37

Ilyen körülmények között a Monomeles Protodikeio Rethymnis felfüggesztette az eljárást, és az alábbi kérdéseket terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé: „1) Az [1999/70] irányelv szerves részét képező [keretmegállapodás] 5. szakaszát és 8. szakaszának 1. és 3. pontját úgy kell-e értelmezni, hogy a közösségi joggal ellentétes, hogy a tagállamok (az említett keretmegállapodás végrehajtása céljából) intézkedéseket fogadjanak el: a) ha a nemzeti jogrendben már az említett irányelv hatálybalépését megelőzően létezik a keretmegállapodás 5. szakaszának 1. pontja szerinti megfelelő jogi intézkedés? b) ha a keretmegállapodás végrehajtásaként elfogadott intézkedések következtében csökken a határozott idejű szerződéssel foglalkoztatott munkavállalók védelmének általános szintje? 2) Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén, azokban az esetekben, amikor nem több, egymást követő határozott idejű szerződésről van szó, hanem egyetlen olyan határozott idejű munkaszerződésről, amellyel a munkavállaló felvétele valójában nem a munkáltató átmeneti, rendkívüli vagy sürgős, hanem »állandó és tartós« igényeinek kielégítése céljából történik, a biztosított védelem szintjének csökkentése összefügg-e a keretmegállapodás és az említett irányelv alkalmazásával? Következésképpen, a közösségi jog megengedi-e vagy tiltja-e a védelem ilyen csökkentését? 3) Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén, amennyiben a nemzeti jogrendben már az [1999/70] irányelv hatálybalépését megelőzően létezett a keretmegállapodás 5. szakaszának 1. pontja szerinti, a 2112/1920. sz. törvény 8. §-a (3) bekezdésének a jelen ügyben releváns rendelkezéséhez hasonló, megfelelő jogi intézkedés – a 164/2004. sz. elnöki rendelet 11. cikkének a jelen ügyben releváns rendelkezéséhez hasonló – jogszabályi intézkedésnek a keretmegállapodás végrehajtása céljából történő meghozatala a határozott időre alkalmazott munkavállalók számára biztosított védelem általános szintje a nemzeti jogban elfogadhatatlan csökkentésének minősül-e a keretmegállapodás 8. szakaszának 1. és 3. pontja értelmében: a) ha a keretmegállapodás végrehajtására irányuló említett jogszabályi intézkedés hatálya alá kizárólag a több, egymást követő, határozott idejű munkaszerződés vagy munkaviszony tartozik, és abból ki vannak zárva azok a munkavállalók, akik egyetlen (nem több, egymást követő) határozott idejű szerződést kötöttek a munkáltató »állandó és tartós« igényeinek kielégítésére, míg a már előzetesen meglévő jogszabályi intézkedés valamennyi határozott idejű munkaszerződésre vonatkozott, azokat is beleértve, amikor a munkavállaló egyetlen határozott idejű szerződést kötött, amelynek tárgya nem átmeneti, rendkívüli vagy sürgős, hanem valójában »állandó és tartós« szükségletek kielégítésére irányuló szolgáltatásoknak a munkavállaló általi nyújtása volt? b) ha a keretmegállapodás végrehajtására irányuló említett jogszabályi intézkedés a keretmegállapodás értelmében a határozott időre alkalmazott munkavállalók védelmét és a visszaélések megakadályozását célzó elérendő joghatásként előírja a határozott idejű munkaszerződések ex nunc hatállyal történő határozatlan idejű munkaszerződésekké történő átalakítását, annak ellenére is, hogy a már meglévő jogszabályi intézkedés a határozott idejű munkaszerződések határozatlan idejű munkaszerződésekké történő átalakítását azok megkötésének időpontjától (ex tunc) írta elő? 4) Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén, amennyiben a nemzeti jogban az [1999/70] irányelv hatálybalépésének időpontjában hatályban van a keretmegállapodás 5. szakaszának 1. pontja szerinti olyan megfelelő jogi intézkedés, mint a 2112/1920. sz. törvény 8. §-a (3) bekezdésének a jelen ügyben releváns rendelkezése, a határozott idejű szerződéssel rendelkező munkavállalók védelme általános szintje elfogadhatatlan csökkentésének minősül-e a keretmegállapodás 8. szakasza 1. és 3. pontja értelmében a görög jogalkotó azon döntése, hogy egyfelől kizárta a hivatkozott 164/2004. sz. elnöki rendelettel nyújtott védelemből a visszaélések azon eseteit, amikor a munkavállaló egyetlenegy határozott idejű munkaszerződést kötött, amelynek tárgya azonban a valóságban a nem átmeneti, rendkívüli vagy sürgős, hanem az »állandó és tartós« szükségletek kielégítése, másfelől pedig elmulasztott elfogadni egy olyan hasonló, a konkrét esetre vonatkozó és hatékony intézkedést, amely a munkavállalóknak e sajátos visszaéléssel szemben, a görög jogrend közös munkajoga által az általában előírt mértéket meghaladó szintű védelmet biztosító joghatást vált ki a semmis szerződésen alapuló valamennyi munkavégzés esetében (a keretmegállapodás szerinti visszaélés fennállásától függetlenül), amely védelem magában foglalja, hogy a munkavállaló követelheti munkadíjának kifizetését és a végkielégítést, akár érvényes szerződés alapján végzett munkát, akár nem, mindez attól a ténytől függetlenül: a) hogy a munkadíj és a végkielégítés megfizetésének kötelezettsége, amelyet a nemzeti jog ír elő valamennyi munkaviszony esetében, nem kifejezetten a keretmegállapodás szerinti visszaélések megelőzésére szolgál, és b) hogy az előzetesen meglévő egyenrangú jogszabályi intézkedés joghatása az egyetlen határozott idejű munkaszerződés határozatlan idejű szerződéssé történő minősítése? 5) Az előző kérdésekre adott igenlő válasz esetén, a nemzeti bíróság a nemzeti jognak az [1999/70 irányelv] fényében történő értelmezése során köteles-e figyelmen kívül hagyni az ezen irányelvvel összeegyeztethetetlen, a keretmegállapodás végrehajtásának indokával elfogadott rendelkezéseket, amelyek azonban a határozott idejű szerződéssel rendelkező munkavállalók általános védelme szintjének csökkentését okozzák a nemzeti jogban, mint a 164/2004. sz. elnöki rendeletben szereplő rendelkezések, amelyek hallgatólagosan, ugyanakkor egyértelműen kizárják a védelmet az olyan visszaélések esetén, amikor a munkavállaló csak egyetlenegy határozott idejű munkaszerződést kötött, amelynek tárgya azonban a valóságban a nem átmeneti, rendkívüli vagy sürgős, hanem az »állandó és tartós« szükségletek kielégítése, és e rendelkezések helyett az említett irányelv hatálybalépését megelőzően hatályos megfelelő nemzeti intézkedésben szereplő rendelkezéseket – mint például a 2112/1920. sz. törvény 8. §-ának (3) bekezdésében szereplőket – kell-e alkalmaznia? 6) Amennyiben a nemzeti bíróság valamely határozott idejű foglalkoztatásról szóló ügyben – főszabály szerint – alkalmazhatónak minősítene egy olyan rendelkezést (a jelen esetben a 2112/1920. sz. törvény 8. §-ának (3) bekezdését), amely a keretmegállapodás 5. szakaszának 1. pontja szerinti megfelelő jogi intézkedésnek minősül, és az e rendelkezés alapján történt azon megállapítás, hogy valamely munkaszerződés megkötése – legyen ez akár csak egyetlen – határozott időre történt, a szerződés vagy a tevékenység jellegével vagy jellegzetességeivel kapcsolatos objektív okok nélkül azt eredményezi, hogy e szerződés határozatlan idejű szerződésnek minősül: a) összeegyeztethető-e a közösségi joggal a nemzeti jognak a nemzeti bíróság általi olyan értelmezése és alkalmazása, miszerint az a tény, hogy a határozott idejű munkaszerződés közszektorban történő megkötésének a jogi alapja a különleges, kiegészítő, sürgős vagy átmeneti jellegű szociális szükségletek kielégítésére irányuló határozott idejű foglalkoztatásról szóló törvény (a jelen esetben a 3250/2004. sz. törvény) volt, még akkor is, ha e szükségletek állandóak és tartósak, minden esetben olyan objektív oknak minősül, amely igazolja a határozott idejű szerződések megkötését? b) ellentétes-e a közösségi joggal a nemzeti jognak a nemzeti bíróság általi olyan értelmezése és alkalmazása, miszerint az olyan rendelkezést, amely tiltja a közszektorban kötött határozott idejű munkaszerződések határozatlan idejű munkaszerződésekké történő átalakítását, úgy kell értelmezni, hogy a közszektorban minden esetben feltétlenül tiltott a határozott idejű munkaszerződés határozatlan idejű munkaszerződéssé történő átalakítása, akkor is, ha e szerződést visszaélésszerűen kötötték határozott időre (mivel a kielégített szükségletek valójában állandóak és tartósak voltak), és a nemzeti bíróságnak nincs lehetősége ilyen esetben arra, hogy megállapítsa a vitatott munkaviszony valódi jellegét, és ezt helyesen határozatlan idejű szerződésnek minősítse? Vagy pedig ez a tilalom csak azon határozott idejű munkaszerződésekre vonatkozik, amelyeket ténylegesen átmeneti, előre nem látott, sürgős, kivételes vagy hasonló szükségletek kielégítése céljából kötöttek, azon szerződések kivételével, amelyeket valójában állandó és tartós szükségletek kielégítése céljából kötöttek?”