ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
23

E körülmények között a Vrhovno sodišče felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1) Az alapeljárás fentiekben vázolt körülményeire tekintettel úgy kell‑e értelmezni a héairányelv 90. cikkének (1) bekezdését, hogy a lízingtárgynak (ingatlan) a lízingbevevő tartozásainak meg nem fizetése miatt, továbbértékesítés és a lízingszerződés elszámolása céljából a lízingbeadó részére történő visszaadása – még ha arra a lízingszerződés szerinti valamennyi részlet lejártát követően kerül is sor – a »megszűnés, felmondás elállás, teljes vagy részleges nemfizetés« tényállását valósítja meg, amelynek alapján az adóalapot csökkenteni kell? 2) Úgy kell‑e értelmezni a héairányelv 2. cikkének (1) bekezdését, 14. cikkét, valamint 24. cikkének (1) bekezdését, hogy a vételi jog összege, amely a pénzügyi lízingszerződésből származó fizetési kötelezettségek legnagyobb részét képezi, és amelyet a lízingbevevő oly módon fizet meg a lízingbeadónak, hogy a tartozások megfizetésének elmaradása miatt a lízingbeadó visszaveszi birtokába a lízingtárgyat, azt egy harmadik személynek értékesíti, és az ezen értékesítésből származó vételártöbbletet – amely többletből a záróelszámolás keretében levonta a vételi jog összegét is – kifizeti a lízingbevevőnek, a szerződés teljesítése és a termékértékesítés ellenértékének, és így a héa hatálya alá tartozónak; vagy az ingatlan bérletére vagy hasznosítására vonatkozó szolgáltatás ellenértékének (és így a törvény vagy az adóalany választása alapján a héa hatálya alá tartozónak); vagy pedig a szerződés felmondásából eredő kár megtérítésének tekintendő, amelynek megfizetésére a lízingbevevő nemteljesítésével okozott kár elhárítása céljából kerül sor, és amely nem kapcsolódik közvetlenül ellenérték fejében nyújtott szolgáltatáshoz, és így nem tartozik a héa hatálya alá? 3) A második kérdésre adandó olyan értelmű válasz esetén, miszerint termékértékesítés és a szerződés teljesítésének ellenértékéről van szó, fel kell tenni azt a további kérdést, hogy ellentétes‑e a héa semlegességének elvével az, hogy a lízingbeadó kétszer fizette meg a héát, mégpedig először a pénzügyi lízingszerződés megkötésekor (beleértve a vételi jog szerinti vételárat is, amely a szerződéses összeg legnagyobb részét jelentette), majd másodszor a lízingbevevőt terhelő tartozások elmaradt megfizetése következtében az ingatlannak valamely harmadik személy részére történő (tovább)értékesítésekor, figyelemmel arra is, hogy az ezen második értékesítésből származó héateher a záróelszámolással a lízingbevevőre hárul?”
22

A CO Sociedad de Gestión y Participación SA és társai, mivel mindenestre úgy vélték, hogy a 92/49 irányelvvel ellentétes a DNB azon lehetősége, hogy az alapügybeli feddhetetlenségi bizonyítványokkal kapcsolatban különös követelményeket szabjon meg, a Rechtbank Rotterdam ítéletével szemben a CO Sociedad de Gestión y Participación SA és társai a College van Beroep voor het Bedrijfsleven (gazdasági ügyekben eljáró közigazgatási fellebbviteli bíróság) előtt fellebbezést nyújtottak be, amivel párhuzamosan a DNB szintén fellebbezett ezen ítélettel szemben. A CO Sociedad de Gestión y Participación SA és társai e bíróság előtt emlékeztettek arra, hogy a 92/49 irányelvnek a 2007/44 irányelv által megállapított rendelkezései – amint arra ez utóbbi irányelv (6) preambulumbekezdése rámutat – az eljárás és a prudenciális értékelések „teljes mértékű harmonizációjára” irányulnak. Márpedig, mivel e rendelkezések nem írnak elő a valamely biztosítóintézetben történő befolyásoló részesedésszerzésnek vagy az ilyen részesedés elidegenítésének jóváhagyására illetékes hatóság (a továbbiakban: illetékes nemzeti hatóság) részére olyan lehetőséget, hogy korlátozásokhoz és követelményekhez kösse azon határozatokat, amelyekben valamely biztosítóintézet tervezett befolyásoló részesedésszerzését vagy ilyen részesedés növelését hagyja jóvá, a 92/49 irányelvet úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az, hogy e hatóságnak lehetősége van határozatait ilyen korlátozásokhoz és követelményekhez kötni.
15

Kérelme alátámasztásául az STV előadja, hogy a Vogel és társa a 2100/94 rendelet 94. cikkének (1) bekezdése alapján köteles a részére méltányos díjazást fizetni a C engedély teljes díjának megfelelő összegben, mivel az e rendelkezés értelmében vett „jogosulatlan” vetés jogsértését valósította meg, és nem élhet a rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében biztosított eltéréssel, mivel nem teljesítette az említett rendelet 14. cikke (3) bekezdésének negyedik francia bekezdése szerinti díjfizetési kötelezettséget. Az STV ezenkívül azt állítja, hogy ezt a fizetési kötelezettséget függetlenül attól teljesíteni kell, hogy az érintett fajtaoltalom jogosultja kért‑e információkat, és hogy a mezőgazdasági termelő köteles főszabály szerint vetés előtt, de mindenképpen azon gazdasági év vége előtt, amelynek során a vetésre sor került, teljesíteni e fizetési kötelezettséget. Egyébiránt úgy véli, hogy az internetes oldalán közzétett információk és a jogkezelőként hozzá tartozó, oltalom alatt álló összes növényfajta felsorolását tartalmazó, a mezőgazdasági termelőknek évente megküldött útmutató alapján az érintettek maguk is kiszámíthatják, és így ki is fizethetik az ezen fajták vetése után járó összeget.
45

Másodszor, a végrehajtási rendelet 859. cikke 2. pontjának c) alpontja előírja, hogy ha az e rendelet 356. cikkének megfelelően meghatározott határidőt nem tartották be, és az említett cikk (3) bekezdése nem alkalmazható, az árut ennek ellenére ésszerű időn belül be kell mutatni a rendeltetési vámhivatalnál. A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak értékelése, hogy az alapügyben e feltételek teljesülnek‑e.
22

E körülmények között a Vrhovno sodišče felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1) Úgy kell‑e értelmezni a [2009/54] irányelv 8. cikkének (2) bekezdését, hogy az »azonos forrásból származó természetes ásványvíz« alatt a következőt kell érteni: a) az ugyanazon egyedi kinyerési helyből származó víz, nem értendő ide azonban a különböző kinyerési helyből merített víz, noha olyan vízről van szó, amelynek az eredete az ugyanazon felszín alatti víztest ugyanazon víztartó rétegének területén található a »víztartó réteg« és a »felszín alatti víztest« [2000/60] irányelv szerinti fogalommeghatározásai értelmében; b) az ugyanazon egyedi kinyerési helyből származó víz, nem értendő ide azonban a különböző kinyerési helyből merített víz, noha olyan vízről van szó, amelynek a eredete az ugyanazon felszín alatti víztest ugyanazon víztartó rétegének területén található a »víztartó réteg« és a »felszín alatti víztest« [2000/60] irányelv szerinti fogalommeghatározásai értelmében, amely fogalommeghatározások vonatkozásában figyelembe kell venni olyan körülményeket is, mint a kinyerési helyek közötti távolság, azok mélysége, az egyedi kinyerési helyből származó víz sajátos minősége (például a kémiai és mikrobiológiai összetétel), a kinyerési helyek közötti hidraulikus kapcsolat, a víztartó réteg fedettsége; c) minden olyan víz, amelynek az eredete az ugyanazon felszín alatti víztest ugyanazon víztartó rétegében található a »víztartó réteg« és a »felszín alatti víztest« [2000/60] irányelv szerinti fogalommeghatározásai értelmében, függetlenül attól, hogy több kinyerési helyből tör‑e a felszínre; d) minden olyan víz, amelynek az eredete az ugyanazon felszín alatti víztest ugyanazon víztartó rétegében található, a »víztartó réteg« és a »felszín alatti víztest« [2000/60] irányelv szerinti fogalommeghatározásai értelmében, függetlenül attól, hogy több kinyerési helyből tör‑e a felszínre, azzal, hogy az említett fogalommeghatározások vonatkozásában figyelembe kell venni olyan körülményeket is, mint a kinyerési helyek közötti távolság, azok mélysége, az egyedi kinyerési helyből származó víz sajátos minősége (például a kémiai és mikrobiológiai összetétel), a kinyerési helyek közötti hidraulikus kapcsolat, a víztartó réteg fedettsége? 2) Amennyiben az első kérdésben javasolt megoldások egyike tekintetében sem lehet igenlő választ adni, olyan körülményeken kell‑e alapulnia az »azonos forrásból származó természetes ásványvíz« fogalma értelmezésének, mint a kinyerési helyek közötti távolság, azok mélysége, az egyedi kinyerési helyből származó víz sajátos minősége (például a kémiai és mikrobiológiai összetétel), a kinyerési helyek közötti hidraulikus kapcsolat, és a víztartó réteg fedettsége?”
25

E tekintetben a Lengyel Köztársaság azzal érvel, hogy a jogvita tárgyát képező irányelvek által meghatározott célokat olyan szakmai szervezetek útján kell elérni, amelyeknek a feladata orvosi ellátások nyújtása, és amelyekre vonatkozóan megfelelő szabályozást kell elfogadni. Következésképpen azon irányelvekkel ellentétben, amelyek konkrét jogoknak a magánszemélyek részére történő keletkeztetésére irányulnak, és amelyeknek a végrehajtása egyetlen, jogszabályi jelleggel rendelkező aktus elfogadását kívánja meg, a jogvita tárgyát képező irányelvek hatékonysága biztosítható az orvostudomány területén elfogadott szabályozással, ideértve az egészségügyi dolgozók nemzeti szervezetei által elfogadott, nem jogszabály jellegű szabályzatokat is. Ezenfelül a lengyel jogrendszer ezeket az egészségügyi szabályokat, még ha azok nem is rendelkeznek jogszabályi jelleggel, kellőképpen magában foglalja, amint azt tanúsítja az is, hogy az orvosi és fogorvosi szakmákról szóló törvény előírja az orvosok számára, hogy a szakmájukat a szakmai szabályok betartása mellett, és ésszerű gondossággal gyakorolják, valamint az, hogy az említett egészségügyi szabályok figyelmen kívül hagyása az orvosok büntetőjogi és fegyelmi felelősségét vonhatja maga után.
12

Az Amazon által 2011 júniusában Németországba importált, elektronikus könyvekhez való olvasógépeket a KN 8543 70 90 vámtarifaalszáma alá sorolták be a hatáskörrel rendelkező vámhatóságok. 2011 júliusában az Amazon panaszt nyújtott be e besorolással szemben. 2011. október 20‑i határozatával az akkor hatáskörrel rendelkező Hauptzollamt Itzehoe (itzehoei fővámhivatal, Németország) ezen olvasógépeket a KN 8543 70 10 vámtarifaalszáma alá sorolta át. 2011. október 26‑án az Amazon kötelező érvényű tarifális felvilágosítást kért a HZA‑tól, és javasolta, hogy az említett olvasógépeket a KN 8543 70 10 vámtarifaalszáma alá sorolják be. A HZA az így kibocsátott kötelező érvényű tarifális felvilágosításban azonban úgy határozott, hogy ugyanezen olvasógépeket a KN 8543 70 90 vámtarifaalszáma alá sorolja be azzal az indokkal, hogy ez utóbbiak fő funkciója az elektronikus formában tárolt könyvek megjelenítésében, és nem fordításban vagy szótárfunkcióban áll.
2

E kérelmet az egyrészről a TOP Logistics BV (a továbbiakban: TOP Logistics) és a Van Caem International BV (a továbbiakban: Van Caem), másrészről a Bacardi & Company Ltd és a Bacardi International Ltd (a továbbiakban így együtt: Bacardi), valamint az egyrészről a Bacardi, másrészről a TOP Logistics és a Van Caem között, a Bacarditól származó azon áruk tárgyában folyamatban lévő két peres eljárás keretében terjesztették elő, amelyeket ez utóbbi beleegyezése nélkül léptettek be az Európai Gazdasági Térségbe (EGT‑be), és ott azokat jövedékiadó‑felfüggesztési eljárás alá vonták.
73

A 2004/38 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjából, valamint (2) bekezdéséből az következik, hogy egy másik tagállam területén tartózkodó, munkaviszonyban nem álló, illetve önálló vállalkozóként nem tevékenykedő uniós polgárt kísérhetnek, vagy hozzá csatlakozhatnak családtagjai állampolgárságuktól függetlenül, amennyiben az uniós polgár megfelelő anyagi fedezettel rendelkezik önmaga és családtagjai számára, és a fogadó tagállamban teljes körű egészségbiztosítással rendelkezik (Ibrahim és Secretary of State for the Home Department ítélet, C‑310/08, EU:C:2010:80, 28. pont).
3

Az 1889/2005 rendelet (1)–(3), (5), (6) és (13) preambulumbekezdése a következőképpen szól: „(1) A Közösség egyik feladata, hogy a közös piac és a gazdasági és monetáris unió létrehozásával a Közösség egész területén előmozdítsa a gazdasági tevékenységek harmonikus, kiegyensúlyozott és fenntartható fejlődését. E célból a belső piac egy olyan belső határok nélküli térség, ahol biztosított az áruk, a személyek, a szolgáltatások és a tőke szabad mozgása. (2) A jogellenes tevékenységekből származó jövedelmeknek a pénzügyi rendszerbe történő bevezetése, valamint azok pénzmosást követő befektetése károsítja a megbízható és fenntartható gazdasági fejlődést. Ennek megfelelően a pénzügyi rendszerek pénzmosás céljára való felhasználásának megelőzéséről szóló, 1991. június 10‑i 91/308/EGK tanácsi irányelv [(HL L 166., 77. o; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 153. o.)] a pénzmosás – a hitelintézeteken és a pénzügyi szervezeteken keresztül folytatott ügyletek, valamint egyes szakmai formák felügyelete révén történő – megelőzését célzó közösségi mechanizmust vezetett be. Mivel fennáll annak a veszélye, hogy e mechanizmus alkalmazása a tiltott célú készpénzforgalom megnövekedéséhez vezet, a [91/308] irányelvet ki kell egészíteni a Közösség területére belépő, illetve a Közösség területét elhagyó készpénzre vonatkozó ellenőrzési rendszerrel. (3) Jelenleg ilyen ellenőrzési rendszert csak néhány tagállam működtet saját nemzeti joga alapján. A jogszabályok közötti különbségek hátrányosan befolyásolják a belső piac megfelelő működését. Ezért közösségi szinten harmonizálni kell az alapelemeket a Közösség határait átlépő készpénzforgalom egyenértékű ellenőrzésének biztosítása érdekében. Az ilyen harmonizálás azonban nem érintheti a tagállamok tekintetében a Szerződés hatályos rendelkezéseivel összhangban a Közösségen belüli készpénzforgalomra vonatkozó nemzeti ellenőrzés alkalmazásának lehetőségét. [...] (5) Ennek megfelelően a kötelező nyilatkozattétel elvének a Közösségbe belépő vagy az azt elhagyó, bármely természetes személynél lévő készpénzre vonatkoznia kell. Ez az elv lehetővé tenné a vámhatóságok számára, hogy az ilyen készpénzforgalomról információt gyűjtsenek és adott esetben az információt más hatóságokhoz is továbbítsák. [...] (6) Figyelemmel a nyilatkozattételi kötelezettség megelőzésre irányuló céljára és visszatartó jellegére, annak a Közösségbe való belépéskor és a Közösség elhagyásakor kell eleget tenni. A hatóságok fellépésének a jelentős készpénzforgalomra történő összpontosítása érdekében azonban kizárólag a 10000 EUR küszöbértéket elérő vagy azt meghaladó értékű forgalom esik e kötelezettség hatálya alá. Továbbá azt is elő kell írni, hogy a nyilatkozattételi kötelezettség a készpénzt magánál tartó természetes személyre vonatkozik függetlenül attól, hogy az adott személy‑e a tulajdonos. [...] (13) A hatáskörrel rendelkező hatóságok hatáskörét ki kell egészíteni a tagállamok szankciók megállapítására vonatkozó kötelezettségével. Szankciókat azonban csak az e rendeletnek megfelelő nyilatkozattétel elmulasztása esetén lehet kiszabni.”
7

2006 tavaszán a Samsung Electronics Co. Ltd (a továbbiakban: Samsung), a koreai jog hatálya alá tartozó társaság a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közlemény (HL 2002. C 45., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 155. o.) alapján bírság alóli mentesség iránti kérelmet nyújtott be a Bizottsághoz. Ez alkalommal a Samsung bejelentette, hogy az LCD‑k egyes típusaira vonatkozóan kartell áll fenn több vállalkozás – köztük a fellebbező – között.
20

A 2000. évi Vb 3.98a. cikkének szövege az alábbi: „(1) A lakásügyi, lakóövezetekért felelős és integrációs miniszter rendelkezik a holland nyelvre és a holland társadalomra vonatkozó – a [2000. évi Vw] 16. cikke (1) bekezdésének h) pontja értelmében vett – ismeretek felmérését szolgáló, automatizált rendszeren keresztül lebonyolított beilleszkedési alapvizsgáról.” (2) A beilleszkedési alapvizsga olvasott és hallott szövegeknek a külföldi személy által történő megértésének, valamint holland nyelvű beszédkészségének felmérését foglalja magában. (3) A lakásügyi, lakóövezetekért felelős és integrációs miniszter meghatározza az olvasott és hallott szövegek megértésére, valamint a beszédkészségre vonatkozó vizsgaprogramot. E vizsgaprogram annak biztosítására irányul, hogy a sikeres vizsgát tevő külföldi a holland nyelv területén a modern nyelvekre vonatkozó európai nyelvi referenciakeret szerinti A1 nyelvtudási szinten a következő készségekkel rendelkezzen: a) olvasott szöveg értése; b) hallott szöveg értése; c) beszédkészség. (4) Az olvasott és hallott szövegek megértésére, valamint a beszédkészségre vonatkozó beilleszkedési alapvizsga szintje a modern nyelvekre vonatkozó európai nyelvi referenciakeret szerinti valamely szinthez illeszkedik. (5) A beilleszkedési alapvizsga a holland társadalomra vonatkozó ismeretek felmérését is magában foglalja. (6) A lakásügyi, lakóövezetekért felelős és integrációs miniszter meghatározza a holland társadalommal kapcsolatos elvárt ismeretekre vonatkozó vizsgaprogramot. E vizsgaprogram biztosítja, hogy a sikeres beilleszkedési alapvizsgát tevő külföldi alapvető gyakorlati ismeretekkel rendelkezzen a következőkről: a) [a Holland Királyság], ide értve földrajzát, történelmét és államszervezetét; b) lakásügyek, oktatás, munka, egészségügyi ellátás és hollandiai beilleszkedés; c) a külföldi jogai és kötelezettségei a Hollandiába érkezést követően; d) mások jogai és kötelezettségei Hollandiában; e) a Hollandiában bevett magatartási szabályok. (7) A beilleszkedési alapvizsga holland nyelven zajlik, a (3) bekezdés szerinti nyelvtudási szintet meg nem haladó szinten. (8) A (3) és (6) bekezdés szerinti vizsgaprogramokat a lakásügyi, lakóövezetekért felelős és integrációs miniszter által meghatározandó szabályok szerint kell rendelkezésre bocsátani az e miniszter által megállapított összeg megfizetése ellenében.”
16

E körülmények között a Vrhovno sodišče felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé: „Úgy kell‑e értelmezni a hatodik irányelv 2. cikke 1. pontjának és 4. cikke (1) bekezdésének rendelkezéseit, hogy a jelen tényállás szerinti körülmények között – amikor valaki természetes személyként vásárol ingatlanokat, anélkül hogy ezzel kapcsolatban előzetesen héát kellene fizetnie, majd ezeken az ingatlanokon egyéni vállalkozóként egy bevásárlóközpontot épít, majd ezután a nemzeti számviteli jogszabályok alapján azoknak az ingatlanoknak, amelyeken a bevásárlóközpontot építi, csak egy részét vezeti be vállalkozása állóeszközei közé, hogy ezt követően az összes ingatlannal együtt eladja a bevásárlóközpontot a megépített létesítmény megrendelőjének – úgy kell tekinteni, hogy az említett személy, már azon puszta tény okán, hogy bizonyos földterületeket nem vezetett be a vállalkozása állóeszközei közé, ezeket a földterületeket nem vonja be a héa rendszerébe, tehát ezek értékesítésekor nem minősül az áthárított héa felszámítására, majd befizetésére köteles adóalanynak?”
3

A 98/59 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő: „Ennek az irányelvnek az alkalmazásában: a) csoportos létszámcsökkentések: az olyan elbocsátások, amelyeket valamely munkáltató egy vagy több, nem a munkavállalók személyében rejlő ok miatt foganatosít, és amelyeknél – a tagállamok választása szerint – az elbocsátottak száma i) vagy egy 30 napos időszak során: — a rendszerint 20‑nál több és 100‑nál kevesebb munkavállalót foglalkoztató üzemekben [helyesen: telephelyeken] legalább 10 fő, — a rendszerint legalább 100, de 300‑nál kevesebb munkavállalót foglalkoztató üzemekben [helyesen: telephelyeken] legalább a munkavállalók 10%‑a, — a rendszerint 300 vagy annál több munkavállalót foglalkoztató üzemekben [helyesen: telephelyeken] legalább 30 fő; ii) vagy egy 90 napos időszak során legalább 20 fő, függetlenül attól, hogy hány munkavállalót foglalkoztatnak rendszeresen az érintett üzemben [helyesen: telephelyen]; b) a munkavállalók képviselői: azok, akik a tagállamok jogszabályai vagy gyakorlata szerint a munkavállalók képviselőinek minősülnek. Az első albekezdés a) pontjában az elbocsátottakra vonatkozóan előírt szám számításakor elbocsátásnak kell tekinteni a munkaszerződéseknek a munkáltató által egy vagy több, nem az érintett egyéni munkavállalók személyében rejlő ok miatt kezdeményezett megszüntetését is, feltéve, hogy az elbocsátottak száma legalább öt fő.”
17

A Supremo Tribunal de Justiça szerint „[a] Bíróság is kifejezetten elismerte, hogy [az uniós] jog helyes alkalmazása olyan egyértelműséggel is megjelenhet, hogy semmilyen ésszerű kétség nem merül fel a felvetett kérdésre adandó válasz tekintetében, és ebben az esetben ki is zárja az előzetes döntéshozatalra való utalás kötelezettségét. Márpedig [az alapeljárás felperesei] által hivatkozott [uniós jogi] rendelkezés[ek] tartalmára, a Bíróság által e tekintetben adott értelmezésre és […] [az ügy] […] vizsgált körülményeire figyelemmel [e bíróság szerint] az értelmezés során nem vetődik fel olyan releváns kétség, amely [megkövetelte volna] az előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztését [...].”
19

E körülmények között ’s‑Hertogenbosch fellebbviteli bírósága az eljárását felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1) Az FTS‑ítéletben (C‑202/97, EU:C:2000:75) a Bíróság megállapította, hogy az egyik tagállam illetékes intézménye által kiállított E 101 igazolás akkor is köti a többi tagállam társadalombiztosítási szerveit, ha ezen igazolás tartalmi szempontból nem helytálló. A jelen ügyhöz hasonló olyan ügyekre is vonatkozik‑e az említett megállapítás, amelyekben nem alkalmazhatók a rendeletnek az alkalmazandó jogszabályok meghatározására vonatkozó szabályai? 2) Jelentőséggel bír‑e az első kérdésre adandó válasz szempontjából, hogy az illetékes intézmény nem szándékozott E 101 igazolást kiállítani, de adminisztratív okokból szándékosan és jól megfontoltan olyan dokumentumokat használt, amelyek formájuk és tartalmuk alapján E 101 igazolások látszatát keltették, miközben az érdekelt úgy vélte, és ésszerűen is úgy vélhette, hogy ilyen igazolást kapott?”
27

Ilyen körülmények között a Tribunale di Cuneo úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: „1) A [büntetőtörvénykönyv] 160. cikke utolsó bekezdése […], amelyben az arról rendelkezik, hogy a félbeszakadást követően az elévülés ideje legfeljebb az időtartam egynegyedével hosszabbodik meg, és így a büntetőeljárás haladéktalan lefolytatása ellenére lehetővé teszi a bűncselekmények elkövetői büntethetőségének elévülését, ennek következményeképpen pedig büntetlenségüket, sérti‑e az EUMSZ 101. cikkben foglalt, a verseny védelmére vonatkozó szabályt? 2) A [büntetőtörvénykönyv] 160. cikke utolsó bekezdése […], amelyben az arról rendelkezik, hogy a félbeszakadást követően az elévülés ideje legfeljebb az időtartam egynegyedével hosszabbodik meg, tehát a gazdasági szereplők által visszatartó erő hiányában elkövetett bűncselekményeket a büntetőjogi következményektől megfosztva az Olasz Köztársaság az EUMSZ 107. cikk által tiltott támogatási formát vezetett‑e be? 3) A [büntetőtörvénykönyv] 160. cikke utolsó bekezdése […], amelyben az arról rendelkezik, hogy a félbeszakadást követően az elévülés ideje legfeljebb az időtartam egynegyedével hosszabbodik meg, és így a [2006/112 irányelvet] eszközként saját céljaikra felhasználó személyek büntetlenségének helyzetét teremti meg, az Olasz Köztársaság jogalap nélkül egy további mentességet vezetett‑e be az [ezen] irányelv 158. cikkében kimerítően felsoroltakhoz viszonyítva? 4) A [büntetőtörvénykönyv] 160. cikke utolsó bekezdése […], amelyben az arról rendelkezik, hogy a félbeszakadást követően az elévülés ideje legfeljebb az időtartam egynegyedével hosszabbodik meg, és így lemond az államot az Európai Unióval szemben fennálló kötelezettségek teljesítéséhez is szükséges forrásoktól megfosztó magatartások megbüntetéséről, sérti‑e az EUMSZ 119. cikkben rögzített, rendezett államháztartás elvét?”