HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 143/32

2006. április 7–én benyújtott kereset – Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening és társai kontra Tanács

(T-115/06. sz. ügy)

(2006/C 143/65)

Az eljárás nyelve: angol

Felek

Felperesek: Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening (Oslo, Norvégia), Norske Sjømatbedrifters Landsforening (Trondheim, Norvégia), Salmar Farming AS (Frøya, Norvégia), Hydroteck AS (Kristiansund, Norvégia), Hallward Lerøy AS (Bergen, Norvégia), Lerøy Midnor AS (Hestvika, Norvégia) (képviselők: B. Servais ás T.S. Paulsen, ügyvédek)

Alperes: az Európai Unió Tanácsa

Kereseti kérelmek

— semmisítse meg a 85/2006/EK tanácsi rendeletet, amely végleges dömpingellenes vámot vet ki a Norvégiából származó lazac behozatalára; és

— kötelezze a Tanácsot a költségek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

A felperesek, akik norvég lazactenyésztők, gazdálkodók és exportőrök vagy ilyen vállalkozásokat képviselnek, a Norvégiából származó tenyésztett lazac behozatalára kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről és a végleges dömpingellenes vám kivetéséről szóló, 2006. január 17-i 85/2006/EK tanácsi rendelet (1) (megtámadott rendelet) megsemmisítését kérik, mivel úgy vélik, hogy a rendelet sérti az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 1995. december 22-i 384/96/EK tanácsi rendelet (2) (alaprendelet) számos cikkét.

A Bizottság szolgálatai a megtámadott rendelet elfogadásához vezető eljárás során beleegyeztek abba, hogy az intézkedések formáját vámokról minimum import árra változtatják.

Keresetük alátámasztására a felperesek előadják, hogy a norvég termelők/exportőrök mintája, amelyet az exportra termelőre korlátoztak és nem foglalja magába a nem exportáló gazdálkodókat és a nem termelő exportőröket, nem reprezentálta a norvég lazacipar szerkezetét és nem volt összeegyeztethető a norvég lazacpiac mintáiról szóló korábbi határozatokkal.

A felperesek azt feltételezik továbbá, hogy az alperes elmulasztotta alkalmazni az alaprendelet 9. cikkének (4) bekezdése szerinti alacsonyabb vám szabályát. A felperesek szerint a súlyozott átlagos dömpingkülönbözet kevesebb volt, mint a súlyozott átlagos kárkülönbözet és a minimum import árat valamint a megállapított vámot ezért a súlyozott átlagos dömpingkülönbözet alapján, nem pedig a súlyozott átlagos kárkülönbözet alapján kellett volna megállapítani. Ami a nem dömpingelt minimum import ár számítását illeti, a felperesek azt feltételezik továbbá, hogy a három éves átlagos átváltási árfolyam használata a vizsgálat időtartamára vonatkozó átlagos átváltási árfolyam helyett a NOK EUR-ra történő átváltása tekintetében mesterségesen növelte a nem dömpingelt minimum import árat.

A felperesek azt állítják továbbá, hogy lazacfilé minimum import ára nem reprezentatív adatokon alapult és az alaprendelet 3. cikke (5) bekezdésének valamint 20. cikkének megsértésével, valamint a gondos ügyintézés elvének, a bizalomvédelem elvének és a védelemhez való jog megszegésével került megállapításra.

Végül a felperesek előadják, hogy a kár felmérése és annak okai hibásak. Először, a kárfelmérésben az alperes a teljes importot „dömpingelt importnak” tekintette, noha egy társaság esetén megállapították, hogy nem dömpingelt. Másodszor a közösségi átlagos eladási árak nyilvánvaló csökkenése a GBP euróra való átváltása miatt következett be, mivel az összes mintavételben részt vevő közösségi termelő az Egyesült Királyságból származott, nem pedig az import miatt. Harmadszor, az alperes elmulasztotta annak megfelelő vizsgálatát, hogy a növekvő termelési költségek a Közösségben milyen hatással lehettek a közösségi ipar helyzetére.

(1) HL 2006 L 15., 1. o.

(2) HL 1996 L 56., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 10. kötet, 45. o.