T‑446/05. sz. ügy

Amann & Söhne GmbH & Co. KG és Cousin Filterie SAS

kontra

Európai Bizottság

„Verseny – Kartellek – Az ipari felhasználásra szánt cérna európai piaca – Az EK 81. cikk és az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás 53. cikkének megsértését megállapító határozat – Az egységes jogsértés fogalma – A piac meghatározása – Bírságok – A bírság felső határa – A jogsértés súlya és időtartama – Enyhítő körülmények – Együttműködés – Arányosság – Egyenlő bánásmód – Védelemhez való jog – Bírságkiszámítási iránymutatás”

Az ítélet összefoglalása

1. Verseny – Kartellek – Tilalom – Jogsértések – Egységes jogsértésnek tekinthető megállapodások és összehangolt magatartások – Fogalom

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés, valamint 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés)

2. Megsemmisítés iránti kereset – Az EK 81. cikk vagy EK 82. cikk alapján hozott bizottsági határozat – Összetett gazdasági értékelés – Bírósági felülvizsgálat – Korlátok

(EK 81. cikk és EK 82. cikk; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés, valamint 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés)

3. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – A Bizottság mérlegelési jogköre – Bírósági felülvizsgálat – A közösségi bíróság korlátlan felülvizsgálati jogköre

(EK 81. cikk, EK 82. cikk, EK 229. cikk és EK 253. cikk; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) és (3) bekezdés, valamint 31. cikk)

4. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése által a Bizottságra ruházott mérlegelési jogkör – A büntetések törvényessége elvének megsértése – Hiány

(EK 81. cikk és EK 82. cikk,; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés)

5. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – Több jogsértés

(EK 81. cikk és EK 82. cikk,; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)

6. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

7. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Az érintett piacon történő károkozásra való tényleges képesség mértéke

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)

8. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Az érintett vállalkozások azonos meghatározott kiindulóponttal rendelkező csoportokra való osztása

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

9. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Az érintett vállalkozások forgalma figyelembevételének és a bírságok ezzel való arányossága biztosításának szükségessége – Hiány

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (3) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

10. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Az érintett vállalkozások azonos meghatározott kiindulóponttal rendelkező csoportokra való osztása

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1.A. pont, hatodik bekezdés)

11. Verseny – Bírságok – Bírságot kiszabó határozat – Indokolási kötelezettség – Terjedelem

(EK 253. cikk; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés, 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

12. Verseny – Kartellek – Vállalkozások versenyellenes célú találkozóin való részvétel – A meghozott döntésektől való elhatárolódás hiányában az ezen döntésekből eredő kartellben való részvételre következtetést engedő körülmény

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

13. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés időtartama – Közepes és hosszú időtartamú jogsértések – A kiindulási összeg évenként 10%-kal való növelése

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (3) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1.B. pont)

14. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – Enyhítő körülmények

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 3) pont, harmadik francia bekezdés)

15. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – A bírság kiszámításakor figyelembe veendő forgalom

(98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1.A. pont)

16. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – A jogsértés hatásainak figyelembevétele

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk)

17. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – Figyelembe vehető bizonyítékok

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (1) bekezdés)

18. Verseny – Közigazgatási eljárás – Tájékoztatáskérés – Védelemhez való jog

(17. tanácsi rendelet, 11. cikk, (5) bekezdés)

19. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A vállalkozás együttműködése a közigazgatási eljárás során

(17. tanácsi rendelet, 11. cikk, (4) és (5) bekezdés)

1. Az egységes jogsértés fogalma pontosan olyan helyzetre vonatkozik, amelyben több vállalkozás egy folyamatos, a verseny torzítására irányuló gazdasági célt követő magatartásból álló jogsértésben, vagy olyan, egymással azonos tárgyuk (a tényezők összességének azonos célja), illetve alanyuk (az érintett vállalkozások azonossága, amelyeknek tudomásuk van a közös célról) alapján összefüggő önálló jogsértésekben vett részt. Az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértése nemcsak elszigetelt cselekmény eredménye lehet, hanem cselekmények sorozata, vagy még inkább folyamatos magatartás eredménye is. Ez az értelmezés nem vitatható azon az alapon, hogy a cselekmények sorozata vagy még a folytatólagos magatartás egyes elemei önmagukban is a fenti rendelkezés megsértésének minősülhetnek. Amennyiben a különböző cselekmények – azonos, a közös piacon belüli versenyt torzító tárgyuk alapján – „átfogó terv” keretébe illeszkednek, a Bizottság a fenti cselekmények miatti felelősséget jogszerűen róhatja fel az összességében figyelembe vett jogsértésben való részvétel alapján. Továbbá az egységes jogsértés fogalma kapcsolódhat megállapodásokban, összehangolt magatartásokban, illetve a vállalkozások társulásainak döntéseiben megnyilvánuló versenyellenes magatartás jogi minősítéséhez.

Az egységes célkitűzés fogalma nem határozható meg a jogsértés által érintett piacon belüli verseny torzítására való általános hivatkozással, amennyiben a verseny érintettsége mint célkitűzés vagy mint tárgy az EK 81. cikk (1) bekezdése alá tartozó valamennyi magatartásnak a lényegéhez tartozik. Az egységes célkitűzés fogalmának ekképpen való meghatározása azzal a kockázattal járna, hogy az egységes és folytatólagos jogsértés fogalma elveszti értelmének egy részét, amennyiben az lenne a következménye, hogy a valamely ágazatot érintő, az EK 81. cikk (1) bekezdésével tiltott különböző magatartásokat szisztematikusan egységes jogsértést képező elemeknek kellene minősíteni. Ily módon ahhoz, hogy különböző cselekményeket egységes és folytatólagos jogsértésnek lehessen minősíteni, azt kell megvizsgálni, hogy e cselekmények kiegészítik‑e egymást abban az értelemben, hogy mindegyiknek a rendes verseny egy vagy több következményével való szembenézés volt a célja, és a kölcsönhatás révén hozzájárultak a gazdasági szereplők által – az egységes célra irányuló globális terv keretében – kívánt versenyellenes hatás egészének megvalósításához. E tekintetben figyelembe kell venni valamennyi körülményt, amely megalapozhatja vagy megkérdőjelezheti e kapcsolatot, mint például a szóban forgó különböző megállapodások és összehangolt magatartások alkalmazásának időtartamát, tartalmát, és ezzel kapcsolatosan azok célját. A Bizottság tehát ezen objektív okokból indíthat különböző eljárásokat, állapíthat meg több, eltérő jogsértést és szabhat ki több különböző bírságot.

Egyes jogellenes tevékenységek egységes jogsértésként vagy több különálló jogsértésként történő minősítése főszabály szerint befolyásolja a kiszabható bírságot. A több különálló jogsértés megállapítása ugyanis több különálló bírság kiszabását vonhatja maga után, minden egyes esetben a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdésében és az EK 81. és EK 82. cikkben meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdésében meghatározott határokon belül.

(vö. 89–94., 133–134. pont)

2. A 17. rendelet 15. cikke (2) bekezdésének és az EK 81. és EK 82. cikkben meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének a büntetések törvényessége elvére tekintettel való érvényességét illetően – amint azt a közösségi bíróság az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló egyezmény meghatározásaival és a tagállamok alkotmányos hagyományaival összhangban elismerte – a Bizottság nem rendelkezik korlátlan mérlegelési mozgástérrel egyrészt a versenyjogi szabályok megsértésének megállapítását illetően, másrészt annak meghatározását illetően, hogy a különböző jogsértő cselekmények egységes és folytatólagos jogsértésnek vagy több önálló jogsértésnek minősülnek‑e, harmadrészt pedig az e jogsértésekért kiszabott bírság összegének megállapítását illetően.

Először is, a versenyjogi szabályok megsértései, amiért a Bizottság a 17. rendelet 15. cikke (2) bekezdésének és az EK 81. és EK 82. cikkben meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének alkalmazásával bírságot szabhat ki, kizárólag az EK 81. cikk vagy az EK 82. cikk rendelkezésében szereplő jogsértések. Annak a kérdése, hogy az EK 81. cikk és az EK 82. cikk feltételei teljesültek‑e, főszabály szerint a közösségi bíróság teljes körű felülvizsgálata alá tartozik. Következésképpen, jóllehet igaz az, hogy e megállapítás összetett technikai vagy gazdasági jellegű értékeléseket igényel, az ítélkezési gyakorlat elismeri a Bizottság bizonyos mérlegelési mozgásterét, ez azonban semmi esetre sem korlátlan. Ez nem jelenti azt, hogy a Törvényszék egy megsemmisítésre irányuló kereset keretében nem vizsgálhatja felül a Bizottság ilyen jellegű tényekre vonatkozó értékelését. A közösségi bíróságnak többek között nem csupán a hivatkozott bizonyítékok tárgyi valószerűségét, megbízhatóságát és következetességét kell vizsgálnia, hanem azt is ellenőriznie kell, hogy a bizonyítékok tartalmazzák‑e az adott összetett helyzet értékeléséhez figyelembe veendő valamennyi adatot, valamint hogy e bizonyítékok alátámasztják‑e a belőlük levont következtetéseket.

(vö. 130–131. pont)

3. A Bizottság nem rendelkezik korlátlan mérlegelési mozgástérrel a versenyjogi szabályok megsértése esetén való bírságkiszabást illetően. Amennyiben elfogadható, hogy a bírság felső határának objektív kritériuma, valamint a jogsértés súlyának és időtartamának szubjektív kritériumai a Bizottság számára széles mérlegelési mozgásteret biztosítanak, olyan feltételekről van szó, amelyek a Bizottság számára lehetővé teszik a szankciók kiszabását, figyelembe véve a szóban forgó magatartás jogellenességének mértékét. Következésképpen meg kell állapítani, hogy a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az EK 81. és EK 82. cikkben meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) és (3) bekezdése, amelyek bizonyos mozgásteret biztosítanak a Bizottság számára, meghatározzák azokat a kritériumokat és korlátokat, amelyek kötik a Bizottságot a bírságokra vonatkozó hatáskörének gyakorlása során. Továbbá az e rendelkezések értelmében való bírságkiszabás során a Bizottságnak tiszteletben kell tartania a Bíróság és a Törvényszék ítélkezési gyakorlata által megfogalmazott általános jogelveket, különösen az egyenlő bánásmód és az arányosság elvét.

Az EK 229. cikk és az 1/2003 rendelet 31. cikke értelmében a Bíróság és a Törvényszék a Bizottság bírságot megállapító határozataival szemben benyújtott keresetek tekintetében korlátlan felülvizsgálati jogkörrel bír, és így a Bizottság által elfogadott határozatot nem csupán megsemmisítheti, hanem a kiszabott bírságot törölheti, csökkentheti vagy emelheti. A Bizottság közigazgatási gyakorlata tehát a közösségi bíróság korlátlan felülvizsgálata alá tartozik.

Az EK 253. cikk értelmében a bírságot kiszabó határozatban a Bizottság – a határozat általánosan ismert összefüggései ellenére – köteles indokolást adni, különösen a kiszabott bírság összegét és az ebben a vonatkozásban kiválasztott módszert illetően. Ezen indokolásból világosan és egyértelműen ki kell tűnnie a Bizottság érvelésének, lehetővé téve az érdekeltek számára, hogy az alkalmazott intézkedés igazolását megismerjék a közösségi bíróság elé való terjesztés lehetősége mérlegelése céljából, és hogy adott esetben ez utóbbi számára lehetővé tegye a felülvizsgálat gyakorlását.

(vö. 140., 142–144., 148. pont)

4. Az egyes jogellenes tevékenységek egységes jogsértésként vagy több különálló jogsértésként történő minősítése főszabály szerint befolyásolja a kiszabható bírságot, amennyiben a több különálló jogsértés megállapítása több különálló bírság kiszabását vonhatja maga után, minden egyes esetben a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdésében és az EK 81. és EK 82. ikkben meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdésében meghatározott határokon belül, előírva, hogy a jogsértésben részt vevő vállalkozások és vállalkozások társulásai tekintetében a bírság egyenként nem haladhatja meg az előző üzleti év teljes forgalmának 10%‑át. Ebből következik, hogy ha a Bizottság két olyan bírságot szab ki, amelyek együttes összege meghaladja a felperesek forgalmának 10%‑át, nem sérti meg a nulla poena sine lege elvét.

(vö. 150–151. pont)

5. A Bizottság által a bírságok összegének meghatározásakor követhető elrettentő cél arra irányul, hogy biztosítsa, hogy a vállalkozások az Európai Közösségben, illetve az Európai Gazdasági Térségben végzett tevékenységük során tiszteletben tartsák a Szerződés által lefektetett versenyszabályokat. Több jogsértés esetén a Bizottság joggal vélheti úgy, hogy e cél nem érhető el azzal, hogy egy szankciót szab ki a jogsértések egyike miatt.

(vö. 160. pont)

6. Az arányosság elve megköveteli, hogy a közösségi intézmények aktusai ne haladják meg a kitűzött cél elérésére alkalmas és ahhoz szükséges mértéket. A bírságok kiszámításakor a jogsértés súlyát számos tényező függvényében kell értékelni, és e tényezők közül egyiknek sem szabad a többi mérlegelési tényezőhöz képest aránytalan fontosságot tulajdonítani. Az arányosság elve ebben az összefüggésben azzal jár, hogy a Bizottságnak a jogsértés súlyának értékelése során figyelembe vett tényezőkkel arányosan kell meghatároznia a bírság összegét, és hogy e tényezőket egységes és objektíven igazolható módon kell alkalmaznia.

A jogsértés súlyának mérlegelésekor a Bizottságnak sok tényezőt kell figyelembe vennie, amelyeknek jellege és jelentősége a kérdéses jogsértés típusától és az érintett jogsértés különleges körülményeitől függ. A jogsértés súlyát alátámasztó tényezők között esetenként szerepelhet a kérdéses termék piacának mérete. Következésképpen, még ha a piac mérete és a termék értéke a jogsértés súlyának megállapítása során figyelembe veendő tényezők is, azok jelentősége a jogsértés különleges körülményeitől függően változik.

E magatartások „árkartell” jellegű horizontális korlátozásoknak minősülnek a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás értelmében, tehát jellegüknél fogva „nagyon súlyosak”. Ilyen körülmények között a szóban forgó piac csak kevésbé jelentős a többi, a jogsértés súlyosságát bizonyító tényező összességéhez viszonyítva.

(vö. 171., 175–176., 178. pont)

7. Annak elemzése során, hogy a jogsértőknek milyen „tényleges gazdasági kapacitásuk” volt arra, hogy „jelentősen korlátozzák a versenyt”, ami előfeltételezi annak elemzését, hogy e vállalkozásoknak milyen az érintett piacon meglévő tényleges jelentősége, azaz milyen hatással vannak rá, a forgalom csak részleges képet ad a valóságról. Nem zárható ki, hogy egy számos tevékenységet végző, jelentős vállalkozás csak járulékosan van jelen meghatározott termékek piacán. Ugyanígy nem zárható ki az sem, hogy a Közösségen kívüli földrajzi piacon jelentős pozícióval rendelkező vállalkozás a közösségi piacon vagy az Európai Gazdasági Térség piacán csak gyenge befolyással rendelkezik. Ilyen esetekben pusztán az a tény, hogy az érintett vállalkozásnak jelentős a világméretű forgalma, nem jelenti szükségképpen azt, hogy meghatározó befolyást gyakorol az érintett piacon.

Ily módon a jogsértés tárgyát képező árucikkekből származó üzleti forgalomrész a jellegénél fogva alkalmas arra, hogy pontosan kimutassa a jogsértés érintett piacra gyakorolt hatásának mértékét. A forgalom ugyanis olyan jellegű, hogy az egyes vállalkozásoknak a szóban forgó piacokra vonatkozó felelősségéről valós képet ad, tekintve, hogy ez olyan objektív elem, amely pontosan méri, hogy e magatartás mennyire ártalmas a szokásos versenyre, tehát megfelelően mutatja az egyes vállalkozások károkozási kapacitását.

(vö. 187–188. pont)

8. A valamely kartell különböző résztvevőire kiszabott bírság meghatározását illetően a módszer abból áll, hogy a kartell tagjait több kategóriába sorolják, amiből az következik, hogy az ugyanazon kategóriába tartozó vállalkozásokra kiszabott bírság kiindulási összegét átalányosítják, az ilyen módszer, jóllehet figyelmen kívül hagyja az ugyanabba a csoportba tartozó vállalkozások méretbeli különbségeit, nem kifogásolható, amennyiben az arányosság és az egyenlő bánásmód elvét tiszteletben tartják. A Törvényszéknek nem feladata, hogy határozzon e rendszer alkalmasságáról, még akkor sem, ha ez hátrányosan érinti a kisebb vállalkozásokat. A Törvényszéknek a Bizottság e tárggyal kapcsolatos mérlegelési jogköre gyakorlásának jogszerűségére irányuló vizsgálata keretében annak vizsgálatára kell szorítkoznia, hogy ez az elosztás következetes és objektív módon igazolt‑e, anélkül hogy a Bizottság értékelését azonnal a sajátjával helyettesítené.

(vö. 196. pont)

9. Az EK 81. és EK 82. cikkben meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdése nem követeli meg, hogy amikor az ugyanabban a jogsértésben érintett több vállalkozásra szabnak ki bírságot, a kis vagy közepes méretű vállalkozásokra kiszabott bírság összege a forgalom százalékában mérve ne legyen nagyobb, mint a nagyobb vállalkozásokra kiszabott bírságok összege. E rendelkezésből ugyanis az következik mind a kis- és közepes méretű vállalkozások, mind pedig a nagyobb méretű vállalkozások tekintetében, hogy a bírság összegének megállapítása során a jogsértés súlyát és tartamát kell figyelembe venni. Amennyiben a Bizottság az ugyanabban a jogsértésben érintett vállalkozásokra olyan bírságot szab ki, amely a jogsértés súlyára és tartamára tekintettel minden egyes esetben igazolt, nem róható fel neki, ha közülük egyesek esetében a bírság összege az üzleti forgalomhoz képest nagyobb, mint más vállalkozások esetében. Ily módon a Bizottságnak nem kötelessége csökkentenie a bírságot, amikor az érintett vállalkozások kis‑ és középvállalkozások. A vállalkozás méretét a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdésében az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdésében, valamint a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás rendelkezéseiben megállapított felső határral figyelembe vették. Ezektől a méretre vonatkozó megfontolásoktól eltekintve semmi sem indokolja, hogy másként kezeljék a kis‑ és középvállalkozásokat, mint az egyéb vállalkozásokat. Az, hogy egy vállalkozás kis‑ és középvállalkozás, nem mentesíti a versenyszabályok tiszteletben tartásának kötelezettsége alól, amint arra a Bizottság helyesen hivatkozott.

(vö. 199–200. pont)

10. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás keretében – amelynek 1. A. pontja hatodik bekezdése kimondja, hogy az azonos típusú jogsértéseket elkövető vállalkozások mérete közötti „jelentős” különbség többek között alkalmas a jogsértés súlyának értékelése érdekében való súlyozás igazolására – nem sérti az egyenlő bánásmód elvét a Bizottság azon határozata, amely ugyanabba a kategóriába sorol több olyan vállalkozást, amelyek közül az egyiknek tisztán, illetve „jelentősen” kisebb a globális forgalma, mint a többi vállalkozásnak, az érintett piacról származó forgalmuk és nagyon hasonló piaci részesedéseik alapján, és amely ezekkel szemben azonos egyedi kiindulási összeget alkalmaz.

(vö. 202., 205. pont)

11. A versenyjogi jogsértésekért kiszabott bírságok összegének kiszámításánál az indokolási kötelezettség által előírt lényeges formai követelmények teljesülnek, ha a Bizottság határozatában megjelöli azon tényezőket, amelyek lehetővé tették számára a jogsértés súlyának és időtartamának meghatározását. E követelmények nem kötelezik arra a Bizottságot, hogy határozatában megjelölje a bírság kiszámításának módszerére vonatkozó számszerűsített tényezőket, mindenesetre a Bizottság nem fosztható meg mérlegelési jogkörétől számtani képletek kizárólagos és mechanikus alkalmazása révén. A több vállalkozásra bírságot kiszabó határozatokat illetően az indokolási kötelezettség terjedelmét elsősorban azon tényre figyelemmel kell értékelni, hogy a jogsértés több tényező függvényében kerül megállapításra, mint például az ügy sajátos körülményei, környezete és a bírságok elrettentő hatása, mindezt anélkül, hogy össze kellene állítani a kötelezően figyelembe veendő kritériumok kötelező vagy kimerítő felsorolását.

(vö. 226. pont)

12. Az a tény, hogy valamely vállalkozás nem vett részt egy többoldalú találkozón, és többé nem továbbított adatokat a kartell többi tagjának, nem bizonyítja, hogy felhagyott a kartellben való részvétellel, mivel nem határolódott el nyilvánosan a kartell tartalmától.

(vö. 240–241., 244. pont)

13. Az EK 81. és EK 82. cikkben meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló 1/2003 rendelet 23. cikke (3) bekezdésének megfelelően a jogsértés időtartama olyan ténynek minősül, amelyet figyelembe kell venni a versenyszabályokat megsértő vállalkozásra kiszabandó bírság összegének megállapításakor.

Ha a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 1. B. pontjának rendelkezései nem írnak elő növelést a rövid, általában egy évnél rövidebb időtartamú jogsértések esetén, növelést kell alkalmazni a közepes, általában egy–öt év időtartamú jogsértések esetén, amely növelés például a bírság alapösszegének 50%‑át is elérheti. A hosszú, általában öt évet meghaladó jogsértések esetében kizárólag az van előírva, hogy az összeg évenként 10%‑kal növelhető. E növelések nem automatikusak, a szóban forgó iránymutatás mérlegelési mozgásteret hagy a Bizottság számára.

(vö. 237., 247., 249. pont)

14. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás nem sorolja fel kötelező jelleggel azon enyhítő körülményeket, amelyeket a Bizottság köteles figyelembe venni a bírság alapösszege csökkentésének tekintetében. Következésképpen a Bizottság bizonyos mértékű mérlegelési mozgástérrel rendelkezik arra nézve, hogy enyhítő körülmény címén átfogó módon értékelhesse a bírságösszeg esetleges csökkentésének mértékét. Ily módon a Bizottság egyáltalán nem köteles a mérlegelési jogköre keretében a bírságot a nyilvánvaló jogsértés megszüntetése miatt csökkenteni, függetlenül attól, hogy ez a beavatkozása előtt vagy után következett be.

Versenyjogi szabályok megsértésének a Bizottság beavatkozásával egy időben történő – az iránymutatás 3. pontjának harmadik francia bekezdésében meghatározott – megszüntetése logikusan csak akkor képezhet enyhítő körülményt, ha feltételezhető, hogy a szóban forgó beavatkozás késztette az érintett vállalkozásokat a versenykorlátozó magatartás megszüntetésére, Ugyanis e rendelkezés célja a vállalkozások ösztönzése a versenykorlátozó magatartások megszüntetésére, amint a Bizottság megindítja azzal kapcsolatos vizsgálatát. Ezen a címen a bírság nem csökkenthető abban az esetben, ha e vállalkozások már szilárd döntést hoztak a jogsértés megszüntetéséről a Bizottság első beavatkozását megelőzően, vagy ha a jogsértés ezen időpont előtt véget ért. Ez utóbbi eset kellően figyelembevételre kerül a megállapított jogsértés időtartamának kiszámításakor.

(vö. 259–260. pont)

15. A bírság kiindulási összegének meghatározásakor figyelembe veendő szubjektív tényezők tekintetében a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás úgy rendelkezik, hogy figyelembe kell venni, hogy a jogsértők milyen tényleges gazdasági lehetőségekkel rendelkeznek ahhoz, hogy más piaci szereplőknek, különösen a fogyasztóknak, kárt okozzanak, és a bírságot olyan nagyságrendű összegben kell megállapítani, amely biztosan kellően elrettentő erővel bír. Ezen iránymutatás szerint, amennyiben a jogsértésben több vállalkozás is érintett, így a kartellek esetében, szükségessé válhat az általános kiindulási összeg súlyozása annak figyelembevétele érdekében, hogy az egyes vállalkozások jogsértő magatartása milyen súlyú, és ebből következően milyen tényleges hatást gyakorol a versenyre, különösen, ha az azonos típusú jogsértéseket elkövető vállalkozások mérete között jelentős különbség áll fenn, következésképpen szükségessé válhat, hogy az általános kiindulási összegeket az egyes vállalkozások jellegéhez igazítsák.

Az iránymutatással nem ellentétes, hogy a bírság összegének a meghatározásakor a forgalomra vonatkozó mutatószámokat a közösségi jog általános elveinek tiszteletben tartása érdekében figyelembe veszik, amennyiben a körülmények ezt megkívánják.

Ily módon a vállalkozások két kategóriába való sorolása forgalmuk alapján nem ésszerűtlen módja annak, hogy a piacon fennálló viszonylagos jelentőségüket a bírság kiindulási összegének meghatározása céljából figyelembe veszik, amennyiben az nem vezet a szóban forgó piacok súlyosan eltorzított bemutatásához.

(vö. 273–275., 280. pont)

16. A versenyjog területén az a bizonyítási teher, amely a szóban forgó jogsértés által az érintett piacra gyakorolt hatás fennállásával kapcsolatban hárul a Bizottságra, amennyiben a bírságoknak a jogsértés súlya alapján történő kiszámításakor azt figyelembe veszi, kevésbé súlyos, mint az, amely akkor terheli a Bizottságot, amikor a kartell esetében kell magának a jogsértésnek a megtörténtét bizonyítania. A kartell piacra gyakorolt konkrét hatásának figyelembevételéhez ugyanis elegendő, ha a Bizottság „jó okokkal” támasztja alá ezek figyelembevételét.

(vö. 301. pont)

17. A védelemhez való jog csak akkor sérül, ha a végleges határozat olyan kifogást tartalmaz, amely a kifogásközlésben nincs leírva olyan módon, hogy az alapján a határozat címzettjei meg tudnák védeni magukat.

Ha a kifogásközlésben nem hivatkoztak dokumentumokra, az érintett vállalkozás joggal vélheti úgy, hogy az ügy tekintetében ezek nem bírtak jelentőséggel. Ha a Bizottság nem tájékoztat egy vállalkozást arról, hogy bizonyos dokumentumokat felhasznál határozatában, akkor a Bizottság megakadályozza, hogy e vállalkozás megfelelő időn belül kifejtse véleményét e dokumentumok bizonyító erejéről. Ebből következik, hogy e dokumentumok nem tekinthetők vonatkozásában érvényes bizonyítékoknak.

A Bizottság által valamely kifogás alátámasztására a végleges határozatban felhasznált dokumentum, még akkor is, ha e dokumentumot a kifogásközlésben ugyanazon vállalkozással szemben egy másik kifogás alátámasztása érdekében használták, csak akkor használható az érintett vállalkozással szemben a határozatban, ha ez utóbbi ésszerűen levonhatta a kifogásközlésből és az okiratok tartalmából azokat a következtetéseket, amelyeket a Bizottság azokból le szándékozott vonni.

(vö. 313–315. pont)

18. Nem ismerhető el a hallgatáshoz való abszolút jog egy olyan vállalkozás tekintetében, amely a 17. rendelet 11. cikkének (5) bekezdése szerinti információkérést tartalmazó határozat címzettje. Az ilyen jog elismerése ugyanis túlmenne azon, ami a vállalkozások védelemhez való jogának biztosításához szükséges, és szükségtelen korlátozást jelentene a Bizottság azon feladatának végrehajtása során, amely szerint biztosítania kell a közös piacon a versenyszabályok betartását. A hallgatáshoz való jog csak annyiban ismerhető el, amennyiben az érintett vállalkozást olyan válaszadásra kötelezik, amelyekkel elismerné az olyan jogsértés fennállását, amelynek bizonyítása a Bizottság feladata.

A 17. rendelet 11. cikke hatékony érvényesülésének biztosítása érdekében ezért a Bizottság kötelezheti a vállalkozásokat arra, hogy minden számukra ismeretes, a tényekre vonatkozó információt közöljenek, és amennyiben az szükséges, bocsássák a Bizottság rendelkezésére az ezekre vonatkozóan birtokukban lévő okiratokat még abban az esetben is, ha ezek felhasználhatók versenyellenes magatartás bizonyítására. A Bizottságnak az információkérésre vonatkozó hatásköre nem sérti sem az emberi jogok európai egyezménye 6. cikkének (1) és (2) bekezdését, sem az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatát.

Mindenesetre önmagában a Bizottság által feltett tisztán ténybeli kérdésekre való válaszadás, valamint a már létező dokumentumok benyújtására vonatkozó felhívásai teljesítésének kötelezettsége nem jelentheti a védelemhez való jog vagy a tisztességes eljáráshoz való jog megsértését, amelyek a versenyjog sajátos területén az emberi jogok európai egyezményének 6. cikke által biztosítottal egyenrangú védelmet biztosítanak. Semmi nem akadályozza ugyanis az információkérés címzettjét abban, hogy később, a közigazgatási eljárás vagy a közösségi bíróságok előtt folyó eljárásban a védelemhez való jogának gyakorlása során bizonyítsa azt, hogy a válaszaiban foglalt tények, illetve az általa benyújtott dokumentumok más jelentéssel bírnak, mint amelyet a Bizottság azoknak tulajdonít.

Végül, ha a Bizottság a 17. rendelet 11. cikke szerinti információkérésben a tisztán ténybeli kérdéseken kívül és a már meglévő dokumentumokon felül kíván felvilágosítást, és azt kéri a vállalkozástól, hogy írja le több olyan találkozó tárgyát, lefolyását és eredményét vagy végkövetkeztetését, amelyen részt vett, és nyilvánvalóan azt feltételezi, hogy e találkozók esetén versenykorlátozásokról volt szó, az ilyen kérelem alkalmas lehet arra, hogy a kérdőre vont vállalkozást arra kényszerítse, hogy ismerje el a közösségi versenyjogi jogszabályok megsértésében való részvételét; az érintett vállalkozás ezért nem köteles az ilyen jellegű kérdésekre választ adni. Ilyen esetben, ha a vállalkozás mégis információkat szolgáltat e pontok tekintetében, azt önkéntes együttműködésnek kell tekinteni, amely az engedékenységi közlemény értelmében a bírság csökkentésének alapjául szolgálhat. Ugyanezen esetben a vállalkozások nem hivatkozhatnak arra, hogy a Bizottság megsértette az önvádra kötelezés tilalmát azon tény okán, hogy az ilyen kérdésre önként válaszoltak.

(vö. 326–329. pont)

19. A tiltott kartell okán indított közigazgatási eljárás keretében az érintett vállalkozásnak a vizsgálat alatti együttműködése nem jogosít fel a bírság csökkentésére, ha ezen együttműködés nem haladja meg azt, amire a vállalkozás a 17. rendelet 11. cikkének (4) és (5) bekezdése szerint köteles. Ha azonban a vállalkozás a 11. cikk szerinti információkérésre olyan információt szolgáltat, amely messze meghaladja azt, amit a Bizottság e rendelkezés alapján követelhet, akkor csökkenthető a vállalkozással szemben kiszabott bírság.

(vö. 340. pont)

A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (ötödik tanács)

2010. április 28.( )

„Verseny – Kartellek – Az ipari felhasználásra szánt cérna európai piaca – Az EK 81. cikk és az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás 53. cikkének megsértését megállapító határozat – Az egységes jogsértés fogalma – A piac meghatározása – Bírságok – A bírság felső határa – A jogsértés súlya és időtartama – Enyhítő körülmények – Együttműködés – Arányosság – Egyenlő bánásmód – Védelemhez való jog – Bírságkiszámítási iránymutatás”

A T‑446/05. sz. ügyben,

az Amann & Söhne GmbH & Co. KG (székhelye: Bönnigheim [Németország]),

a Cousin Filterie SAS (székhelye: Wervicq‑Sud [Franciország])

(képviselik őket: A. Röhling, M. Dietrich és C. Horstkotte ügyvédek)

felpereseknek

az Európai Bizottság (képviselik: F. Castillo de la Torre és K. Mojzesowicz, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: G. Eickstädt ügyvéd)

alperes ellen

a 2005. október 13‑án hozott C (2005) 3765 bizottsági határozattal módosított, az [EK] 81. cikk, valamint az EGT‑Megállapodás 53. cikke szerinti eljárásról szóló, 2005. szeptember 14‑i C (2005) 3452 bizottsági határozat (COMP/38.337 „PO/cérna”‑ügy) megsemmisítésére irányuló kérelme, másodlagosan pedig a hivatkozott határozattal a felperesekkel szemben kiszabott bírság csökkentésére irányuló kérelme tárgyában,

AZ EURÓPAI UNIÓ TÖRVÉNYSZÉKE (ötödik tanács),

tagjai: M. Vilaras elnök, M. Prek (előadó) és V. M. Ciucă bírák,

hivatalvezető: T. Weiler tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2008. december 17‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

A – A jogvita tárgya

1 A 2005. október 13‑i C (2005) 3765 bizottsági határozattal módosított, az [EK] 81. cikke és az EGT‑Megállapodás 53. cikke szerinti eljárásról szóló 2005. szeptember 14‑i bizottsági határozatban (COMP/38.337 „PO/cérna”‑ügy; a továbbiakban: megtámadott határozat), amelynek összefoglalóját az Európai Közösségek Hivatalos Lapjának 2008. január 26‑i számában tették közzé (HL C 21., 10. o.), az Európai Közösségek Bizottsága megállapította, hogy a felperesek, az Amann & Söhne GmbH & Co. KG (a továbbiakban: Amann) és Cousin Filterie SAS (a továbbiakban: Cousin) megállapodások és összehangolt magatartások összességében vett részt a gépjárműipari felhasználóknak gyártott cérnák (a továbbiakban: gépjárműipar számára gyártott cérna) piacán az Európai Gazdasági Térségben (EGT) az 1998 május/júniusától 2000. május 15‑ig terjedő időszakban, illetve hogy az Amman megállapodások és összehangolt magatartások összességében vett részt a gépjárműipar számára gyártott cérna (a továbbiakban: ipari felhasználásra szánt cérna) kivételével az ipari felhasználásra szánt cérna Benelux államoki, dániai, finnországi, Norvégiai és svédországi piacán (a továbbiakban: skandináv országok) az 1990 januárjától 2001 szeptemberéig terjedő időszakban.

2 A Bizottság egyfelől az egyetemlegesen felelős Amannal és Cousinnal szemben 4,888 millió euró bírságot szabott ki a gépjárműipar számára gyártott cérna EGT‑beli piacán létrehozott kartellben való részvétel miatt, másfelől pedig az Amannal szemben 13,09 millió euró bírságot szabott ki az ipari felhasználásra szánt cérna Benelux államoki és skandináv piacán létrehozott kartellben való részvétel miatt.

B – Közigazgatási eljárás

3 2001. november 7‑én és 8‑án a Bizottság az [EK 81.] és az [EK 82.] cikkének végrehajtásáról szóló, 1962. február 6‑i, 17. tanácsi rendelet (HL 1962. 13., 204. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet 1. kötet 3. o.) 14. cikkének (3) bekezdése értelmében vizsgálatokat végzett több cérnagyártó helyiségeiben. E vizsgálatokra a The English Needle & Tackle Co. Ltd által 2000 augusztusában bejelentett információk alapján került sor (a megtámadott határozat (78) preambulumbekezdése).

4 2001. november 26‑án a Coats Viyella plc (a továbbiakban: Coats) a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló 1996. július 18‑i bizottsági közlemény (HL 1996. C 207., 4. o.; a továbbiakban: engedékenységi közlemény) értelmében engedékenységi kérelmet nyújtott be, amelyhez iratokat csatoltak azzal a céllal, hogy a következő kartellek fennállását bizonyítsák: először is, kartell a gépjárműipar számára gyártott cérna piacán az Európai Gazdasági Térségben (EGT), másodszor kartell az ipari felhasználóknak gyártott cérna piacán az Egyesült Királyságban, és harmadszor kartell az ipari felhasználók számára gyártott cérna piacán a Benelux államokban, valamint a skandináv országok piacán (a megtámadott határozat (82) preambulumbekezdése).

5 A vizsgálatok során fellelt, valamint a Coats által benyújtott iratok alapján a Bizottság a 17. rendelet 11. cikkével összhangban 2003 márciusában és augusztusában információkéréseket címzett az érintett vállalkozásoknak (a megtámadott határozat (83) preambulumbekezdése).

6 2004. március 18‑án a Bizottság több vállalkozásnak címzett kifogásközlést fogadott el, azon okból, hogy e vállalkozások részt vettek a fenti 4. pontban hivatkozott egyik kartellben vagy kartellekben, amelyek között az ipari felhasználók számára gyártott cérna Benelux államoki és a skandináv országokbeli piacához kapcsolódó kartell is szerepel.

7 A kifogásközlés valamennyi címzett vállalkozása írásban nyújtotta be észrevételeit (a megtámadott határozat (90) preambulumbekezdése).

8 2009. július 19‑én és 20‑án tárgyalást tartottak (a megtámadott határozat (92) preambulumbekezdése).

9 2004. szeptember 24‑én a felek megegyeztek a kifogásközlésre adott válaszaik és a tárgyaláson tett észrevételeik nem bizalmas változatába történő betekintésében, és számukra további észrevételek megtételére határidőt tűztek ki (a megtámadott határozat (93) preambulumbekezdése).

10 2005. szeptember 14‑én a Bizottság elfogadta a megtámadott határozatot.

C – A megtámadott határozat

1. Az érintett piacok meghatározása

a) Termékpiacok

11 A megtámadott határozatban a Bizottság megállapítja, hogy a cérnaágazat két szegmensre osztható, egyrészt az ipar által különböző ruházati cikkek, vagy egyéb cikkek, például bőráruk, gépjárművekhez vagy matracokhoz való textilhuzatok varrására vagy hímzésére használt cérnák szegmensére, másrészt pedig a házicérna szegmensére, amelyet magánszemélyek varró- vagy javítási munkákhoz, valamint kedvtelési célokra használnak (a megtámadott határozat (9) preambulumbekezdése).

12 Az ipari felhasználásra szánt cérna szegmensét illetően a megtámadott határozatból az következik, hogy e szegmens a felhasználás szerint három kategóriára osztható: a konfekcióiparnak szánt varrócérna, amelyet különböző típusú ruhákhoz használnak, a számítógép által vezérelt hímzőgépek által a ruhák, sportcipők és háztartási szövetek díszítéséhez használt hímzőcérna, valamint a különböző ágazatokban, például a cipőágazatban, a bőrágazatban vagy a gépjárműiparban használt speciális cérna (a megtámadott határozat (11) preambulumbekezdése).

13 A megtámadott határozatból az is következik, hogy az ipari felhasználásra szánt cérna a szál típusa és a cérna szerkezete szerint több kategóriába sorolható (a megtámadott határozat (12) preambulumbekezdése).

14 A Bizottság úgy ítéli meg, hogy az ipari felhasználásra szánt cérnát a kínálat szempontjából egységes termékpiacot alkotónak lehet minősíteni, mivel nem létezik szoros összefüggés a végső felhasználás és a szál típusa és/vagy a cérna szerkezete között. A Bizottság megállapítja, hogy a Coats szerint a konfekcióipar egyes ügyfelei speciális cérnákat használnak, a hímzőipar egyes ügyfelei pedig a konfekcióipari cérnát használják. Megállapítja továbbá, hogy a Coats hangsúlyozta, hogy a konfekcióipar számára gyártott cérna, a hímzőcérna és a különféle speciális cérnák gyártási eljárásai közösek, vagy egymással könnyen felcserélhetők lehetnek (a megtámadott határozat (13) preambulumbekezdése).

15 A Bizottság ugyanakkor megkülönbözteti a gépjárműipar számára gyártott cérnát az ipar egyéb ágazatai számára gyártott cérnától. A Bizottság ugyanis azt állítja, hogy bár e két cérnafajta gyártási folyamatai hasonlók vagy egymással könnyen felcserélhetők, a gépjárműipar keresletét olyan jelentős ügyfelek jelentik, amelyek bizonyos, általuk használt termékek esetében – például a biztonsági övekhez használt cérna – magasabb követelményeket támasztanak, és amelyek a termékek egységességét igénylik azon országokban, ahol erre iparuk számára szükségük van (a megtámadott határozat (14) preambulumbekezdése).

16 A jelen ügyben az a termékpiac, amelynek vonatkozásában a jogsértést felrótták a felpereseknek, a gépjárműipar számára gyártott cérna, az Amann esetében pedig az ipari felhasználásra szánt cérna piaca.

b) Földrajzi piacok

17 A megtámadott határozatban a Bizottság megállapítja, hogy a gépjárműipar számára gyártott cérna piacát a fentebb említett magasabb szintű, az EGT‑ben egységességet igénylő követelmények okán meg kell különböztetni az ipari felhasználásra szánt cérna piacától. A Bizottság megállapítja továbbá, hogy a gépjárműipar számára gyártott cérna piaca az EGT egészére kiterjed. A Bizottság ugyanis úgy ítéli meg, hogy csak néhány szállító tud e termékekből standard kínálatot fenntartani az EGT egészében. Ennek az az oka, hogy a vásárlóknak a különböző országokban termelésük megkönnyítéséhez egyforma cérnákra van szükségük, hogy e cérnáknak különleges minőségi előírásoknak kell megfelelniük (például a biztonsági övekhez használt cérnák), és hogy a termékek minőségére, valamint a felelősségre vonatkozó kérdések miatt e cérnák nyomon követhetősége elsődleges szempont (a megtámadott határozat (21) és (22) preambulumbekezdése).

18 Ezzel szemben az ipari felhasználásra szánt cérnát illetően a Bizottság megállapítja, hogy a felek által szolgáltatott információk alapján az érintett földrajzi piac regionálisnak minősül. Hozzáfűzi, hogy a régió adott esetben az EGT‑Megállapodás szerződő felei közül többnek a területére (például a Benelux államokra vagy a skandináv országokra) vagy csak egynek a területére is kiterjedhet (például az Egyesült Királyságra) (a megtámadott határozat (17) preambulumbekezdése).

19 A megtámadott határozatból az következik, hogy az ipari felhasználásra szánt cérnának az Amann‑nal szemben felrótt jogsértés által érintett piaca a Benelux államoki és a skandináv országokbeli piaca, míg a gépjárműipar számára gyártott cérnának a felperesekkel szemben felrótt jogsértés által érintett piaca az egész EGT‑re kiterjed.

2. Az érintett piac mérete és szerkezete

20 A Bizottság a megtámadott határozatban megállapítja, hogy az ipari cérna értékesítésének összege a Benelux államokban és a skandináv országokban mintegy 50 millió euró volt 2000‑ben, és mintegy 40 millió euró 2004‑ben, a gépjárműipar számára gyártott cérna esetében pedig 20 millió euró 1999‑ben (a megtámadott határozat (28) és (35) preambulumbekezdése).

21 A megtámadott határozatból az is kitűnik, hogy a 90‑es évek végén a Benelux államokban és a skandináv országokban a fő ipari felhasználásra szánt cérna szállítói elsősorban az Amann, a Barbour Threads Ltd (a továbbiakban: Barbour), mielőtt a Coats megszerezte volna, a Belgian Sewing Thread NV (a továbbiakban: BST), a Coats, a Gütermann AG és a Zwicky & Co. AG (a továbbiakban: Zwicky) voltak, a gépjárműipar számára gyártott cérna esetében pedig elsősorban a felperesek, a Coats, az Oxley Threads Ltd (a továbbiakban: Oxley), a Gütermann és a Zwicky.

3. A jogsértő magatartások leírása

22 A Bizottság a megtámadott határozatban megállapítja, hogy a gépjárműipar számára gyártott cérna EGT‑beli piacával kapcsolatos kartellre vonatkozó, a felpereseknek felrótt magatartásra 1998 és 2000 között került sor.

23 A gépjárműipar számára gyártott cérna EGT‑beli piacán megvalósult kartell tagjainak elsődleges célja a magas árak fenntartása volt (a megtámadott határozat (214) preambulumbekezdése).

24 E célból öt találkozó megszervezésére került sor, amelyek alkalmával a résztvevők kétféle irányárat állapítottak meg az európai autóipari ágazat számára értékesített alaptermékek vonatkozásában, az egyiket a már létező, a másikat az új ügyfelek tekintetében alkalmazták. Ezt követően információcsere történt az egyéni ügyfelekkel szemben alkalmazott árakról és a minimális irányárakról. A résztvevők végül kötelezték magukat, hogy elkerülik az árversenyt a piacon jelen lévő szállító javára (a megtámadott határozat (215) preambulumbekezdése).

25 A Benelux államokban és a skandináv országokban az ipari felhasználásra szánt cérna piacával kapcsolatos kartellre vonatkozó magatartásokat illetően a Bizottság megállapítja, hogy ezek 1990 és 2001 között történtek.

26 A Bizottság szerint az ipari felhasználásra szánt cérna Benelux államoki és skandináv piacát illetően az érintett vállalkozások évente legalább egyszer találkoztak,, és ezek a találkozók két részből álltak: az egyik részben a Benelux államok piacát, a másik részben a skandináv országok piacát tárgyalták meg, e találkozók elsődleges célja az árak magas szinten tartása volt mindkét piacon.

27 A résztvevők megosztották egymás között az árlistákat, és az árengedményekről, a katalógusárak emelésének alkalmazásáról, a további árengedményekről, valamint az egyes ügyfelekkel szemben alkalmazandó egyedi árakról szóló információkat. Megállapodásokat is kötöttek a jövőbeni árlistákról, az árengedmények maximális mértékéről, az árengedmények csökkentéséről, valamint az egyes ügyfelekkel szemben alkalmazandó egyedi árak emeléséről, továbbá arra irányuló megállapodásokat, hogy elkerüljék az árversenyt a piacon jelen lévő szállító javára, és hogy felosszák maguk között az ügyfeleket (a megtámadott határozat (99)–(125) preambulumbekezdése).

4. A megtámadott határozat rendelkező része

28 A megtámadott határozat 1. cikkének (1) bekezdésében a Bizottság megállapította, hogy hat vállalkozás megsértette az EK 81. cikk (1) bekezdését és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdését azzal, hogy az EGT területén a gépjárműipar számára gyártott cérnák piacait érintő megállapodásokban vett részt, és erre irányuló összehangolt magatartást folytatott, a felperesek esetében az 1994 május/júniusától 2000 májusáig terjedő időszakban. Hasonlóképpen, a megtámadott határozat 1. cikkének (1) bekezdésében a Bizottság megállapította, hogy nyolc vállalkozás, köztük az Amann, megsértette az EK 81. cikk (1) bekezdését és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdését azzal, hogy a Benelux és a skandináv államok területén az ipari cérnák piacait érintő megállapodásokban vett részt, és erre irányuló összehangolt magatartást folytatott, az Amann esetében az 1990 januárjától 2001 szeptemberéig terjedő időszakban.

29 A megtámadott határozat 2. cikkének első bekezdése értelmében a kiszabott bírságok a következők:

a) a gépjárműipar számára gyártott cérna EGT‑beli piacán létrehozott kartellért:

– az egyetemlegesen felelős felperesekkel szemben: 4,888 millió euró;

– Coats: 0,65 millió euró;

– Oxley: 1,271 millió euró;

– az egyetemlegesen felelős Barbour and Hicking Pentecost plc: 0,715 millió euró;

b) az ipari felhasználásra szánt cérna piacán a Benelux és a skandináv államokban létrehozott kartellért, többek között:

– Coats: 15,05 millió euró;

– Amann: 13,09 millió euró;

– BST: 0,979 millió euró;

– Gütermann: 4,021 millió euró;

– Zwicky: 0,174 millió euró.

Az eljárás és a felek kereseti kérelmei

30 A Törvényszék Hivatalához 2005. december 22‑én benyújtott keresetlevelével a felperesek előterjesztették a jelen keresetet.

31 Mivel a Törvényszék tanácsainak összetétele megváltozott, és az előadó bírót az ötödik tanácshoz osztották be, a jelen ügyet következésképpen ennek a tanácsnak osztották ki.

32 A felperesek keresetükben azt kérik, hogy a Törvényszék:

– semmisítse meg a megtámadott határozatot az őt érintő részében;

– másodlagosan, megfelelően csökkentse e bírság összegét;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

33 A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– utasítsa el a keresetet;

– kötelezze a felpereseket az eljárás költségeinek viselésére.

A jogkérdésről

34 Első helyen a felperesek az [EK] 81. és [EK] 82. cikkében meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL L 1., 231. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet 2. kötet 205. o.) 7. cikke (1) bekezdésének megsértésére alapított, a megtámadott határozat megsemmisítésére irányuló jogalapra hivatkoznak.

35 Másodsorban a felperesek több, a bírság törlésére irányuló jogalapra hivatkoznak. Egyfelől, azt róják fel a Bizottságnak, hogy a kiszabott bírság összege meghaladta a felső határt, azaz forgalmuk 10%‑át. Másfelől a felperesek hét, a következőkön alapuló jogalapra hivatkoznak: az egyenlő bánásmód és az arányosság elvének megsértése a bírság kiszabása során, az ipari felhasználásra szánt cérnára vonatkozó kartellért kiszabott bírság alapösszegének téves megállapítása, az ipari felhasználásra szánt cérna piacán fennállt kartell időtartamának téves kiszámítása, bizonyos enyhítő körülmények figyelmen kívül hagyása az ipari felhasználásra szánt cérna piacára vonatkozó kartell esetében, a gépjárműipar számára gyártott cérnára vonatkozó kartellért kiszabott bírság kiindulási összegének és alapösszegének téves megállapítása, a gépjárműipar számára gyártott cérna piacára vonatkozó kartell esetében a megvalósítás meghiúsulásának figyelmen kívül hagyása, valamint a meghallgatáshoz való jog és a védelemhez való jog megsértése.

A – A felperesek által hivatkozott, a megtámadott határozat megsemmisítésére irányuló, az 1/2003 rendelet 7. cikke (1) bekezdése első mondatának megsértésén alapuló jogalapról

1. A felek érvei

36 A felperesek azt állítják, hogy a felrótt jogsértések az 1/2003 rendelet 7. cikke (1) bekezdése első mondatának értelmében egységes jogsértésnek minősülnek, mivel a gépjárműipar számára gyártott cérna és az ipari felhasználásra szánt cérna piacai nem minősülnek különböző termék- vagy földrajzi piacoknak, létezik továbbá egy közös szubjektív elem e kartellek között, és a Bizottság által az egységes jogsértés hiányának megállapítására alkalmazott kritériumok nem érvényesek.

37 Elsősorban, az egységes termékpiac fennállását illetően a felperesek vitatják, hogy kifejezetten megerősítették volna, hogy a konfekcióipar számára és a gépjárműipar számára gyártott cérna két különböző piacra tartozik. Az Amann‑nak az információkérésre adott, a gépjárműipar számára gyártott cérna piacát világméretűnek minősítő válasza ugyanis egyáltalán nem jelenti annak elismerését, hogy e piac feltételezetten autonóm jellegű. Továbbá, az Amann, miután a cérnapiac hat különböző szegmensén végzett becsléseket, nem lett volna képes ezt megtenni a gépjárműipar számára gyártott cérna piacán.

38 A felperesek szerint a többi gazdasági szereplő, például a Coats és a Gütermann nyilatkozatai sem teszik lehetővé azon következtetés levonását, hogy a gépjárműipar számára gyártott cérna piaca különbözik az ipari felhasználásra szánt cérna piacától.

39 A felpereseknek a piac egységes jellegére vonatkozó álláspontját a termékeknek a valamennyi vállalkozás által elvégzett bemutatása is megerősíti. Különösen ez a helyzet abban a szegmensben, amelyben a Gütermann, az Amann és a Coats tevékenykedik. Itt láthatóvá válik, hogy ugyanazon cérna felhasználása több ágazatban is lehetséges.

40 A gépjárműipari ágazat jelentős ügyfelei által támasztott egyedi követelmények léte sem igazolja az ipari felhasználásra szánt cérna és a gépjárműipar számára gyártott cérna megkülönböztetését. A cérnák ugyanis főszabály szerint a gépjárműipar követelményei szerint készülnek, és e minőségükben kerülnek szállításra az egyéb ipari ágazatok jelentős ügyfeleinek. A különböző minőségű, kétféle cérna gyártása gazdasági szempontból egyébként nem lenne indokolható. Ily módon a gépjárműipar számára gyártott cérna műszaki jellemzői lényegében megegyeznek az ipari felhasználásra szánt cérna jellemzőivel. Ezek tehát egymással felcserélhetők, kereskedelmük tehát nem az ügyfelektől, hanem a termékektől függ.

41 Másodsorban a felperesek azt kifogásolják, hogy a Bizottság nem vizsgálta meg, hogy az egyes felrótt magatartásokat összekapcsolta‑e valamilyen közös szubjektív elem, amelyek így egységes jogsértést alkottak volna. A Bizottság maga is megállapította, hogy valamennyi jogsértés az árak szokásos alakulásának torzítására irányult a szóban forgó piacon.

42 Az a tény, hogy árkartellekről volt szó, és az érintett régiók tekintetében elfogadott megoldások gyakorlatilag azonosak, alátámasztja a vitatott jogsértések egységes jellegét. A felperesek továbbá azt állítják, hogy a tagállamok nagy részében a szubjektív elem az egységes jogsértés megállapításának meghatározó kritériuma.

43 A felperesek továbbá arra hivatkoznak, hogy az érintett vállalkozások nagy részének közepes méretére tekintettel ezek vezetőinek és tagjainak mindenképpen tudomásuk kellett, hogy legyen a különböző jogsértésekről. Hangsúlyozzák, hogy – őket illetően – a szubjektív elem elsősorban a belső hatáskörök elhatárolódásának hiányából ered az ipari felhasználásra szánt cérna és a gépjárműipar számára gyártott cérna kereskedelmének területén.

44 A felperesek továbbá lényegében azt hangsúlyozzák, hogy a Bizottság eljárása inkoherens volt, mivel az egyes kartellekben folytatólagosan elkövetett jogsértések tekintetében az egységes jogsértés elvéből indult ki, de nem ilyen módon folytatta a kartellek közötti jogsértések esetében. E tekintetben a megtámadott határozat (266)–(270) preambulumbekezdése több ellentmondást is tartalmaz, amelyek azt bizonyítják, hogy a Bizottságnak a különböző jogsértésekre vonatkozó álláspontja nem védhető.

45 Harmadsorban, a felperesek vitatják a Bizottság által az egységes jogsértés fennállásának vagy hiányának megállapításához alkalmazott kritériumokat.

46 A felperesek elsősorban azt állítják, hogy e kritériumok nem érvényesek. E tekintetben egyfelől arra hivatkoznak, hogy maga a Bizottság is határozatlan az egységes jogsértés fennállása meghatározása kritériumainak alkalmazásában, mivel ez utóbbi két különböző jogsértés fennállását különböző résztvevőkre, különböző működési módra és a globális koordináció hiányára történő hivatkozással igazolja, majd az érintett piacok szintjén lévő különbségre hivatkozik, kijelentve, hogy a Benelux államokat és a skandináv országokat érintő megállapodásokat összességükben kell vizsgálni, tekintve, hogy ezeket egységes szervezet, egységes működési mód és azonos szereplők kötik össze. A felperesek ily módon arra a megállapításra jutnak, hogy a globális koordináció hiánya semmiféle szerepet nem játszik a Benelux államokban és a skandináv országokban történt egységes jogsértés elismerését illetően.

47 A felperesek másfelől úgy ítélik meg, hogy a termékpiac behatárolásának kritériuma a rokon termékek esetében nem releváns. E kritérium alkalmazása ugyanis, kivéve azon egyértelmű eseteket, amikor a termékek egyáltalán nem tartoznak ugyanarra a piacra, a Bizottság számára szinte ellenőrizhetetlen mérlegelési mozgásteret biztosítana a jogsértések szankcionálásának keretében a versenyjog területén. Ily módon a résztvevők azonosságának hiányára vonatkozó kritérium sem releváns. A felperesek ugyanis hangsúlyozzák, hogy annak a kérdésnek, hogy a részt vevő vállalkozások ki által képviseltetik magukat, nincs jelentősége, mivel a részvétel az érintett vállalkozásnak róható fel.

48 Másodsorban az Amann és a Cousin azt állítják, hogy a kritériumok alkalmazásából a Bizottságnak mindenképpen azt a következtetést kellett volna levonnia, hogy egységes jogsértésről van szó.

49 Másrészt a felperesek arra a tényre hivatkoznak, hogy a Bizottság nem igazolhatja érvényesen különböző jogsértések fennállását a kartellek közötti koordináció hiányára alapozva, mivel – e tekintetben a Coats nyilatkozataira hivatkozva – maga is hangsúlyozza, hogy a termékpiacok országonkénti meglehetős behatároltsága okán nem volt szükség koordinációra az érintett régiók között. Hasonlóképpen, a Bizottság azon törekvése, hogy különbséget tegyen a földrajzi piacok koordinációja és a különböző termékpiacok koordinációja között, nem releváns, tekintve, hogy a különböző földrajzi piacok esetében a különböző termékpiacok közötti koordinációnak nem lenne értelme. A felperesek ezért hivatkoznak arra, hogy a szóban forgó magatartásokat annak elismerése mellett kell értékelni, hogy a különböző régióknak szentelt találkozók az egyes vezetőségek által jóváhagyott globális terv részét alkották, amit azon iratok is megerősítenek, melyek szerint gyakoriak voltak a kapcsolatok a Coats és az Amann képviselői között, amely kapcsolatok tárgyát az európai „felsőbb stratégia” kérdései alkották. Ezen iratok tanúsítják, hogy létezik közös szubjektív elem. A felperesek e tekintetben azt kifogásolják a Bizottsággal szemben, hogy ez nem elemezte azt a kérdést, hogy e kapcsolatfajta nem létezett‑e a Coats és a többi versenytárs között.

50 Másrészt, nincs meghatározó különbség a megállapodásokban részt vevők és szervezeteik szintjén. E tekintetben a felperesek rámutatnak, hogy az ítélkezési gyakorlat értelmében az egységes jogsértést a kifejezés jogi értelmében nem zárja ki az a puszta tény, hogy az egyes vállalkozások rájuk jellemző sajátos formákban vesznek részt a jogsértésben, ily módon egy vállalkozás részt vehetett egy egységes kartellben anélkül, hogy ennek valamennyi alkotóelemében részt vett volna.

51 E megállapítások fényében a felperesek arra hivatkoznak, hogy csak három vállalkozás vett részt egyetlen megállapodásban, a többi vállalkozást legfeljebb két megállapodás érintette, ami átfedést jelent a résztvevők szintjén, ami az egységes jogsértést támasztja alá. Továbbá, az ipari felhasználásra szánt cérna piacára vonatkozó találkozók és a gépjárműipar számára gyártott cérna piacára vonatkozó találkozók közötti összehasonlítás egyáltalán nem támasztja alá a különböző jogsértések tényállását. A találkozókat a két esetben rendszertelenül tartották.

52 A Bizottság cáfolja ezeket az érveket.

2. A Törvényszék álláspontja

a) A termékpiacok és a földrajzi piacok megkülönböztetéséről

53 A megtámadott határozatból az következik, hogy a Bizottság úgy ítélte meg, hogy sajátossága okán a gépjárműipar számára gyártott cérna piacát meg kell különböztetni az ipari felhasználásra szánt cérna piacától, mind a termékek szempontjából, mind pedig földrajzi szempontból (lásd a fenti 12–16. és 18–20. pontot).

54 Előzetesen meg kell jegyezni, hogy amennyiben a termékpiac meghatározása a Bizottság részéről összetett gazdasági elemzéseket foglal magában, úgy az csak a közösségi bíróság korlátozott felülvizsgálatának tárgyát képezheti (a Törvényszék T‑65/96. sz., Kish Glass kontra Bizottság ügyben 2000. március 30-án hozott ítéletének [EBHT 2000, II‑1885. o.] 64. pontja és a T‑342/99. sz., Airtours kontra Bizottság ügyben 2002. június 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑2585. o.] 26. pontja). Mindazonáltal ez nem akadályozza meg a közösségi bíróságot abban, hogy megvizsgálja a gazdasági adatok bizottsági értékelését. E tekintetben a közösségi bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy a Bizottság az értékelését valószerű, megbízható és koherens bizonyítékokra alapozta‑e, amelyek tartalmazzák az adott összetett helyzet értékeléséhez figyelembe veendő összes adatot, illetve hogy e bizonyítékok alátámasztják‑e a belőlük levont következtetéseket (lásd a Törvényszék T‑201/04. sz., Microsoft kontra Bizottság ügyben 2007. szeptember 17‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑3601. o.] 482. pontját).

55 Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy az érintett piac fogalma magában foglalja azon termékek összességét, amelyek – jellemzőik függvényében – különösen alkalmasak arra, hogy állandó szükségleteket elégítsenek ki, és más termékekkel kevésbé helyettesíthetők (a Bíróság 322/81. sz., Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin kontra Bizottság ügyben 1983. november 9‑én hozott ítéletének [EBHT 1983., 3461. o.] 37. pontja), hogy hatékony verseny létezhet a piacon lévő termékek között, ami feltételezi, hogy az ugyanazon a piacon lévő valamennyi termék között bizonyos mértékű helyettesíthetőség áll fenn az azonos felhasználás tekintetében (a Bíróság 85/76. sz., Hoffmann‑La Roche kontra Bizottság ügyben 1979. február 13‑án hozott ítéletének [EBHT 1979., 461. o.] 28. pontja). A Bíróság konkrétabban már megállapította, hogy a termékpiac fogalmából az következik, hogy tényleges verseny létezhet a piacon lévő termékek között, ami feltételezi, hogy az ugyanazon piacon lévő valamennyi termék között bizonyos mértékű helyettesíthetőség áll fenn (a Bíróság 85/76. sz., Hoffmann‑La Roche kontra Bizottság ügyben 1979. február 13‑án hozott ítéletének [EBHT 1979., 461. o.] 28. pontja).

56 A helyettesíthetőséget illetően, ezt a termék saját jellemzőinek megfelelő mutatók csoportja, a verseny feltételei, valamint a piaci kereslet és kínálat szerkezete alapján lehet értékelni (a fenti 55. pontban hivatkozott Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 37. pontja).

57 Ha gazdasági nézőpontból az érintett piac meghatározásához a keresleti helyettesíthetőség jelenti a legközvetlenebb és leghatékonyabb értékelési kritériumot az adott termék szállítói tekintetében (a Törvényszék T‑177/04. sz., EasyJet kontra Bizottság ügyben 2006. július 4‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑1931. o.] 99. pontja), a kínálati helyettesíthetőséget is meg lehet vizsgálni az érintett piac olyan helyzetekben történő meghatározásakor, amelyekben e helyettesíthetőség hatásai ugyanolyan hatékonyak és közvetlenek, mint a keresleti helyettesíthetőség hatásai. Ily módon a kínálati oldali helyettesíthetőség okán a termelők egyszerű adaptáció által ahhoz elegendő erővel jelenhetnek meg e piacon, hogy komoly ellensúlyát képezzék a piacon már jelen lévő termelőknek (a Törvényszék T‑191/98., T‑212/98‑T‑214/98. sz., Atlantic Container Line és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2003. szeptember 30‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑3275. o.] 829. pontja).

58 Magukat a termékeket illetően rá kell mutatni, hogy ez utóbbiak különböző piacot alkothatnak, amennyiben ezek sajátos termékjellemzőkkel rendelkeznek, amelyek ezeket különösen alkalmassá teszik e rendeltetésre, vagy amennyiben ezek felhasználásuk ténye alapján azonosíthatók (a Bíróság 6/72. sz., Europemballage et Continental Can kontra Bizottság ügyben 1973. február 21‑én hozott ítéletének [EBHT 1973., 215. o.] 33. pontja).

59 Végül emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság közleményt fogadott el a közösségi versenyjog alkalmazásában az érintett piac meghatározásáról (HL 1997. C 372., 5. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet 1. kötet 155. o.; a továbbiakban: érintett piacról szóló közlemény), amelyben megállapítja az érintett termékpiac és az érintett földrajzi piac meghatározásához szükséges értékelési kritériumokat. Az érintett termékpiac úgy kerül meghatározásra, mint amely „mindazokat a termékeket és/vagy szolgáltatásokat magában foglalja, amelyeket a fogyasztó a jellemzőik, áruk és rendeltetésük alapján egymással felcserélhetőnek vagy helyettesíthetőnek tart.” A földrajzi piac úgy kerül meghatározásra, mint amely „azt a területet foglalja magában, ahol az érintett vállalkozások termékek vagy szolgáltatások kínálásával foglalkoznak, ahol a versenyfeltételek elég homogének, és amely a szomszédos területektől megkülönböztethető, mert azokon a versenyfeltételek érzékelhetően eltérőek.” Ezért azt az érintett piacot, ahol egy adott versenyproblémát értékelni kell, a termékpiac és a földrajzi piac kombinálásával határozzák meg.

60 E megállapítások fényében kell megvizsgálni a Bizottságnak a megtámadott határozat (14) és (22) preambulumbekezdésében szereplő következtetései megalapozottságát a két különböző termékpiac és földrajzi piac fennállása, tehát a gépjárműipar számára gyártott cérna piaca az EGT‑ben, illetve az ipari felhasználásra szánt cérna Benelux államoki és skandináv országokbeli piaca vonatkozásában. E tekintetben a Bizottság a termékek helyettesíthetőségét értékelte egyrészt a kínálati, másrészt pedig a keresleti oldalról.

61 Először is, a kereslet oldali helyettesíthetőséget illetően, a megtámadott határozat egy sor annak bizonyítására irányuló elemet tartalmaz, hogy e helyettesíthetőség nem létezik.

62 Elsősorban, a megtámadott határozat (14) és (22) preambulumbekezdéséből az következik, hogy a gépjárműiparból jelentős ügyfelek származnak, és ezek jóval kevesebben vannak, mint a többi, az ipari felhasználásra szánt cérna piacán jelen lévő ügyfél. E megállapítást a felperesek nem vitatták. A tárgyalás során ez utóbbiak megerősítették, hogy a gépjárműipari ágazat ügyfelei voltak a legerősebbek az általuk vásárolt igen jelentős mennyiségek okán.

63 Másodsorban, a megtámadott határozat fent hivatkozott preambulumbekezdéseiből az következik, hogy a gépjárműipari ágazat ügyfelei a cérnákat a különböző országokban található termelési egységeik számára vásárolják, és így egységes terméket igényelnek ezen országok mindegyikében. Ezen, a felperesek által nem vitatott egységesség gazdasági szempontból tökéletesen megmagyarázható. Ésszerű ugyanis elfogadni azt, hogy a gyártó gépeknek a használt cérnafajtához való adaptációja költségeket okoz. Az autóipar termelői ezért e költségeket úgy csökkentik, hogy nagy mennyiségben vásárolnak egyedi jellegű cérnát, és a különböző országokban található gyártó gépeiket egy alkalommal adaptálják e cérnafajtához.

64 Harmadsorban, a megtámadott határozat (14) és (22) preambulumbekezdéséből az következik, hogy a gépjárműipar számára gyártott cérnáknak különösen szigorú, ezen ágazatra jellemző előírásoknak kell megfelelniük, és nyomon követhetőségük a termékek minősége és a termékekért való felelősség okán alapvető tényező. E megállapítást a keresetlevélben és a tárgyalás során a felperesek megerősítették.

65 A felperesek ugyanis általánosságban elismerték, hogy az ügyfelek döntenek a termelésükhöz szükséges cérnáról, és ők választják tehát ki a felhasználói igényeiknek megfelelő terméket. Különösen a gépjárműipari ágazat ügyfeleit illetően a felperesek elismerték, hogy ez utóbbiak azt igénylik, hogy a vásárolt cérna legalább az ISO 9002 szabványnak feleljen meg. A tárgyalás során azt is előadták, hogy „TS950‑nek” nevezett különleges jellemzők vonatkoznak a gépjárműiparra, és mindezt figyelembe veszik a gyártás során.

66 A felperesek bemutatták a gépjárműipari ügyfelek számára gyártott cérnák minősítési folyamatát. Először is, a felperesek legalább az ISO 9002 szabványnak megfelelő cérnát állítanak elő. Ezt követően e cérnát az ezt a termelésében alkalmazni kívánó autógyártó teszteli, végül a cérnát ez utóbbi minősíti, ha a teszt megfelelő.

67 E megállapításokat illetően el kell ismerni, hogy a gépjárműipar által választott speciális cérna nem helyettesíthető más ipari felhasználásra szánt cérnákkal. Az a tény, hogy ezt a cérnát nem csak a gépjárműipari ügyfelek számára értékesítik, e tekintetben nem bír jelentőséggel. E termék esetleges egyéb vásárlóitól eltérően ugyanis a gépjárműipari ágazat vállalkozásai kizárólag olyan cérnát vásárolnak, amely speciális belső tulajdonságokkal rendelkezik, és amelyet e vállalkozások e sajátos tulajdonságok okán minősítenek. Következésképpen a felperesek nem állíthatják logikusan azt, hogy helyettesíthetőség áll fenn a kínálat szempontjából.

68 A Coatsnak az információkérésre válaszul adott nyilatkozatai is a helyettesíthetőség hiányára engednek következtetni a kínálati oldalról. A Coats ugyanis kiemelte, hogy a konfekcióipar egyes ügyfelei ugyanúgy használják a hímzőcérnát, mint ahogyan a hímzőipar ügyfelei használják a konfekcióipar számára gyártott cérnát. Ezzel szemben egy ilyen, kínálati oldali helyettesíthetőségre a gépjárműipari ügyfelek között nem lehet hivatkozni.

69 Másodsorban, még ha a Bizottság a kínálat szempontjából úgy is ítélte meg, hogy az ipari felhasználásra szánt cérna egységes termékpiacnak minősíthető – mivel nincs szoros összefüggés a végfelhasználás és a szál típusa és/vagy a cérna szerkezete, valamint a szóban forgó cérna gyártási folyamatainak hasonlósága vagy felcserélhetősége között – mindenesetre arra a következtetésre jutott, hogy nem ez a helyzet a gépjárműipar számára gyártott cérna esetében.

70 E következtetését a Bizottság a gépjárműipar számára gyártott cérna sajátosságaira, a standardizált kínálat biztosításának szükségességére, valamint arra a képességre alapozta, hogy meg kell felelni ezen ágazat jelentős ügyfelei rendeléseinek. Arra a tényre is támaszkodott, hogy a gépjárműipar számára gyártott cérna földrajzi piaca az EGT egész területére kiterjed, az ipari felhasználásra szánt cérna földrajzi piacától eltérően, amely csak regionális jelleggel bír. Minderre figyelemmel úgy ítélte meg, hogy az ilyen fajta keresletnek csak néhány cég képes eleget tenni (lásd a megtámadott határozat (22) preambulumbekezdését).

71 Először is, a piac meghatározásáról szóló közlemény 20. pontja értelmében a kínálati helyettesíthetőséghez az szükséges, hogy szállítók a relatív árak kismértékű, de tartós változásaira adott válaszként át tudják állítani a termelést az érintett termékekre, és rövid távon forgalomba tudják hozni azokat jelentős pótlólagos költségek vagy kockázatok nélkül. Ezt követően a piac meghatározásáról szóló közlemény 21. pontjában a Bizottság hangsúlyozza, hogy ilyen helyettesíthetőség gyakran azokban az esetekben, amikor a vállalkozások egy termékből a legkülönfélébb minőségeket vagy típusokat forgalmazzák, és még akkor is, ha egy adott végső fogyasztó vagy fogyasztói csoport számára a különböző minőségek nem helyettesíthetők egymással, a különböző minőségek egy termékpiacra csoportosulna. Az ipari felhasználásra szánt cérna első ránézésre a piac meghatározásáról szóló közlemény 21. pontjában szereplő terméktípusnak felel meg.

72 Végül, a piac meghatározásáról szóló közlemény 22. és 23. pontjában a Bizottság konkrét példákon keresztül megerősíti, hogy az érintett szállítóknak képesnek kell lenniük a különböző minőségeket azonnal és a költségeiknek az említett jelentős növekedése nélkül kínálni és értékesíteni, és nem létezhetnek különös értékesítési nehézségek.

73 E megállapítások fényében kell meghatározni, hogy a Bizottság megfelelően értékelte‑e a helyettesíthetőséget a kínálat szempontjából.

74 Elsősorban – amint az a fenti 63. és ezt követő pontokban is megállapításra került – a gépjárműipar számára gyártott cérna termelőinek adaptálni kell gyártó gépeiket, hogy a cérna megfeleljen a különleges előírásoknak.

75 Másodsorban, a felpereseknek a gépjárműipar számára gyártott cérna alacsony előállítási költségeire vonatkozó érvelése nem meggyőző. A felperesek ugyanis arra hivatkoznak, hogy főszabály szerint nemcsak a gépjárműipar követelményeinek megfelelően gyártott cérnát szállítják e minőségében az egyéb ipari ágazatok ügyfeleinek, hanem a gépsorok átállításainak költségei is sokkal magasabbak, ha egy terméket kizárólag a gépjárműipar számára kell gyártani, majd a gépsort módosítva ezt adaptálni kell az egyéb ipari ágazatok számára gyártott termékek előállításához.

76 Az is igaz, hogy a termelés racionalizálásának okán egy, a gépjárműipar számára gyártott cérna piacán már jelen lévő társaság lényegében a magasabb szintű előírásoknak megfelelő cérnákat állít elő, a termék rendeltetésétől függetlenül, e társaság csupán azért cselekszik ekképpen, mert jelen van az autópiacon, a gépjárműipar számára gyártott cérnákra vonatkozó speciális előírások szerinti gyártáshoz kötődő magas költségek okán. Más szóval, egy olyan társaságnak, amelynek fő tevékenysége a konfekcióipar számára gyártott cérnára vagy a hímzőcérnára vonatkozik, nem fűződik semmiféle érdeke, hogy speciális, a gépjárműipar számára gyártott cérnát állítson elő, kizárólag azon okból, hogy potenciálisan értékesíteni tudja e cérnát a gépjárműipar esetleges ügyfeleinek.

77 Ily módon a felperesek azon állítása, miszerint a gépjárműipar számára gyártott cérna előállítási költségei olyan kevéssé magasak, hogy a termelés mindig magasabb specifikációjú előírás szerint folyik, nem bizonyított az ipari felhasználásra szánt cérna gyártóinak vonatkozásában.

78 Harmadsorban, az egyértelmű különbséget a két piac között földrajzi síkon a felperesek a közigazgatási eljárás során nem vitatták. A Bizottság információkérésére adott válaszában maga az Amann is világméretűnek minősítette a gépjárműipar számára gyártott cérna piacát. A Coats is egyértelművé tette, hogy az utóbbi piac sajátos jellemzői ezt a „regionális” és „globális” szállítókra korlátozzák, ez utóbbi kifejezéseket a válasz szövegkörnyezetében úgy kell érteni, mint „az EGT egész területére kiterjedő”, és „világméretű”.

79 Ily módon a helyettesíthetőség a kínálat szempontjából azt feltételezné, hogy a termelők nagy része képes legyen nagy mennyiségű speciális és egységes cérna előállítására a gépjárműipari ágazat valamennyi ügyfele számára, és ezt rövid határidőn belül értékesíteni tudják az EGT egész területén. A fenti megállapításokra figyelemmel ez az érvelés nem elfogadható.

80 A Bizottság tehát nem követett el nyilvánvaló mérlegelési hibát, amikor arra a következtetésre jutott, hogy a kínálat szempontjából két különböző termékpiac és földrajzi piac létezik.

81 E tekintetben ki kell emelni, hogy a Bizottság megfelelően értékelte és értelmezte a felperesek és a többi érintett vállalkozás válaszait, amelyek alapján arra a következtetésre jutott, hogy két különböző földrajzi piac létezik.

82 Először a Bizottság azt a kérdést intézte a felperesekhez, hogy az ipari varrócérna, az ipari hímzőcérna, a speciális ipari felhasználásra szánt cérna és a házicérna a cérnaágazat különböző termékpiacainak minősülnek‑e. A Bizottság egy táblázatot is bemutatott, amely a fent hivatkozott egyes cérnafajták érintett földrajzi piacainak meghatározására irányult, egy külön rovat: „Gépjárműhöz való cérna” feltüntetésével. A Bizottság hangsúlyozta, hogy ez utóbbi kategória a speciális ipari felhasználásra szánt cérna kategóriájába tartozott, de kiemelte, hogy meg akarta ismerni az Amann és a Cousin véleményét e cérnafajta érintett földrajzi piacával kapcsolatban.

83 A fent hivatkozott információkérésre adott válaszként az Amann előadta, hogy a Bizottság által végrehajtott besorolás megfelelő volt, azon okból, hogy „léteznek olyan termékspecifikációk és egyedi ügyféligények, amelyek, különösen a ruházati ipar területén, világosan elkülönülnek a másik két ágazat specifikációitól és igényeitől a színek változatossága stb. szintjén.” A Cousin is kifejezte teljes egyetértését a Bizottság által végzett felosztással kapcsolatban. Ugyanakkor hangsúlyozta a piacok értékelésének nehézségét, különösen a speciális cérnákat illetően, tekintettel a vonatkozó felhasználások széles változatosságára, mintegy 80 szakmát megnevezve.

84 Amint azt a felperesek kifejezetten elismerték, a speciális cérna piaca külön termékpiacot alkot, de ellentétben a Bizottság által beadványaiban tett állításokkal, nem ismerték el kifejezetten, hogy a speciális cérna piacába tartozó, a gépjárműipar számára gyártott cérna piaca maga is külön termékpiac lenne.

85 A Gütermann is megerősítette a Bizottság általi felosztást, de nem nyilatkozott kifejezetten a gépjárműipar számára gyártott cérna piacáról. A Coats a termékpiacokra vonatkozó kérdésre azt válaszolta, hogy nem gondolta, hogy a termékek közötti különbségek elegendők lennének ahhoz, hogy három különböző piacról lehessen beszélni, elismerve ugyanakkor a gépjárműipar számára gyártott cérna piacának sajátos jellemzőit, amint az a fenti 78. pontban is említésre került. Csak az Oxley erősítette meg és igazolta közvetlenül a gépjárműipar számára gyártott cérna piacának eltérő jellegét.

86 Ha ezen elemek értelmezése a gépjárműipar számára gyártott cérna eltérő termékpiacának meglétét illetően nem is tűnik olyan egyértelműnek, ahogyan azt a Bizottság állítani próbálja, kétségtelen, hogy következtetéseit nem jellemzi sem nyilvánvaló mérlegelési hiba, sem a tények elferdítése.

87 A Bizottság következtetéseit egyéb adatok is megerősítik, mint például azon vállalkozások internetes honlapjai, amelyek általában külön rovatot szentelnek a gépjárműipar számára gyártott cérnának. Hasonlóképpen, e vállalkozások valamennyien speciálisan a gépjárműipar számára gyártott cérnák védjegyeinek jogosultjai.

88 A fentiek összességéből következik, hogy a Bizottság nem követett el nyilvánvaló mérlegelési hibát, amikor megállapította, hogy a jelen ügyben a gépjárműipar számára gyártott cérna piaca és az ipari felhasználásra szánt cérna piaca különbözik egymástól.

b) Az „átfogó terv” hivatkozott létezéséről

89 Először is emlékeztetni kell arra, hogy az egységes jogsértés fogalma pontosan olyan helyzetre vonatkozik, amelyben több vállalkozás egy folytatólagos, a verseny torzítására irányuló gazdasági célt követő magatartásból álló jogsértésben, vagy olyan, egymással azonos tárgyuk (a tényezők összességének azonos célja), illetve alanyuk (az érintett vállalkozások azonossága, amelyeknek tudomásuk van a közös célról) alapján összefüggő önálló jogsértésekben vett részt (a Törvényszék T‑53/03. sz., BPB kontra Bizottság ügyben 2008. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 2008., II‑1333. o.] 257. pontja).

90 Arra is emlékeztetni kell, hogy az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértése nemcsak elszigetelt cselekmény eredménye lehet, hanem cselekmények sorozata, vagy még inkább folytatólagos magatartás eredménye is. Ez az értelmezés nem vitatható azon az alapon, hogy a cselekmények sorozata vagy még a folytatólagos magatartás egyes elemei önmagukban is a fenti rendelkezés megsértésének minősülhetnek. Amennyiben a különböző cselekmények – azonos, a közös piacon belüli versenyt torzító tárgyuk alapján – átfogó terv keretébe illeszkednek, a Bizottság a fenti cselekmények miatti felelősséget jogszerűen róhatja fel az összességében figyelembe vett jogsértésben való részvétel alapján (a Bíróság C‑204/00. P., C‑205/00. P., C‑211/00. P., C‑213/00. P., C‑217/00. P. és C‑219/00. P., Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. január 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑123. o.] 258. pontja).

91 Továbbá, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az egységes jogsértés fogalma kapcsolódhat megállapodásokban, összehangolt magatartásokban, illetve a vállalkozások társulásainak döntéseiben megnyilvánuló versenyellenes magatartás jogi minősítéséhez (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑305/94–T‑307/94., T‑313/94–T‑316/94., T‑318/94., T‑325/94., T‑328/94., T‑329/94. és T‑335/94. sz., Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1999. április 20‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., II‑931. o.] 696–698. pontját, T‑9/99. sz., HFB és társai kontra Bizottság ügyben 2002. március 20‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑1487. o.] 186.pontját és T‑101/05. és T‑111/05. sz., BASF kontra Bizottság ügyben 2007. december 17‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑4949. o.] 159. pontját).

92 E körülmények között meg kell jegyezni, hogy az egységes célkitűzés fogalma nem határozható meg a jogsértés által érintett piacon belüli verseny torzítására való általános hivatkozással, amennyiben a verseny érintettsége mint célkitűzés vagy mint tárgy az EK 81. cikk (1) bekezdése alá tartozó valamennyi magatartásnak a lényegéhez tartozik. Az egységes célkitűzés fogalmának ekképpen való meghatározása azzal a kockázattal járna, hogy az egységes és folytatólagos jogsértés fogalma elveszti értelmének egy részét, amennyiben az lenne a következménye, hogy a valamely ágazatot érintő, az EK 81. cikk (1) bekezdésével tiltott különböző magatartásokat szisztematikusan egységes jogsértést képező elemeknek kellene minősíteni. Ily módon ahhoz, hogy különböző cselekményeket egységes és folytatólagos jogsértésnek lehessen minősíteni, azt kell megvizsgálni, hogy e cselekmények kiegészítik‑e egymást abban az értelemben, hogy mindegyiknek a rendes verseny egy vagy több következményével való szembenézés volt a célja, és a kölcsönhatás révén hozzájárultak a gazdasági szereplők által – az egységes célra irányuló globális terv keretében – kívánt versenyellenes hatás egészének megvalósításához. E tekintetben figyelembe kell venni valamennyi körülményt, amely megalapozhatja vagy megkérdőjelezheti e kapcsolatot, mint például a szóban forgó különböző megállapodások és összehangolt magatartások alkalmazásának időtartamát, tartalmát (beleértve az alkalmazott módszereket), és ezzel kapcsolatosan azok célját (lásd ebben az értelemben a fenti 91. pontban hivatkozott BASF kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 179–181. pontját).

93 A Bizottság tehát ezen objektív okokból indíthat különböző eljárásokat, állapíthat meg több, eltérő jogsértést és szabhat ki több különböző bírságot (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑71/03., T‑74/03., T‑87/03. és T‑91/03. sz., Tokai Carbon és társai kontra Bizottság egyesített ügyben 2005. június 15‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé; a továbbiakban: „Tokai II”‑ítélet] 124. pontját).

94 Végül arra is rá kell mutatni, hogy egyes jogellenes tevékenységek egységes jogsértésként vagy több különálló jogsértésként történő minősítése főszabály szerint befolyásolja a kiszabható bírságot. A több különálló jogsértés megállapítása ugyanis több különálló bírság kiszabását vonhatja maga után, minden egyes esetben a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdésében és az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdésében meghatározott határokon belül (a fenti 91. pontban hivatkozott BASF kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 158. pontja).

95 E megállapítások fényében kell tehát értékelni az „átfogó terv” létezését.

96 Először is ki kell emelni, hogy a felperesek elsősorban azt állítják, hogy a jelen ügyben a közös szubjektív elem abban a tényben rejlik, hogy valamennyi jogsértés az árak szokásos alakulásának torzítására irányult. Márpedig az árak torzításának e célkitűzése valamennyi árkartellt jellemzi, és önmagában nem elegendő a közös szubjektív elem meglétének bizonyítására. E tekintetben, a felperesek állításával ellentétben a Bizottság a megtámadott határozatban egyáltalán nem abból indult ki, hogy kapcsolat van a jogsértések között. E határozat (269) preambulumbekezdésében ugyanis csak az egységes versenyellenes célra és az egységes gazdasági célra hivatkozik, amelyek lényege az árak szokásos alakulásának torzítása, ami az ilyen jellegű kartellre jellemző, ugyanakkor fenntartotta azt a tényt, hogy e célokat követték mind a három különböző jogsértésben.

97 Továbbá, az egységes jogsértés cáfolata tekintetében azon körülményen túl, hogy a gépjárműipar számára gyártott cérna piaca és az ipari felhasználásra szánt cérna piaca különbözőek, amint az a fenti 53–88. pontban is említésre került, a Bizottság lényegében arra támaszkodott, hogy a kartellek tagjainak nagy része között nem volt azonosság, és ezek között nem volt globális koordináció. A felperesek nem e kritériumokat vitatni, tehát nem is bizonyították, hogy „szoros kapcsolat” van a különböző versenyellenes cselekmények között.

98 Először is, a résztvevők azonosságának hiányát illetően a Bizottság a megtámadott határozat (96) és (216) preambulumbekezdésében felsorolta a gépjárműipar számára gyártott cérna piacán, illetve az ipari felhasználásra szánt cérna piacán létrehozott kartell résztvevőit. Ezt követően a megtámadott határozat (265) preambulumbekezdésének a) pontjában megállapította, hogy a vállalkozások nagyobb része csak egy kartellben vett részt, mivel ezek nem végeztek tevékenységet a másik kartell által érintett piacon.

99 Meg kell állapítani, hogy az egyik és/vagy a másik kartellben részt vevő tíz vállalkozás közül csak kettő vett részt a két kartellben. Az Ackermann Nähgarne GmbH & Co, a Bieze Stork BV, a BST, a Cousin, a Gütermann, a Zwicky és az Oxley csak egy kartellben volt érintett. Csak a Coats, a Barbour (a Coats általi megszerzéséig) és az Amann vett részt mindkét kartellben. Az, hogy csak e három vállalkozás vett részt mindkét kartellben, önmagában nem elég annak feltételezéséhez, hogy közös stratégia létezett (lásd ebben az értelemben a fenti 93. pontban hivatkozott „Tokai II”‑ítélet 120. pontját). Hangsúlyozni kell, hogy a Barbour esetén kívül a vállalkozásoknak a gépjárműipar számára gyártott cérna piacán és az ipari felhasználásra szánt cérna piacán létrehozott kartell keretében szervezett találkozókon jelen lévő képviselői nem voltak azonosak az e két kartell átfedésének időszakában (1998–2000).

100 Ezért a Bizottságnak a megtámadott határozat (265) preambulumbekezdése a) pontjában tett megállapítása nem szenved nyilvánvaló mérlegelési hibában.

101 Másodsorban a kartellek tartalma sem igazolja a globális terv létezését. A megtámadott határozatból ugyanis az következik, hogy a gépjárműipar számára gyártott cérna piacán, illetve az ipari felhasználásra szánt cérna piacán létrehozott kartellek tartalma e tekintetben világosan elkülönül.

102 Az autóipar számára gyártott cérna piacán létrehozott kartellt illetően a megtámadott határozat (215), (220), (223), (224), (226), (228)–(230), (233)–(236) és (238) preambulumbekezdése világossá teszi egyfelől, hogy a kartell résztvevői közötti információcsere kiterjedt az egyes ügyfelekkel szemben alkalmazott árakra, másfelől pedig a megkötött megállapodások lényege a minimális árcélok rögzítése a gépjárműipari ügyfeleknek értékesített alaptermékek tekintetében, kétfajta árcél rögzítése a már létező, illetve az új ügyfelek tekintetében, és minimális árcélok rögzítése egyes, az információcserék által érintett ügyfelek esetében. A résztvevők abban is megegyeztek, hogy elkerülik az árversenyt a piacon jelen lévő szállító javára.

103 Az ipari felhasználásra szánt cérna piacán létrehozott kartellt illetően a megtámadott határozat (99)‑(153) preambulumbekezdéséből egyfelől az következik, hogy a kicserélt információk az árlistákra és az árengedményekre, a katalógusárak emelésének alkalmazására, a további árengedményekre, valamint az egyes ügyfelekkel szemben alkalmazandó egyedi árakra vonatkoztak, másfelől pedig, hogy arra irányuló megállapodásokat kötöttek, hogy elkerüljék az árversenyt a piacon jelen lévő szállító javára.

104 A megtámadott határozat hivatkozott preambulumbekezdései megerősítik, hogy egyértelmű különbség létezik a két kartell között tartalmukat illetően. Az, hogy hasonlatosság van a két kartell között, például arra irányuló megállapodások, hogy elkerüljék az árversenyt a piacon jelen lévő szállító javára, önmagában nem cáfolja meg e megállapítást.

105 Harmadsorban, e két kartell működési módjai nagymértékben különböztek. Amint azt ugyanis a Bizottság is megállapította a megtámadott határozat (218) preambulumbekezdésében, a gépjárműipar számára gyártott cérna piacán létrehozott kartellt meglehetősen rugalmasan szervezték meg, kisebb és rendszertelen találkozók útján, amelyeket gyakori kétoldalú kapcsolatfelvételek egészítettek ki. A megtámadott határozat (96)–(99) és (149) és (153) preambulumbekezdéséből kiderül, hogy az ipari felhasználásra szánt cérna piacán létrehozott kartell a Benelux államokban és a skandináv országokban a legalább évente egyszer megtartott találkozók formájában konkretizálódott, és e találkozók két részre oszlottak, az egyik szekció a skandináv országok piacával, míg a másik a Benelux államok piacával foglalkozott. Az is kiderül, hogy a kétoldalú kapcsolatfelvételek rendszeresek voltak.

106 Ezek fényében a Bizottság nem követett el nyilvánvaló mérlegelési hibát, amikor azt a következtetést vonta le a megtámadott határozat (265)–(267) preambulumbekezdésében, hogy a gépjárműipar számára gyártott cérna piacán létrehozott kartellt és az ipari felhasználásra szánt cérna piacán létrehozott kartellt a Benelux államokban és a skandináv országokban meg kell különböztetni egymástól, és ezek ily módon két különböző jogsértésnek minősülnek.

107 E tekintetben ki kell emelni, hogy a gépjárműipar számára gyártott cérna piacán létrehozott kartelltől eltérően az ipari felhasználásra szánt cérna piacán a Benelux-államokban és a skandináv országokban létrehozott kartell egy jogsértésnek minősül, azon okból, hogy a termékek azonosak voltak, a kartell résztvevői ugyanazok voltak, a kartell tartalma és működési módja hasonló volt, a találkozókat azonos napon tartották, és a részt vevő vállalkozásokat ugyanazon személyek képviselték.

108 Következésképpen, nem releváns egyfelől az az érvelés, amely a hatáskörök megosztottságának hiányán alapul a felperesek esetében az ipari felhasználásra szánt cérna és a gépjárműipar számára gyártott cérna értékesítésének területén, másfelől pedig az azon a tényen alapuló érvelés, hogy a részt vevő vállalkozások vezetőinek és tagjainak mindenképpen tudomással kell bírniuk a különböző kartellek létezéséről. Ezen érvelések nem bizonyítják a közös szubjektív elem meglétét.

109 A felperesek arra irányuló érvelését is el kell utasítani, hogy létezett globális koordináció, amely érvelés azon alapul, hogy gyakoriak voltak a kapcsolatok a Coats képviselője és az Amann vezetője között. Az iratokból kiderül, hogy ezek semmiféle olyan nyilatkozatot nem tartalmaznak, amelyet a globális koordinációra utaló jelnek lehetne értelmezni. A tárgyaláson a felperesek elismerték, hogy nem tudnak benyújtani a Törvényszékhez olyan dokumentumokat, amelyek tanúsítják az Amann és a Coats közötti globális koordinációra irányuló akaratot.

110 Végül a felperesek helytelenül állítják azt azon következtetés alátámasztására, hogy két különböző jogsértés történt, hogy a termékpiac körülhatárolásának kritériuma nem minősülhet érvényes értékelési kritériumnak, amennyiben ez ellenőrizhetetlen mérlegelési mozgásteret biztosítana a Bizottság számára a rokon termékek esetében. Egyfelől ugyanis a Bizottság szóban forgó mérlegelési mozgástere nem korlátlan, mivel a Bizottság a Törvényszék ellenőrzése alatt áll, amint az a fenti 54. pontban megállapításra került. Másfelől, a termékpiacokra vonatkozó kritérium a jelen ügyben csak egyike volt azon kritériumoknak, amelyek alapján azon következtetés levonására került sor, hogy két különböző jogsértés történt.

111 A fenti megállapítások összességére figyelemmel az 1/2003 rendelet 7. cikke (1) bekezdése első mondatának megsértésén alapuló jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.

B – A bírság csökkentésére irányuló jogalapról

1. A felperesek által hivatkozott, a szankciónak a 17. rendelet 15. cikke (2) bekezdésében és az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésében előírt felső határa megsértéséről

a) A felek érvei

112 A felperesek által előterjesztett jogalap három kifogást tartalmaz.

113 Az első kifogás keretében a felperesek arra hivatkoznak, hogy a két jogsértés valójában egy egységes jogsértésnek minősül, és ezért csak egy bírság szabható ki velük szemben, amelynek összege nem haladhatja meg a teljes forgalmuk 10%‑ának megfelelő felső határt. Márpedig az ezen összeadásból eredő teljes összeg meghaladja a szóban forgó felső határt, és ily módon sérül a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdése.

114 A felperesek e tekintetben azt állítják, hogy megsértésre került a nulla poena sine lege közösségi jogi elve. Lényegében azon tényt kifogásolják, hogy a Bizottság azon piacok felosztásával, amelyeken a párhuzamos jogsértések megállapításra kerültek, korlátlan mozgástérhez juthat a teljes forgalom 10%‑ának megfelelő felső határt meghaladó bírságok kiszabása tekintetében. Márpedig a felperesek úgy ítélik meg, hogy a törvényesség elve nem csupán abból ered, hogy a bíróság számára tilos bírság kiszabása jogi alap nélkül, hanem a jogalkotó azon kötelezettségéből is, hogy a büntetőrendelkezéseket pontosan és egyértelműen fogalmazza meg. Az egyértelműség kógenciáját ily módon egy jogszabály alkotóelemeire is alkalmazni kell, de ugyanakkor ezen jogszabály jogi következményeire is. E követelmények érvényesek a fent hivatkozott, a versenyjogi szabályok megsértéséért kiszabható bírságokat előíró rendelkezések esetében is.

115 A felperesek a tárgyalás során tett azon felhívásra, hogy tegyék egyértelműbbé érvelésüket, előadták, hogy ez az érvelés úgy értendő, hogy ez egyaránt vitatja magának a jogszabálynak a jogszerűségét, következésképpen jogellenességi kifogást terjesztettek elő a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdése vonatkozásában.

116 A felperesek elutasítják a Bizottságnak az azon kötelezettségére vonatkozó érvelését, hogy tiszteletben kell tartania a non bis in idem elvét, mivel ezen elv semmiféle biztosítékot nem nyújt ahhoz, hogy pontosan kerüljön megállapításra, egy vagy több jogsértés történt. A felperesek lényegében azt állítják, hogy a kérdés már a kezdeteknél felbukkan, azaz annak meghatározásánál, hogy egy vagy több jogsértésről van‑e szó.

117 Második kifogásukban a felperesek arra hivatkoznak, hogy a Bizottság egységes bírságot szabhat ki különböző jogsértésekért abban az esetben, ha e jogsértések tárgyát azonos jellegű, különböző piacokon elkövetett cselekmények alkotják, és amikor a résztvevők nagy vonalakban ugyanazok a vállalkozások. E két feltétel a jelen ügyben teljesül.

118 A felperesek azt állítják, hogy a Bizottság minden indokolás nélkül eltért korábbi gyakorlatától. Arra hivatkoznak ugyanis, hogy amennyiben a Bizottság nem él a több jogsértésre kiszabható egységes bírság kiszabásának hatáskörével, az európai közigazgatási jog általános elveinek megfelelően köteles indokolni e hatáskör mellőzését. A jelen ügyben a Bizottság a felperesek szerint tehát az EK 253. cikket sértette meg.

119 A felperesek összehasonlítják a megtámadott határozatot az [EK] 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/E‑1/37.512 „vitaminok”‑ügy) 2001. november 21‑én hozott bizottsági határozattal (HL 2003. L 6., 1. o.; a továbbiakban: „vitaminok”‑határozat). A Bizottság ugyanis egy átfogó bírságban egyesítette a különböző jogsértésekért kiszabott bírságokat, mivel szükségesnek tartotta a teljes forgalom 10%‑ának megfelelő felső határ tiszteletben tartását. Márpedig, amint a „vitaminok”‑határozatban, a jelen ügyben szereplő kartellek ugyanabban az anyagi és „tér‑idő” környezetben jöttek létre.

120 Harmadik kifogásukban a felperesek arra hivatkoznak, hogy a Bizottság által megkívánt elrettentő hatás már elérésre került az ipari felhasználásra szánt cérna piacán történt jogsértésért kiszabott bírsággal. A Bizottságnak tehát ezt figyelembe kellett volna vennie a gépjárműipar számára gyártott cérnára vonatkozó kartellt szankcionáló bírság megállapítása során.

121 A Bizottság cáfolja ezeket az érveket.

b) A Törvényszék álláspontja

122 A felperesek által hivatkozott jelen jogalap lényegében három kifogásból áll, amelyek a nulla poena sine lege elvének megsértésén, a több jogsértésért egységes bírság kiszabásának kötelezettségén, illetve a szankció jogi céljainak megsértésén alapulnak.

A nulla poena sine lege elvének megsértésén és a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdése jogellenességére vonatkozó kifogáson alapuló jogalapról

123 Először is a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdése jogellenességére vonatkozó, a felperesek által három szinten hivatkozott kifogást kell megvizsgálni. A felperesek elsősorban azt állítják, hogy magának a jogsértésnek a fogalma sem egyértelmű, amint az a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdésében és az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdésében szerepel. Másodsorban a felperesek arra hivatkoznak, hogy az egységes és folytatólagos jogsértés fogalma sincs egyértelműen meghatározva, és ily módon a Bizottság önkényesen befolyásolhatja a bírságok összegét azon piacok felosztásával, amelyeken a párhuzamos jogsértéseket megállapították. Harmadsorban azt állítják, hogy az ugyanezen cikkben előírt szankciók sem egyértelműek.

124 Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következően a büntetések törvényességének elve a jogbiztonság elvéből következik, amely maga a közösségi jog alapelvét képezi, és amely megköveteli többek között, hogy minden közösségi szabályozás, különösen amikor szankciót szab ki, vagy enged kiszabni, világos és pontos legyen annak érdekében, hogy az érintett személyek egyértelműen megismerhessék az abból eredő jogaikat és kötelezettségeket, és ennek megfelelően megtehessék intézkedéseiket (lásd e tekintetben a Bíróság 169/80. sz., Gondrand és Garancini ügyben 1981. július 9‑én hozott ítéletének [EBHT 1981., 1931. o.] 17. pontját, C‑143/93. sz. Van Es Douane Agenten ügyben 1996. február 13‑án hozott ítéletének [EBHT 1996., I‑431. o.] 27. pontját, valamint a Törvényszék T‑279/02. sz., Degussa kontra Bizottság ügyben 2006. április 5‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑897. o.] 66. pontját).

125 Ez a tagállamok alkotmányos hagyományainak részét képező elv, amelyet több nemzetközi egyezmény is megfogalmaz, többek között az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 7. cikke, mind a büntetőjogi jellegű szabályokra, mind pedig a közigazgatási szankciókat kiszabó vagy azokat engedélyező, sajátos közigazgatási intézkedésekre kötelező (lásd ebben az értelemben a Bíróság 137/85. sz. Maizena‑ügyben 1987. november 18‑án hozott ítéletének [EBHT 1987., 4587. o.] 15. pontját). Nem csupán a bűncselekmény tényállási elemeit megfogalmazó szabályokra alkalmazandó, hanem az előzőek megsértéséből következő következményeket meghatározó szabályokra is (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑74/95. és C‑129/95. sz., X egyesített ügyekben 1996. december 16‑án hozott ítélet [EBHT 1996., I‑6609. o.] 25. pontját és a fenti 124. pontban hivatkozott Degussa kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 67. pontját).

126 E tekintetben emlékeztetni kell az EJEE 7. cikke (1) bekezdésének megfogalmazására:

„Senkit sem szabad elítélni olyan cselekményért vagy mulasztásért, amely elkövetése idején a hazai vagy nemzetközi jog alapján nem volt bűncselekmény. Ugyancsak nem lehet a bűncselekmény elkövetése idején alkalmazható büntetésnél súlyosabb büntetést kiszabni.”

127 Az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB) szerint e rendelkezésből következik, hogy a törvénynek világosan meg kell határoznia a jogsértéseket és a hozzájuk kapcsolódó büntetéseket. E feltétel akkor teljesül, ha a jogalany – a releváns rendelkezés megfogalmazásából, szükség esetén a bíróságok által nyújtott értelmezés segítségével – megtudhatja, hogy mely cselekmények és mulasztások vonják maguk után a büntetőjogi felelősségét (lásd többek között az EJEB, 2000. június 22‑i Coëme és társai kontra Belgium ítéletet, Ítéletek és Határozatok Tára, 2000‑VII. 1. o., 145. §) (a fenti 124. pontban hivatkozott Degussa kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 69. pontja).

128 Az EJEB ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy az EJEE 7. cikke (1) bekezdése követelményeinek teljesítése érdekében nem szükséges, hogy azon rendelkezések, amelyek értelmében ezeket a szankciókat kiszabják, olyan mértékben meghatározottak legyenek, amelyek teljes bizonyossággal előreláthatóvá teszik az e rendelkezéseket sértő magatartásokból eredő következményeket (a fenti 124. pontban hivatkozott Degussa kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 71. pontja).

129 Az EJEB ítélkezési gyakorlata értelmében ugyanis az, hogy a rendelkezés homályos fogalmakat tartalmaz, nem jelenti feltétlenül az EJEE 7. cikkének megsértését, és az, hogy egy törvény mérlegelési jogkört biztosít, önmagában nem ütközik az előreláthatóság követelményébe, feltéve hogy e jogkör gyakorlásának terjedelme és módja kellő pontossággal meg van határozva, tekintettel az adott jogos célkitűzésre, annak érdekében, hogy a jogalanyok számára megfelelő védelmet biztosítson a visszaélésekkel szemben (lásd az EJEB, 1992. február 25‑i Margareta és Roger Andersson kontra Svédország ügyben hozott ítéletet, A. sorozat 226. szám, 75. §). Ebben a vonatkozásban az EJEB magán a törvény szövegén kívül figyelembe veszi az arra a kérdésre adott választ is, hogy az alkalmazott meghatározatlan fogalmakat az állandó és kihirdetett ítélkezési gyakorlat meghatározta‑e (lásd az EJEB, 1995. szeptember 27‑i G. kontra Franciaország ítéletet, A. sorozat 325‑B. szám, 25. §) (a fenti 124. pontban hivatkozott Degussa kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 72. pontja).

130 A jelen eset