19

E körülmények között az Areios Pagos (semmítőszék) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé: „1) A 2000/78 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése és 2. cikke (2) bekezdésének b) pontja, valamint 3. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében vett, életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetésnek minősül‑e a 4024/2011. sz. törvény 34. cikke (1) bekezdésének c) pontjában, 34. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében és (4) bekezdésében szereplő szabályozáshoz hasonló, az állam, a helyi hatóságok és a jogi személyiséggel rendelkező közjogi szervezetek, valamint általában a tágabb közszférába tartozó valamennyi intézmény (magánjogi jogi személyek) mint munkáltatók által alkalmazandó olyan szabályozásnak valamely tagállam általi elfogadása, amelynek alapján a fent említett intézmények magánjogi munkaszerződéssel rendelkező munkavállalói legfeljebb 24 hónapos időtartamra történő munkaerő‑tartalékba helyezésének egyetlen anyagi jogi feltétele a teljes összegű öregségi nyugellátásra való jogosultság feltételeinek, vagyis a 35 évnyi járulékfizetési időszak 2012. január 1‑je és 2013. december 31. közötti időszakban történő teljesítéséhez való közelség, arra is tekintettel, hogy az akkoriban hatályos és az ügy szempontjából releváns szociális biztonsági szabályozás – a jelen ügy szempontjából nem releváns más eseteken felül – az öregséginyugdíj‑jogosultság munkaviszony révén történő megszerzéséhez az [Idryma Koinonikon Asfaliseonnál (IKA) (társadalombiztosítási szerv)] vagy a munkavállalókat biztosító más biztosítószervezetnél (legalább) 10500 munkanapnyi (35 évnyi) biztosítási idő megszerzését és a munkavállaló (legalább) 58. életévének betöltését írta elő, de természetesen nem zárta ki, hogy a (35 évnyi) biztosítási idő feltétele adott esetben más életkorban teljesüljön? 2) Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén a munkaerő‑tartalékra vonatkozó szabályozás elfogadását a 2000/78 irányelv 2. cikke (2) bekezdése b) pontjának i. alpontja, valamint 6. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja értelmében objektív és észszerű módon igazolhatja‑e a szervezeti, működési és költségvetési eredmények azonnali biztosításának szükségessége, közelebbről az, hogy bizonyos, a [4024/2011. sz.] törvény indokolásában szereplő, számszerűsített célértékek 2011 végéig történő elérése érdekében sürgősen csökkenteni kell a közkiadást a középtávú költségvetési keretben foglaltaknak megfelelően, hogy a Görög Köztársaság eleget tudjon tenni a partnereivel/hitelezőivel szemben az országot sújtó, súlyos és elhúzódó gazdasági és pénzügyi válság kezelése céljából vállalt kötelezettségeinek, és ugyanakkor észszerűsíthesse és keretek között tarthassa a közszféra bővülését? 3) A második kérdésre adandó igenlő válasz esetén: a) az irányelv 2. cikke (2) bekezdése b) pontjának i. alpontja, valamint 6. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja értelmében a fent említett cél eléréséhez megfelelő és szükséges‑e a 4024/2011. sz. törvény 34. cikke (1) bekezdésének c) pontjában szereplőhöz hasonló olyan intézkedés elfogadása, amely a munkaerő‑tartalékba helyezett munkavállalók díjazásának drasztikus, a munkaerő‑tartalékba helyezés időpontjában az adott munkavállalónak járó alapilletmény 60%‑ára történő csökkentését írja elő azzal, hogy a szóban forgó munkavállaló egyébként nem köteles az érintett közjogi intézmény részére munkát végezni, és amelynek következtében a munkaerő‑tartalékba helyezéstől a teljes öregségi nyugellátás mellett történő nyugdíjazásáig terjedő időszakban a munkavállaló (valójában) elesik az illetményének esetleges emelésétől és az előmeneteltől, amennyiben: i. a szóban forgó munkavállalónak lehetősége marad arra, hogy a munkaerő‑tartalékba helyezésének időszakára (a magánszférában) anélkül találjon más állást vagy végezzen szellemi szabadfoglalkozást, illetve önálló vállalkozói tevékenységet, hogy elveszítené az alapilletmény alapján megállapított, fent említett összegre való jogosultságát, feltéve hogy az új munkából vagy tevékenységből származó díjazás vagy jövedelem nem haladja meg a munkaerő‑tartalékba helyezést megelőzően általa kapott díjazást, mivel ez utóbbi esetben az alapilletmény fenti összegét csökkenteni kell az említett díjazást meghaladó összeggel – a 4024/2011. sz. törvény 34. cikke (1) bekezdésének f) pontja; és ii. a munkáltató közjogi intézmény – és annak megszüntetése esetén [a nemzeti munkaerő‑közvetítő szolgálat] – kötelezettséget vállal arra, hogy a munkavállaló nyugdíjazásáig a munkavállaló által a munkaerő‑tartalékba helyezést megelőzően tőle kapott díjazás alapján fizeti meg az érintett biztosítótársaságnak az elsődleges nyugdíjjal, kiegészítő nyugdíjjal, a szociális és egészségügyi támogatással összefüggésben mind a munkáltatót, mind pedig a munkavállalót terhelő társadalombiztosítási járulékokat – a 4024/2011. sz. törvény 34. cikke (1) bekezdésének d) pontja; és iii. a munkaerő‑tartalékba helyezés nem vonatkozik a védelemre szoruló veszélyeztetett társadalmi csoportokra (a munkaerő‑tartalékba helyezett munkavállaló házastársa; az ilyen munkavállalóval közös háztartásban élő és általa eltartott, legalább 67%‑os mértékben rokkantnak minősülő házastárs vagy gyermek; legalább 67%‑os mértékben rokkantnak minősülő munkavállaló; nagycsaládok; a munkavállalóval közös háztartásban élő és általa eltartott egyedülálló szülők) – a 4024/2011. sz. törvény 34. cikke (1) bekezdésének b) pontja; és iv. az említett munkavállalónak elsődlegesen annak lehetőségét ajánlják fel, hogy [a civil személyzeti felvétel legfelsőbb tanácsa] által vezetett rangsorokba történő felvétel révén, objektív kritériumok és érdemek alapján őt a közszféra szervezetinél rendelkezésre álló más üres álláshelyre helyezik át – a 4024/2011. sz. törvény 34. cikke (1) bekezdésének a) pontja – azzal, hogy e lehetőség korlátozott, mivel számos közjogi intézmény drasztikusan visszafogta a munkavállalók felvételét a kiadások csökkentésének szükségessége okán; és v. biztos az olyan intézkedések elfogadása, amelyek a munkaerő‑tartalékba helyezett munkavállalók által a letéti és hitelpénztártól felvett kölcsönök törlesztését, valamint a görög állam és a görög bankok szövetsége közötti olyan megállapodás megkötését szolgálják, amelynek célja, hogy a szóban forgó munkavállalók által más bankoktól felvett ingatlankölcsönök törlesztését a családjuk teljes jövedelmével és a vagyoni helyzetükkel arányosan segítse elő – 4024/2011. sz. törvény 34. cikkének (10) és (11) bekezdése; és vi. egy közelmúltbeli törvény (a 4038/2012. sz. törvény [FEK A’ 14] 15. cikkének (1) bekezdése) akként rendelkezik, hogy a nyugdíjazásról és a nyugdíj folyósításának rendjéről szóló rendelkezés elfogadásának, feltétlen prioritást biztosítva a ii. és iii. pont szerinti munkavállalóknak, és mindenesetre a munkavállaló elbocsátásától és a megfelelő dokumentációnak a nyugdíj‑megállapítás céljából történő bemutatásától számított legfeljebb négy hónapon belül kell megtörténnie, valamint vii. a magánjogi munkaszerződéssel rendelkező munkavállaló a munkaerő‑tartalékba helyezésétől a teljes öregségi nyugellátás mellett történő nyugdíjazásáig terjedő időszakban az esetek többségében – köztük a jelen ügyben – nem esik el az említett előmeneteltől és illetményemeléstől, mivel a munkavállaló a közjogi intézménynél általa eltöltött idő hossza okán valószínűleg már elérte az előmenetelére vonatkozó szabályozás szerinti illetményskála utolsó fokozatát és/vagy e szabályozás szerinti utolsó előmeneteli lépcsőfokot? b) A 2000/78 irányelv 2. cikke (2) bekezdése b) pontjának i. alpontja, valamint 6. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja értelmében a fent említett cél eléréséhez megfelelő és szükséges‑e a 4024/2011. sz. törvény 34. cikke (1) bekezdésének e) pontjában szereplőhöz hasonló olyan intézkedés elfogadása, amelynek következtében a munkavállaló az öregséginyugdíj‑jogosultság megszerzése feltételeinek teljesítése miatt az elbocsátásának vagy a munkaviszonya megszüntetésének esetében a 3198/1955. sz. törvény 8. cikkének második bekezdése értelmében teljes egészében (vagy részben) elesik a kiegészítő biztosítással rendelkező munkavállalók számára biztosított végkielégítés 40%‑ának megfelelő végkielégítéstől (amely az alpereshez mint magánjogi jogi személyhez hasonlóan közhasznú vagy az állam által támogatott közjogi intézmények esetében nem haladhatja meg a 15000 euró összeget) annak a munkaerő‑tartalékba helyezés időszakában kapott csökkentett díjazással történő ellentételezése révén, figyelembe véve, hogy a szóban forgó munkavállaló a fent említett hatályos munkajogi szabályozásnak megfelelően minden esetben, felmondás és az őt foglalkoztató szervezet általi elbocsátás esetében is megkapta volna az említett csökkentett végkielégítést?”