszú távon rajtuk kívül álló okok miatt lehetetlen. [...]". 
16 Az 1552/89 rendelet 18. cikke [jelenleg az 1150/2000 rendelet 18. cikke] kimondja: 
(1) A tagállamok folytatják le [a 88/376, illetve 94/728 határozat] 2. cikke 
(1) bekezdésének a) és b) pontjában említett saját források megállapításával és 
rendelkezésre bocsátásával kapcsolatos felügyeleteket és vizsgálatokat. A Bizottság 
gyakorolja az e cikkben meghatározott jogkörét. 
I - 9703 
2006. 10. 05-I ÍTĖLET - C-105/02. SZ. ÜGY 
(2) Ennek keretében a tagállamok a következőket teszik: 
- a Bizottság kérésére kiegészítő felügyeleti intézkedéseket folytatnak le. 
Kérésében a Bizottság nyilatkozik a kiegészítő felügyelet okáról; 
- kérésére a Bizottságot bevonják az általuk folytatott felügyeleti intézkedésekbe. 
A tagállamok minden szükséges intézkedést megtesznek a felügyeleti intézkedések 
megkönnyítése érdekében. Ha a Bizottság részt vesz ezen intézkedésekben, a 
3. cikkben említett alátámasztó dokumentumokat a tagállamok rendelkezésére 
bocsátják. 
[...]." 
A nemzeti szabályozás 
17 Az 1996-os szövetségi rendelet előírja: 
„A közösségi árutovábbítási vagy a közös árutovábbítási rendszer keretében 
behozatali vám fizetésére vonatkozó követelést kizárólag abban az esetben lehet 
biztosítottnak tekinteni, amennyiben mindegyik árutovábbítási művelet esetében 
külön garanciát adtak és ezt még nem szabadították fel. 
I - 9704 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
Minden más, a közösségi árutovábbítási, a közös árutovábbítási vagy a TIR 
rendszerből származó követelést biztosítatlannak kell tekinteni. [...]" 
A pert megelőző eljárás 
18 A hagyományos saját források Bizottság által Németországban 1997. november 24-
28-án végzett ellenőrzése során megállapításra került az árutovábbítási rendszer 
keretében egyes esetekben a saját források Bizottság részére történő megfizetésének 
elmaradása vagy késedelme az 1552/89 rendelet 6. cikke (2) bekezdése a) pontjában 
foglalt könyvelési szabályok megsértése miatt. A Bizottság álláspontja szerint a 
német hatóságok az árutovábbítási rendszer keretében rendszeresen nem mente­
sítettek egyes árutovábbítási okmányokat az 1996-os szövetségi rendelet alapján. 
1993-1995-re vonatkozóan 509 TIR-igazolvány esetében a kérdéses vámok összesen 
körülbelül 20 millió német márka összeget tettek ki. A vámhivatalok küldtek ugyan 
határidőben a fizetési határidő megjelölésével fizetési felszólítást a garanciavállaló 
egyesületnek, de semmilyen kifizetés nem történt és a német hatóságok nem 
érvényesítették jogi úton a tartozásokat, annak ellenére, hogy arra kötelesek lettek 
volna. A Bizottság szerint az érintett vámok beszedését felfüggesztették, illetve nem 
hajtották végre, amennyiben a német kormány a garanciavállaló egyesületekkel 
megállapodást kötött, amelyben ideiglenesen lemondott a jogérvényesítésről. 
19 A német hatóságok szerint a kérdéses összegeket az 1996-os szövetségi rendelet 
értelmében biztosítatlannak kell tekinteni. Ezért az érintett összegeket a B számlán 
kell jóváírni, annak ellenére, hogy a TIR-egyezmény keretében 50 000 USD összegű 
egyezményes garancia tartozik minden TIR-igazolványhoz. 
I - 9705 
2006. 10. 05-I ÍTÉLET — C-105/02. SZ. ÜGY 
20 Ezt az eljárást kifogásolta a Bizottság, amely szerint az egyezményes garanciát 
különálló vagy átalánygaranciának kell tekinteni, amelyből következően a kérdéses 
követeléseket, amennyiben azokat nem kifogásolták, az A számlán kell jóváírni. 
21 1997. december 19-i levelével a Bizottság ezért felszólította a német hatóságokat, 
hogy tájékoztassák a jelen ítélet 18. pontjában említett megállapodások, és az 
esetlegesen más garanciavállaló egyesületekkel kötött más hasonló megállapodások 
tartalmáról, valamint jelezzék, hogy a nem mentesített TIR-igazolványokkal 
kapcsolatban megállapított és be nem szedett saját forrásokat mikor és milyen 
formában bocsátják a Bizottság rendelkezésére. 
22 1998. január 22-i levelükben a német hatóságok előadták, hogy a TIR-igazolvány 
fedezete alatt az árutovábbítási műveletek során elkövetett csalások számának 
növekedése a viszontbiztosítási szerződésnek 1994. december 5-én a biztosító­
csoport általi felbontásához és ezen csoport által a német garanciavállaló egyesületek 
részére történő - és az IRU közvetítője útján viszontbiztosított - kifizetések 
felfüggesztéséhez vezetett. Erre tekintettel szükségessé vált, hogy a német hatóságok 
ideiglenesen lemondjanak a jogérvényesítésről a fenti egyesületek csődjének és a 
TIR-rendszer az Európai Unió egészében történő összeomlásának elkerülése 
érdekében. Másrészt választottbírósági eljárás volt az IRU és a fenti csoport között 
folyamatban. A hivatkozott hatóságok szerint az árutovábbítási ügyletek lezáratlan­
ságából származó követeléseket az 1552/89 rendelet értelmében csak akkor lehet 
biztosítottnak tekinteni, ha a biztosíték az egyesi ügylethez kapcsolódik és a 
biztosíték a tényleges kockázatnak megfelelő védelmet nyújt, ami a jelen ügyben 
nem állt fenn. 
23 1998. március 30-i levelében a Bizottság újra követelte a kérdéses saját források 
rendelkezésre bocsátását, mivel úgy vélte, hogy az árutovábbítási ügyletek 
lezáratlanságából adódó követelések, amelyeket a saját források az 1997. novemberi 
ellenőrzése során állapított meg, biztosítottak voltak. 
I - 9706 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
24 1998. május 22-i levelükben a német hatóságok azt a választ adták, hogy nem áll 
módjukban ezt a követelést teljesíteni anélkül, hogy aránytalanul meg ne terheljék a 
német költségvetést, mivel a hivatkozott biztosíték csak egy részét fedezné a kérdéses 
vámoknak. Az 1996-os szövetségi rendelet elfogadását megelőzően a Németországi 
Szövetségi Köztársaság a garanciával fedezett követelések összességét az A számlán 
írta jóvá és a saját forrásokat a Bizottság rendelkezésére bocsátotta függetlenül attól, 
hogy a vámot megfizették-e, még abban az esetben is, ha a vámok beszedésére más 
tagállamnak volt hatásköre a területükön elkövetett jogsértések vagy szabálytalan­
ságok miatt. A német költségvetésre rótt ezen túlzott teher nem volt a továbbiakban 
tartható. 
25 1998. június 8-i levelében a Bizottság felszólította a német hatóságokat, hogy 
közöljék vele a korábban az 1552/89 rendelet 11. cikke szerint esetlegesen járó 
késedelmi kamat kiszámításához korábban kért információkat. Szeptember 18-i 
válaszukban e hatóságok fenntartották az 1998. január 22-i és május 22-i leveleikben 
ismertetett álláspontjukat. 
26 1998. október 30-i levelében a Bizottság felszólította a német kormányt, hogy a fenti 
levelet követő második hónap utolsó napja előtt esedékes jogosultságok elszámolása 
címén fizessen meg bizonyos összegeket, továbbá ismertesse vele az összes többi 
olyan nem vitatott vámösszeget, amelyet az A számla helyett a B számlán írtak jóvá 
az 1994-1998-as időszakban a német vámhivatalok által nem mentesített TIR-
igazolványokkal kapcsolatban. 
27 1999. március 4-i levelükben a német hatóságok megerősítették az álláspontjukat és 
jelezték a Bizottságnak, hogy nem teljesítik a követeléseit. 
I - 9707 
2006. 10. 05-I ÍTÉLET - c-105/02. sz. ÜGY 
28 1999. március 24-i levelében, majd az 1999. november 15-i felszólító levélben a 
Bizottság vitatta az 1552/89 rendelet német kormány általi értelmezését. Kifejtette, 
hogy a német hatóságok állításával ellentétben nem a több követelés tekintetében 
nyújtott általános biztosítékról van szó, hanem az egyes TIR-igazolványokra 
vonatkozó garanciákról, amelyek az esetek többségében teljes egészében vagy 
legalábbis nagy részben fedezik a követeléseket. 
29 A garanciavállaló egyesületekkel kötött megállapodások tartalmának a Bizottsággal 
való ismertetésének megtagadása sérti az EK 10. cikket. Másrészt különösen, ami a 
jelen ügy tárgyát képező 1993-as és 1994-es évi TIR-igazolványokat illeti, azokat nem 
érintette a viszontbiztosítási szerződés felbontása, amelyre az 1994-es év végén 
került sor. Az 1995-ös évre vonatkozó TIR-igazolványok esetében a Németországi 
Szövetségi Köztársaság ideiglenesen lemondott a követelései érvényesítéséről a 
garanciavállaló egyesülettel szemben azzal a feltétellel, hogy annak felelőssége egy 
„megfelelő személyes hozzájárulás" erejéig fennáll, továbbá biztosítékként a 
viszontbiztosítóval szembeni követeléseit engedményezi. Következésképpen az 
1995-ös, majd azt követő években keletkezett követeléseket biztosíték fedezte és 
azokat - legalább részben - az A számlára kellett volna lekönyvelni és a Bizottság 
rendelkezésére kellett volna bocsátani, amennyiben azokat nem kifogásolták 
határidőn belül. A B számlára könyvelt összegek érvényesítéséről való ideiglenes 
lemondást illetően a Bizottság emlékeztet arra, hogy a német hatóságok az 1552/89 
rendelet 17. cikke értelmében kötelesek az összes szükséges intézkedést megtenni a 
megállapított saját források beszedése érdekében. 
30 2000. február 1-jei levelükben a német hatóságok fenntartották és részletesebben 
kifejtették álláspontjukat, valamint átadták a Bizottságnak a garanciavállaló 
egyesületekkel a fizetés elhalasztása tárgyában kötött megállapodásokat. 
I - 9708 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
31 2000. november 8-án a Bizottság indokolással ellátott véleményt adott a Német­
országi Szövetségi Köztársaság részére. A Bizottság álláspontja szerint a követelé­
seket nem lehet kifogásoknak tekinteni az IRU és a biztosítócsoport közötti 
választottbírósági eljárás miatt. A főköveteléseket nem kifogásolták a kötelezettek és 
azt, hogy a hivatkozott biztosítócsoport megtagadta az adós felelősségének 
átvállalását, nem lehet a főkövetelések kifogásolásának tekinteni. Végül a német 
hatóságok követelésekről való ideiglenes lemondása a garanciavállaló egyesületek 
mögött álló biztosítók felelősségére vonatkozott. így ez nem érintette a kötelezettek, 
és következésképpen a Németországi Szövetségi Köztársaság kötelezettségét a 
közösségi költségvetést illetően. A fenti tagállam álláspontjával ellentétben az 
1552/89 rendelet 17. cikkének (2) bekezdése nem vonatkozik a jelen ügy 
körülményeire; mivel az csak akkor alkalmazható, ha a saját forrásokat vis maior 
(a hivatkozott rendelkezés első mondata) miatt nem szedték be, illetve a behajtás 
hosszú távon a tagállamokon kívül álló okok miatt lehetetlen (ugyanezen 
rendelkezés második mondata). 
32 A Bizottság újra felszólította a német hatóságokat, hogy haladéktalanul bocsássák a 
Bizottság rendelkezésére elszámolás címén a nem mentesített TIR-igazolványokkal 
kapcsolatos összegnek megfelelő 10 552 875 német márkát az 1996-os és 1997-es év 
vonatkozásában a további késedelmi kamat elkerülése érdekében, tájékoztassák a 
hasonló módon kezelt, nem kifogásolt vámösszegekről a német vámhatóságok által 
1994-től az 1996-os szövetségi rendelet módosításáig nem mentesített TIR-
igazolványok tekintetében, és bocsássák haladéktalanul a Bizottság rendelkezésére 
az ügy tárgyát képező saját forrásokat a további késedelmi kamat elkerülése 
érdekében. Felszólította a Németországi Szövetségi Köztársaságot, hogy tegye meg a 
szükséges lépéseket ahhoz, hogy az indokolással ellátott véleményben meg­
fogalmazottaknak annak kézhezvételétől számított két hónapon belül eleget tegyen. 
33 A német kormány 2001. január 10-i levelével válaszolt az indokolással ellátott 
véleményre, amelyben ismét kifejtette korábban előadott álláspontját, vagyis hogy 
I - 9709 
2006. 10. 05-I ÍTÉLET — C-105/02. SZ. ÜGY 
kizárólag azon biztosított összegeket kell a Közösség rendelkezésére bocsátani, 
amelyek „közvetlenül és azonnal végrehajthatóak". Ez nem áll fenn a TIR-egyezmény 
alapján nyújtott - a jelen ügy tárgyát képező - garanciák esetében, mivel a nemzeti 
egyesületek nem számíthatnak a továbbiakban az IRU viszontbiztosítására, míg ez 
utóbbi nem számíthat a biztosítócsoportok szolgáltatására a biztosítási szerződé­
sekben kikötöttnél jóval magasabb kárösszegek miatt, amelyet a szervezett bűnözés a 
vártnál súlyosabb csalásai okoztak. A garancia összege, 60 024 euro nem fedezi az 
árukra vonatkozó követeléseket. Másrészt a TIR-egyezmény 8. cikkének (7) bekez­
déséből következik, hogy a TIR ügylet alapján esedékessé váló összeget elsősorban a 
közvetlenül adóstól kell követelni. A garanciavállaló egyesületek felelőssége csak 
ennek sikertelensége esetén áll fenn. 
34 Másrészt a követeléseket az 1552/89 rendelet 6. cikkének (2) bekezdése értelmében 
kifogásoltnak kell tekinteni, amennyiben azok a garanciavállaló egyesületek és a 
hatóságok között vita tárgyát képezik. Továbbá közigazgatási és bírósági eljárások 
folynak a német bíróságok előtt, ami alátámasztja az összegeknek a B számlán 
történő jóváírását. Végül a hivatkozott egyesületekkel kötött megállapodások nem 
minősülnek jogról való lemondásnak, csupán a jogok érvényesítésétől való ideiglenes 
tartózkodásnak, ami elengedhetetlen az egyesületek majdnem biztos fizetőképte­
lenségének megakadályozásához. 
35 A Bizottság ilyen körülmények között döntött úgy, hogy előterjeszti jelen keresetet. 
36 A Bíróság elnöke 2002. szeptember 9-i végzésével megengedte a Belga Királyságnak, 
hogy a jelen ügybe beavatkozóként felléphessen a Németországi Szövetségi 
Köztársaság kérelmének támogatása végett. 
I - 9710 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
A keresetről 
A kereset részbeni elfogadhatatlanságára irányuló jogalapról 
A felek érvei 
37 A Belga Királyság által támogatott Németországi Szövetségi Köztársaság előadja, 
hogy a kereset részben elfogadhatatlan, mivel a Bizottság kereseti kérelmének 
harmadik, negyedik és ötödik részében azt kéri, hogy a Bíróság kötelezze az alperest 
arra, hogy „haladéktalanul fizesse meg a Bizottság számlájára a kötelezettségszegés 
miatt meg nem fizetett saját forrásokat", amelyek a jelen eljárás tárgyát képezik, 
„adjon tájékoztatást A számlára esetlegesen már átutalt összegekkel kapcsolatban a 
követelés esedékességéről, a tartozás összegéről és adott esetben az utalás 
időpontjáról" és a „késedelmes könyvelésből eredő késedelmi kamatot fizesse meg 
a közösségi költségvetés részére". 
38 Az EK 228. cikk (1) bekezdéséből világosan következik, hogy a Bíróság szerepe a 
kötelezettségszegés megállapítására korlátozódik anélkül, hogy az alperest meg­
határozott magatartásra kötelezhetné, mivel a nemzeti hatóságok feladata annak 
meghatározása, hogy milyen következtetést vonnak le a kötelezettségszegés 
megállapításából, értelemszerűen azzal, hogy azt haladéktalanul abba kell hagyni. 
A kötelezettségszegés abbahagyásával kapcsolatos kötelezettségek szerepelhetnek a 
Bíróság ítéletének indokolásában, de nem a rendelkező részben (lásd különösen a 
303/84. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1986. március 20-án hozott ítélet 
[EBHT 1986., 1171. o.] 19. pontját). 
39 Ezért el kell utasítani a kereseti kérelem harmadik és ötödik részét, mivel ezekkel a 
Bizottság valójában a fizetésre vonatkozó kérelmeinek helybenhagyását kéri. A 
I - 9711 
2006. 10. 05-I ÍTÉLET - C-105/02. SZ. ÜGY 
kereseti kérelem negyedik részére is ez vonatkozik, amellyel a Bizottság pontatlan 
vizsgálat iránti kérelmet fogalmazott meg, így a Bíróság nem tehet mást, mint adott 
esetben megállapítja a tájékoztatási és a jóhiszemű együttműködés kötelezettségének 
megsértését (a C-10/00. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2002. március 7-én 
hozott ítélet [EBHT 2002., I-2357. o.]). Másrészt az utóbbi kérelem, amely amellett, 
hogy a pert megelőző eljárásban nem került elő, megfordítaná a kötelezettség­
szegésre vonatkozó bizonyítási terhet, amely a Bizottságra és nem az eljárás alá vont 
tagállamra hárul. 
40 A Bizottság álláspontja szerint az EK 228. cikk szövege nem akadályozza a Bíróságot 
abban, hogy a kötelezettségszegés abbahagyását elősegítő megállapításokat tegyen. A 
kereseti kérelem negyedik részét illetően a Bizottság megjegyzi, hogy nagyrészt a 
tagállamok által szolgáltatott információra támaszkodik annak vizsgálata során, hogy 
ez utóbbiak helyesen fizették-e meg az esedékes saját forrásokat. A tagállamoknak 
sajátos együttműködési kötelezettségük van (a fent hivatkozott Bizottság kontra 
Olaszország ítélet 88. és azt követő pontjai), amelyet az 1552/89 rendelet 
18. cikkének (2) és (3) bekezdése pontosít, amely alapján a Bizottság az arányosság 
követelményének megsértése nélkül kérheti az alperestől - amint azt a közigazgatási 
eljárás során tette -, hogy bocsássa rendelkezésére azon információkat, amelyek az 
általa véglegesen megállapított kötelezettségszegés fennállásának és terjedelmének 
megállapításához szükségesek. Ez éppen a kereseti kérelem második és negyedik 
részének a célja. 
41 A kereseti kérelem ötödik részével kapcsolatban a Bizottság előadja, hogy az 1552/89 
rendelet 11. cikke a késedelmi kamat fizetésének egyértelmű és feltétel nélküli 
kötelezettségéről rendelkezik és más, kötelezettségszegés megállapítása iránti 
eljárásokban a Bíróság már hivatkozott e kötelezettségre (lásd a fent hivatkozott 
Bizottság kontra Németország ítélet 19. pontját). Fizetési kötelezettség teljesítésének 
elmulasztása esetén a tagállamnak a kötelezettségszegés megszüntetésének módját 
illetően nem áll fenn mérlegelési joga. 
I - 9712 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
42 A tárgyaláson a Bizottság átfogalmazta a kereseti kérelmének ötödik részét, úgy hogy 
annak megállapítását kérte a Bíróságtól, hogy „a Németországi Szövetségi 
Köztársaság megsértette az 1552/89 rendelet 11. cikkét azzal, hogy nem utalta át a 
közösségi költségvetésnek az esedékes kamatot." 
A Bíróság álláspontja 
43 A kereseti kérelem harmadik és negyedik részével, csakúgy mint az ötödik rész 
eredeti változatával, a Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság kötelezze a Németországi 
Szövetségi Köztársaságot arra, hogy „haladéktalanul fizesse meg a Bizottság 
számlájára az 1. és 2. pontban hivatkozott kötelezettségszegés miatt meg nem 
fizetett saját forrásokat", „adjon tájékoztatást A számlára esetlegesen már átutalt 
összegekkel kapcsolatban a követelés esedékességéről, a tartozás összegéről és adott 
esetben az utalás időpontjáról", valamint „a 2000. május 31-ig terjedő időszakra az 
1552/89 rendelet 11. cikkének megfelelően, a 2000. május 31-ét követő időszakra 
pedig az 1150/2000 rendelet 11. cikkének megfelelően fizesse meg a késedelmes 
könyvelésből eredő késedelmi kamatot a közösségi költségvetés részére." 
44 Kétségtelen, hogy az EK 226. cikk alapján benyújtott kereset célja annak 
megállapítása, hogy valamely tagállam megszegte-e közösségi kötelezettségét. E 
kötelezettségszegés megállapítása az EK 228. cikk megfogalmazása szerint arra 
kötelezi az adott államot, hogy tegye meg a Bíróság ítéletében foglaltak teljesítéséhez 
szükséges intézkedéseket. A Bíróság azonban e tagállam részére nem írhatja elő, 
hogy egyes meghatározott intézkedéseket tegyen meg (lásd különösen a 
C-104/02. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2005. április 14-én hozott 
ítélet [EBHT 2005., I-2689. o.] 49. pontját). 
I - 9713 
2006. 10. 05-I ÍTÉLET - C-105/02. SZ. ÜGY 
45 Következésképpen a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásban a Bíróság 
nem dönthet az olyan kereseti kérelmekkel kapcsolatos kifogásokról, amelyek, mint 
a jelen ügyben is, arra irányulnak, hogy a Bíróság egy tagállamot meghatározott 
összegeknek és utalásoknak A számlán történő jóváírására, valamint késedelmi 
kamat megfizetésére kötelezzen. 
46 A kereseti kérelem ötödik részének módosításával kapcsolatban emlékeztetni kell 
arra, hogy a fél az eljárás során nem módosíthatja magát a jogvita tárgyát sem, és 
hogy a kereset megalapozottságát kizárólag a keresetlevélben foglalt kereseti 
kérelmek tekintetében kell vizsgálni (lásd ebben az értelemben a 232/78. sz., 
Bizottság kontra Franciaország ügyben 1979. szeptember 25-én hozott ítélet [EBHT 
1979., 2729. o.] 3. pontját, a C-256/98. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 
2000. április 6-án hozott ítélet [EBHT 2000., I-2487. o.] 31. pontját, valamint a 
C-256/98. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 2006. május 4-én hozott 
ítéletet [EBHT 2006., I-3969. o.] 61. pontját). 
47 Szintén az állandó ítélkezési gyakorlat szerint (lásd különösen a C-365/97. sz., 
Bizottság kontra Olaszország ügyben 1999. november 9-én hozott ítélet 
[EBHT 1999., I-7773. o.] 23. pontját, valamint a C-441/02. sz., Bizottság kontra 
Németország ügyben 2006. április 27-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-3449. o.] 
59. pontját) a Bizottság által a tagállamhoz intézett felszólító levél, majd a Bizottság 
által kiadott, indokolással ellátott vélemény körülhatárolja a per tárgyát, amely így 
ezután nem terjeszthető ki. Az ugyanis, hogy az érintett tagállam előterjesztheti 
észrevételeit, az EK-Szerződésben rögzített lényeges biztosíték abban az esetben is, 
ha a tagállam úgy ítéli meg, hogy nem kíván élni vele, és e biztosíték fenntartása a 
tagállami kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás szabályszerűségének 
lényeges eleme. 
48 A Bíróság azt is kimondta, hogy nem várható el minden esetben a felszólító levélben, 
az indokolással ellátott vélemény rendelkező részében és a keresetlevélben 
megfogalmazott kifogások tökéletes egyezése, amennyiben a jogvita tárgyának 
I - 9714 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
nem a kiterjesztésére vagy a módosítására, hanem éppen ellenkezőleg, egyszerűen a 
szűkítésére kerül sor (a fent hivatkozott 2006. április 27-i Bizottság kontra 
Németország ítélet 61. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
49 A fenti ítélkezési gyakorlat fényében a német kormány helyesen jutott arra az 
álláspontra mind a pert megelőző eljárás, mind a Bíróság előtti eljárás írásbeli 
szakasza során, hogy nem volt szükséges a kereseti kérelem ötödik részével 
kapcsolatos észrevételeit előadni, mivel az lényegében egy ellene szóló meghagyás 
iránti kérelem volt. A Bizottság módosítás iránti kérelmét - amelyet először a 
tárgyaláson adott elő, és amelynek célja a Németországi Szövetségi Köztársaság által 
a védekezésében előadott elfogadhatatlansági kifogásra a Bizottság által adott 
válaszban ismételten előadott meghagyás iránti kérelem kötelezettségszegés 
megállapítása iránti kérelemmé való átalakítása - ezért elfogadhatatlanság miatt el 
kell utasítani. 
50 Figyelemmel a fenti megfontolásokra, a jelen kereseti kérelem részeit, amelyek arra 
irányulnak, hogy a Bíróság kötelezze a Németországi Szövetségi Köztársaságot arra, 
hogy írja jóvá a Bizottság számláján a át nem utalt saját forrásokat, fizessen 
késedelmi kamatot az 1552/89 rendelet és az 1150/2000 rendelet 11. cikke alapján, 
és adjon tájékoztatást más, meg nem fizetett összegekről, elfogadhatatlannak kell 
minősíteni. 
51 A jelen kereset vizsgálatát ezért a kereseti kérelem első és második részeiben 
meghatározott kifogásokra kell korlátozni, vagyis egyrészt 1993-1995 tekintetében 
509 TIR-igazolvány szabályszerű mentesítésének elmulasztására és a téves 
könyvelésre és az ezzel kapcsolatos saját források szabályszerű lekönyvelésének 
hiányára és a Bizottság részére történő rendelkezésre bocsátásának elmulasztására, 
másrészt a Bizottság más, nem kifogásolt jogosultságokról történő tájékoztatásának 
megtagadására a TIR-igazolványok szabályszerű mentesítésének elmulasztásával 
kapcsolatban 1994 és 1996 szeptembere között, amelyeket szintén a B számlán írtak 
jóvá. 
I - 9715 
2006. 10. 05-I ÍTÉLET - C-105/02. SZ. ÜGY 
Az ügy érdeméről 
Az első kifogásról, amelyet arra alapítottak, hogy egyes TIR-igazolványokat nem 
kezeltek szabályszerűen, a megfelelő összegeket szabálytalanul könyvelték le és nem 
bocsátották a Bizottság rendelkezésére 
— A felek érvei 
52 A Bizottság előadja, hogy mivel a jelen eljárás tárgyát képező követelések 
tekintetében biztosítékot adtak, azokat az 1552/89 rendelet 6. cikke (2) bekezdésének 
a) pontja értelmében az A számlán kellett volna jóváírni. A TIR-rendszerben ugyanis 
a vámok megfizetését - a garanciavállaló egyesületek által kibocsátott TIR-
igazolványból eredő - garancia biztosítja, amely egyesületek a vámok és illetékek 
megfizetéséért a főkötelezettel egyetemlegesen felelnek a TIR-ügylet keretében 
elkövetett szabálytalanságok vagy csalás esetén. 
53 A Bizottság előadja, hogy a B számlának nem az a célja, hogy a tagállamokat a 
költségvetésükre nehezedő túlzott tehertől megvédje, hanem az, hogy lehetővé tegye 
a Bizottság számára, hogy jobban követhesse a tagállamok által a saját források 
beszedésével kapcsolatban tett intézkedéseket, különösen szabálytalanságok vagy 
csalás esetén. Ez a cél abszurddá válna, ha minden tagállam szabad belátása szerint 
értékelhetné a biztosítékok minőségét és saját maga, a Bizottsággal történő 
egyeztetés nélkül eldönthetné, hogy valamely biztosított követelést az egyik vagy 
másik számlán mikor kell jóváírni. 
54 Az 1552/89 6. cikkének egészéből következik, hogy valamely jogosultság A számlán 
történő lekönyvelésének nem feltétele, hogy a biztosíték „közvetlenül és azonnal 
I - 9716 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
végrehajtható" legyen. Csak abban az esetben kell végrehajthatónak lennie, ha a 
biztosíték bemutatását követően a fizetésképtelen adós végleg nem tudja megfizetni 
a vámtartozását. 
55 A Bizottság álláspontja szerint a német hatóságok, bár összességében vitatták azt, 
hogy az egyes TIR-igazolványokhoz tartozó 60 024 euró összegű biztosíték a legtöbb 
esetben elegendő lenne a magas vám alá tartozó árukra vonatkozó vámkövetelések 
fedezetére, azt konkrétan nem vitatták, hogy a jelen ügyben a biztosíték elegendő lett 
volna a követelések fedezetére. Nem vitatták azt sem, hogy az ügy tárgyát képező 
biztosítékok minden esetben legalább részben fedezték volna a követeléseket, 
amelyből következik, hogy azokat legalább ezen részben az A számlán kellett volna 
lekönyvelni, legalábbis amennyiben a viszontbiztosítási szerződésnek a biztosító­
csoport általi 1994 évi felbontása nem tesz más értékelést szükségessé. 
56 Amennyiben az az időpont a meghatározó, amikor a TIR-ügylet kezdődött, és 
amikor a biztosítékot nyújtották, akkor az 1995-ös évet megelőző követeléseket az 
A számlán kellett volna jóvá írni és a Bizottság rendelkezésére bocsátani. Az 1995 
utáni követeléseket illetően a német hatóságok állítása, amely szerint a követeléseket 
ez időponttól kezdődően biztosítatlannak kell tekinteni a viszontbiztosítási 
szerződésnek a biztosítócsoport általi felbontása miatt, arra kellett volna, hogy 
késztesse e hatóságokat, hogy a biztosíték hiányára figyelemmel ne engedélyezzék a 
TIR-eljárást. Amennyiben mégis jóváhagyták ezeket az eljárásokat és a követeléseket 
ezért a B számlán írták jóvá, a követelések behajtásával kapcsolatos kockázatot is 
vállalniuk kellett volna. Abból a feltételezésből kell kiindulni, hogy azok legalább egy 
részére nyújtottak biztosítékot. A Németországi Szövetségi Köztársaság ideiglenesen 
lemondott a garanciavállaló egyesülettel szemben végrehajtható követelések 
érvényesítéséről azzal a feltétellel, hogy azok felelőssége fennáll egy megfelelő 
személyes hozzájárulás erejéig, továbbá biztosítékként a viszontbiztosítóval szem­
beni követeléseit engedményezi. Következésképpen az 1995-ös, majd azt követő 
években keletkezett követeléseket biztosíték fedezte és azokat - legalább részben -
az A számlára kellett volna könyvelni és a Bizottság rendelkezésére bocsátani, 
amennyiben azokat nem kifogásolták határidőn belül. 
I - 9717 
2006. 10. 05-I ÍTÉLET - C-105/02. SZ. ÜGY 
57 Kevéssé jelentős az a tény, hogy a garanciavállaló egyesületek csak másodlagosan 
felelősek, amennyiben a követelést nem lehet a főadóstól behajtani. A másodlagos 
felelősség időben eltolt, kiegészítő biztosíték, amely felhatalmazza a hitelezőt arra, 
hogy a garanciavállaló vagyonából elégítse ki magát, amikor az adós vagyona nem 
elegendő. A TIR-egyezmény 8. cikkének (1) bekezdése alapján a tagállamoknak 
lehetőségük van arra, hogy jogaikat a garanciavállaló egyesületekkel szemben 
érvényesítsék. 
58 A Bizottság kiemeli, hogy a jelen eljárásban csak a jogszerűen megállapított 
követelésekre hivatkozik. Az 1552/89 rendelet 6. cikke (2) bekezdése b) pontjának 
második mondata - amennyiben az azokra a jogosultságokra utal „amelyekre nézve 
kifogással éltek" - nem alkalmazható olyan esetben, amikor a követelésre adott 
biztosítékot azért vonják kétségbe, mert a garanciavállaló nem a főkövetelést 
kifogásolja, pusztán az bizonytalan, hogy képes-e a biztosíték megfizetésére. 
59 A Bizottság előadja továbbá, hogy a Belga Királyság a jogosultságoknak a 
garanciavállaló egyesület általi kifogásolásának lehetőségére vonatkozó érve 
hipotetikus, mivel a per tárgyát képező követelések fennállását nem kifogásolták. 
Csupán a garanciaszerződés felbontására került sor, amelyet követően a tagállam 
önkényesen fizetési haladékot adott és nem bocsátotta - az 1552/89 rendeletből 
eredő kötelezettségeinek megfelelően - a közösségi költségvetés rendelkezésére a 
biztosított összegeket. E magatartás következményeit nem a fenti költségvetésnek 
kell viselnie. 
60 Végül a német hatóságok semmilyen bizonyítékot nem terjesztettek elő azon állítás 
alátámasztására, hogy a szóban forgó követelések beszedéséről való ideiglenes 
I - 9718 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
lemondással a Közösség érdekében jártak el a TIR-rendszer összeomlásának 
elkerülése érdekében. Ebben az esetben a fenti hatóságoknak együtt kellett volna 
működniük a Közösség érdekében a Bizottsággal és a többi tagállammal a 
lemondásra vonatkozó döntés meghozatala előtt. Ezen hatóságok egyoldalú 
hozzáállása éppen az EK 10. cikk szerinti együttműködési kötelezettség megszegését 
mutatja, csakúgy mint a Bizottság több ízben elhangzott, arra vonatkozó kérésének 
késedelmes teljesítése, hogy tájékoztassák a szövetségi kormány és a garanciavállaló 
egyesület közötti megállapodás, valamint a más garanciavállalókkal esetlegesen 
kötött megállapodások tartalmáról. 
61 AB számlán lekönyvelt összegek beszedéséről történő ideiglenes lemondással 
kapcsolatban a Bizottság előadja, hogy a német hatóságok kötelesek megtenni az 
összes szükséges intézkedést a megállapított saját források beszedésére (az 1552/89 
rendelet 17. cikkének (1) bekezdése). A jelen eset nem esik az 1552/89 rendelet 
17. cikke (2) bekezdése első és második mondatának hatálya alá és a Németországi 
Szövetségi Köztársaság nem állíthatja, hogy e rendelkezés összes feltétele teljesült, 
mivel nem tartotta be az abban foglalt eljárást és az alkalmazásának alapvető 
feltételei (előreláthatatlanság, rendkívüli körülmények) hiányoztak. Olyan feltétele­
zett események, mint a viszontbiztosítási rendszer összeomlása nem igazolják a 
német hatóságok magatartását. 
62 A Németországi Szövetségi Köztársaság a maga részéről előadja, hogy mivel a 
garanciavállaló egyesületek 1993 után már nem nyújtottak kellő biztosítékot a 
lezáratlan TIR-igazolványokból származó követelésekre a biztosítócsoporthoz 
érkezett igények látványos növekedése miatt - amely egyre inkább megtagadta a 
biztosíték kifizetését az eredeti feltételek mellett - a vámhatóságok, legalábbis 
eleinte, jogszerűen írták jóvá a B számlán a követeléseket. 
I - 9719 
2006. 10. 05-I ÍTÉLÉT - C-105/02. SZ. ÜGY 
63 Az 1552/89 rendelet 6. cikke (2) bekezdésének szövege szerint csak azon biztosított 
követeléseket kell az A számlán lekönyvelni, amelyek esetében a biztosítékot 
ténylegesen érvényesíteni lehet, ami nem áll fenn a fizetésképtelen garanciavállaló 
egyesületek esetében, amelyek vagyona hírhedten nem elegendő, illetve olyan 
nemzetközi garancialáncok esetében, amelyeket felmondtak vagy amelyek szabály­
talanok (a TIR-egyezmény 6. cikke) A be nem szedett, de biztosított követeléseket 
elvben a „beszedés hiánya miatt be nem jegyzett jogosultságok" (az 1552/89 rendelet 
6. cikke (2) bekezdésének b) pontja) közé kell bejegyezni, ez alól csak a nehézség 
nélkül érvényesíthető biztosítékok képeznek kivételt. A tagállamok nem kötelesek 
előre megfizetni a nem vagy nem kellően biztosított követeléseket. 
64 A többi vámrendszerben - a TIR-igazolvány rendszerétől eltérően, amelyben a 
vámhatóságok kötelesek a nemzetközi szinten meghatározott „biztosítékot" 
elfogadni (amely biztosíték legnagyobb összegét az a nemzeti szövetség határozza 
meg minden igazolvány tekintetében, amelyben a vámtartozás keletkezik) - a 
biztosítéknak minden esetben fedeznie kell a kérdéses vámtartozás összegét (a 
Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i 2913/92/EGK tanácsi 
rendelet [HL L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. kötet, 4. fejezet, 307. o., a 
továbbiakban: Vámkódex] 192. cikke). A nemzetközi egyezmény alapján létrehozott 
garancia-rendszer miatt behajthatatlan vámtartozásokat nem lehet az 1552/89 
rendelet értelmében biztosított követeléseknek tekinteni. Amennyiben ez nem így 
lenne, a tagállamoknak minden esetben a rendes költségvetési forrásaikat kellene 
mozgósítaniuk a behajthatatlan követelések megfizetése érdekében, annak ellenére, 
hogy egyáltalán nem felelősek a behajtás lehetetlenülésében. 
65 A Bizottság tévesen tett különbséget az 1995. január 1-je előtti és utáni időszak 
között. A viszontbiztosítási szerződés biztosítócsoport általi felbontása a fizetések 
azonnali és visszamenő hatályú beszüntetését vonta maga után. Továbbá mivel a 
biztosíték kiegészítő jellegű volt; mielőtt a garanciavállaló egyesületekkel szemben 
érvényesíthették volna a jogukat, a német hatóságoknak - néha több évig tartó, ezért 
1994 után is folyó - vizsgálati és adóigazgatási eljárásokat kellett indítaniuk és 
lefolytatniuk (a TIR-egyezmény 8. cikkének (7) bekezdése). 
I - 9720 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
66 A Bizottság állításával ellentétben a viszontbiztosítási szerződés 1994 végi 
felbontását követően a német hatóságok nem tagadhatták meg a TIR-eljárás 
engedélyezését, kivéve, ha - a kelet-nyugati irányú kereskedelem majdnem teljes 
megbénításán túl - elfogadják a közösségi vámjog integráns részének egyoldalú 
megsértését (a Vámkódex 91. cikke). Valamely tagállam ugyanis saját elhatározá­
sából nem kérhet kiegészítő biztosítékot a TIR-rendszer rendelkezéseinek meg­
sértése nélkül. 
67 Másodlagosan, még amennyiben el is fogadjuk azt, hogy „biztosított követelésekről" 
van szó, ezen összegeket nem kellett a Bizottság rendelkezésére bocsátani, mivel 
azokat vis maior miatt nem lehetett beszedni az 1552/89 rendelet 17. cikke 
(2) bekezdésének első mondata értelmében. Ezen összegeket ezért sem az A, sem 
B számlán nem kellett feltüntetni, függetlenül attól, hogy fő- vagy mellékkövetelésről 
- például garanciáról - volt-e szó. A német hatóságok mindent megtettek az 
esedékes követeléseknek a garanciavállaló egyesületektől való beszedése érdekében 
(a garanciavállaló egyesületek ellen folytatott próbaper, az egyesületek vagyona 
elégtelenségének vizsgálata). 
68 Másrészt mivel az IRU kénytelen volt hosszas választottbírósági eljárást indítani a 
biztosítócsoportok ellen, amely még mindig folyamatban van, továbbá mivel a 
garanciavállaló egyesületek fizetőképességének helyreállása több évig eltarthat, 
kezdettől fogva egyértelmű volt, hogy a beszedés az 1552/89 rendelet 17. cikke 
(2) bekezdésének második mondata értelmében hosszú távon, vagy akár végleg 
lehetetlen a garanciavállaló egyesületek vagyonának nyilvánvaló és súlyos elégte­
lensége, valamint a fizetésért való felelősségnek a biztosítócsoportok általi vállalására 
vonatkozó szándék hiánya miatt. A garanciavállaló egyesületekkel kötött megálla­
podások fektették le azok fizetőképessége helyreállításának első sarokkövét, és 
lehetővé tették számukra a működésük továbbfolytatását. 
69 A Belga Királyság előadja, hogy a tagállamoknak csak akkor kell a vámokat a 
Bizottság rendelkezésére bocsátaniuk, amennyiben azokat teljes egészében meg-
I - 9721 
2006. 10. 05-I ÍTÉLET - C-105/02. SZ. ÜGY 
fizették és nem - amint azt a Bizottság állítja - akkor, ha a vámok egy részét 
biztosíték fedezi. Minden más megközelítés ellentétben állna a B számla céljával, 
amely szerint a tagállamoknak nem kell azokat az összegeket rendelkezésre 
bocsátani, amelyeket nem tudnak beszedni. 
70 A belga kormány előadja továbbá, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság nem 
sértette meg a közösségi hűség elvét. A garanciavállaló egyesületekkel kötött 
moratóriumokkal a Németországi Szövetségi Köztársaság - amint azt kifejtette - a 
TIR-rendszerben okozott még jelentősebb kárt hárított el, mivel jogviták esetén ezen 
egyesületek azonnal csődbe jutottak volna, ami a TIR-rendszer összeomlásához, 
valamint a beszedésnek az 1552/89 rendelet 17. cikke (2) bekezdésének második 
mondata szerinti ellehetetlenüléséhez vezetett volna. Másrészt kevéssé jóhiszemű a 
Bizottság részéről, hogy felrója a tagállamoknak a közösségi jogból fakadó 
kötelezettségük nemteljesítését, habár a Bizottság tudott a garanciavállaló egyesü­
letek fizetési nehézségeiről. 
A Bíróság álláspontja 
71 Ezen kifogással a Bizottság azt rója fel a német hatóságoknak, hogy azok egyoldalúan 
lemondtak a jelen ügy tárgyát képező TIR-igazolványokkal kapcsolatosan megálla­
pított követelések jogi úton történő érvényesítéséről a garanciavállaló egyesületekkel 
szemben, helytelenül könyvelték le az ezzel kapcsolatos saját forrásokat, mivel azt 
nem az A számlán könyvelték le, és nem bocsátották azokat megfelelő időben a 
Bizottság rendelkezésére, megsértve ezzel különösen az 1552/89 rendelet 17. cikké­
nek (1) bekezdését. 
72 Először is meg kell jegyezni, hogy a német kormány nem vitatja azt, hogy a per 
tárgyát képező TIR-igazolványokkal kapcsolatos követelések jogi úton való 
I - 9722 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
érvényesítését felfüggesztették, illetve meg sem kezdték, amennyiben a német 
hatóságok megállapodást kötöttek a garanciavállaló egyesületekkel, amelyben 
ideiglenesen lemondtak a jogérvényesítésről. A német kormány azt is elismeri, hogy 
az ezen követeléseknek megfelelő összegeket a B számlára könyvelték le és a 
hivatkozott TIR-ügyletekből származó követeléseket véglegesen megállapították 
1993 és 1995 között, következésképpen ezek az 1552/89 rendelet 2. cikkének 
(1) bekezdése értelmében megállapított jogosultságoknak minősültek. Ezzel 
szemben a fenti kormány vitatja azt, hogy ezzel nem teljesítette volna az 1552/89 
rendeletből eredő kötelezettségeit. 
73 Amint azt a Bíróság 2005. november 15-i ítéletének 66. pontjában (C-392/02. sz., 
Bizottság kontra Dánia ügy [EBHT 2005., I-9811. o.) kimondta, az 1552/89 rendelet 
17. cikkének (1) és (2) bekezdése szerint a tagállamok kötelesek megtenni az összes 
szükséges intézkedést annak biztosítására, hogy a 2. cikk alapján megállapított 
jogosultságoknak megfelelő összeget a Bizottság rendelkezésére bocsássák. A 
tagállamok kizárólag akkor mentesülnek e kötelezettségük alól, ha ezen összegek 
beszedésére vis maior miatt nem kerülhetett sor, vagy ha úgy látszik, hogy annak 
behajtása hosszú távon rajtuk kívül álló okok miatt lehetetlen. 
74 A saját források lekönyvelésével kapcsolatban az 1552/89 rendelet 6. cikkének 
(1) bekezdése kimondja, hogy a fenti források számláit a tagállamok államkincstára 
vagy az általuk kijelölt testület vezeti. Ugyanezen cikk (2) bekezdésének a) és 
b) pontja alapján ezen rendelet 2. cikkében megállapított jogosultságokat a 
tagállamok kötelesek legkésőbb a megállapításukat követő második hónap 19. napja 
utáni első munkanapon lekönyvelni A számlákon, ami nem sérti azt a lehetőséget, 
miszerint ugyanezen időtartamon belül a B számlára könyvelik le azokat a 
megállapított jogosultságokat, amelyeket „még nem szedtek be" és amelyek 
tekintetében „nem adtak biztosítékot", valamint azon megállapított jogosultságokat, 
amelyekre nézve „biztosítékot adtak, kifogással éltek, és amelyek esetleg változhat­
nak a felmerült vita rendezésétől függően". 
I - 9723 
2006. 10. 05-I ÍTÉLET - C-105/02. SZ. ÜGY 
75 A saját források rendelkezésre bocsátásával kapcsolatban az 1552/89 rendelet 
9. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a hivatkozott rendelet 10. cikkében 
szabályozott eljárásnak megfelelően minden tagállam a saját forrásokat az e célból 
a Bizottság nevében az államkincstárnál vagy az általuk kijelölt testületnél 
megnyitott számlán írja jóvá. Az utóbbi rendelkezés (1) bekezdése szerint a 
beszedési költségek levonása után a saját források jóváírását legkésőbb azon hónapot 
követő második hónap 19. napját követő első munkanapon kell elvégezni, amelyben 
a jogosultságot - ugyanezen rendelet 2. cikkének megfelelően - megállapították, 
kivéve e rendelet 6. cikke (2) bekezdésének b) pontja alapján a B számlán lekönyvelt 
jogosultságok esetében, amelyekre nézve a jóváírást legkésőbb azon hónapot követő 
második hónap 19. napját követő első munkanapon végzik el, amelyben a 
jogosultságot „behajtották". 
76 A jelen eljárás keretében a német kormány nem állítja, hogy a per tárgyát képező 
jogosultságokat határidőben kifogásolták és az 1552/89 rendelet 6. cikke (2) bekez­
désének b) pontja értelmében azok esetleg változhatnak a felmerült vita rendezésétől 
függően. A jelen ügyben nem vitatott, hogy a vita a biztosíték végrehajtására és nem 
a per tárgyát képező követelések fennállására vagy összegére vonatkozik, mivel azt 
véglegesen megállapították. 
77 A német kormány előadja, hogy a jelen ügyben be nem szedett jogosultságokat 
mégis jogszerűen írhatták jóvá a B számlán, mivel azokra nézve nem adtak 
biztosítékot az 1552/89 rendelet 6. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében. A 
fenti kormány nem vitatja önmagában azt, hogy a garanciavállaló egyesületek által a 
TIR-ügylet keretében nyújtott garancia a hivatkozott rendelkezés értelmében 
„biztosítéknak" minősül. Előadja, hogy figyelembe véve azt, hogy a TIR-igazolvány­
nyal történő árutovábbítás alapját képező biztosítékrendszer 1993-tól kezdődően 
összeomlott amiatt, hogy a biztosítócsoport megtagadta a német garanciavállaló 
egyesületek kártalanítását, a fenti biztosítékokat nem lehetett érvényesíteni a 
hivatkozott egyesületek fizetésképtelensége miatt, következésképpen ezeket a 
jogosultságokat, mint biztosítatlan követeléseket a B számlára kellett könyvelni. 
I - 9724 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
78 Meg kell jegyezni, hogy a garanciavállaló egyesületnek a TIR-egyezményből 
származó jogaira és kötelezettségeire a hivatkozott egyezmény, a közösségi jog és 
a német jog alapján a Németországi Szövetségi Köztársasággal kötött kezességválla­
lási szerződés vonatkozik (a C-78/01. sz. BGL-ügyben 2003. szeptember 23-án 
hozott ítélet [EBHT 2003., I-9543. o.] 45. pontja). 
79 A Vámkódex 193. cikke szerint valamely vámtartozás megfizetésének biztosítására 
szolgáló biztosíték nyújtható kezességgel is, míg a Vámkódex 195. cikke alapján a 
kezes köteles írásban kötelezettséget vállalni arra, hogy az adóssal egyetemleges 
felelőssége alapján megfizeti a megfizetendő vámtartozás biztosított összegét. 
80 Különösen a Vámkódex 91. cikke (2) bekezdésének b) pontja szerinti TIR-
igazolvánnyal történő áruszállítást illetően a TIR-egyezmény 8. cikkének (1) bekez­
déséből következik, hogy a kezességvállalási szerződésben a garanciavállaló 
egyesületek kötelezettséget vállalnak arra, hogy megfizetik a kötelezettek által 
fizetendő vámokat és a fent említett összegekért a kötelezettekkel együttesen és 
egyetemlegesen felelősek még akkor is, ha az ugyanezen cikk (7) bekezdése alapján 
az illetékes hatóságoknak a fenti összegek megfizetését - a lehetőségekhez mérten -
a kötelezettől kell követelniük, mielőtt a garanciavállaló egyesületekhez fordulnának 
követelésükkel. 
81 A fenti körülményekre tekintettel nem vitatható, hogy a garanciavállaló egyesületek 
által a TIR-ügylet keretében adott garancia az 1552/89 rendelet 6. cikke 
(2) bekezdésének b) pontja értelmében „biztosítéknak" minősül. 
82 Mindenesetre meg kell jegyezni, hogy a TIR-egyezmény 8. cikkének (3) bekezdése 
alapján a tagállamok határozzák meg azt a TIR-igazolványonkénti legnagyobb 
pénzösszeget, amely a garanciavállaló egyesülettől követelhető. 
I - 9725 
2006. 10. 05-I ÍTÉLET - C-105/02. SZ. ÜGY 
83 Ezért a Bizottság állításával egyezően, a TIR-ügyletekkel kapcsolatban megállapított 
jogosultságokat elvben az A számlán kell lekönyvelni és azokat az 1552/89 rendelet 
10. cikkének megfelelően a Bizottság rendelkezésére kell bocsátani a biztosíték a 
TIR-rendszer keretében megállapított legmagasabb összegének erejéig akkor is, ha 
esetleg a vámtartozás meghaladja ezt az összeget. 
84 Amint azt a főtanácsnok helyesen megállapította indítványának 86. és 89. pontjában, 
ez az értelmezés megfelel a B számla felállításának céljával, amely - mint azt az 
1552/89 rendelet ötödik preambulumbekezdése kimondja - arra irányul, hogy a 
Bizottság jobban követhesse a tagállamok által a saját források beszedésével 
kapcsolatban tett intézkedéseket, továbbá figyelembe vehesse azok pénzügyi 
kockázatát. 
85 Nem fogadható el a német kormány érvelése, amely szerint a TIR-rendszer válsága 
- amely az alapjául szolgáló biztosítékrendszer összeomlását vonta maga után -
azzal a következménnyel járt, hogy az 1993-as évet követően a peres követelések 
valójában nem voltak többé biztosítottak és következésképpen, az azoknak megfelelő 
összegeket a B számlára kell könyvelni. 
86 Anélkül, hogy szükséges lenne annak vizsgálata, hogy a TIR-egyezmény által 
létrehozott garanciarendszer valóban nem működött-e megfelelően 1993 után, meg 
kell állapítani, hogy - a Bizottság állításának megfelelően - a német hatóságok 
egyoldalú, arra vonatkozó döntése, hogy felfüggesztik a garanciavállaló egyesüle­
tekkel szemben a behajtás tárgyában folyó peres eljárásokat, moratóriumot kötnek 
velük, és következésképpen a véglegesen megállapított jogosultságokat a B számlán 
lekönyvelik, mindenképpen sérti a tagállamoknak az 1552/89 rendelet 17. cikkének 
(1) bekezdéséből eredő kötelezettségét, amely szerint a tagállamok az összes 
szükséges intézkedést megteszik annak biztosítására, hogy a saját forrásokat az e 
rendeletben meghatározott feltételek szerint a Bizottság rendelkezésére bocsássák. 
I - 9726 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
87 A fent hivatkozott 17. cikk (1) bekezdése ugyanis az EK 10. cikkben megfogalmazott 
jóhiszemű együttműködés követelményének egy sajátos kifejeződése, amely szerint a 
tagállamok egyrészt kötelesek a Bizottság elé tárni a közösségi jog alkalmazása során 
előforduló problémákat (lásd analógia útján a C-499/99. sz., Bizottság kontra 
Spanyolország ügyben 2002. július 2-án hozott ítélet [EBHT 2002., I-6031. o.] 
24. pontját) és másrészt, nem tehetnek nemzeti védelmi intézkedéseket a Bizottság 
által megfogalmazott kifogásokkal, fenntartásokkal vagy feltételekkel szemben (lásd 
analógia útján a 804/79. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 1981. május 
5-én hozott ítélet [EBHT 1981., 1045. o.] 32. pontját). A jelen ügyben nem vitatott, 
hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság egyoldalúan és a Bizottság által 
megfogalmazott kifogások ellenére járt el. 
88 Ez a kötelezettség különösen fontos mivel - amint azt a Bíróság a fent hivatkozott 
Bizottság kontra Dánia ítélet 54. pontjában kimondta - valamely saját forrás 
bevételének hiányát valamely más saját forrásból vagy a kiadások módosításával kell 
pótolni. 
89 Másrészt a német kormány nem hivatkozhat az 1552/89 rendelet 17. cikke 
(2) bekezdésének értelmében vett „vis maior" fennállására. Az állandó ítélkezési 
gyakorlat szerint a vis maior fogalma rendkívüli és előreláthatatlan, az arra 
hivatkozón kívülálló körülményekre utal, amelyek következményeit a legnagyobb 
gondosság mellett sem lehet elkerülni (lásd különösen a 145/85. sz. Denkavit-ügyben 
1987. február 5-én hozott ítélet [EBHT 1987., 565. o.] 11. pontját). Azzal, hogy a 
jelen ítélet 86. pontjában leírtak szerint egyoldalúan cselekedett, a Németországi 
Szövetségi Köztársaság nem a legnagyobb gondosság mellett járt el az állítólagos 
következmények elkerülése végett. 
90 A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy az első kifogás megalapozott. 
I - 9727 
2006. 10. 05-I ÍTÉLET — C-105/02. SZ. ÜGY 
A második kifogásról, amely a Bizottságnak a tévesen a B számlán jóváírt egyéb 
összegekről történő tájékoztatásának megtagadására vonatkozik. 
- A felek érvei 
91 A Bizottság előadja, hogy az 1552/89 rendelet 18. cikkének (2) és (3) bekezdése a 
tagállamok együttműködési kötelezettségének megjelenési formája a közösségi saját 
források területén. Erre figyelemmel a Bizottság úgy véli, hogy az arányosság elvének 
megsértése nélkül követelheti a Németországi Szövetségi Köztársaságtól a jelen 
eljárás tárgyát képező tagállami kötelezettségszegés fennállásának és terjedelmének 
megállapításához szükséges adatok átadását. 
92 A német kormány előadja, hogy a Bizottság nem támaszkodhat egy általános 
tájékoztatáshoz való jogra. Az Európai Unió Tanácsának rendelete hiányában nem 
létezik ilyen jog. Az EK 10. cikk szerinti jóhiszemű együttműködésre vonatkozó 
kötelezettség nem indokolja azt, hogy a Bizottság ésszerűtlen információkról kérjen 
tájékoztatást, különösen ha a kérés teljesítése több héten át megbénítaná a 
hatáskörrel rendelkező vámhivatalok munkáját. 
- A Bíróság álláspontja 
93 Az EK 10. cikkből az következik, hogy a tagállamok kötelesek jóhiszeműen 
együttműködni a Bizottság által az EK 226. cikk alapján folytatott vizsgálatban, és 
kötelesek e célból minden kért információt megadni (lásd különösen a C-478/01. sz., 
Bizottság kontra Luxemburg ügyben 2003. március 6-án hozott ítélet [EBHT 2003., 
I-2351. o.] 24. pontját). 
I - 9728 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
94 A tagállamoknak a Bizottsággal való jóhiszemű együttműködés keretében az 
esetleges saját források megállapításával kapcsolatos közösségi rendelkezések 
alkalmazásának biztosítása érdekében tett intézkedései tekintetében a Bíróság 
kimondta, hogy különösen ezen - az 1552/89 rendelet 18. cikkében az ellenőrzés 
kapcsán pontosabban meghatározott - kötelezettségből következik, hogy amikor a 
Bizottság nagymértékben függ az érintett tagállam által rendelkezésére bocsátott 
információktól, a tagállam köteles ésszerű feltételek mellett a Bizottság rendelke­
zésére bocsátani az alátámasztó okmányokat és más hasznos dokumentumokat 
annak érdekében, hogy ez utóbbi ellenőrizni tudja, hogy az érintett összegek a 
Közösség saját forrásaihoz kapcsolódnak-e, és ha igen, milyen mértékben (a fent 
hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben 2002. március 7-én hozott ítélet 
89-91. pontja). 
95 A Bizottság alkalmazottjai által Németországban 1997 novemberében végzett 
ellenőrzést követően, amelyek feltárták, hogy bizonyos esetekben a TIR-ügyletekkel 
kapcsolatban véglegesen megállapított jogosultságokat a B számlán írták jóvá, a 
Bizottság 1998 októberétől több ízben felszólította a német hatóságokat, hogy 
tájékoztassák a többi nem kifogásolt jogosultságról, amelyet azonos módon 
könyveltek 1994-től kezdődően a német vámhivatalok által nem mentesített TIR-
igazolványokkal kapcsolatban. 
96 Azzal, hogy ezt a kérést nem teljesítette, a Németországi Szövetségi Köztársaság nem 
teljesítette az 1552/89 rendelet 18. cikkének (2) bekezdéséből eredő kötelezettségét, 
amely szerint a tagállamok a Bizottság kérésére kiegészítő felügyeleti intézkedést 
folytatnak le, amely kérésben annak nyilatkoznia kell az ilyen felügyelet indokáról. 
I - 9729 
2006. 10. 05-I ÍTÉLET- C-105/02. SZ. ÜGY 
97 Tulajdonképpen amint azt a jelen ítélet 95. pontja kimondta, a Bizottság a kérését 
azzal indokolta, hogy 1997 novemberében folytatott ellenőrzése körében számos 
olyan esetet észlelt, amely a fenti intézmény szerint sértette az 1552/89 rendeletet. A 
Bizottság ezért jogszerűen járt el azzal, hogy arra kérte a Németországi Szövetségi 
Köztársaságot, hogy folytasson le az e rendelet 18. cikkének (2) bekezdése szerinti 
kiegészítő felügyeleti intézkedést és tájékoztassa a kérdéses időszak során felmerült 
más hasonló esetekről. 
98 Ilyen körülmények mellett a második kifogás szintén megalapozott. 
99 A fenti megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy a Németországi 
Szövetségi Köztársaság: 
- azáltal, hogy nem mentesített rendszeresen bizonyos árutovábbítási okmányokat 
(TIR-igazolványt) és így az ebből származó saját forrásokat nem könyvelte le 
megfelelően, továbbá nem bocsátotta azokat a Bizottság rendelkezésére 
határidőn belül; 
- azáltal, hogy nem közölte a Bizottsággal az összes többi nem kifogásolt, azzal 
összefüggésben hasonló elbánásban részesült (az A számla helyett B számlán 
jóváírt) vámösszeget, hogy a német vámhatóság 1994-től az 1996. szeptember 
11-i szövetségi pénzügyminiszteri rendelet módosításáig nem mentesítette a 
TIR-igazolványokat; 
nem teljesítette az 1552/89 rendeletből - amelynek helyébe 2000. május 31-től az 
1150/2000 rendelet lépett - eredő kötelezettségeit. 
I - 9730 
BIZOTTSÁG KONTRA NÉMETORSZÁG 
A költségekről 
100 Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a értelmében a Bíróság a pervesztes felet 
kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Németországi 
Szövetségi Köztársaságot, mivel jogalapjainak többsége tekintetében pervesztes lett, 
a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére. Az említett 
cikk 4. §-ával összhangban, a Belga Királyság maga viseli saját költségeit. 
A fenti indokok alapján, a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott: 
1) A Németországi Szövetségi Köztársaság azáltal, hogy nem mentesített 
rendszeresen bizonyos árutovábbítási okmányokat (TIR-igazolványt) és így 
az ebből származó saját forrásokat nem könyvelte le megfelelően, továbbá 
nem bocsátotta azokat az Európai Közösségek Bizottságának rendelkezé­
sére határidőn belül; 
azáltal, hogy nem közölte az Európai Közösségek Bizottságával az összes 
többi nem kifogásolt, azzal összefüggésben hasonló elbánásban részesült 
(az A számla helyett B számlán jóváírt) vámösszeget, hogy a német 
vámhatóság 1994-től az 1996. szeptember 11-i szövetségi pénzügyminisz­
teri rendelet módosításáig nem mentesítette a TIR-igazolványokat; 
nem teljesítette a Közösségek saját forrásainak rendszeréről szóló 88/376/ 
EK, Euratom határozat végrehajtásáról szóló, 1989. május 29-i 1552/89/ 
EGK, Euratom tanácsi rendeletből - amelynek helyébe 2000. május 31-től a 
Közösségek saját forrásainak rendszeréről szóló 94/728/EK, Euratom 
határozat végrehajtásáról szóló, 2000. május 22-i 1150/2000/EK, Euratom 
tanácsi rendelet lépett - eredő kötelezettségeit. 
I - 9731 
2006. 10. O5-I ÍTÉLET - c-105/02. SZ. ÜGY 
2) A kereseti kérelmet ezt meghaladóan elutasítja. 
3) A Németországi Szövetségi Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére. 
4) A Belga Királyság maga viseli saját költségeit. 
Aláírások 
I - 9732