ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

A nyolcadik héairányelv 7. cikke értelmében: „(1) A 3. és 4. cikkben elrendelt visszatérítési kérelem termékek vagy szolgáltatások számlázott vásárlására, vagy olyan szolgáltatásokra vagy olyan behozatalra vonatkozik, amelyekre egy legalább három hónap és legfeljebb egy naptári év hosszúságú időszakban került sor. A kérelmek azonban vonatkozhatnak egy három hónapnál rövidebb időszakra, ha ezen időszak egy naptári év maradéka. Az ilyen kérelmek olyan számlákra vagy behozatali okmányokra is vonatkozhatnak, amelyekkel kapcsolatban még nem nyújtottak be kérelmet, és amelyek olyan ügyletekre vonatkoznak, amelyeket a kérdéses naptári évben fejeztek be. A kérelmeket a 9. cikk első bekezdésében említett illetékes hatósághoz kell benyújtani azon naptári év végétől számított hat hónapon belül, amelyben az adó felszámíthatóvá vált. […] (3) A 9. cikk első bekezdésében említett illetékes hatóság minden számlát és/vagy behozatali okmányt lepecsétel, hogy ezzel akadályozza meg azok további kérelmezésre való felhasználását, és a számlákat egy hónapon belül visszaküldi. (4) A visszatérítési kérelemre vonatkozó határozatokat azon naptól számítva hat hónapon belül közlik, amikor a kérelem megvizsgálásához az ezen irányelv értelmében szükséges minden okmánnyal együtt benyújtott kérelmeket benyújtották a (3) bekezdésben említett illetékes hatóságnak. A visszatérítésekre a fent említett időszak vége előtt kerül sor, a kérelmező kérésére vagy a visszatérítést eszközlő tagállamban, vagy azon államban, amelyben a kérelmező honos. Ez utóbbi esetben az átutalás miatt felmerülő bankköltségeket a kérelmező fizeti. A kérelem elutasításának okait közlik. Az ilyen elutasítás ellen fellebbezést az érintett tagállamban működő illetékes hatóságoknak lehet benyújtani, az ugyanazon államban honos adóalanyok által benyújtott visszatérítési kérelmekre vonatkozó formai és határidő‑feltételekkel azonos feltételek szerint. […]”
27

Egyrészt a szülési támogatás a szülés támogatását célzó premizáló szerepet tölt be, amely célt megerősíti a szabályozás változása is, azáltal hogy egyetemes ellátást vezet be, és az első gyermeket követő minden további gyermek esetén a támogatás összegének növelését írja elő. Másrészt úgy tűnik, hogy a 190/2014. sz. törvény 1. cikke (125) bekezdésének eredeti szövege – azáltal, hogy e támogatás nyújtását jövedelmi küszöbhöz köti – jelentőséget tulajdonít az ellátásban részesülő család rászorultságának is. Az említett támogatás célja tehát a hátrányos gazdasági körülmények között élő háztartások támogatása és az alapvető ellátások kiskorú gyermekek részére történő biztosítása. Ez utóbbi célt megerősítik a közelmúltbeli jogszabálymódosítások is, amelyek bár egyetemes ellátásként határozták meg a szülési támogatást, a különböző jövedelmi küszöbök, tehát a rászorultság eltérő foka alapján állapították meg annak összegét.
18

A code monétaire et financier‑nek (monetáris és pénzügyi törvénykönyv) az ordonnance no 2009‑866, du 15 juillet 2009, relative aux conditions régissant la fourniture de services de paiement et portant création des établissements de paiement‑ból (a pénzforgalmi szolgáltatások nyújtására vonatkozó feltételekről és a pénzforgalmi intézmények létrehozásáról szóló, 2009. július 15‑i 2009‑866. sz. rendelet; a JORF 2009. július 16‑i 13. száma) eredő szövegváltozatában (a továbbiakban: monetáris és pénzügyi törvénykönyv) szereplő L. 133‑18. cikk a következőképpen rendelkezik: „Nem engedélyezett, a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevője által az L.133‑24. cikkben előírt feltételek mellett jelzett fizetési művelet esetében a fizető fél pénzforgalmi szolgáltatója haladéktalanul megtéríti a fizető fél részére a nem engedélyezett fizetési művelet összegét, és – amennyiben releváns – helyreállítja a megterhelt fizetési számlát abba az állapotba, amelyben az lenne, ha a nem engedélyezett fizetési műveletre nem került volna sor. A fizető fél és pénzforgalmi szolgáltatója szerződésben további pénzügyi kártérítésekről dönthetnek.”
90

Harmadszor, ami Habo agglomerációt illeti, amelynek szennyvíztisztító telepe 17000 LE‑nek megfelelő szennyvízkezelési kapacitással rendelkezik, a Bizottság úgy véli, hogy az említett telepen a nitrogénnek csak 33%‑át távolították el, a Svéd Királyság pedig semmilyen módon nem támasztotta alá azon állításait, amelyek szerint a Habo és a Balti‑tenger közötti nitrogéncsökkenés 78–87%‑ot tett ki. A Bizottság szerint a Hydrological Predictions for the Environment (környezeti hidrológiai előrejelzések, a továbbiakban: HYPE‑modell) alapján nem lehet meghatározni, hogy Habo agglomeráció megfelel‑e a 91/271 irányelv követelményeinek. A HYPE‑modellből az tűnik ki, hogy a nitrogéncsökkentés a Habo és a Balti‑tenger közötti összes tóban és vízfolyásban 87%‑ot tesz ki, mielőtt a szennyvíz elérné az érzékeny partmenti területet. Egyébiránt a svéd meteorológiai és hidrológiai intézet (a továbbiakban: SMHI) hivatalos nyilatkozatában az szerepel, hogy a nitrogén teljes csökkenése, amely figyelembe veszi a természetes visszatartást is, 91%‑ot tesz ki.
27

Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy milyen következményekkel jár e határidő be nem tartása. E bíróság szerint megállapítható, hogy valamely eszköznek a vállalkozás vagyonának körében való felhasználása nem bizonyítható, az adóhatóság által azonosítható, arra vonatkozó valószínűsítő körülmények hiányában, hogy az adóalany ilyen felhasználás mellett döntött. Ily módon fennáll az a vélelem, hogy bármely olyan eszközt, amelyet az adóalany nem kifejezetten a vállalkozása vagyonának körében használt fel, a magánvagyonához kell kapcsolni. A kérdést előterjesztő bíróság azonban azt is hangsúlyozza, hogy a 2018. július 25‑iGmina Ryjewo ítéletből (C‑140/17, EU:C:2018:595) következik, hogy a felhasználásra vonatkozó nyilatkozat hiánya nem zárja ki, hogy ilyen szándék hallgatólagosan jelenik meg, és hogy azt a kérdést, hogy az érintett személy adóalanyként járt‑e el, e fogalom tág jelentése alapján kell értékelni. E megfontolások alapján lehet azzal érvelni, hogy fennáll az „adóalanyi minőségben történő beszerzés” vélelme, ha a vállalkozó olyan eszközt szerez be, amelyet a jellegénél fogva főszabály szerint a vállalkozás tevékenységei céljára is használhat, és amelyet e vállalkozó nem kizárólag a vállalkozása körében használt fel.
25

2013‑ban, az alapeljárás által érintett referenciaévben A. M. agrár‑környezetvédelmi kifizetés iránti kérelmet nyújtott be, és e csomagok keretében a 2009–2011‑es időszak során bejelentett területekkel azonos területeket jelentett be, arra hivatkozva, hogy a 2012‑ben bejelentett terület csökkentése nincs hatással a 2013‑ban bejelentett területre, mivel egyrészt nem volt felelős az érintett víz alá kerülésért, másrészt pedig a gyepeket és legelőket az előírtnál későbbi időpontban lekaszálta. E kaszálásra ugyanis 2012. októberében sor került, amit az elsőfokú közigazgatási hatóság 2012. október 15‑i ellenőrzése is megerősített.
89

Márpedig, amennyiben – mint a jelen ügyben is – a szabad mozgáshoz való jog jogosultja nem tartja be az érvényes személyazonosító igazolvány vagy útlevél magánál tartására vonatkozó kötelezettséget, aki ugyan rendelkezik ilyen okmánnyal, de az utazás során csupán elmulasztotta azt magánál tartani, a jogsértés – amint azt egyébként a finn kormány is elismerte – csekély súlyú. Következésképpen, a visszaesés esetét kivéve, az ilyen jogsértés nem vezethet olyan súlyos pénzügyi szankció kiszabásához, mint amilyen az elkövető havi nettó jövedelmének 20%‑át kitevő pénzbüntetés.
19

Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság az Emberi Jogok Európai Bíróságának az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt európai egyezmény (kihirdette az 1989. évi 15. tvr.; a továbbiakban: EJEE) 6. cikkére vonatkozó ítélkezési gyakorlatára, különösen az EJEB 2018. augusztus 28‑i Vizgirda kontra Szlovénia ítéletére (CE:ECHR:2018:0828JUD 005986808) és az 1984. február 21‑i Öztürk kontra Németország ítéletére (CE:ECHR:1984:1023JUD 000854479), hivatkozik, amelyekből kitűnik egyrészt, hogy a bírósági határozat fordításának és a fellebbezés lehetőségére vonatkozó információnak a megszerzéséhez való jog a tisztességes eljáráshoz való jog lényegi eleme, másrészt, hogy az EJEE 6. cikkében biztosított jogoknak kisebb súlyú ügyekben is érvényesülniük kell, ideértve a szabálysértésekre vonatkozó ügyeket is. Maga a Bíróság is megállapította a 2017. október 12‑iSleutjes ítéletben (C‑278/16, EU:C:2017:757), hogy a fordítási kötelezettség a csekélyebb súlyú bűncselekményekre vonatkozó ügyekben is alkalmazandó.
5

Az említett irányelvnek az „Engedélyhez kötött cselekmények” című 4. cikke ekként rendelkezik: „Az 5. és 6. cikk rendelkezéseire is figyelemmel, a jogosult 2. cikk szerinti kizárólagos jogai magukban foglalják az alábbi cselekmények elvégzését vagy engedélyezését: a) a számítógépi program bármely eszközzel és bármely formában, részben vagy egészben történő tartós vagy időleges többszörözése. Amennyiben a számítógépi program betáplálása, megjelenítése, futtatása, továbbítása vagy tárolása szükségessé teszi az ilyen többszörözést, az ilyen cselekményhez szükséges a jogosult engedélye; b) az adatbázist lefordítsa, átdolgozza, elrendezze, vagy bármilyen más módon átalakítsa; a számítógépi program lefordítása, átdolgozása, feldolgozása és bármely más módon történő módosítása, valamint ezek eredményének többszörözése a számítógépi programot módosító személy jogainak sérelme nélkül; c) a számítógépi program vagy másolatai bármilyen formában történő nyilvános terjesztése, beleértve a bérbeadást is. A program valamely példányának a jogosult által vagy az ő hozzájárulásával a[z Európai Unión] belül történő első eladása kimeríti az adott példány [Unión] belüli terjesztésére vonatkozó jogot, a számítógépi program vagy valamely másolata további bérbeadásának ellenőrzéséhez való jog kivételével.”
16

A Landesgericht Salzburg (salzburgi regionális bíróság) e körülmények között határozott úgy, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) A 261/2004/EK rendelet1 5. cikkének (3) bekezdése értelmében vett »rendkívüli körülménynek« minősülhet‑e egy légifuvarozó munkavállalóinak sztrájkja, amelyre vonatkozóan egy szakszervezet tett közzé felhívást bérkövetelések és/vagy szociális ellátások érvényesítése céljából? 2) Érvényes‑e ez legalábbis akkor, 1. ha a leányvállalat munkavállalói szolidaritást vállalnak az anyavállalat (Lufthansa) elleni sztrájkfelhívással, hogy támogassák az anyavállalat légiutas‑kísérő személyzetének szakszervezeti követeléseit, és 2. különösen akkor, ha a leányvállalatnál folytatott sztrájk az anyavállalatnál létrejött megállapodást követően »önállósul«, mivel a szakszervezet megállapítható ok nélkül fenntartja a sztrájkot, és azt még ki is terjeszti, minek során a leányvállalat légiutas‑kísérő személyzete eleget tesz e felhívásnak? 3. Elegendő‑e az üzemeltető légifuvarozó részéről fennálló rendkívüli körülmény bizonyításához azon állítás, hogy a követeléseknek az anyavállalat általi teljesítése ellenére a szakszervezet ok nélkül fenntartja a sztrájkfelhívást, és végül az időtartamát tekintve még ki is terjeszti, és kinek a terhére esik, ha a tényállásban ennek pontos körülményei tisztázatlanok maradnak? 4. Ténylegesen nem befolyásolható körülménynek minősül‑e az alperes leányvállalatánál 2019. október 18‑án2019. október 20‑ára, az 5 órától 11 óráig terjedő időtartamra bejelentett sztrájk, amelyet végül 2019. október 20‑án 5 óra 30 perckor spontán módon még ki is terjesztenek 24 óráig? 5. A helyzetnek megfelelő intézkedésnek minősül‑e az, hogy alternatív menetrend készítettek, és a rendelkezésre álló légiutas‑kísérő személyzet hiányában kimaradó járatokat – a vízparti úti célok és a Németországon belüli és Európán belüli járatok közötti különbségtétel különös figyelembevételével – subcharter járatokkal pótolták, figyelemmel továbbá arra a tényre, hogy az e napon üzemeltetendő összesen 712 járat közül csupán 158 járatot kellett törölni? 6. Milyen követelményeket kell támasztani az üzemeltető légifuvarozót terhelő, arra vonatkozó tényállítási kötelezettséggel szemben, hogy a műszakilag és gazdaságilag elviselhető valamennyi észszerű intézkedést megtették?”
2)

Ha a szerződéskötés időpontjában nem kell határokon átnyúló tevékenységnek fennállnia: Főszabály szerint kizárja‑e a Második Luganói Egyezmény 16. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 15. cikke (1) bekezdésének c) pontja a joghatósággal rendelkező bíróságnak a [Második Luganói] Egyezmény 5. cikkének 1. pontja alapján történő megállapítását, ha a fogyasztó a szerződés megkötése és a keresetindítás között [a Második Luganói] Egyezmény által kötelezett másik államba költözött, vagy az is szükséges, hogy a fogyasztóval szerződő fél a kereskedelmi vagy szakmai tevékenységét az új lakóhely szerinti államban is folytassa, vagy e tevékenysége ezen államra is irányuljon, és a szerződés az ilyen tevékenység körébe tartozzon?”
56

E körülmények között a High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division (business and property courts, insolvency and companies list) (felsőbíróság [Anglia és Wales], kancelláriai kollégium, [kereskedelmi és tulajdonjogi bíróságok, fizetésképtelenségi és cégjegyzék] Egyesült Királyság) felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1) Abban az esetben, ha valamely tagállam állampolgára gyakorolta az EUMSZ 21. és EUMSZ 49. cikk, valamint az [2004/38 irányelv] alapján őt megillető jogokat azáltal, hogy az Egyesült Királyságba költözött vagy ott telepedett le, összeegyeztethető‑e e rendelkezésekkel az, hogy [az 1999. évi WRPA] 11. cikke a valamely nyugdíjkonstrukció, köztük a más tagállamban létrehozott és adózási szempontból jóváhagyott nyugdíjkonstrukció keretében fennálló nyugdíjjogosultságot attól függően zárja ki a csődeljárás körébe tartozó vagyonból, hogy a csőd bekövetkezésének időpontjában a nyugdíjkonstrukció [a 2004. évi költségvetési törvény] 153. cikkének megfelelően nyilvántartásban szerepelt‑e, vagy az a [2/2002 rendelet 2. cikkében] előírt, tehát az Egyesült Királyságban adózási szempontból jóváhagyott nyugdíjkonstrukciónak minősül‑e? 2) [E] kérdés megválaszolása szempontjából lényeges vagy szükséges‑e: a) meghatározni, hogy a természetes személy elsősorban amiatt költözött‑e az Egyesült Királyságba, hogy ott jelentsen csődöt? b) figyelembe venni i. a csődbe jutott személy számára az 1999. évi WRPA 12. cikke alapján a jóvá nem hagyott nyugdíjkonstrukciói tekintetében esetlegesen rendelkezésre álló védelmet, és ii. azt, hogy a vagyonfelügyelők behajthatnak‑e pénzösszeget a jóváhagyott nyugdíjkonstrukciók tekintetében? c) figyelembe venni az Egyesült Királyságban nyilvántartásba vett és adózási szempontból jóváhagyott nyugdíjkonstrukciókra vonatkozó követelményeket?”
38

Ami az ügyeleti időszakok minősítését illeti, a Bíróság kimondta, hogy a 2003/88 irányelv értelmében vett „munkaidő” fogalma alá tartozik az ügyelet teljes időtartama, beleértve a készenléti rendszerben teljesített rendelkezésre állást is, amelynek során a munkavállalóval szembeni kötöttségek objektív módon és igen jelentős mértékben korlátozhatják a munkavállaló arra vonatkozó lehetőségét, hogy azt az időt, amely alatt nem tartanak igényt a munkavégzésére, szabadon ossza be és személyes szükségleteire fordítsa (2021. március 9‑iStadt Offenbach am Main [Tűzoltó készenléti ideje] ítélet, C‑580/19, EU:C:2021:183, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
15

2016. április 22‑i határozatával Velence tartomány az uniós jog, különösen az 1013/2006 rendelet 12. cikke (1) bekezdésének b) és g) pontja, valamint a nemzeti jog alapján kifogásolta a szállítást. Először is úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó hulladékok a Futura által végzett előzetes kezelési műveleteket követően is megőrzik eredeti jellegüket, azaz vegyes települési hulladék jellegüket, amelynek a 20 03 01 EWC‑kód felel meg, és hogy az a körülmény, hogy e társaság e hulladékokat az EWC „közelebbről nem meghatározott mechanikai kezelésből (pl. besorolás, aprítás, tömörítés, pelletek készítése) származó hulladékok” című 19 12 részébe sorolta be, illetve hogy azokhoz a 19 12 12 EWC‑kódot rendelte, nem volt meghatározó jelentőségű ebből a szempontból. Másodszor úgy ítélte meg, hogy az 152/2006. sz. törvényerejű rendelet 182bis. cikke (1) bekezdésének b) pontja – amely a 2008/98 irányelvnek, valamint az annak 16. cikkében rögzített önellátás és közelség elvének átültetése keretében került be a szövegbe – megköveteli, hogy a vegyes települési hulladékokat a keletkezés vagy a gyűjtés helyéhez legközelebb eső, megfelelő létesítményben hasznosítsák. Végül harmadszor, úgy ítélte meg, hogy van a területén olyan létesítményrendszer, amely képes kielégíteni a Plan Eco igényeit, és jelen esetben Velence tartomány egyik létesítménye úgy nyilatkozott, hogy a szállítási bejelentésben említett, szóban forgó 2000 tonna hulladékot be tudja fogadni.
8

E rendelet „Adatok megadása adagonként vagy fogyasztási egységenként” című 33. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőket mondja ki: „(1) Az alábbi esetekben az energiatartalom és a 30. cikk (1)–(5) bekezdésében említett tápanyagok mennyisége a fogyasztók számára könnyen felismerhető adagonként és/vagy fogyasztási egységenként is megadható, feltéve hogy az adag vagy fogyasztási egység mennyiségét, valamint az egy csomagban található adagok vagy fogyasztási egységek számát a jelölésen feltüntetik: a) a 32. cikk (2) bekezdésében említett 100 g‑ra vagy 100 ml‑re vetített kifejezési forma kiegészítéseként; b) a 32. cikk (3) bekezdésében a vitaminok és ásványi anyagok tekintetében említett, 100 g‑ra vagy 100 ml‑re vetített kifejezési forma kiegészítéseként; c) a 32. cikk (4) bekezdésében említett 100 g‑ra vagy 100 ml‑re vetített kifejezési forma kiegészítéseként vagy ahelyett. (2) A 32. cikk (2) bekezdésétől eltérően, a 30. cikk (3) bekezdésének b) pontjában említett esetekben a tápanyagok mennyiségének megadása, és/vagy a XIII. melléklet B. részében felsorolt beviteli referenciaértékek százalékában való kifejezésük csak adagonként vagy fogyasztási egységenként is lehetséges. Amennyiben a tápanyagok mennyiségét az első albekezdés értelmében csak adagonként vagy fogyasztási egységenként adják meg, az energiatartalmat 100 g‑ra vagy 100 ml‑re vetítve és adagonként vagy fogyasztási egységenként is meg kell adni.”
30

E meghatározásból következik, hogy a menekültként történő elismeréshez két feltétel teljesülése szükséges, amelyek szorosan kapcsolódnak egymáshoz, és amelyek egyrészt az üldöztetéstől való félelemre, másrészt az érintett személy állampolgársága szerinti harmadik ország által elkövetett üldözési cselekményekkel szembeni védelem hiányára vonatkoznak (lásd ebben az értelemben: 2021. január 20‑iSecretary of State for the Home Department ítélet, C‑255/19, EU:C:2021:36, 56. pont);
10

Ezen áruosztály magában foglalja az azonos címet viselő 15. árucsoportot, amely tartalmazza a KN 1521 vámtarifaszámot, amelynek felépítése a következő: „KN‑kód Árumegnevezés Szerződéses vámtétel (%) 1521 Növényi viasz (a trigliceridek kivételével), méhviasz, más rovarviasz és cetvelő, finomítva vagy színezve is: 1521 10 00 – Növényi viasz […] 1521 90 – Más: 1521 90 10 ‑ – Cetvelő, finomítva vagy színezve is […] ‑ – Méhviasz és más rovarviasz, finomítva vagy színezve is 1521 90 91 – – – Nyers mentes 1521 90 99 ‑ – – más 2,5”
2

Ezt a kérelmet az Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI), az Avvocati per niente onlus (APN) és az Associazione NAGA – Organizzazione di volontariato per l’Assistenza Socio‑Sanitaria e per i Diritti di Cittadini Stranieri, Rom e Sinti, valamint a Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia (miniszterelnöki hivatal, családpolitikai osztály, Olaszország) és a Ministero dell’Economia e delle Finanze (gazdasági és pénzügyminisztérium, Olaszország) között a harmadik országbeli állampolgárok áruk megvásárlásával és szolgáltatások igénybevételével kapcsolatos árengedmények, illetve díjkedvezmények lehetőségét biztosító, családok számára nyújtott kártyára (a továbbiakban: családikedvezmény‑kártya) való jogosultságból történő kizárásának tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.
(12)

Az alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében. [helyesen: Az alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagy az igazságszolgáltatás megfelelő működésének elősegítésére irányuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani.]”
21

Az említett bíróság e tekintetben kifejti, hogy a Bíróság a 2009. július 16‑iHadadi ítéletben (C‑168/08, EU:C:2009:474) megállapította azt az elvet, hogy ugyanazon joghatósági ok két tagállamban is fennállhat, de a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy az ezen ítélet alapjául szolgáló ügy az állampolgársági kritérium alkalmazására vonatkozott, és az állampolgárság objektív meghatározásának eredményeképpen két házastárs lehet két különböző tagállam állampolgára, az alapügyben azonban a szokásos tartózkodási hely fogalma a vitás, amelynek maga a meghatározása is értelmezést igényel.
63

A 883/2004 rendelet 68. cikke (3) bekezdésének szövege tehát egyértelműen kimondja, hogy amennyiben családi ellátások iránti kérelmet nyújtanak be olyan tagállam illetékes intézményéhez, amelynek jogszabályai nem élveznek elsőbbséget, az ilyen intézménynek haladéktalanul továbbítania kell a kérelmet azon tagállam illetékes intézményéhez, amelynek jogszabályai az elsőbbség alapján alkalmazandók, és erről tájékoztatnia kell a kérelmezőt. Hasonló esetben e második intézménynek a szóban forgó kérelmet úgy kell kezelnie, mintha azt közvetlenül hozzá nyújtották volna be abban az időpontban, amikor azt az első intézményhez terjesztették be.
21

NK e végzéssel szemben fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Višje sodišče v Ljubljanihoz (ljubljanai felsőbíróság, Szlovénia). Úgy véli, hogy az 1346/2000 rendelet 32. cikkének (2) bekezdése „különjogot” vezet be a fizetésképtelenségi főeljárás felszámolója javára, amelyet a szlovén jog nem ismer el. E különjog lehetővé teszi számára, hogy bármely másodlagos fizetésképtelenségi eljárásban bejelentse a főeljárásból származó követeléseket, anélkül hogy erre vonatkozóan határidőt szabnának számára. NK szerint az ilyen határidő alkalmazása azzal a következménnyel jár, hogy gyakorlatilag megfosztja őt a rendelet 32. cikkének (2) bekezdésében foglalt jogtól, mivel a szlovén jogszabályokban előírt három hónapos határidőn belül nem jelenthetett be olyan követeléseket, amelyeket egy másik tagállamban még nem jelentettek be vagy ismertek el.
8

Ezen irányelv 107a. cikkének (1) és (4) bekezdése a következőket tartalmazza: „(1) Valamennyi tagállam nyilvántartásba veszi az egészségügyi szakemberek és a betegek által a tudomására hozott, a területén bekövetkezett összes feltételezett mellékhatást. A 102. cikk c) és e) pontjának való megfelelés érdekében a tagállamok szükség szerint bevonják a betegeket és az egészségügyi szakembereket az általuk kézhez kapott jelentések kivizsgálásába. A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az említett mellékhatásokra vonatkozó jelentéseket a nemzeti internetes gyógyszerportálon keresztül vagy egyéb módon is be lehessen nyújtani. […] (4) A tagállamok az (1) bekezdésben említett, súlyos feltételezett mellékhatásokról kapott jelentések kézhezvételétől számított 15 napon belül elektronikus úton továbbítják a jelentéseket az EudraVigilance adatbázisba. A tagállamok az (1) bekezdésben említett jelentések kézhezvételétől számított 90 napon belül a nem súlyos feltételezett mellékhatásokról kapott jelentéseket elektronikus úton továbbítják az EudraVigilance adatbázisba. A forgalombahozatali engedélyek jogosultjai az EudraVigilance adatbázison keresztül férhetnek hozzá az említett jelentésekhez.”