Keywords

Summary



Keywords

1. Verseny – Uniós szabályok – Jogsértések – Betudhatóság – Anyavállalat és leányvállalatok – Értékelési szempontok

(EK 81. cikk és EK 82. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés)

2. Verseny – Közigazgatási eljárás – A védelemhez való jog tiszteletben tartása – Kifogásközlés – Szükséges tartalom

(EK 81. cikk, EK 82. cikk és EK 85. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 27. cikk, (1) bekezdés)

3. Verseny – Közigazgatási eljárás – A védelemhez való jog tiszteletben tartása – A Bizottság által elkövetett szabálytalanság miatti jogsértés – Feltételek

(EK 81. cikk, EK 82. cikk és EK 85. cikk)

4. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Maximális összeg – Kiszámítás – Figyelembe veendő forgalom

(EK 81. cikk és EK 82. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés)

5. Verseny – Uniós szabályok – Jogsértések – Betudhatóság – A jogsértés idején a vállalkozás működtetéséért felelős jogi személy – Kivételek

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

6. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – Elrettentő jelleg – Az arányosság elvének tiszteletben tartása

(EK 81. cikk és EK 82. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk)

7. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – Elrettentő jelleg – Szorzó alkalmazása

(EK 81. cikk és EK 82. cikk; 17 tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1A pont, 4. bekezdés)

Summary

1. A versenyjog terén, amennyiben az anyavállalat a leányvállalat kizárólagos tulajdonosa, a Bizottság vélelmezheti, hogy az anyavállalat meghatározó befolyást gyakorol leányvállalata magatartására, anélkül hogy olyan további bizonyítékokat kellene előterjesztenie, amelyek alátámasztják, hogy az anyavállalat ténylegesen ilyen befolyást gyakorolt, vagy tudomással bírt a jogsértésről vagy arról, hogy a leányvállalat részt vesz ebben a jogsértésben. Olyan megdönthető vélelemről van szó, amely az ellenkező bizonyítása révén cáfolható. Ennélfogva tehát azon anyavállalatnak kell megdöntenie ezt a vélelmet, amelynek egyetemleges felelősségét a Bizottság a leányvállalatával szemben kiszabott bírság tekintetében megállapította, olyan bizonyítékok révén, amelyek alkalmasak annak alátámasztására, hogy leányvállalata önállóan határozta meg piaci magatartását, és ezért a két társaság nem képez gazdasági egységet. Ennek hiányában az irányítás gyakorlását bizonyítja az a tény, hogy a kizárólagos tulajdonon alapuló vélelmet nem döntötték meg.

Annak értékelése érdekében, hogy a leányvállalat önálló módon határozza‑e meg piaci magatartását, figyelembe kell venni az említett leányvállalat és az anyavállalat közötti valamennyi releváns gazdasági, szervezeti és jogi kapcsolatot is, amelyek az adott esettől függően változhatnak.

Márpedig az a tény, hogy valamely leányvállalat saját helyi vezetéssel és saját eszközökkel rendelkezik, önmagában még nem bizonyítja, hogy piaci magatartását önállóan, az anyavállalatoktól függetlenül határozza meg. Az, hogy a folyó ügyek intézését az anyavállalat 100%‑os tulajdonában lévő leányvállalat helyi vezetésére bízzák, szokásos gyakorlat, és ennélfogva nem alkalmas a leányvállalatok tényleges önállóságának bizonyítására. Ugyanígy, a vertikálisan integrált csoportokon belül feladatok megosztása a leányvállalatok és anyavállalataik között rendes gyakorlat a vertikálisan integrált csoportokban, amely nem alkalmas azon vélelem megdöntésére, miszerint az anyavállalatok ténylegesen meghatározó befolyást gyakorolnak a leányvállalatok magatartására.

(vö. 125., 126., 130., 131. pont)

2. A versenypolitika terén indított közigazgatási eljárás lefolytatása során a védelemhez való jog tiszteletben tartása megköveteli, hogy a közigazgatási eljárás során az érintett vállalkozásnak lehetősége legyen hasznosan kifejteni álláspontját a tényállás és a hivatkozott körülmények valószerűségéről és jelentőségéről, valamint a Bizottság által a Szerződés megsértésének fennállására vonatkozó állításának alátámasztására felhasznált dokumentumokról. Az 1/2003 rendelet 27. cikkének (1) bekezdése ezt az elvet tükrözi, amikor előírja, hogy a feleknek kifogásközlést kell küldeni, amely egyértelműen tartalmazza mindazokat a lényeges bizonyítékokat, amelyekre a Bizottság az eljárás e szakaszában támaszkodik, annak érdekében, hogy az érdekeltek ténylegesen tudomást szerezhessenek azon magatartásokról, amelyeket a Bizottság velük szemben kifogásol, és hatékonyan védekezhessenek, mielőtt a Bizottság végleges határozatot fogad el. Ez a követelmény akkor teljesül, ha a hivatkozott határozat az érintetteket nem teszi felelőssé a kifogásközlésben ismertetettektől eltérő jogsértésekért, és csak olyan tényeket állapít meg, amelyekről az érintettek kifejthették álláspontjukat.

Ugyanakkor e közlés történhet összefoglaló módon is, és a végső határozatnak nem kell feltétlenül megegyeznie a kifogásközléssel, mivel e közlés egy előkészítő dokumentum, amelynek ténybeli és jogi értékelései tisztán átmeneti jellegűek. Így elfogadhatók a kifogásközlés azon kiegészítései is, amelyeket a Bizottság a felek válaszainak fényében tett, akiknek az érvelése igazolja, hogy ténylegesen gyakorolni tudták védelemhez való jogukat. A közigazgatási eljárás érdekében a Bizottság a megfogalmazott kifogások alátámasztása céljából felülvizsgálhatja és ki is egészítheti ténybeli vagy jogi érveit.

(vö. 179–181. pont)

3. A versenyszabályok alkalmazása érdekében indított közigazgatási eljárás keretében az a tény, hogy egy vállalkozásnak nem volt lehetősége az általa az eljárás során előterjesztett érvvel kapcsolatban a végső határozat elfogadása előtt észrevételt tennie, önmagában nem jelenti a védelemhez való jogának megsértését.

E tekintetben a védelemhez való jog megsértésére csak akkor kerülhet sor, ha valamely, a Bizottság által elkövetett szabálytalanság alapján fennáll a lehetősége annak, hogy az általa lefolytatott közigazgatási eljárás más eredményre vezethetett volna. Egy vállalkozás nem akkor támasztja alá, hogy az ilyen jogsértésre sor került, ha azt bizonyítja, hogy a Bizottság határozatának tartalma más lett volna, hanem akkor, ha azt bizonyítja megkövetelt módon, hogy a szabálytalanság hiányában jobban biztosíthatta volna védelmét például azért, mert olyan dokumentumokat használhatott volna fel a védelmére, amelybe a közigazgatási eljárás során megtagadták a betekintést.

(vö. 182., 183. pont)

4. Az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdésében előírt, a forgalom 10%‑ának megfelelő felső határt az EK 81. cikk értelmében a vállalkozásként tevékenykedő, gazdasági egységet képező valamennyi társaság összesített forgalma alapján kell kiszámítani, mivel egyedül az ilyen egységet képező társaságok összesített forgalma utalhat a szóban forgó vállalkozás méretére és gazdasági erejére.

(vö. 210., 211. pont)

5. A jogsértésért főszabály szerint az érintett vállalkozást a jogsértés időpontjában irányító természetes vagy jogi személynek kell felelnie, még akkor is, ha a vállalkozás működtetéséért a jogsértést megállapító határozat meghozatalakor már más személy felelős.

Ha a jogsértést elkövető valamely jogalany jogi vagy szervezeti változáson ment át, e változás nem feltétlenül eredményezi új, a korábbi jogalany versenyszabályokkal ellentétes magatartása miatti felelősség alól mentesülő vállalkozás létrejöttét, ha gazdasági szempontból azonos a két jogalany.

A versenyszabályok hatékony érvényesítésének értelmében ugyanis szükségessé válhat, hogy a Bizottság a kartelltevékenységet kivételesen ne a kartellben részt vevő vállalkozás eredeti, hanem új üzemeltetőjének tudja be, amennyiben gazdasági szempontból ténylegesen is az eredeti üzemeltető jogutódjának tekinthető.

A „gazdasági folytonosság” e kritériuma kivételes körülmények között érvényesül, ha a vállalkozás üzemeltetéséért felelős jogi személy a jogsértés elkövetése után jogi értelemben megszűnt.

Amennyiben egy vállalkozás beolvad az átvevő társaságba, és ezzel megszűnik, ez utóbbi átveszi az eszközeit és forrásait, beleértve a versenyjog megsértésért való felelősséget. Ebben az esetben a beolvadó vállalkozás által elkövetett jogsértésért való felelősség betudható az átvevő társaságnak.

A személyes felelősség elvét nem ingathatja meg a gazdasági folytonosság elve azokban az esetekben, amikor a kartellben részt vevő vállalkozást egy önálló harmadik személynek adták el, és nem áll fenn strukturális kapcsolat a korábbi és az új üzemeltető között.

(vö. 215–218., 220., 221. pont)

6. Az 1/2003 rendelet 23. cikkében meghatározott szankcióknak egyaránt célja a jogsértő magatartások megbüntetése, illetve azok megismétlésének megelőzése. A bírság egyik célja tehát az elrettentés.

A bírság elrettentő ereje biztosításának szükségessége megköveteli, hogy a bírság összege úgy kerüljön megállapításra, hogy elérje az érintett vállalkozásra gyakorolni szándékozott hatást, mégpedig annak érdekében, hogy a bírság – többek között tekintettel a kérdéses vállalkozás pénzügyi teljesítőképességére – ne legyen elhanyagolható, vagy ellenkezőleg, túlzó mértékű, egyrészt a bírság hatékonyságának biztosításából, másrészt pedig az arányosság elvének tiszteletben tartásából eredő követelményeknek megfelelően.

(vö. 234., 235. pont)

7. Az a 1/2003 rendelet 23. cikkében meghatározott szankciók kiszámítása során elrettentési célból szorzó alkalmazása a résztvevők olyan objektív jellemzőinek figyelembevételét feltételezi, mint azok mérete és gazdasági erőforrásai. E tekintetben a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 1.A. pontja negyedik bekezdésének megfogalmazása is megerősíti ezt az állítást, ugyanis az elrettentési szorzó alkalmazását igazoló körülmények figyelembevételére a jogsértés jellegétől, a piacra gyakorolt konkrét hatásától és földrajzi kiterjedésétől függetlenül kerül sor.

Mivel az anyavállalat és a leányvállalat az EK 81. cikk szempontjából egyetlen vállalkozást képez, a Bizottság az anyavállalat teljes forgalmát, és nem csak az érintett leányvállalatok forgalmát veszi figyelembe a szorzó kiszámítása érdekében.

Amennyiben a gazdasági egység időközben megszűnt, a bizottsági határozat valamennyi címzettjének joga van ahhoz, hogy a Bizottság egyedileg alkalmazza vele szemben a forgalma 10%‑os felső határát. Egy vállalkozás összesített erőforrásait az elrettentés céljának megfelelő elérése érdekében, az arányosság elvének tiszteletben tartásával a bírság kiszabásának napján kell értékelni.

(vö. 243., 252., 255., 257. pont)