ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
80

Ebben az összefüggésben másodsorban meg kell állapítani, hogy az alaprendelet 59. cikkének (1) bekezdése valamennyi személy számára lehetővé teszi, hogy írásbeli kifogást nyújtson be a CPVO-nál valamely oltalom megadásával szemben, (2) bekezdése pedig kimondja, hogy a bejelentőn kívül a kifogást előterjesztő személyek is félként vesznek részt a közösségi növényfajta-oltalmi eljárásban. Ezen túl az alaprendelet 59. cikkének (5) bekezdése kifejezetten akként rendelkezik, hogy a CPVO a kifogást elbíráló határozatát a növényfajta-oltalmi bejelentést elutasító határozattal, közösségi növényfajta-oltalmi jogot megadó határozattal vagy a növényfajta elnevezésére vonatkozó határozatokkal együtt is meghozhatja. Az alaprendelet 67. cikkének (1) bekezdéséből következik, hogy a kifogásokra vonatkozó határozatok ellen fellebbezés nyújtható be a fellebbezési tanács előtt. Mivel a kifogást emelő személyek következésképpen e határozatok címzettjei az alaprendelet 68. cikkének értelmében, minden olyan személy, aki valamely oltalom megadásával szemben kifogást kíván emelni, az igazgatási eljárásban történt részvétele folytán fellebbezést nyújthat be a fellebbezési tanács előtt.
57

A jelen ügyben a fellebbezési tanács azáltal, hogy átvette a törlési osztály határozatának indokolását, nem csupán azt mutatta be világosan, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjában említett feltétlen kizáró ok miért akadályozza a vitatott védjegy lajstromozását, hanem azt is, hogy miért jutott az Oberlandesgericht München 2001. július 26-i határozatában megfogalmazott következtetéstől eltérő következtetésre. E határozatban a Coppenrath vitatott védjegy törlését célzó viszontkeresete elutasításának az oka, vagyis annak megerősítése, miszerint a Mozart megjelölés többek között a híres zeneszerzőt idézi fel, és nem valamely meghatározott receptet (a megtámadott határozat 5. pontja tizennegyedik francia bekezdése), lényegében ugyanaz, mint az Österreichisches Patentamt és a Bundespatentgericht által hozott, a felperes által hivatkozott határozatokban fenntartott okok, és így a vitatott védjegy érintett termékek tekintetében való leíró jellege egyszerű tagadásának minősül. Ilyen körülmények között és tekintettel a védjegyek közösségi rendszerének autonómiájára, nem róható fel a fellebbezési tanácsnak az, hogy elmulasztotta jobban és részletesen megmagyarázni azon okokat, amelyek alapján úgy döntött, hogy nem követi e határozatokat.
8

A görög hatóságok 2003. november 20-i levelükben terjesztették észrevételeiket a Bizottság elé. E levél szerint a 2001. szeptember 11. és 14. között tervezett, New Yorkba, Tel-Avivba (Izrael), Montrealon (Kanada) keresztül Torontóba és Bostonba (Egyesült Államok) tartó, hét oda-vissza járat törlése következtében bekövetkezett tényleges kár 1921203,20 eurót tett ki. Ezen összeg nem tartalmazza azon egyéb járatokra szóló jegyek törléséből származó veszteséget, amely járatokhoz csatlakozásként szolgáltak a törölt járatok. A szeptember 11-én Torontó helyett Halifaxban leszállt járathoz kapcsolódó költségek a görög hatóságok értékelése szerint 38056 eurót tettek ki. A 2001. szeptember 11-i New Yorkba tartó járat visszahívási költsége a görög hatóságok újabb értékelése szerint 3421 eurót tett ki. Ami a 2001. szeptember 15-i és 16-i New Yorkba és Montrealon keresztül Torontóba tartó, három oda-vissza járat törlését illeti, a görög hatóságok hangsúlyozták, hogy a keletkezett kár közvetlen összefüggésben áll a szeptember 11. és 14. közötti légtérzárral, és 977257 eurót tesz ki. A „ferry flights” tekintetében a görög hatóságok pontosították, hogy egy, 2001. szeptember 18-án New Yorkba tartó járatról és két, 2001. szeptember 20-án és 26-án Montreálon keresztül Torontóba tartó járatról van szó. E járatok különjárat jellege – amely az Athénba tartó visszaúti járat kihasználatlanságát okozta – által okozott kár 487312,17 eurót tett ki. A görög hatóságok szerint e kár a 2001. szeptember 11-i eseményekkel közvetlen összefüggésben lévő kárnak minősül.
43

E tekintetben meg kell állapítani, hogy az érintett közönség számára a „mezzo”, „mezzomix” és „mezzopane” kifejezéseknek nincs különleges jelentésük, mivel e kifejezéseknek németül nincs értelmük. Következésképpen nem lehet értékelni sem a MEZZOPANE bejelentett védjegy és MEZZO korábbi védjegy, sem az ugyanezen bejelentett védjegy és a MEZZOMIX korábbi védjegy közötti fogalmi hasonlóságot. Ez utóbbi megállapítást nem kérdőjelezheti meg a beavatkozó által hivatkozott azon körülmény, hogy a „mix” kifejezést az érintett közönség a keverék megnevezéseként értheti. Ugyanis, még ha feltételezzük is, hogy az érintett közönség a „mezzomix” kifejezést a „mezzo” keverékének értheti, a „mezzopane” kifejezésnek nincs jelentése németül, így nem lehet fogalmi hasonlóság egyrészt a MEZZOPANE bejelentett védjegy és másrészt a MEZZOMIX korábbi védjegy között. Ez annál is inkább igaz, mivel a „mezzopane” kifejezés a „mezzo” elem mellett a „pane” elemet is tartalmazza, és mivel ezen elemek egyike – akár külön-külön véve sem bír németül jelentéssel.
99

Egyedül a felperes által benyújtott harmadik dokumentum, a DOK ING 2006. december 1-jei keltezésű és a felperesnek címzett levele vonatkozik a bírósági jogorvoslatokra. E levél szövege a következő: „A fenti közbeszerzési eljárást és annak az ajánlatkérő által történő utólagos törlését illetően ezennel mint a közös vállalkozás vezető vállalkozását meghatalmazzuk, hogy a mi részünkről is megbízza ügyvédjét az [EÚÜ] elleni jogorvoslati eljárás megindításával a közbeszerzési eljárás törlése által okozott károk megtérítése érdekében.” („With reference to the above tender and the subsequent cancellation by the Contracting Authority, we her[e]by authorize you as the Joint Venture Leader, to instruct your lawyer to take legal action against the European Agency for Reconstruction, for damages caused by the tender cancellation, also on our behalf.”)
6

2002. október 14-én a beavatkozó, a Venticinque Ltd a 40/94 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének a) pontja és 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján törlési kérelmet nyújtott be a közösségi védjegy oltalma alá tartozó valamennyi szolgáltatás vonatkozásában. A kérelmet a közösségi védjegy és a Franciaországban 3073591. lajstromszámon, a Nizzai Osztályozás szerinti 18. és 25. osztályba tartozó alábbi áruk vonatkozásában lajstromozott THE O STORE korábbi szóvédjegy közötti összetéveszthetőségre alapították: — 18. osztály: „Bőr és bőrutánzatok, ezen anyagokból készült olyan termékek, amelyek nem tartoznak más osztályokba, úgymint bőröndök, üresen árusított kozmetikai tégelyek, estélyi táskák, kézitáskák, bevásárlótáskák, hátizsákok, többcélú sporttáskák, zsinóros táskák, cipzáras táskák, filc táskák, irattartók, aktatáskák, irattárcák és pénztárcák; állatbőrök és irhák; utazótáskák és bőröndök; esernyők, napernyők és sétapálcák; ostorok; nyergek és lószerszámok”; — 25. osztály: „Ruházati cikkek, úgymint kosztümök, frakkingek, nadrágok, zakók, sportkabátok, pulóverek, szoknyák, blúzok, gyapjúkabátok, kardigánok, felöltők, kabátok, pelerinek, sportingek, dzsekik, esőkabátok, estélyi ruhák, frakkok, sálak, vállkendők, selyemsálak, nyakkendők, kesztyűk, szőrmekabátok, szőrmesálak, bermudanadrágok, pólóingek, galléros pólóingek, ingruhák, strandkendők, pizsamák, hálóingek, házikabátok, fürdőköntösök, harisnyák, zoknik, alsószoknyák, fürdőruhák, alsónadrágok, melltartók és trikóingek; cipők és kalapáruk”.
43

Ezt a megállapítást nem vonják kétségbe a felperes érvei, melyek szerint az OHIM állítólag nem értesítette őt a fellebbezésre irányuló kérelem nyelvével kapcsolatos szabálytalanságról, valamint állítólag megsértette az egyenlő bánásmód elvét. Ugyanis a 2868/95 rendelet 49. szabályának (1) bekezdéséből következik, hogy az ugyanezen rendelet 48. szabálya (1) bekezdése c) pontjának és (2) bekezdésének be nem tartása közvetlenül és előzetes értesítés nélkül a fellebbezés mint elfogadhatatlan fellebbezés elutasítását eredményezi, mégpedig adott esetben az ugyanezen rendelet 96. szabálya (1) bekezdésében megjelölt határidő lejártát követően. Sem az alkalmazandó rendeletekből, sem az ítélkezési gyakorlatból nem következik, hogy az OHIM-nak kötelessége lenne, hogy tájékoztassák a fellebbezési tanácsok előtti esetleges kérelmezőket az e rendeletek által előírt formai követelmények be nem tartásának következményeiről (ebben az értelemben lásd az Elsőfokú Bíróság T-373/03. sz., Solo Italia kontra OHIM – Nuova Sala [PARMITALIA] ügyben 2005. május 31-én hozott ítéletének [EBHT 2005., II-1881. o.] 59. pontját).
102

Elöljáróban megjegyzendő, hogy a felperes válaszában említett szótárak szerint a „date” szónak több jelentése is van, amelyek között szerepel „a hónap valamely napja” (New Shorter Oxford Dictionary, 1993), de „az a pillanat” is, „amikor valaminek be kell következnie” (New Shorter Oxford Dictionary, 1993). Így a „date” kifejezés szó szerinti jelentése nem feltétlenül naptári napra utal, hiszen az valamely pontosan meghatározott időbeli pillanat jelölésére is használható.
202

Először is meg kell állapítani, hogy az értékelő jelentés tervezetének a referens tagállam általi előterjesztése jelentős késedelemmel történt a módosított 3600/92 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt határidőkhöz képest, amely szerint az említett jelentést a dossziék kézhezvételétől számított tizenkét hónapon belül kell átadni a Bizottságnak. Márpedig a jelen esetben a teljes dossziét 1995 áprilisában nyújtották be és egy évvel később annak egy frissített változatát is előterjesztették, az értékelő jelentést azonban csak 2000. február 22-én terjesztették a Bizottság elé. Márpedig meg kell állapítani, hogy beadványaikban sem a Bizottság sem a Spanyol Királyság nem szolgál magyarázattal a jogszabályban előírt határidőkhöz képest e jelentős késedelmet illetően, hanem csak arra szorítkoznak, hogy a vizsgálati eljárás során bekövetkezett bizonyos késedelmekre hivatkoznak, amelyekért a felperesek felelősek, amelyet ez utóbbiak vitatnak. Az Elsőfokú Bíróság által feltett írásbeli kérdésre válaszul a Spanyol Királyság felhívta a figyelmet az értékelési eljárás elején az eljárás újdonságára, és azon anyagok számára tekintettel felmerült szervezeti nehézségekre, amelyek vonatkozásában referens tagállammá jelölték ki. A Spanyol Királyság kifejti, hogy előtt nem létezett egyetlen akkreditált szervezet sem, amely az értékeléseket végezhette volna, és 1996-tól 1998-ig az akkreditált szervezet elvégezte az endoszulfán hatóanyag értékelését folyamatosan tájékoztatva a felpereseket megállapításairól. A Spanyol Királyság azt is megjegyzi, hogy 1998 júliusától a felperesek kiegészítő iratokat nyújtottak be, amelyek még a HMGY-t is módosították, amely még inkább késleltette az értékelő jelentés tervezetének előterjesztését.
17

Ami az összetéveszthetőséget illeti, négy dolog is ellene szól a jelen ügyben. Először is, az autóülések olykor meglehetősen drágák és ezért a vásárlók viszonylag magas fokú figyelmet tanúsítanak velük kapcsolatban. Másodszor, rendszerint szakember segít a vásárlásuknál. Harmadszor, ha nem is segít szakember az áru megvételénél, a fogyasztók – lévén valószínűleg autókedvelők vagy autóklubtagok – akkor is jól informáltak. Végül függetlenül attól, hogy szakember-e vagy sem, mindenki különösen ügyel arra, hogy olyan ülést vegyen, amely megfelelő az adott autóba. A fellebbezési tanács továbbá elmulasztotta figyelembe venni M. G. szakértő véleményét, amelyből kitűnik, hogy az autóüléseket általában szerződéses viszonteladó közvetítésével forgalmazzák, eredeti felszerelésként vagy a használt cserealkatrészek piacán árulják, általában hozzáértők vásárolják, és még a használt cserealkatrészek piacán vásárolt autóüléseknek is rendelkezniük kell az adott autótípusnak megfelelő beszerelési egységcsomaggal.
80

Másodsorban, azt az érvelést illetően, miszerint a Bizottság 1999 októberének közepétől kezdve nem tudta megvizsgálni az új módosítási kérelmeket, elegendő annak megállapítása, hogy a Bizottság arra emlékeztetve vitatja e megállapítást, hogy 1999 utolsó hónapjaiban 418 módosító határozatot fogadott el, és azokkal a módosítási kérelmekkel is foglalkozott, amelyeket a tagállamok 1999 októberének közepe után nyújtottak be, az Észak-Rajna–Vesztfália tartományból érkezőket is beleértve. A Bizottság hozzáfűzi, hogy azok a kérelmek, amelyeket késedelmes benyújtásuk okán nem tudott 1999. december 31. előtt megvizsgálni, elfogadhatóak voltak még ezen időpont után is, mivel nem befolyásolták a közösségi költségvetést.
73

Ezt követően az Anheuser-Busch maga értelmezi a 40/94 rendelet 8. cikkének (4) bekezdését. Különösen azon a véleményen van, hogy e rendelkezés alapvetően azon nem lajstromozott jogokat érinti, amelyek a piacon történő tényleges használatuk révén keletkeznek és maradnak fent. Ezzel szemben a lajstromozott védjegyek a fennállásukat és érvényességüket magán a lajstromozási aktuson keresztül nyerik. Ilyen körülmények között a közösségi jogalkotó azt választotta, hogy nem kizárólag a nemzeti jogra utal a kereskedelmi forgalomban használt megjelölésekkel kapcsolatban, hanem arra csupán az említett megjelölések „használatából” eredő jogok fennállásával és hatályával kapcsolatban utal. Ezen elveket követte a High Court of Justice (England & Wales) (legfelsőbb bíróság, Anglia és Wales) a „COMPASS”-ügyben (2004. március 24). Ezen elveknek megfelelően az OHIM-nak nemcsak lehetősége, hanem kötelessége is a 40/94 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése értelmében vett korábbi jogok érvényességéről dönteni. Az Anheuser-Busch utal az OHIM előtti eljárásokra vonatkozó iránymutatásokra (C. rész, 4. fejezet, 5.3.4. szakasz) is. Bár a 40/94 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése nem rögzíti az ilyen „használat” mértékének anyagi feltételeit, e cikk céljára és szerkezetére tekintettel egyértelműnek tűnik, hogy a közösségi jogalkotó szándéka az volt, hogy a lajstromozott védjegyekhez képest szigorúbb feltételeket alkalmazzon a nem lajstromozott jogok oltalmára. E tekintetben a 40/94 rendelet 15. és 43. cikkében előírt tényleges használatot a 40/94 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése keretében megkövetelt használat feltétlen minimális küszöbének kell tekinteni.
Az [EK] 81. cikk és az EGT‑megállapodás 53. cikke szerinti eljárással kapcsolatban a Flexsys NV, Bayer AG, Crompton Manufacturing Company Inc. (korábban: Uniroyal Chemical Company Inc.), Crompton Europe Ltd, Chemtura Corporation (korábban: Crompton Corporation), General Química SA, Repsol Química SA és Repsol YPF SA vállalkozásokkal szemben (COMP/F/C.38.443 ügy – gumiipari vegyi anyagok) 2005. december 21‑én hozott 2006/902/EK bizottsági határozat (HL 2006. L 353., 50. o.) részleges megsemmisítése iránti kérelem, valamint másodlagosan a felperesekkel szemben kiszabott bírság összegének csökkentése.
33

2004. november 2-i válaszában J. Sadie, az említett minisztérium részéről a következőket írta: „Kapcsolatba léptem Dr. Gert Brits-cel, a Plectranthus egy másik szakértőjével, aki egyben növénynemesítő is. Először is, a Plectranthus azon növénynemzetség egyike, amellyel Ernst Van Jaarsveld úr hosszú évek óta dolgozik, ezért ő valóban szakértője e területnek, és az általa szolgáltatott információkat hitelesnek tekinthetik. Másodszor, a Plectranthus ornatus Afrika trópusi részéről (Tanzániából és Kenyából) származó faj. E faj igen közeli rokona a dél-afrikai P. neochilus fajnak, a különbség annyi, hogy ez utóbbi hosszabb ideig virágzik, a P. ornatus leveleinek vége pedig kerekebb. Úgy tűnik, hogy a faiskolai és kertészeti árusok összekeverik e két fajt. Mivel a faiskolai és kertészeti árusok többsége nem képzett botanikus, ezért általában másokra hagyatkoznak a növények azonosítását illetően, és csak nagyon kevesen tudnak közülük különbséget tenni az olyan fajok között, mint ezek. A Pretoria Herbariumban megtalálhatók a P. ornatus faj szárított példányai, amelyek egy kertből származnak, 1960-ból. A honosított és dél-afrikai kerti növények közül kiválasztott szárított példányok besorolását megerősíti Dr. H. F. Glen nemrégiben közzétett, »Cultivated Plants of southern Africa – names, common names, literature« című publikációja (2002, 326. o.) is. L. E. Codd 1975-ben megjelent, »Plectranthus (Labiataea) and allied genera in southern Africa« című publikációja [Bothalia 11(4): 371–442. o.] úgy említi a P. ornatust, mint Dél-Afrikában termesztett és félig honosított növényt. Ezt erősíti meg Andrew Hankey, »The genus Plectranthus in South Africa: diagnostic characters and simple fields keys« című, a Plantlife 1999. szeptemberi, 21. számában (8–15. o.) megjelent cikke is. Tény, hogy ez a faj Afrikából származik, és hogyha egyes növényeket – akkor is, ha azok magánszemélyek kertjéből származnak – nem lehet megkülönböztetni attól a fajtától, amelyre a nemesítő oltalmat kér, ez az jelenti, hogy a »fajta« nem egyedi. […] Meg tudjuk állapítani a P. ornatus termőhelyeit, de ez időt vesz igénybe. Ugyanakkor tudunk egy olyan konkrét esetről, miszerint a Port Elisabeth-i Rodene Wholesale Nursery kertészet panaszt tett a P. neochilus egyik fajtájának Egyesült Államokbeli lajstromozásával szemben, mivel az a fényképek alapján nem volt megkülönböztethető attól a szokványos P. neochilustól, amelyet ők több mint 15 éve termesztenek.”
39

Másodsorban a Philips-ügyben hozott ítélet 81. és 83. pontjából következik, hogy a „célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges” kifejezés, amely mind a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontjában, mind az irányelv 3. cikke (1) bekezdése e) pontjának második franciabekezdésében szerepel, nem jelenti azt, hogy e feltétlen kizáró ok csak akkor alkalmazandó, ha kizárólag a szóban forgó forma alkalmas az adott hatás elérésére. A Bíróság kimondta ugyanis a 81. pontban, hogy „ugyanazon műszaki hatás elérésére alkalmas más formák létezésének bizonyítása [nem teszi] lehetővé a lajstromozást kizáró okok figyelmen kívül hagyását”, a 83. pontban pedig, hogy „az említett formából álló megjelölés lajstromozása [kizárt], még akkor is, ha a szóban forgó műszaki hatás más formák révén is elérhető”. Vagyis ezen feltétlen kizáró ok alkalmazásához az szükséges, hogy a forma alapvető jellemzői egyesítsék magukban az adott műszaki hatás elérését műszakilag előidéző és ahhoz elégséges jellemzőket, ezáltal e jellemzők a műszaki hatásnak legyenek tulajdoníthatók. Következésképpen a fellebbezési nagytanács nem tévedett, amikor úgy vélte, hogy a „szükséges” szó azt jelenti, hogy az adott forma elengedhetetlen valamely műszaki hatás eléréséhez, még akkor is, ha ugyanezen hatás más formák révén is elérhető.
14

A felperes által előterjesztett második megszűnési ok, azaz az ELIO FIORUCCI védjeggyel megjelölt áruk minőségének romlása kapcsán a fellebbezési tanács kizárta a 40/94 rendelet 50. cikke (1) bekezdésének c) pontjában említett megszűnési ok alkalmazását. Kifejtette, hogy az említett cikk által védett jogtárgy nem az áruk elvont értelemben vett minősége, hanem a vásárlóközönség bizalma a termékeknek a védjegy által sugallt pontos jellemzőit illetően. A jelen ügyben a fellebbezési tanács úgy vélte, hogy az ELIO FIORUCCI védjegy csupán valamely személy nevéből áll, és semmilyen módon nem utal meghatározott minőségi tulajdonságokra, így a vásárlóközönség irányában nem lehet megtévesztő.
26

A felperes először is arra hivatkozik, hogy a Generalóptica kereskedelmi név olyan jogot képez, amely korábbi a GENERAL OPTICA közösségi ábrás védjegyeknél. Ezen cégnevet ugyanis 1987. szeptember 4-én jegyezték be, míg a GENERAL OPTICA közösségi ábrás védjegyek lajstromozása iránti kérelmet csak nyújtották be.
50

A felperes arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozat sérti a 2868/95 rendelet 20. szabályának (3) bekezdését és 50. szabályának (1) bekezdését, amelyek értelmében a fellebbezési tanács akkor is érdemben dönt, ha a bejelentő nem nyújt be észrevételt. Azt a tényt tehát, hogy nem nyújtott be észrevételt, nem lehet úgy értelmezni, hogy hallgatólagosan lemondott a védjegybejelentéséről.
51

Márpedig azt is meg kell állapítani, hogy a felperesek nem próbálták meg a Bizottság ezen ellentmondásokkal kapcsolatos kételyeit eloszlatni. Így a beadványokból kitűnik, hogy az első végleges tájékoztató elfogadását követően a 2006. március 24-i megbeszélés során a felperesek számos olyan, ukránul írt dokumentumot nyújtottak be a Bizottsághoz, amely feltételezhetően a SPIG Interpipe értékesítési listáján tévesen szereplő hat ügyletre vonatkozó számla volt. Bár a felek között a tárgyaláson nem volt egyetértés azzal kapcsolatban, hogy a Bizottság a megbeszélésen vajon kérte-e ezen dokumentumok fordítását, meg kell állapítani, hogy a felperesek feladata, hogy bizonyítékot nyújtsanak be állításaik alátámasztására, vagyis arra, hogy a szóban forgó hat ügylet a SPIG Interpipe-nak a KE4 tesz és a TU 14-3P-197-2001 műszaki szabvány alá tartozó csövek független szállítótól történő vásárlására vonatkozott. Ráadásul a kelt, második végleges tájékoztatót követően a felperesek megismételték az említett atomcsövekre vonatkozó adatok kizárására irányuló kérelmüket, és ismét elfelejtettek minimális bizonyítékot benyújtani arra vonatkozóan, hogy a szóban forgó atomcsöveket független harmadik féltől vásárolták.
44

A felperes ugyanakkor azt is kifogásolja, hogy a Bizottság a 2002. és 2003. évre vonatkozó adatok helyesbítését is kérte, míg az ökonometriai tanulmány kizárólag a 2004. évre vonatkozó adatokra alapul, és az adatok Bizottság által hivatkozott egyéb felhasználási módjai nem időérzékenyek. E tekintetben meg kell azonban jegyezni, hogy a felperes állításaival ellentétben a földrajzi piacok és termékpiacok meghatározásához releváns tényező – mint például a szállítók és ügyfelek helye, a szállítás módja, vagy a rendelkezésre álló termékek skálája – rendszerint változnak az idővel. E körülmények között, és olyan pontosabb információ hiányában, amely alátámasztaná, hogy rövidebb referencia-időszak is elegendő lett volna, nem tűnik úgy, hogy a Bizottság tévesen találta volna úgy, hogy a 2002. és 2003. évre vonatkozó adatok szükségesek az összefonódásról szóló határozat elfogadásának céljából.
29

A jelen esetben a kereset aláírással ellátott eredeti példányát tartalmazó csomagot a felperes 2006. március 17-én adta fel. Az eredeti példány elküldésével a felperes ésszerűen számíthatott arra, hogy az megérkezik az Elsőfokú Bírósághoz a jogvesztő határidő lejárta előtt, annál is inkább, mivel a másolat telefaxon való megküldésével e határidő meghosszabbodott. A szóban forgó csomag már megérkezett a luxemburgi postához, amint azt a csomagon található postai bélyegző igazolja. A csomagnak a luxemburgi posta által ( és május 3. között) 42 napon át történő visszatartása nyilvánvalóan a felperes érdekkörén kívül eső és rendkívüli körülmény, aki a maga részéről a megállapított határidők betartásával kapcsolatban gondosan járt el, mivel a kereset eredeti példányát jóval a jogvesztő határidő lejárta előtt elküldte, és megtette a szükséges intézkedéseket a határidőnek az eljárási szabályzat 43. cikkének 6. §-ának megfelelő meghosszabbítása érdekében azzal, hogy telefaxon megküldte az Elsőfokú Bíróság Hivatalának a kereset másolatát. Következésképpen meg kell állapítani, hogy a kereset eredeti példányának határidőn túli benyújtása vis maior helyzetnek tudható be (lásd ebben az értelemben a Bíróság 25/65. és 26/65. sz., Simet és Feram kontra Főhatóság egyesített ügyekben 1967. március 2-án hozott ítéletét [EBHT 1967., 52. o.] in fine).
44

A felperes először is kifejti, hogy az iránymutatás 4.2. pontjának harmadik albekezdésével összhangban, az ösztönző hatással kapcsolatos feltétel teljesüléséhez elegendő, ha az adott támogatás iránti kérelmet a projekt megvalósításának megkezdése előtt nyújtották be. Ezen egyedüli feltétel a jelen esetben teljesült, mivel a támogatás iránti kérelmet az illetékes nemzeti hatósághoz 2000. január 28-án, a projekt megvalósítására irányuló munkálatok megkezdését megelőzően nyújtották be. Bár hivatkozik a határozatban az iránymutatás 4.2. pontjában szereplő feltételre, a Bizottság az ösztönző hatást nem azon időponttal kapcsolatban vizsgálta, amikor a felperes a nemzeti hatóságoknak bejelentette a projektet, hanem azon időponttal kapcsolatban, amikor a tagállam bejelentette a vitatott támogatást, aminek következtében a Bizottság megsértette a szóban forgó rendelkezést.