Felek

Az ítélet indoklása

Rendelkező rész



Felek

A T‑541/08. sz. ügyben,

a Sasol (székhelye: Rosebank [Dél‑Afrika]),

a Sasol Holding in Germany GmbH (székhelye: Hamburg [Németország]),

a Sasol Wax International AG (székhelye: Hamburg),

a Sasol Wax GmbH (székhelye: Hamburg),

(képviselik őket: W. Bosch, U. Denzel és C. von Köckritz ügyvédek)

felpereseknek

az Európai Bizottság (képviselik: F. Castillo de la Torre és R. Sauer, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: M. Gray ügyvéd)

alperes ellen

az elsődlegesen az [EK] 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/39.181 – „gyertyaviasz”‑ügy) 2008. október 1‑jén hozott C(2008) 5476 végleges bizottsági határozat részleges megsemmisítése iránti kérelme tárgyában, valamint másodlagosan a felperesekkel szemben kiszabott bírság törlése vagy az összegének csökkentése iránti kérelme tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács),

tagjai: Czúcz O. elnök (előadó), I. Labucka és D. Gratsias bírák,

hivatalvezető: N. Rosner tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2011. július 3‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

Az ítélet indoklása

A jogvita alapját képező tényállás

1. A közigazgatási eljárás és a megtámadott határozat elfogadása

1. Az [EK] 81. cikk és az EGT‑megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/39.181 – „gyertyaviasz”‑ügy) 2008. október 1‑jén hozott C(2008) 5476 végleges határozatban (a továbbiakban: megtámadott határozat) az Európai Közösségek Bizottsága megállapította, hogy a felperesek, a Sasol Wax GmbH, a Sasol Wax International AG, a Sasol Holding in Germany GmbH és a Sasol (a továbbiakban: Sasol Ltd) (a továbbiakban a felperesek együtt: Sasol) más vállalkozásokkal együtt megsértették az EK 81. cikk (1) bekezdését és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdését, azáltal hogy az EGT‑ben a paraffinviasz‑piacon és a német gacspiacon kartellben vettek részt.

2. A megtámadott határozat címzettjei – a Sasolon kívül – a következő társaságok: az ENI SpA, az Esso Deutschland GmbH, az Esso Société anonyme française, az ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA és az Exxon Mobil Corp. (a továbbiakban együtt: ExxonMobil), a H & R ChemPharm GmbH, a H & R Wax Company Vertrieb GmbH és a Hansen & Rosenthal KG (a továbbiakban együtt: H & R), a Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG, a MOL Nyrt., a Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA, a Repsol Petróleo SA és a Repsol YPF SA (a továbbiakban együtt: Repsol), a Shell Deutschland Oil GmbH, a Shell Deutschland Schmierstoff GmbH, a Deutsche Shell GmbH, a Shell International Petroleum Company Ltd, a The Shell Petroleum Company Ltd, a Shell Petroleum NV és a The Shell Transport and Trading Company Ltd (a továbbiakban együtt: Shell), az RWE Dea AG és az RWE AG (a továbbiakban együtt: RWE), valamint a Total SA és a Total France SA (a továbbiakban együtt: Total) (a megtámadott határozat (1) preambulumbekezdése).

3. A paraffinviaszt nyersolajból állítják elő finomítással. A paraffinviaszt olyan termékek gyártásához használják, mint gyertyák, vegyi anyagok, gumiabroncsok és gépjárműipari termékek, valamint felhasználják a gumi‑, a csomagolóanyag‑, a ragasztó‑ és a rágógumiiparban is (a megtámadott határozat (4) preambulumbekezdése).

4. A gacs a paraffinviasz gyártásához szükséges alapanyag. Finomítókban állítják elő az alapolajok nyersolajból való előállításának melléktermékeként. Végső fogyasztóknak is értékesítik, például a forgácslemezgyártók számára (a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdése).

5. A Bizottság azt követően indította meg vizsgálatát, hogy a Shell Deutschland Schmierstoff a 2005. március 17‑i levelében kartell fennállásáról tájékoztatta a Bizottságot, és a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közlemény (HL 2002. C 45., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 155. o.; a továbbiakban: 2002. évi engedékenységi közlemény) értelmében mentesség iránti kérelmet nyújtott be (a megtámadott határozat (72) preambulumbekezdése).

6. A Bizottság 2005. április 28‑án és 29‑én az [EK] 81. és az [EK] 82. cikkben meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) 20. cikkének (4) bekezdése alapján helyszíni vizsgálatokat végzett a H & R/Tudapetrol, az ENI és a MOL helyiségeiben, valamint a Sasol‑, az ExxonMobil‑, a Repsol‑ és a Total‑csoport társaságainak helyiségeiben (a megtámadott határozat (75) preambulumbekezdése).

7. A Bizottság 2007. május 25. és 29. között kifogásközlést címzett a fenti 2. pontban említett minden egyes társasághoz, vagyis a felperesekhez is (a megtámadott határozat (85) preambulumbekezdése). A Sasol Wax és a Sasol Wax International 2007. augusztus 13‑i levelükben együtt válaszoltak a kifogásközlésre. Az ugyanezen a napon kelt levélben a Sasol Holding in Germany és a Sasol Ltd is együtt válaszolt a kifogásközlésre.

8. A Bizottság 2007. december 10‑én és 11‑én meghallgatást tartott, amelyen a felperesek is részt vettek (a megtámadott határozat (91) preambulumbekezdése).

9. A megtámadott határozatban a Bizottság a rendelkezésére álló bizonyítékokra tekintettel megállapította, hogy az EGT‑ben a paraffinviasz‑ és gacsgyártók többségét alkotó címzettek az EK 81. cikkbe és az EGT‑Megállapodás 53. cikkébe ütköző egységes, összetett és folyamatos jogsértésben vettek részt, amely az EGT területére terjedt ki. E jogsértés a paraffinviasz árának rögzítésére, valamint érzékeny kereskedelmi információk cseréjére és hozzáférhetővé tételére vonatkozó megállapodásokban, illetve összehangolt magatartásokban állt (a továbbiakban: a jogsértés fő ága). Az RWE (később Shell), az ExxonMobil, a MOL, a Repsol, a Sasol és a Total esetében a paraffinviaszt érintő jogsértés az ügyfelek és a piacok felosztására is kiterjedt (a továbbiakban: a jogsértés második ága). Ezenkívül az RWE, az ExxonMobil, a Sasol és a Total által elkövetett jogsértés a német piacon a végső ügyfeleknek értékesített gacsra is kiterjedt (a továbbiakban: a jogsértés gacsága) (a megtámadott határozat (2), (95) és (328) preambulumbekezdése, valamint 1. cikke).

10. A versenyellenes magatartások a résztvevők által „technikai találkozóknak”, illetve néha „Blauer Salonnak” nevezett versenyellenes találkozókon, valamint kifejezetten a gacsra vonatkozó kérdéseknek szentelt „gacstalálkozókon” valósultak meg.

11. A jelen ügyben kiszabott bírságok összegét az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján kiszabott bírságok megállapításáról szóló iránymutatásnak (HL 2006. C 210., 2. o., a továbbiakban: 2006. évi iránymutatás) a kifogásközlés fenti 2. pontban említett társaságokkal való közlésének időpontjában hatályban lévő változata alapján számították ki.

12. A megtámadott határozat többek között a következő rendelkezéseket tartalmazza:

„1. cikk

A következő vállalkozások megsértették az [EK] 81. cikk (1) bekezdését és 1994. január 1‑jétől az EGT‑Megállapodás 53. cikkét, azáltal hogy az említett időszakokban a közös piacon és 1994. január 1‑jétől az EGT‑ben a paraffinviasz‑ágazatban folyamatos megállapodásban és/vagy összehangolt magatartásban vettek részt:

[…]

a Sasol Wax GmbH: 1992. szeptember 3‑tól 2005. április 28‑ig;

a Sasol Wax International AG: 1995. május 1‑jétől 2005. április 28‑ig;

a Sasol Holding in Germany GmbH: 1995. május 1‑jétől 2005. április 28‑ig;

a Sasol [Ltd]: 1995. május 1‑jétől 2005. április 28‑ig;

[…]

A következő vállalkozások esetében a jogsértés az említett időszakokban a német piacon a végső ügyfeleknek értékesített gacsra is kiterjedt:

[…]

a Sasol Wax GmbH: 1997. október 30‑tól 2004. május 12‑ig;

a Sasol Wax International AG: 1997. október 30‑tól 2004. május 12‑ig;

a Sasol Holding in Germany GmbH: 1997. október 30‑tól 2004. május 12‑ig;

a Sasol [Ltd]: 1997. október 30‑tól 2004. május 12‑ig;

[…]

2. cikk

Az 1. cikkben említett jogsértés miatt a következő bírságok kerülnek kiszabásra:

az ENI SpA: 29 120 000 EUR;

az Esso Société Anonyme Française: 83 588 400 EUR,

amelyből egyetemlegesen:

az ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA‑val és az ExxonMobi1 Corporationnal 34 670 400 EUR, amelyből egyetemlegesen az Esso Deutschland GmbH‑val 27 081 600 EUR;

a Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG: 12 000 000 EUR;

a Hansen & Rosenthal KG a H & R Wax Company Vertrieb GmbH‑val egyetemlegesen: 24 000 000 EUR,

amelyből egyetemlegesen:

a H & R ChemPharm GmbH‑val 22 000 000 EUR;

a MOL Nyrt.: 23 700 000 EUR;

a Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA a Repsol Petróleo SA‑val és a Repsol YPF SA‑val egyetemlegesen: 19 800 000 EUR;

a Sasol Wax GmbH: 318 200 000 EUR,

amelyből egyetemlegesen:

a Sasol Wax International AG‑val, a Sasol Holding in Germany GmbH‑val és a Sasol [Ltd‑vel] 250 700 000 EUR;

a Shell Deutschland Oil GmbH, a Shell Deutschland Schmierstoff GmbH, a Deutsche Shell GmbH, a Shell International Petroleum Company Limited, a The Shell Petroleum Company Limited, a Shell Petroleum NV és a The Shell Transport and Trading Company Limited: 0 EUR;

az RWE‑Dea AG az RWE AG‑vel egyetemlegesen: 37 440 000 EUR;

a Total France SA a Total SA‑val egyetemlegesen: 128 163 000 EUR.”

2. A Sasol és a Vara csoport szerkezetéről, valamint a megtámadott határozatban a felelősség anyavállalatoknak való betudásáról

13. A megtámadott határozat (449) preambulumbekezdésében a Bizottság a Sasol csoportot illetően először is a jogsértésért közvetlenül felelős társaságot azonosította. Így megállapította, hogy a technikai találkozókon részt vevő személyek között a jogsértés kezdetétől, vagyis 1992. szeptember 3‑tól egészen 1995. április 30‑ig szerepeltek a Hans‑Otto Schümann GmbH & Co KG (a továbbiakban: HOS) munkavállalói. Ezt követően, 1995. május 1‑jétől 2002. december 31‑ig a Schümann Sasol GmbH & Co. KG‑ról volt szó, amely 2000‑ben a Schümann Sasol GmbH‑vá alakult át (a továbbiakban együtt: Schümann Sasol). 2003. január 1‑jétől kezdve a szóban forgó munkavállalók munkáltatója a Sasol Wax volt.

14. Ezért a megtámadott határozat (452) preambulumbekezdésében a Bizottság a HOS és a Schümann Sasol jogutódjaként a Sasol Waxet, mint az 1992. szeptember 3‑tól 2005. április 28‑ig terjedő időszakban a jogsértés közvetlen résztvevőjét tette felelőssé a jogsértésért.

15. A Bizottság a HOS, a Schümann Sasol és a Sasol Wax tőkerészesedésének időbeli alakulását is megvizsgálta. E tekintetben három időszakot különböztetett meg (a megtámadott határozat (454) preambulumbekezdése).

16. Az első, 1992. szeptember 3‑tól 1995. április 30‑ig terjedő időszakot (a továbbiakban: Schümann‑időszak) illetően a Bizottság megállapította, hogy a HOS‑t legfelső szinten személyesen H.‑O. Schümann irányította a Vara Holding GmbH & Co KG‑n (a továbbiakban: Vara) keresztül, amely a HOS egyetlen, saját vagyonával felelő üzlettársa volt (a megtámadott határozat (450) és (457) preambulumbekezdése). A Vara tőkéjének többségi tulajdonosa H.‑O. Schümann volt, a további tulajdonosok pedig a családjának tagjai voltak. A megtámadott határozatban a Bizottság sem a Varát, sem H.‑O. Schümannt nem tette felelőssé a HOS által elkövetett jogsértésért.

17. A második időszak 1995. május 1‑jétől 2002. június 30‑ig tartott (a továbbiakban: a közös vállalkozás időszaka). 1995. május 1‑jén a Sasol Ltd megszerezte a HOS kétharmadát. Szerkezetátalakítást követően a HOS a Schümann Sasollá alakult át, és továbbra is a jogsértésért közvetlenül felelős társaság maradt. A Schümann Sasol 99%‑ban a Sachümann Sasol International AG leányvállalata volt, míg ez utóbbi tőkéjének egyharmada továbbra is a Vara, végső soron pedig a Schümann család tulajdonában volt. A Schümann Sasol International tőkéjének kétharmada a Sasol Holding in Germany tulajdonában volt, ez utóbbi pedig 100%‑ban a Sasol Ltd leányvállalata volt. Ezen időszak tekintetében a Bizottság a következő társaságok egyetemleges felelősségét állapította meg: a Sasol Wax (mint a Schümann Sasol jogutódja), a Sasol Wax International (mint a Schümann Sasol International, a Schümann Sasol anyavállalatának jogutódja), a Sasol Holding in Germany (mint a a Schümann Sasol International tőkéjének kétharmadával rendelkező anyavállalat) és a Sasol Ltd (mint a Sasol Holding in Germany anyavállalata) (a megtámadott határozat (451) és (478) preambulumbekezdése). A Bizottság ugyanis úgy ítélte meg, hogy az utóbbi három társaság meghatározó befolyást gyakorolt a Schümann Sasol felett (a megtámadott határozat (453) preambulumbekezdése). A Bizottság sem a Varát mint a Schümann Sasol International tőkéje egyharmad részének tulajdonosát, sem pedig a Schümann családot mint a Vara tulajdonosát nem vonta felelősségre a Schümann Sasol által elkövetett jogsértésért, amely ekkor a Schümann Sasol International (a továbbiakban: Schümann Sasol International vagy a közös vállalkozás), vagyis a Vara és a Sasol csoport közös tulajdonában lévő társaság tulajdonában volt.

18. A harmadik időszak 2002. július 1‑jétől 2005. április 28‑ig, vagyis a jogsértés végének időpontjáig tartott (a továbbiakban: Sasol‑időszak). 2002. június 30‑án a Sasol csoport megszerezte a Schümann Sasol International tőkéjének fennmaradó, addig a Vara tulajdonában lévő egyharmadát. A Schümann Sasol, amelynek neve Sasol Waxre változott, továbbra is a Schümann Sasol International leányvállalata maradt, azzal, hogy ez utóbbi neve Sasol Wax Internationalre változott. A Sasol Wax International tőkéje ezentúl teljes egészében a Sasol Holding in Germany, végső soron pedig a Sasl Ltd tulajdonában volt. Ezen időszak vonatkozásában a Bizottság a négy felperest egyetemlegesen vonta felelősségre a Sasol Wax által elkövetett jogsértésért, úgy ítélve meg, hogy az első három felperes meghatározó befolyást gyakorolt a Sasol Wax felett (a megtámadott határozat (451) és (453) preambulumbekezdése).

Az eljárás és a felek kérelmei

19. A Törvényszék Hivatalához 2008. december 15‑én benyújtott keresetlevelükkel a felperesek előterjesztették a jelen keresetet.

20. Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (harmadik tanács) a szóbeli szakasz megnyitásáról határozott. A Törvényszék az eljárási szabályzatának 64. cikkében szabályozott pervezető intézkedések keretében felhívta a feleket bizonyos kérdések írásban történő megválaszolására, valamint bizonyos dokumentumok benyújtására. A felek e felhívásnak a kitűzött határidőn belül eleget tettek.

21. A Törvényszék a 2013. július 3‑án tartott tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit és a Törvényszék kérdéseire adott válaszaikat.

22. A T‑540/08. sz., Esso és társai kontra Bizottság, a T‑543/08. sz., RWE és RWE Dea kontra Bizottság, a T‑544/08. sz., Hansen & Rosenthal és H & R Wax Company Vertrieb kontra Bizottság, a T‑548/08. sz., Total kontra Bizottság, a T‑550/08. sz., Tudapetrol kontra Bizottság, a T‑551/08. sz., H & R ChemPharm kontra Bizottság, a T‑558/08. sz., ENI kontra Bizottság, a T‑562/08. sz., Repsol YPF Lubricantes y Especialidades és társai kontra Bizottság, valamint a T‑566/08. sz., Total Raffinage és Marketing kontra Bizottság üggyel fennálló ténybeli összefüggésekre, valamint a felmerülő jogkérdések hasonlóságára tekintettel a Törvényszék úgy határozott, hogy a jelen ügyben csak azt követően hoz ítéletet, hogy az említett összefüggő ügyekben megtartotta a tárgyalásokat, amelyek közül az utolsóra 2013. július 3‑án került sor.

23. Keresetlevelükben a felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:

– elsődlegesen a rájuk vonatkozó részében semmisítse meg a megtámadott határozatot;

– másodlagosan törölje a megtámadott határozatban velük szemben kiszabott bírságot, vagy megfelelően csökkentse annak összegét;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

24. A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– a keresetet teljes egészében utasítsa el, ideértve a másodlagosan előterjesztett kérelmeket is;

– a felpereseket kötelezze a költségek viselésére.

A jogkérdésről

25. Keresetük alátámasztása érdekében a felperesek hét jogalapra hivatkoznak. Az első jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a közös vállalkozás időszakában a Schümann Sasol által elkövetett jogsértésért való felelősséget tévesen tudta be a Sasol Ltd‑nek, a Sasol Holding in Germanynek és a Sasol Wax Internationalnek. A második jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a Sasol‑időszakban a Sasol Wax által elkövetett jogsértésért való felelősséget tévesen tudta be a Sasol Ltd‑nek, a Sasol Holding in Germanynek és a Sasol Wax Internationalnek. A harmadik jogalap az egyenlő bánásmód elvének megsértésén alapul, amennyiben a Bizottság a Schümann‑időszak és a közös vállalkozás időszaka tekintetében nem állapította meg a Vara egyetemleges felelősségét. A negyedik jogalap a bírság alapösszegének téves megállapításán alapul. Az ötödik jogalap a Sasol irányítói szerepének téves figyelembevételén alapul. A hatodik jogalap azon alapul, hogy jogellenes volt a bírság összegének megkülönböztetés nélküli maximálása a jogsértés különböző időszakai tekintetében. A hetedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság jogellenesen mulasztotta el, hogy a bírság bizonyos részei tekintetében teljes mentességben részesítse a Sasolt.

1. Az arra alapított első jogalapról, hogy a Bizottság a közös vállalkozás időszakát illetően a jogsértésért való felelősséget tévesen tudta be a Sasol Ltd‑nek, a Sasol Holding in Germanynek és a Sasol Wax Internationalnek

26. A felperesek úgy vélik, hogy a Bizottság tévesen állapította meg, hogy a Sasol Ltd a 100%‑os tulajdonában lévő leányvállalatán, a Sasol Holding in Germanyn keresztül egyedül meghatározó befolyást gyakorolt a Schümann Sasol Internationalre, ezáltal pedig a közös vállalkozás időszakára vonatkozó felelősséget tévesen tudta be a Sasol Ltd‑nek, a Sasol Holding in Germanynek és a Sasol Wax Internationalnek. A Schümann Sasol és az említett társaságok közötti azon szervezeti, gazdasági és jogi kapcsolatok, amelyekből a Bizottság a megtámadott határozatban kiindult, a felperesek szerint nem támasztanak alá ilyen következtetést.

27. A felperesek elsődlegesen úgy vélik, hogy a másik leányvállalat, a Vara a közös vállalkozás időszakában egyedül meghatározó befolyást gyakorolt a Schümann Sasol Internationalre. Másodlagosan úgy vélik, hogy e meghatározó befolyást a két leányvállalat együttesen gyakorolta.

28. A Bizottság ezzel szemben azt állítja, hogy a Sasollal szemben a saját felelősségére tekintettel és a 2006. évi iránymutatással összhangban alkalmazott szankciót. Ezenkívül állandó ítélkezési gyakorlat, hogy a Bizottság nem köteles megindokolni azt, ha nem hozott harmadik felekhez címzett, jogsértést megállapító határozatot, valamely vállalkozás pedig nem vitathat olyan szankciót, amelyet azzal az indokkal alkalmaztak vele szemben, hogy egy másik vállalkozás elkerülte a bírságot.

Előzetes észrevételek

29. Az anyavállalatnak a leányvállalata által vagy az anyavállalat tulajdonában lévő közös vállalkozás által tanúsított magatartásért való egyetemleges felelősségét illetően emlékeztetni kell arra, hogy azon körülmény, hogy a leányvállalat vagy a közös vállalkozás különálló jogi személyiséggel rendelkezik, nem elegendő annak kizárására, hogy magatartását az anyavállalatnak lehessen betudni (lásd ebben az értelemben a Bíróság 48/69. sz., Imperial Chemical Industries kontra Bizottság ügyben 1972. július 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1972., 619. o.] 132. pontját).

30. Az Unió versenyjoga ugyanis a vállalkozási tevékenységekre vonatkozik, és a vállalkozás fogalma minden gazdasági tevékenységet folytató jogalanyra kiterjed, függetlenül azok jogállásától és finanszírozási módjától (a Bíróság C‑97/08. P. sz., Akzo Nobel és társai kontra Bizottság ügyben 2009. szeptember 10‑én hozott ítéletének [EBHT 2009., I‑8237. o.] 54. pontja, valamint a Törvényszék T‑141/07., T‑142/07., T‑145/07. és T‑146/07. sz., General Technic‑Otis és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2011. július 13‑án hozott ítéletének [EBHT 2011., II‑4977. o.] 53. pontja).

31. Az uniós bíróság azt is megállapította, hogy ugyanebben az összefüggésben a vállalkozás fogalmát úgy kell értelmezni, mint amely gazdasági egységet jelent, még akkor is, ha jogi szempontból ez az egység több természetes vagy jogi személyből áll (lásd a Bíróság 170/83. sz., Hydrotherm Gerätebau ügyben 1984. július 12‑én hozott ítéletének [EBHT 1984., 2999. o.] 11. pontját, valamint a fenti 30. pontban hivatkozott Akzo Nobel és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 55. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot; a Törvényszék T‑234/95. sz., DSG kontra Bizottság ügyben 2000. június 29‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑2603. o.] 124. pontját). Így hangsúlyozta, hogy a versenyszabályok alkalmazásakor nem az a meghatározó, hogy különálló jogi személyiségükből fakadóan két társaság formálisan különálló‑e, ami számít, az az, hogy piaci magatartásuk egységes‑e, vagy sem. Szükséges lehet tehát megvizsgálni azt, hogy két különálló jogi személyiségű vállalkozás egyetlen olyan vállalkozást mint gazdasági egységet alkot‑e, illetve egyetlen olyan vállalkozás mint gazdasági egység alá tartozik‑e, amely egységes piaci magatartást tanúsít (a fenti 29. pontban hivatkozott Imperial Chemical Industries kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 140. pontja; a Törvényszék T‑325/01. sz., DaimlerChrysler kontra Bizottság ügyben 2005. szeptember 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑3319. o.] 85. pontja, valamint a fenti 30. pontban hivatkozott General Technic‑Otis és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 54. pontja).

32. Ha ilyen gazdasági egység sérti meg a versenyszabályokat, a személyes felelősség elve szerint neki kell felelnie ezért a jogsértésért (lásd a fenti 30. pontban hivatkozott Akzo Nobel és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 56. pontját, valamint a fenti 30. pontban hivatkozott General Technic‑Otis és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 55. pontját).

33. Az anyavállalatnak az ugyanazon vállalkozáshoz tartozás folytán akkor lehet betudni a leányvállalat magatartását, ha e leányvállalat nem önállóan határozza meg piaci magatartását, mivel e tekintetben az anyavállalat meghatározó befolyása alatt áll, figyelembe véve különösen az említett két jogi személy közötti gazdasági, szervezeti és jogi kapcsolatokat (lásd ebben az értelemben a fenti 30. pontban hivatkozott Akzo Nobel és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 58. pontját, valamint a Törvényszék T‑9/99. sz., HFB és társai kontra Bizottság ügyben 2002. március 20‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑1487. o.] 527. pontját).

34. Az anyavállalat különösen akkor gyakorolt meghatározó befolyást a leányvállalata piaci magatartására, ha a leányvállalat lényegében azokat az utasításokat követi, amelyeket e tekintetben az anyavállalat ad a számára (a Bíróság fenti 29. pontban hivatkozott Imperial Chemical Industries kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 133., 137. és 138. pontja, valamint a C‑294/98. P. sz., Metsä‑Serla és társai kontra Bizottság ügyben 2000. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑10065. o.] 27. pontja).

35. Az anyavállalat főszabály szerint akkor is meghatározó befolyást gyakorol a leányvállalata piaci magatartására, ha csak bizonyos üzleti stratégiai döntések meghatározásának vagy jóváhagyásának hatáskörét tartja fenn magának, adott esetben úgy, hogy a képviselői jelen vannak a leányvállalat szerveiben, míg a leányvállalat szoros értelmében vett üzletpolitikájának meghatározására irányuló hatáskört a leányvállalat operatív vezetésével megbízott azon vezetőkre ruházza, akiket az anyavállalat választ ki, és akik az anyavállalat üzleti érdekeit képviselik és mozdítják elő (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑25/06. sz., Alliance One International kontra Bizottság ügyben 2011. szeptember 9‑én hozott ítéletének [EBHT 2011., II‑5741. o.] 138. és 139. pontját, amely ítéletet helybenhagyott a Bíróság C‑593/11. P. és C‑654/11. P. sz., Alliance One International kontra Bizottság egyesített ügyekben 2012. december 13‑án hozott végzésének 30. pontja).

36. Amennyiben a leányvállalat és az anyavállalat piaci magatartásának egységessége különösen a fenti 34. és 35. pontban ismertetett esetek szerint, vagy a társaságokat egyesítő egyéb gazdasági, szervezeti és jogi kapcsolatok révén biztosított, a leányvállalat és az anyavállalat egy és ugyanazon gazdasági egység részét képezi, következésképpen pedig a fenti 31. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat szerint egyetlen vállalkozást alkot. Így az a tény, hogy valamely anyavállalat és annak leányvállalata az EK 81. cikk értelmében egyetlen vállalkozást alkot, lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy bírság megfizetésére kötelező határozatot címezzen az anyavállalatnak anélkül, hogy bizonyítania kellene az utóbbinak a jogsértésben való személyes részvételét (lásd ebben az értelemben a fenti 30. pontban hivatkozott Akzo Nobel és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 59. pontját).

37. A fenti 29–36. pontban ismertetett ítélkezési gyakorlat arra az esetre is alkalmazandó, ha egy vagy több anyavállalatnak a közös vállalkozásuk által elkövetett jogsértésért való felelősséget tudják be (a fenti 30. pontban hivatkozott General Technic‑Otis és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 52–56. pontja).

38. A fenti szabályok alapján kell megvizsgálni a felperesek érveit, valamint azt, hogy pontosak‑e a megtámadott határozatban azzal összefüggésben kifejtett állítások, hogy a Bizottság a Schümann Sasol és anyavállalata, a Schümann Sasol International – amely a közös vállalkozás időszakában kétharmad részben a Sasol Holding in Germany, egyharmad részben pedig a Vara tulajdonában állt – cselekményeit illetően a szóban forgó jogsértésért való felelősséget a felpereseknek tudja be.

A megtámadott határozat

39. A megtámadott határozatban a Bizottság elutasította a felperesek által annak bizonyítása érdekében előadott érveket, hogy a közös vállalkozás időszakában a Schümann Sasol Internationalt ténylegesen a Vara irányította. A Bizottság e megállapítást lényegében az alábbi megfontolásokra alapította:

„[…]

(471) A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a Sasol a 100%‑os leányvállalatán, a Sasol Holding in Germany GmbH‑n keresztül meghatározó befolyást gyakorolt a Schümann Sasol Internationalre.

(472) Mint azt a Sasol kifejti, a napi szintű tevékenységekért felelős [igazgatóság] a Sasol egy képviselőjéből, a Vara egy képviselőjéből, valamint az elnökből állt. Az [igazgatóság] szabályzata értelmében az igazgatóság a lehetséges mértékben egyhangúan vagy egyszerű többséggel hozza határozatait. Szavazategyenlőség esetén az [igazgatóság] elnökének szavazata dönt. A Sasol azt állítja, hogy a közös vállalkozás időszakának legnagyobb részében az elnök a Vara képviselője volt. Alaposabb kutatásokat követően a Bizottság vitatja a Sasol ezzel kapcsolatos állításait. A szóban forgó személy a tevékenységekkel kapcsolatos ismereteinek, valamint annak köszönhette elnöki beosztását, hogy a Sasol is azt szerette volna, hogy a közös vállalkozás [igazgatóságában] ő elnököljön. A Sasolnak mint többségi részvényesnek fontos volt, hogy az [igazgatóságban] legyen egy olyan személy, aki már a HOS korábbi tevékenységeit is ismerte. A szóban forgó személy korábban a Schümann Sasol International német jogelődjének nevében végezte munkáját, következésképpen tökéletesen ismerte annak a társaságnak a működését, amely utóbb beolvadt a Sasolba. Másfelől a szóban forgó személy abban az időszakban, amikor elnök lett (1995. május 2‑án), nem állt a Vara alkalmazásában. Ténylegesen e személy 1997 előtt nem állt a Vara alkalmazásában. A közös vállalkozás elnöke volt 1995. május 2‑tól 2001. június 30‑ig, vagyis addig az időpontig, amikor a Sasol részéről [D. S. R.] felváltotta őt.

(473) A közös vállalkozás felügyelőbizottsága hat tagból állt, akik közül négyen a Sasolt, ketten pedig a Varát képviselték. Mint azt a Sasol kifejtette, a szavazati jogok tárgyában a Sasol és a Vara között létrejött részvényesi megállapodás akként rendelkezett, hogy a határozatokat a Sasol és a Vara egyhangúan fogadja el, mindketten egy‑egy szavazattal rendelkeznek, ezáltal pedig megszűnik a Sasol felügyelőbizottságon belüli többsége. Egyetértés hiányában úgy kellett tekinteni, hogy a javaslatot elutasították. Ugyanakkor a szavazati jogokról szóló részvényesi megállapodás a felügyelőbizottság határozatairól szóló 3. cikkbe beiktatta azt is, hogy a megállapodás 1. cikkét megfelelően alkalmazni kell. A megállapodás 1.5. cikke akként rendelkezik, hogy ha az említett cikk a)–d) pontjában felsorolt kérdésekben nem sikerül egyhangú határozatot hozni, akkor mindaddig, amíg a Sasol rendelkezik a társaság tőkéjének több mint 50%‑ával, az ő javaslata érvényesül, a Vara pedig a Sasol határozatának megfelelően szavaz. Az 1.5. cikk a)–d) pontjában hivatkozott kérdések a következők: az éves beszámolók elkészítése, a könyvvizsgálók kijelölése, a különleges könyvvizsgálók kijelölése, valamint a [társaság] vagy bármelyik leányvállalata általi [tőke]befektetések jóváhagyása.

(474) [Ami a közgyűlést illeti], a Sasol kifejti, hogy a Vara blokkoló kisebbséget képezett, mivel a határozatokat a leadott szavazatok háromnegyedes többségével kellett elfogadni, a Vara pedig a szavazatok egyharmadával rendelkezett. Ezenkívül a Sasol szerint a szavazati jogokról szóló részvényesi megállapodás előírta, hogy a Sasol és a Vara kötelezettséget vállal arra, hogy minden részvényesi határozatot együtt hoznak meg, továbbá minden körülmények között egyhangúan szavaznak, mindketten egy‑egy szavazattal rendelkeznek, és ha nem sikerül egyhangú döntést elérni, akkor sem a Sasol, sem a Vara nem cselekedhet, ezáltal pedig a Vara nem szorulhat kisebbségbe. Ugyanakkor, mint az a fentiekben szerepel, a szavazati jogokról szóló részvényesi megállapodás a közgyűlésre vonatkozó 1.5. cikkben felsorol bizonyos olyan tárgyköröket, amelyekben a Sasol kívánságainak kell érvényesülnie [lásd a (473) preambulumbekezdést].

(475) A (472)–(474) preambulumbekezdésben ismertetett helyzetet, különösen pedig a Sasol azon képességét illetően, hogy a szavazati jogokról szóló részvényesi megállapodás 1.5. cikkében felsoroltakhoz hasonló fontos stratégiai döntések (például a tőkebefektetések jóváhagyása) keretében egyetértés hiányában keresztülvigye az akaratát, a Sasolt úgy kell tekinteni, mint amely de facto irányította a közös vállalkozást. Az, hogy a [Schümann Sasol] ügyvezetői – mint azt a Sasol állítja – korábban a HOS alkalmazásában álltak, nem mond ellent e következtetésnek, mivel a felső vezetői álláshelyek betöltésével kapcsolatos ilyen döntésekhez a felügyelőbizottság engedélye kellett (az igazgatósági szabályzat 2. cikke (2) bekezdésének c) pontja), ezáltal pedig a Sasolnak módjában állt e határozatokat ellenezni. […]

(481) A fentiekben kifejtett indokok alapján a Bizottság nem csupán a cselekvő társaságot, vagyis a [Schümann Sasolt], hanem annak anyavállalatait, vagyis a Sasol International AG‑t, a Sasol Ltd‑t és a Sasol Holding in Germany GmbH‑t is felelősnek tekinti a közös vállalkozás időszaka alatt, mivel a közös vállalkozás Sasol általi irányítása bizonyítást nyert […] Mint azt a (329)–(333) preambulumbekezdés megállapítja, az ugyanazon csoporthoz tartozó különböző társaságok akkor képeznek gazdasági egységet, következésképpen pedig az [EK] 81. cikk értelmében vett vállalkozást, ha az érintett társaságok nem önállóan döntenek a piaci magatartásukról. Közös vállalkozás esetében megállapítható, hogy a közös vállalkozás és az anyavállalatok az [EK] 81. cikk alkalmazása szempontjából akkor képeznek gazdasági egységet, ha a közös vállalkozás nem önállóan döntött a saját piaci magatartásáról. Az, hogy a közös vállalkozást teljes feladatkört ellátó közös vállalkozásnak kell‑e tekinteni vagy sem, ebben az összefüggésben [nem releváns], [mivel] a ténybeli bizonyítékok meghatározó befolyás gyakorlására utalnak. Az, hogy valamely közös vállalkozás anyavállalatai felelősnek tekinthetők, megfelel a Bizottság e konkrét kérdéssel kapcsolatos gyakorlatának, amely a (340) preambulumbekezdésben kifejtett és a közösségi bíróságok által meghatározott általános jogelveket követi. Az, hogy egyéb körülmények között a határozatot nem a közös vállalkozás anyavállalataihoz címezték, a jelen körülmények között nem jelenti azt, hogy a Sasol International AG‑t, a Sasol Ltd‑t és a Sasol Holding in Germany GmbH‑t mint a Sasol csoporthoz tartozó anyavállalatokat ne lehetne felelősségre vonni a leányvállalatuk tevékenységeiért, a Bizottság ugyanis mérlegelési mozgástérrel rendelkezik annak eldöntését illetően, hogy a jogsértésért való felelősséget a vállalkozás bizonyos egységeinek tudja be, a mérlegelést pedig esetről esetre folytatja le.”

Az irányítás fogalma és a meghatározó befolyás gyakorlásának fogalma közötti, az EK 81. cikkel összefüggésben alkalmazott különbségtételről

40. Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy a közös vállalkozás leányvállalata, a Schümann Sasol által elkövetett jogsértés betudhatóságának vizsgálata során a Bizottság nem tett kifejezett különbséget egyrészt az „irányítás” és az „irányítási hatáskör” fogalma, másrészt pedig a „gazdasági egység” és az „üzleti magatartásra gyakorolt meghatározó befolyás tényleges gyakorlása” között.

41. A felperesek azt állítják, hogy e megközelítés helytelen, mivel az irányítás fogalma nem foglalja magában a meghatározó befolyás tényleges gyakorlását.

42. Először is emlékeztetni kell arra, hogy a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló, 2004. január 20‑i 139/2004/EK tanácsi rendelet (HL L 24., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 3. kötet, 340. o.) (az összefonódásokról szóló EK rendelet) 3. cikkének (2) bekezdése szerint „[a]z irányítást olyan jogok, szerződések vagy más egyéb eszközök alapozzák meg, amelyek akár külön‑külön, akár együttesen és a kapcsolódó jogi és ténybeli megfontolásokra tekintettel lehetőséget adnak egy vállalkozás feletti meghatározó befolyás gyakorlására”.

43. Az ítélkezési gyakorlat szerint annak érdekében, hogy a Bizottság egy társaság versenyellenes magatartását az EK 81. cikk alkalmazásával egy másik társaságnak betudja, nem támaszkodhat a meghatározó befolyásnak a 139/2004 rendelet által az irányítás megalapozása kapcsán alapul vett egyszerű képességére, anélkül hogy megvizsgálná, hogy e befolyás gyakorlására ténylegesen sor került‑e (a fenti 30. pontban hivatkozott General Technic‑Otis és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 69. pontja).

44. Épp ellenkezőleg, főszabály szerint a Bizottságnak több ténybeli körülmény alapján bizonyítania kell az ilyen meghatározó befolyást (lásd a Törvényszék T‑314/01. sz., Avebe kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑3085. o.] 136. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). E körülmények között szerepel az anyavállalat igazgatóságában és a leányvállalatának vagy a közös vállalkozásának az igazgatóságában a beosztások ugyanazon természetes személyek általi halmozása (a Törvényszék T‑132/07. sz., Fuji Electric kontra Bizottság ügyben 2011. július 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2011., II‑4091. o.] 184. pontja; lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑189/02. P., C‑202/02. P., C‑205/02. P–C‑208/02. P. és C‑213/02. P. sz., Dansk Rørindustri és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2005. június 28‑án hozott ítéletének [EBHT 2005., I‑5425. o.] 119. és 120. pontját is), vagy az, ha az említett társaságok kötelesek az egységes vezetésük által kibocsátott iránymutatásokat követni, anélkül hogy független piaci magatartást tanúsíthatnának (lásd ebben az értelemben a fenti 33. pontban hivatkozott HFB és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 527. pontját).

45. A jelen esetben a Bizottság nem támaszkodott a Sasol Ltd és a Sasol Holding in Germany által a Schümann Sasol International felett gyakorolt meghatározó befolyás ilyen közvetlen bizonyítására.

46. A Bizottság ugyanis lényegében azt a döntéshozatali hatáskört vizsgálta meg, amelyet a Sasol a képviselői révén a közös vállalkozás szerveiben gyakorolhatott. E tekintetben az elemzés alapvetően az említett szerveken belüli döntéshozatali módok olyan elvont vizsgálatán nyugszik, amely a részvényesi megállapodásban és az igazgatóság szabályzatában foglalt kikötéseken alapul, amelyek a közös szerkezet alapszabályában meghatározott szavazási módokat vették át. Ezenkívül a Bizottság a Schümann Sasol International cselekményeiért való felelősségnek a Sasol Holding in Germanynek és a Sasol Ltd‑nek való betudására vonatkozó következtetését arra az állításra alapítja, amely szerint „a közös vállalkozás Sasol általi irányítása bizonyítást nyert” (a megtámadott határozat (481) preambulumbekezdése).

47. Ebből következik, hogy a jelen ügyben a Bizottság a Sasol Ltd és a Sasol Holding in Germany által a Schümann Sasol International üzleti magatartása felett gyakorolt meghatározó befolyást lényegében olyan dokumentumok elvont elemzése alapján állapította meg, amelyeket a Schümann Sasol International működésének megkezdését megelőzően írtak alá, hasonlóan az összefonódások engedélyezésére vonatkozó szabályok szerint lefolytatott elemzéshez.

48. Másodszor, a Törvényszéknek így azt kell megvizsgálnia, hogy az ilyen elvont és a jövőre vonatkozó elemzés – amelyet az összefonódások területén folytatnak le, ahol az engedélyező határozat meghozatala időben megelőzi a közös vállalkozás működésének megkezdését – szolgálhat‑e a közös vállalkozás üzleti magatartása feletti meghatározó befolyás tényleges gyakorlásának bizonyítására is olyan határozatban, amely az EK 81. cikknek az említett közös vállalkozás által a múltban elkövetett megsértéséért való felelősséget az anyavállalatoknak tudja be.

49. E tekintetben az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy még ha a közös vállalkozás üzleti döntéseinek meghatározásával kapcsolatos hatáskör vagy lehetőség önmagában csak képességet is jelent a közös vállalkozás üzleti magatartása feletti meghatározó befolyás gyakorlására, ezáltal pedig a 139/2004 rendelet értelmében vett „irányítás” fogalma alá is tartozik, a Bizottság és az uniós bíróság vélelmezheti, hogy a jogszabályi rendelkezéseket és az említett vállalkozás működésére vonatkozó megállapodásokban – különösen a közös vállalkozás létrehozásáról szóló szerződésben és a részvényesek szavazással kapcsolatos megállapodásaiban – foglalt kikötéseket végrehajtották és tiszteletben tartották. Ennyiben a közös vállalkozás üzleti magatartása feletti meghatározó befolyás tényleges gyakorlásának vizsgálata kimerülhet a működésének megkezdése előtt aláírt dokumentumok elvont elemzésében, hasonlóan az irányítással kapcsolatos elemzéshez. Különösen, ha az említett rendelkezések és kikötések azt írják elő, hogy a közös vállalkozás valamely szerve határozatának meghozatalához az egyes anyavállalatok szavazata szükséges, a Bizottság és az uniós bíróság az ellenkező bizonyításának hiányában megállapíthatja, hogy az említett határozatokat az anyavállalatok együttesen határozták meg (lásd ebben az értelemben a fenti 44. pontban hivatkozott Avebe kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 137–139. pontját; a fenti 44. pontban hivatkozott Fuji Electric kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 186–193. pontját, valamint a fenti 30. pontban hivatkozott General Technic‑Otis és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 112. és 113. pontját). Hasonlóképp, ha a szóban forgó kikötések lehetővé teszik valamely egyedüli anyavállalatnak, hogy meghatározza a közös vállalkozás szervei által hozott határozatok tartalmát, a Bizottság és az uniós bíróság az ellenkező bizonyításának hiányában megállapíthatja, hogy az említett anyavállalat meghatározó befolyást gyakorolt az említett határozatokra.

50. Ugyanakkor, mivel a meghatározó befolyás tényleges gyakorlásával kapcsolatos vizsgálat visszatekintő jellegű, vagyis konkrét adatokon alapulhat, mind a Bizottság, mind pedig az érdekelt felek bizonyítékkal szolgálhatnak arra, hogy a közös vállalkozás üzleti döntéseit másként határozták meg, mint ami a közös vállalkozás működésével kapcsolatos megállapodások csupán elvont vizsgálatából következik (lásd ebben az értelemben a fenti 44. pontban hivatkozott Fuji Electric kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 194. és 195. pontját, valamint a fenti 30. pontban hivatkozott General Technic‑Otis és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 115–117. pontját). Különösen, a Bizottság vagy az érdekelt felek bizonyítékkal szolgálhatnak arra, hogy az egyetlen anyavállalat azon hatásköre ellenére, hogy a szóban forgó döntéseket a közös vállalkozás szerveiben tevékenykedő képviselői útján hozza meg, e döntéseket ténylegesen több vagy az összes anyavállalat hozta meg egyhangúan.

A Bizottság azzal kapcsolatos megállapításának megalapozottságáról, hogy a Schümann Sasol International által elkövetett jogsértésért való felelősséget a Sasol Holding in Germanynek és a Sasol Ltd‑nek tudja be

51. A felperesek lényegében kettős alapon vitatják a Bizottság azzal kapcsolatos elemzését, hogy a Schümann Sasol International által elkövetett jogsértésért való felelősséget a Sasol Holding in Germanynek és a Sasol Ltd‑nek tudja be. Egyrészt úgy vélik, hogy a Bizottság mérlegelési hibát követett el, amikor nem ismerte el, hogy B. I., a Schümann Sasol igazgatóságának elnöke a Vara képviselője volt. A felperesek szerint ugyanis a Vara a közös vállalkozás időszakának legnagyobb részében a képviselője, B. I. útján egyedül határozhatta meg az igazgatóság határozatainak tartalmát, mivel az igazgatóság szabályzata szerint az igazgatóság tagjainak szavazategyenlősége esetén az elnök döntő szavazattal rendelkezett. Másrészt a felperesek azt állítják, hogy a közös vállalkozás alapszabálya és a részvényesi megállapodás szerint a Vara a közös vállalkozás közgyűlésében és felügyelőbizottságában a határozatok legnagyobb részét megvétózhatta, vagyis a Sasol Holding in Germany nem hozhatta meg egyedül, a képviselőinek szavazatával e határozatokat. Ezen az alapon a felperesek úgy vélik, hogy a Sasol Holding in Germany nem gyakorolhatott meghatározó befolyást a Schümann Sasol International üzleti magatartására.

52. Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a közös vállalkozás által elkövetett jogsértésért való felelősség több anyavállalatnak való betudását illetően a Bizottság alátámaszthatja a meghatározó befolyás tényleges gyakorlását a közös vállalkozás ezen anyavállalatok általi közös ügyvezetésének bizonyításával. E közös ügyvezetés jellegét illetően a Törvényszék a fenti 44. pontban hivatkozott Avebe kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 136–138. pontjában relevánsnak ítélte azokat a valószínűsítő körülményeket, amelyek szerint a közös vállalkozás szerveinek az egyes anyavállalatok által kijelölt, az ő üzleti érdekeiket képviselő tagjai a közös vállalkozás üzletpolitikájának meghatározása és végrehajtása során kötelesek voltak szoros együttműködésben eljárni, az általuk elfogadott határozatoknak pedig szükségképpen tükrözniük kellett a Bizottság által felelősnek nyilvánított egyes anyavállalatok közötti szándékegységet. A Törvényszék nem csupán a stratégiai döntések közös vállalkozáson belüli meghozatalát vizsgálta, hanem a napi szintű vezetést is, és megjegyezte, hogy a két anyavállalat által kijelölt két igazgatónak e tekintetben is szorosan együttműködve kellett eljárnia (a fenti 44. pontban hivatkozott Avebe kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 136–138. pontja).

53. A jelen ügyben ugyanakkor a Bizottság a Schümann Sasol International által elkövetett jogsértésért való felelősséget nem a két anyavállalatnak, hanem kizárólag a Sasol Holding in Germanynek és az anyavállalatának, a Sasol Ltd‑nek tulajdonította.

54. Márpedig a Bizottságnak, ha a közös vállalkozás által elkövetett jogsértésért való felelősséget az anyavállalatai közül csak az egyiknek tudja be, bizonyítania kell, hogy a közös vállalkozás üzleti magatartása feletti meghatározó befolyást ez az anyavállalat egyoldalúan gyakorolta.

55. A megtámadott határozatból és a Törvényszék előtti eljárás keretében a Bizottság által előterjesztett beadványokból kitűnik, hogy a Bizottság megítélése szerint a fenti 54. pontban említett feltétel a jelen ügyben teljesült. A megtámadott határozat (471) preambulumbekezdésében ugyanis a Bizottság megállapította, hogy „a Sasol [Ltd] a 100%‑os leányvállalatán, a Sasol Holding in Germany GmbH‑n keresztül meghatározó befolyást gyakorolt a Schümann Sasol International AG‑re”. Ezenkívül a Bizottság az ellenkérelem 49. pontjában azt állítja, hogy „a Sasol Ltd (a Sasol Holding közvetítésével) kizárólagos irányítást gyakorolt a [Schümann Sasol International] felett”, ugyanezen ellenkérelem 67. pontjában pedig azt, hogy „a Varának azért nem kellett betudni a jogsértést, mert a Sasol volt az egyetlen, amely meghatározó befolyást gyakorolt a közös vállalkozás felett”.

56. Így meg kell vizsgálni, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban összegyűjtött adatok alapján, valamint a felperesek által a Varának a közös vállalkozás igazgatásában betöltött jelentőségét illetően a közigazgatási eljárás során előadott érvek ellenére megalapozottan állapíthatta‑e meg, hogy a Sasol egyoldalúan meghatározó befolyást gyakorolt a Schümann Sasol International felett.

A Schümann Sasol International igazgatóságáról

57. A felperesek előadják, hogy a Schümann Sasol International igazgatóságának határozatait egyszerű többséggel fogadták el, szavazategyenlőség esetén pedig az igazgatóság elnökének szavazata döntött. Márpedig az igazgatóság elnöke, B. I. a Vara érdekeit képviselte.

58. A felperesek lényegében azt állítják, hogy a Bizottság tévedett a rendelkezésére álló bizonyítékok mérlegelése során, amennyiben megállapította, hogy B. I. nem a Varát képviselte, hanem a Sasol kérésére a közös vállalkozást igazgatta. A Bizottság a megállapítását a Vara 2007. október 11‑i nyilatkozatára alapította, amelyben B. I. a Vara nevében válaszolt a Bizottság kérdéseire, és paradox módon akként nyilatkozott – még ha közben a Bizottság által feltehető minden más kérdésben a Vara képviselőjeként is jelölte meg magát –, hogy a közös vállalkozás időszakában nem képviselte a Varát.

59. Másfelől a felperesek utalnak a 2008. április 18‑i nyilatkozatukra, amely szerint B. I. valójában folyamatosan H.‑O. Schümann jobbkezeként járt el, és a Sasollal közös vállalkozásban a Vara érdekeit képviselte. A közös vállalkozás időszakát megelőzően B. I. volt az a természetes személy, aki a Vara – amelynek 1987 óta vezérigazgatója volt – által irányított HOS‑on belül meghatározó feladatot látott el, és H.‑O. Schümann bizalmasaként járt el. Ezenkívül B. I. a Vara, valamint egyéb olyan társaságok igazgatóságában is beosztásokkal rendelkezett, amelyek a közös vállalkozás időszaka során és azt követően H.‑O. Schümann tulajdonában álltak. A B. I. és a Vara, valamint H.‑O. Schümann közötti szoros kapcsolat a közös szerkezet létrehozásáról szóló, 1995. június 6‑i bejelentésből is kitűnik.

60. A felperesek azt állítják, hogy a Bizottságnak a közigazgatási eljárás során tudomása volt e tényekről, azonban figyelmen kívül hagyta azokat, és indokolás nélkül a Vara azon nyilatkozatát részesítette előnyben, amely személyesen B. I.‑től, vagyis olyan személytől származott, aki saját vagyonával felelő üzlettársként maga is a Vara tőkéjének egy részével rendelkezett.

61. A Bizottság mindenekelőtt azt a körülményt emeli ki, hogy a meghatározó befolyás fogalma a közös vállalkozásnak nem az operatív vezetésére, hanem az üzletpolitikájával kapcsolatos alapvető irányvonalakra vonatkozik. Márpedig, mint az a Schümann Sasol International alapszabályából kitűnik, az igazgatóság a felügyelőbizottság ellenőrzése alatt járt el, az igazgatóságnak az üzletpolitika jelentős vetületeire vonatkozó aktusait pedig a felügyelőbizottságnak előzetesen jóvá kellett hagynia.

62. A Bizottság ezt követően előadja, hogy B. I. nem a Varát képviselte, hanem az azon területen meglévő ismereteinek köszönhette a beosztását, amelyen a Schümann Sasol működött, a kinevezése pedig a Sasol szándékának felelt meg. A Vara a 2007. október 11‑i nyilatkozatával értesítette a Bizottságot arról, hogy B. I.‑t azért nevezték ki a Sasol International igazgatójává, mert a Sasol ki akarta aknázni a HOS tevékenységeire vonatkozó elmélyült ismereteit, ezért az igazgatóságba osztotta be őt. A Bizottság szerint ez az információ hihető, mivel a Sasolnak kiemelt érdeke fűződött a közös vállalkozás megfelelő vezetéséhez, és a vezetésének folytonosságát azáltal kívánta biztosítani, hogy a napi szintű működtetését az igazgatóság olyan tagjára bízza, aki ismeri a paraffinviaszok ágazatát, különösen pedig a HOS korábbi tevékenységeit. Mindenesetre a viszonválasz 10. pontjában a Bizottság úgy vélte, hogy a megtámadott határozat (472) preambulumbekezdésében szereplő megállapításai magukban foglalják, hogy B. I. a Sasolt, nem pedig a Varát képviselte a Schümann Sasol International igazgatóságában.

63. A Törvényszék úgy ítéli célszerűnek, hogy mindenekelőtt a B. I. által a Schümann Sasol International igazgatóságában betöltött szerepet vizsgálja meg, ezt követően pedig azt az általánosabb kérdést, hogy a Sasol képes volt‑e egyoldalúan meghatározni az említett igazgatóságon belül elfogadott határozatok tartalmát.

B. I. szerepéről

64. Emlékeztetni kell arra, hogy a közös vállalkozás időszakának majdnem teljes egészében B. I. volt a Schümann Sasol International igazgatóságának elnöke.

65. A közigazgatási eljárás során a felperesek azt állították, hogy B. I. a Vara képviselője volt, míg a Vara akként nyilatkozott, hogy B. I. kinevezése a Sasol szándékának felelt meg, vagyis nem a Varát képviselte.

66. Elöljáróban meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat (472) preambulumbekezdésében szereplő megállapítások pontosan tükrözik a Vara 2007. október 11‑i nyilatkozatának tartalmát. Ezzel szemben a Bizottság figyelmen kívül hagyta a Sasol 2008. április 18‑i nyilatkozatában kifejtett azon álláspontot, amely szerint B. I. a Varát képviselte, és ugyanígy figyelmen kívül hagyta az ezt alátámasztó dokumentumokat.

67. A Bizottság B. I. szerepét illetően megfogalmazott állítások tartalmát illetően a felperesek lényegében azt állítják, hogy a Bizottság mérlegelési hibát követett el, amikor nem ismerte el, hogy B. I. a Varát képviselte az igazgatóságban.

68. Először is meg kell állapítani, hogy B. I. a közös vállalkozás időszakát megelőzően, annak során és azt követően is fontos beosztásokat töltött be a H.‑O. Schümann és a Vara csoport tulajdonában lévő társaságokban.

69. Emlékeztetni kell arra, hogy 1996. november 29‑én B. I. a Varának, vagyis a Schümann Sasol International egyik közvetlen anyavállalatának saját vagyonával felelő üzlettársa lett. E jogállás azzal járt, hogy a tulajdonába került a Vara tőkéjének egy része, a Vara egyéb tulajdonosai pedig a Schümann család tagjai voltak. A Törvényszék e tekintetben úgy ítéli meg, hogy a társasági tőke egy részének tulajdonlása olyan körülménynek minősül, amely bizonyíthatja, hogy B. I. azonosulhatott a Vara sajátos üzleti érdekeivel.

70. Hasonlóképp, B. I. a közös vállalkozás időszakának legalább egy részében, valamint a Schümann Sasol International igazgatóságának elnökeként rá háruló feladatok ellátásával párhuzamosan a Vara vezérigazgatója is volt.

71. Márpedig az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy az anyavállalatok egyikének igazgatóságában és az anyavállalatok közös vállalkozásának igazgatóságában a beosztások halmozása jelentős valószínűsítő körülményt képez arra, hogy az említett anyavállalat a közös vállalkozás igazgatóságának ilyen tagját megillető döntéshozatali hatáskör gyakorlása révén befolyást gyakorol a közös vállalkozás üzleti döntései felett (lásd ebben az értelemben a fenti 44. pontban hivatkozott Fuji Electric kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 199. pontját).

72. Továbbá 1995. június 15‑től kezdve B. I. a Vara Beteiligungsgesellschaft mbH ügyvezetője volt. A felperesek által előterjesztett egyik bizonyíték szerint e beosztást 2011‑ben, H.‑O. Schümannal együtt még mindig betöltötte. Ezenkívül 1989. április 4‑től a Beteiligungsgesellschaft Hans‑Otto Schümann mbH ügyvezetője is volt, egészen e társaság megszűnéséig, 1996. szeptember 13‑ig. Ez utóbbi társaság H.‑O. Schümannhoz, a Vara alapítójához és fő tulajdonosához is kapcsolódik.

73. Másfelől meg kell jegyezni, hogy 2001. július 1‑jén, vagyis akkor, amikor D. S. R. a Schümann Sasol International igazgatóságának elnökeként felváltotta B. I.‑t, ez utóbbi az említett társaság felügyelőbizottsága hat tagjának egyike lett. B. I. ezáltal felváltotta E. B. R.‑t, aki a Bizottság szerint is a Vara képviselője volt, a felügyelőbizottság összetétele pedig egyebekben változatlan maradt. Mindez azt jelzi, hogy B. I. a Varát képviselte a felügyelőbizottságban. E körülmény egyébként önmagában is elegendő a Bizottság azon állításának cáfolatához, amely szerint B. I. a Sasolt képviselte a felügyelőbizottságban, mivel elképzelhetetlen, hogy ilyen esetben közvetlenül a megbízatásának végét követően megkezdhette volna a Vara képviseletét a felügyelőbizottságban.

74. Végül meg kell állapítani, hogy az 1995. február 2‑án kelt, HOS valamennyi munkavállalójához címzett levélben H.‑O. Schümann és B. I. azokról a tárgyalásokról tájékoztatták az említett munkavállalókat, amelyeket ekkor a Sasollal folytattak. E levélben jelezték, hogy „[A] jövőben éppen úgy gyakorolhatjuk majd a [közös vállalkozás új igazgatósága] feletti befolyásunkat, mint a múltban”.

75. Ezen az alapon a Törvényszék megállapítja, hogy a felperesek a közigazgatási eljárás szakaszától kezdve olyan bizonyítékokkal szolgáltak, amelyek alátámaszthatják, hogy B. I. szoros kapcsolatokat tartott fenn a Vara csoporttal és H.‑O. Schümann‑nal, továbbá hogy különösen saját vagyonával felelő üzlettársi jogállása folytán azonosulhatott a Vara sajátos üzleti érdekeivel, valamint hogy B. I. beosztásainak halmozása folytán a Vara jelentős befolyást gyakorolhatott a közös vállalkozás igazgatóságának határozatai felett, ami a Schümann Sasol International üzletpolitikájának a Vara üzletpolitikájához igazítását eredményezhette.

76. Ezért a Bizottság mérlegelési hibát követett el, amikor e releváns bizonyítékok összességét kihagyta az elemzéséből, és a megtámadott határozatban kizárólag azt hangsúlyozta, hogy B. I. kinevezése a Sasol szándékát tükrözte. Az ilyen ismertetés torz képet nyújt az ügy releváns körülményeiről, és nem felel meg annak a kritériumnak, amely szerint az EK 81. cikk megsértéséért való felelősséget pontos és egybehangzó bizonyítékok alapján kell alátámasztani, és amely szerint a Bizottságnak pártatlanul figyelembe kell vennie az elé terjesztett valamennyi releváns jogi és ténybeli körülményt (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑44/02. OP., T‑54/02. OP., T‑56/02. OP., T‑60/02. OP. és T‑61/02. OP. sz., Drsedner Bank és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2006. szeptember 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑3567. o.] 59–63. pontját); lásd analógia útján a Bíróság C‑450/98. P. sz., IECC kontra Bizottság ügyben 2001. május 17‑én hozott ítéletének [EBHT 2001., I‑3947. o.] 57. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

77. A Bizottság érvei nem kérdőjelezhetik meg e megállapítást.

78. Egyrészt, a Bizottság arra a körülményre utal, hogy a Sasol beleegyezését adta B. I.‑nek az igazgatóság elnökévé történő kinevezéséhez.

79. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a Schümann Sasol International alapszabálya és a részvényesi megállapodás szerint az igazgatóság valamennyi tagját és az elnökét is a felügyelőbizottságnak kellett kineveznie, a Vara és a Sasol képviselőinek egyhangú szavazatával. Ezért egyrészt az igazgatóság összetételének tükröznie kellett a két anyavállalat közötti egyetértést, vagyis az egyes anyavállalatok szándékát. Másrészt a Varának is hozzá kellett járulnia a Sasol által kijelölt tagok kinevezéséhez, akiket a Bizottság a Sasol képviselőinek tekintett.

80. Következésképpen az, hogy a Sasol hozzájárult B. I.‑nek az igazgatóság elnökévé történő kinevezéséhez, nem teszi lehetővé sem annak megállapítását, hogy B. I. a Sasol üzleti érdekeit képviselte volna azon túlmenően, ami a két anyavállalat tulajdonában lévő közös vállalkozás lojális vezetése keretében szükséges, sem pedig a felperesek által előterjesztett, annak alátámasztására irányuló bizonyítékok cáfolatát, hogy a Vara B. I. döntéshozatali jogköre révén befolyást gyakorolt az igazgatóságon belül.

81. Másrészt meg kell állapítani, hogy az egyetlen konkrét bizonyíték, amelyre a Bizottság azt a következtetését alapította, amely szerint B. I. nem a Varát képviselte, hanem a kinevezése a Sasol szándékát tükrözte, a Vara 2007. október 11‑i, a fenti 66. pontban említett nyilatkozata volt.

82. A Bizottság szerint e nyilatkozat különösen megbízható, mivel azt a Bizottság tájékoztatáskérésére adott válaszként küldték el. Márpedig a Varának alapvető érdeke fűződött ahhoz, hogy a helyzetet helyesen mutassa be, mivel a téves nyilatkozatot az 1/2003 rendelet 23. cikkének (1) bekezdése szerinti eljárási bírsággal lehetett volna szankcionálni.

83. E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a tájékoztatáskérésére adott, a szóban forgó nyilatkozatot tartalmazó, 2007. október 11‑i válasz első oldala a válaszokért első helyen felelős személyként B. I.‑t jelölte meg. Nem vitatott az sem, mint azt a felperesek is állítják, hogy ebben az időpontban B. I. még mindig a Vara saját vagyonával felelő üzlettársa volt.

84. Ezenkívül meg kell állapítani, hogy a Bizottság a Varához címzett tájékoztatáskérésében, egyébként pedig a megtámadott határozatban sem határozta meg, hogy mit értett a „képviselet” kifejezés alatt. Ezért, mivel B. I.‑t hivatalosan nem bízták meg azzal, hogy a közös vállalkozás igazgatóságában a Varát képviselje, a Vara a nyilatkozatában anélkül tagadhatta a képviseletet, hogy ezzel eljárási bírságot kockáztatott volna.

85. Ezenkívül hangsúlyozni kell, hogy a közös vállalkozás és az anyavállalat közötti szervezeti kapcsolatok vizsgálata nem szükségképpen az anyavállalat olyan képviseletének kérdésére vonatkozik, amely az anyavállalat által a közös vállalkozás vezetőjének adott hivatalos megbízásból ered. Helyénvalóbb az anyavállalat üzleti érdekeinek tág értelemben vett képviseletét (lásd a fenti 35. pontot) és a közös vállalkozás szerveinek határozatai felett az említett vállalkozás üzletpolitikájának az anyavállalat üzletpolitikájához igazítása érdekében gyakorolt befolyást figyelembe venni, amelyet különösen az tanúsít, hogy a közös vállalkozás egyik vezetője az anyavállalat és a közös vállalkozás igazgatóságában halmozta a beosztásokat, valamint a tulajdonában volt az anyavállalat tőkéjének egy része (lásd a fenti 44. pontot).

86. Ebből a szempontból hozzá kell tenni, hogy az anyavállalat üzleti érdekeinek a közös vállalkozás igazgatóságában való képviselete nem olyan egyszerű ténykérdés, amelynek a tagadása ésszerűen eljárási bírságot eredményezhet, eltekintve a tények elferdítésének esetétől. Épp ellenkezőleg, e kérdés azon mérlegelés körébe tartozik, amelyet a Bizottságnak akként kell lefolytatnia, hogy pártatlanul figyelembe veszi az olyan anyavállalatok által elé terjesztett valamennyi releváns jogi és ténybeli körülményt, amelyeknek gyakran egymással ellentétes érdekeik vannak, amelyek alapján egyik vagy másik releváns körülményt emelik ki. Másfelől meg kell jegyezni, hogy a jelen ügyben a Bizottság sem a Sasollal, sem pedig a Varával szemben nem szabott ki eljárási bírságot, még akkor sem, amikor e vállalkozások e kérdésben egymással teljesen ellentétes nyilatkozatokat tettek.

87. Az eddigiekre tekintettel meg kell vizsgálni, hogy a B. I. szerepével kapcsolatban lefolytatott vizsgálat során a Bizottság által elkövetett mérlegelési hiba (lásd a 76. pontot) érintheti‑e a Sasol által a Schümann Sasol International igazgatósága felett gyakorolt befolyás mérlegelését.

A Schümann Sasol International igazgatósága által hozott határozatok tartalmának meghatározásáról

88. A felperesek azt állítják, hogy az igazgatóságban a Varát képviselő tagok, különösen B. I. erőfölényes szerepe folytán a Sasol Ltd és a Sasol Holding in Germany nem volt képes meghatározni az említett igazgatóság határozatainak tartalmát.

89. Először is meg kell állapítani, hogy B. I. a Schümann Sasol AG (amely utóbb a Schümann Sasol Internationallé alakult át) munkatársainak szóló, 1995. június 6‑i bejelentésében ismertette a közös vállalkozás igazgatóságának feladatait. Kiemelte, hogy „az igazgatóság munkájának koordinációja mellett ő marad felelős a marketingért, az eladásokért és a beszerzésekért, valamint a leányvállalatok irányításáért”, míg (a Sasol részéről) D. S. R. megtartja a dél‑afrikai szolgálati helyét, és a termeléssel, valamint a technikai kérdésekkel foglalkozik. B. I. azt is jelezte, hogy egy harmadik tagot is hívnak Hamburgba (Németország).

90. Meg kell állapítani, hogy B. I. döntéshozatali hatáskörei valószínűsítő körülményként szolgálnak arra, hogy B. I. a Schümann Sasol International igazgatóságában központi szerepet játszott.

91. Másodszor, meg kell állapítani, hogy B. I. és H.‑O. Schümann a HOS valamennyi munkavállalójához címzett, 1995. február 2‑án kelt levelükben jelezték, hogy a jövőben éppen úgy gyakorolhatják a közös vállalkozás új igazgatósága feletti befolyásukat, mint a múltban, amikor a Vara volt a HOS egyetlen részvényese (lásd a fenti 74. pontot).

92. E levélből az is kitűnik, hogy B. I. és H.‑O. Schümann várakozásai szerint H.‑O. Schümann és a Vara B. I.‑n keresztül központi szerepet játszhatott a Schümann Sasol International igazgatóságában.

93. Harmadszor, meg kell állapítani, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban nem tett említést egyetlen olyan körülményről sem, amely bizonyíthatná, hogy B. I. döntéshozatali hatáskörei, valamint a szavazategyenlőség esetében az elnöki beosztásából eredően őt megillető döntő szavazat ellenére a Sasol egyoldalúan meghatározhatta az igazgatóság határozatainak tartalmát, arra az esetre, ha kiderülne, hogy B. I. valójában a Varát és H.‑O. Schümannt képviselte a Schümann Sasol International igazgatóságában.

94. Negyedszer, a Sasol azon képessége, hogy döntően meghatározza az igazgatóság határozatainak tartalmát, nem tűnik ki az igazgatóság különböző összetételeire vonatkozó azon körülményekből sem, amelyeket a felperesek a közigazgatási eljárás során terjesztettek elő.

95. 1995. május 2. és október 31. között a Schümann Sasol International igazgatósága B. I.‑ből és a Sasolt képviselő D. S. R.‑ből állt. Mint azt a felperesek helyesen megjegyzik, B. I. az őt megillető döntő szavazat révén az igazgatóságban keresztülvihette a saját döntéseit.

96. Az 1995. november 1‑jétől 2001. június 30‑ig terjedő időszakban a Schümann Sasol igazgatósága az elnökéből, B. I.‑ből, valamint D. S. R.‑ből és H. G. B.‑ből állt. A felperesek úgy vélik, hogy az utóbbi személy a Vara képviselője volt, míg a Bizottság véleménye szerint a Sasolt képviselte.

97. Meg kell állapítani, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban nem vizsgálta meg azt a kérdést, hogy H. G. B. ténylegesen az egyik vagy a másik anyavállalat üzleti érdekeit képviselte‑e. Ezenkívül vannak olyan utalások, amelyek szerint H. G. B. a Vara érdekeit képviselte (lásd az alábbi 99. pontot). Ezért az igazgatóság ezen összetétele alapján sem állapítható meg, hogy a Sasol egyoldalúan meghatározta volna az igazgatóság határozatainak tartalmát.

98. 2001. július 1‑je és 2002. május 16. között (a Sasol részéről) D. S. R. volt az igazgatóság elnöke, a másik tag pedig H. G. B. volt.

99. Mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy az igazgatóság ezen összetétele azt tanúsítja, hogy H. G. B. a Vara képviselője volt. Nem lehet ugyanis ésszerűen azt gondolni, hogy a Schümann Sasol International tőkéjének egyharmadával rendelkező Vara hozzájárult volna olyan igazgatósághoz, amely kizárólag a Sasol képviselőiből áll.

100. A felperesek azt állítják, hogy ezen időszak során az igazgatóság valamennyi határozatát egyhangúan hozták meg.

101. Hangsúlyozni kell, hogy a megtámadott határozat a szóban forgó időszak tekintetében a legcsekélyebb elemzést sem tartalmazza. Mivel a Bizottság a közös vállalkozás által elkövetett jogsértésért való teljes felelősséget egyedül a Sasolnak tudta be, az ő feladata lett volna bizonyítani, hogy a Sasol egyoldalúan meghatározó befolyást gyakorolt a Schümann Sasol Internationak üzletpolitikája felett (lásd a fenti 54. pontot).

102. Ugyanakkor emlékeztetni kell arra (lásd a fenti 52. pontot), hogy az igazgatóságban a határozatok egyhangú meghozatala az anyavállalatok képviselői közötti szoros együttműködésről, ezáltal pedig a közös vállalkozás közös ügyvezetéséről tanúskodik, ami a meghatározó befolyás együttes gyakorlására, nem pedig a meghatározó befolyásnak egyedül az egyik anyavállalat általi gyakorlására szolgál valószínűsítő körülményként (lásd ebben az értelemben a fenti 44. pontban hivatkozott Avebe kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 137. és 138. pontját, valamint a fenti 44. pontban hivakozott Fuji Electric kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 194. pontja).

103. Ezért az igazgatóság ezen összetétele sem támaszthatja alá azt a következtetést, amely szerint a Sasol egyoldalúan meghatározta a Schümann Sasol International határozatainak tartalmát.

104. Végül 2002. május 17. és 2002. szeptember 24. között a Schümann Sasol International igazgatósága D. S. R.‑ből, H. G. B.‑ből, valamint C. D. I.‑ből állt.

105. A felperesek azt állítják, hogy az igazgatóság fent említett két utóbbi tagja a Vara képviselője volt, vagyis D. S. R. még elnökként is kisebbségbe szorulhatott mellettük.

106. Meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat nem tartalmaz semmilyen vizsgálatot arra vonatkozóan, hogy az egyik vagy a másik anyavállalat H. G. B.‑n és C. D. I.‑n keresztül meghatározó befolyást gyakorolt‑e, de még csak az igazgatóság ilyen összetételének általános bemutatása sem szerepel benne. Ezenkívül olyan utalások vannak arra vonatkozóan, hogy H. G. B. a Vara érdekeit képviselte (lásd a fenti 99. pontot). Ezért a megtámadott határozatból nem tűnik ki, hogy a szóban forgó időszakban a Sasol egyoldalúan, az igazgatóságbeli képviselőin keresztül meghatározhatta volna az igazgatóság határozatainak tartalmát.

107. Az eddigi vizsgálat alapján meg kell állapítani, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban nem bizonyította, hogy a B. I.‑t és az igazgatóságnak a Varával összefüggésbe hozható többi tagját megillető döntéshozatali hatáskörre tekintettel a Sasol ténylegesen egyoldalúan határozta meg a Schümann Sasol International igazgatósága határozatainak tartalmát, azon tagok révén, akik az ő üzleti érdekeit képviselték, és gondoskodtak arról, hogy a Schümann Sasol International magatartását a Sasol magatartásához igazítsák. A megtámadott határozat nem tartalmaz olyan közvetlen bizonyítékokat sem (lásd a fenti 44. pontot), amelyek alátámaszthatnák a Sasol általi ilyen meghatározó befolyást.

Az operatív vezetés relevanciájáról

108. A Bizottság utal arra a körülményre, hogy a Schümann Sasol International igazgatósága volt felelős e társaság napi szintű ügyvezetéséért. Márpedig a Törvényszék T‑112/05. sz., Akzo Nobel és társai kontra Bizottság ügyben 2007. december 12‑én hozott ítéletének (EBHT 2007., II‑5049. o.) 63–65., valamint 82. és 83. pontja szerint a leányvállalat és az anyavállalata közötti gazdasági egység fennállásának mérlegelése során a leányvállalat operatív vezetésének nincs jelentősége, mivel a szűk értelemben vett üzletpolitika felett gyakorolt irányítás nem szükséges annak megállapításához, hogy az anyavállalat a leányvállalatával egy vállalkozást képez. A Bizottság szerint épp ellenkezőleg, elegendő, ha az anyavállalat jelentős szerepet játszik azokban a kérdésekben, amelyek meghatározzák a leányvállalat üzletpolitikáját.

109. Hangsúlyozni kell, hogy a Bizottság által hivatkozott ítélet olyan ténybeli helyzetre vonatkozik, amelyben a leányvállalat tőkéjének 100%‑a az anyavállalat tulajdonában volt.

110. Igaz, hogy az operatív ügyvezetéssel kapcsolatos kérdés irrelevánsnak bizonyulhat, amennyiben egyetlen anyavállalat 100%‑os tulajdonában lévő leányvállalatról van szó, mivel a leányvállalat operatív autonómiájának bizonyítása önmagában nem alkalmas a meghatározó befolyás gyakorlásával kapcsolatos vélelem megdöntésére (lásd az alábbi 153. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

111. Egyedüli részvényes esetén azonban az összes határozatot – ideértve a leányvállalat operatív ügyvezetését érintő határozatokat is – azok az ügyvezetők hozzák meg, akiket közvetlenül vagy közvetetten (azon szerveken keresztül, amelyeknek tagjait az anyavállalat jelölte ki) az egyetlen anyavállalat jelöl és nevez ki. Hasonlóképp, ha nincsenek további részvényesek, a leányvállalaton belül kifejezésre jutó egyetlen üzleti érdek főszabály szerint az egyedüli részvényes üzleti érdeke. Így a Bizottság még azokban az esetekben is vélelmezheti a meghatározó befolyás tényleges gyakorlását, amikor az operatív ügyvezetést az anyavállalat ügyvezetői autonóm módon látják el.

112. Ezzel szemben a közös vállalkozások esetében több részvényes is van, a közös vállalkozás szerveinek határozatait pedig a különböző anyavállalatok olyan üzleti érdekeit képviselő tagok hozzák meg, amelyek egybeeshetnek, de el is térhetnek egymástól. Ezért továbbra is releváns az a kérdés, hogy az anyavállalat valós befolyást gyakorolt‑e a közös vállalkozás operatív ügyvezetésére, többek között azon vezetők útján, akiket ő jelölt ki, illetve ezzel egyidejűleg az anyavállalat igazgatóságában is beosztásokat töltenek be.

113. Végül emlékeztetni kell arra, hogy a Törvényszék az operatív ügyvezetés körébe tartozó döntéshozatali módokat a fenti 44. pontban hivatkozott Fuji Electric kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 195. pontjában, valamint a fenti 30. pontban hivatkozott General Technic‑Otis és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 112–117. pontjában részletesen megvizsgálta annak mérlegelése érdekében, hogy az említett ügyek felperesei a közös vállalkozásaik piaci magatartására tekintettel meghatározó befolyást gyakoroltak‑e.

114. Következésképpen el kell utasítani a Bizottság azon érvét, amely szerint a közös vállalkozás szűk értelemben vett üzletpolitikájának az anyavállalata általi meghatározása a közös vállalkozás és az anyavállalat közötti gazdasági egység fennállásának vizsgálata során nem releváns.

A Schümann Sasol International igazgatóságával kapcsolatos következtetés

115. Egyrészt emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban mérlegelési hibát követett el, amikor B. I. szerepét vizsgálta (lásd a fenti 76. pontot). Nem kizárt, hogy e hiba hiányában arra a következtetésre jutott volna, hogy a Vara a közös vállalkozás időszakának jelentős részében meghatározó befolyást gyakorolt a Schümann Sasol International igazgatóságának határozatai felett. Másrészt, és mindenesetre, a Bizottság nem bizonyította, hogy a Sasol ténylegesen egyoldalúan határozta meg a Schümann Sasol International igazgatósága határozatainak tartalmát (lásd a fenti 107. pontot). Harmadrészt hangsúlyozni kell, hogy a közös vállalkozás igazgatóságának határozatai felett gyakorolt befolyás teljes mértékben releváns abból a szempontból, hogy a közös vállalkozás által elkövetett jogsértésért való felelősség betudható‑e a közös vállalkozás anyavállalatainak (lásd a fenti 114. pontot).

A Schümann Sasol International felügyelőbizottságáról és közgyűléséről

116. A felperesek azt állítják, hogy a Bizottság nem állapíthatta meg megalapozottan, hogy a Sasol a Varát megillető döntéshozatali hatáskörök révén döntő módon befolyásolta a Schümann Sasol International felügyelőbizottságában és közgyűlésében hozott határozatokat.

117. Meg kell állapítani, hogy a Bizottság által a megtámadott határozat (473) és (474) preambulumbekezdésében összegyűjtött adatok azt mutatják, hogy a Schümann Sasol International közgyűlésében és felügyelőbizottságában mind a Sasol, mind pedig a Vara az összes határozatot megvétózhatta, kivéve azokat, amelyeket a részvényesi megállapodás 1.5. cikkének hatálya alá tartoznak.

118. A részvényesi megállapodás 1.5. cikkével érintett határozatok közül csak a befektetések jóváhagyása tartozik a közös vállalkozást érintő, a 139/2004 rendelet szerinti egységes jogalkalmazásról szóló bizottsági közlemény (HL 2008. C 95., 1. o.) értelmében vett stratégiai üzleti döntések kategóriájába.

119. Ezenkívül meg kell állapítani, hogy a 139/2004 rendelet szerinti egységes jogalkalmazásról szóló bizottsági közlemény (69) pontja szerint a legfontosabb vétójogok a felső vezetés kinevezésére vagy leváltására, valamint a közös vállalkozás költségvetésének jóváhagyására vonatkoznak. Ugyanebben a pontban az is szerepel, hogy a felső vezetés összetételére (így például az igazgatótanács tagjaira) vonatkozó határozatokban való részvétel joga általában felhatalmazza a jogosultját arra, hogy meghatározó befolyást gyakoroljon a vállalkozás üzletpolitikájára. Ugyanez érvényes a költségvetésre vonatkozó döntésekre, hiszen a költségvetés határozza meg a közös vállalkozás tevékenységeinek pontos kereteit, különösképpen a vállalkozás által megvalósítható beruházásokat.

120. Márpedig a jogszabályi rendelkezések és a Schümann Sasol International közös vállalkozás működését szabályozó megállapodásokban foglalt kikötések szerint a Sasol Holding in Germany csak a befektetések jóváhagyását illetően rendelkezett hatáskörrel arra, hogy egyoldalúan meghatározza a határozatok tartalmát, és nem illette meg ilyen hatáskör a legfontosabb stratégiai üzleti döntéseket, vagyis a költségvetésre, valamint a vezetők kinevezésére és leváltására vonatkozó határozatokat, sem pedig az üzleti tervvel kapcsolatos határozatokat illetően.

121. Ezért a Bizottság a jogszabályokon és a közös vállalkozás működését szabályozó megállapodásokban foglalt kikötéseken alapuló elvont elemzés (lásd a fenti 49. pontot) útján nem bizonyította, hogy a Sasol a Schümann Sasol International felügyelőbizottságában és közgyűlésében egyedül meghatározhatta az e vállalkozást érintő valamennyi stratégiai üzleti döntés tartalmát. Épp ellenkezőleg, az elvont elemzésből az tűnik ki, hogy az említett határozatok legnagyobb részét a Sasol Holding in Germanynek és a Varának közösen kellett elfogadnia.

122. Ezenkívül a megtámadott határozat nem tartalmaz semmi olyan, konkrét adatokon alapuló bizonyítást (lásd a fenti 50. pontot), amelyből kiderülne, hogy a Sasol Ltd és a Sasol Holding in Germany a Varát megillető vétójog ellenére de facto egyedül meghatározta volna a Schümann Sasol International közös vállalkozás stratégiai üzleti döntéseinek tartalmát.

123. Az eddigiekre tekintettel a Törvényszék megállapítja, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a Sasol egyoldalúan meghatározta volna a Schümann Sasol International felügyelőbizottságában és igazgatótanácsában hozott határozatok legnagyobb részének, különösen pedig a költségvetésre, az üzleti tervre, valamint a felső vezetés kinevezésére vonatkozó, e vállalkozást érintő stratégiai üzleti döntéseknek a tartalmát.

A Schümann Sasol International üzleti magatartása feletti meghatározó befolyásnak a Sasol Holding in Germany általi tényleges gyakorlásáról

124. Emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott határozat (475) preambulumbekezdése szerint „[a] (472)–(474) preambulumbekezdésben ismertetett helyzetre, különösen pedig a Sasol azon képességére tekintettel, hogy a szavazati jogokról szóló részvényesi megállapodás 1.5. cikkében felsoroltakhoz hasonló fontos stratégiai döntések (például a tőkebefektetések jóváhagyása) keretében egyetértés hiányában keresztülvigye az akaratát, a Sasolt úgy kell tekinteni, mint amely de facto irányította a közös vállalkozást”. A megtámadott határozat (481) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy „a közös vállalkozás Sasol általi irányítása bizonyítást nyert”, valamint hogy „a ténybeli bizonyítékok” a Sasol Holding in Germany által a Schümann Sasol International feletti „meghatározó befolyás gyakorlására utalnak”.

125. A fenti elemzésből kitűnik, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban nem bizonyította, hogy a Sasol egyoldalúan meghatározta volna a Schümann Sasol International igazgatósága határozatainak tartalmát, valamint a közgyűlése és a felügyelőbizottsága által hozott stratégiai döntések legnagyobb részét (lásd a fenti 115. és 123. pontot).

126. Hasonlóképp, emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság közvetlen bizonyítékokkal nem támasztotta alá a Sasol Holding in Germany és a Sasol Ltd által a Schümann Sasol International üzleti magatartása feletti meghatározó befolyás gyakorlását.

127. Következésképpen mérlegelési hibákat tartalmaz a Bizottság azon elemzése, amely ahhoz vezetett, hogy a Schümann Sasol International leányvállalata, a Schümann Sasol által elkövetett jogsértésért való felelősséget a Sasol Holding in Germanynek és a Sasol Ltd‑nek tudja be. Ezért az első jogalapnak helyt kell adni, és a megtámadott határozatot meg kell semmisíteni annyiban, amennyiben az a Schümann Sasol által elkövetett jogsértésért való felelősséget a Sasol Holding in Germanynek és a Sasol Ltd‑nek tudja be.

128. A megtámadott határozatot így meg kell semmisíteni annyiban, amennyiben a Bizottság megállapította, hogy a Sasol Holding in Germany és a Sasol Ltd 2002. július 1‑je előtt részt vett a jogsértésben.

A felperesek bizonyítékfelajánlásairól

129. A felperesek azt indítványozzák, hogy a Törvényszék tanúként hallgassa ki C. D. I.‑t (a Sasol Wax International igazgatótanácsának jelenlegi tagját) azzal kapcsolatban, hogy a közös vállalkozás időszakában a közös szerkezet stratégiájának és kereskedelmi műveleteinek alapvető irányvonalát H.‑O. Schümann és B. I. közvetítésével a Vara határozta meg.

130. Az eddigi elemzésre tekintettel a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy e tanúvallomásra nincs szükség, vagyis a bizonyítékfelajánlást elutasítja.

2. Az arra alapított második jogalapról, hogy a Bizottság a Sasol‑időszakot illetően a jogsértésért való felelősséget tévesen tudta be a Sasol Ltd‑nek, a Sasol Holding in Germanynek és a Sasol Wax Internationalnek

131. A felperesek azt állítják, hogy a Bizottság a 2002. július 1‑jétől 2005. április 28‑ig terjedő Sasol‑időszakot illetően a Sasol Wax cselekményeiért való felelősséget jogellenesen tudta be az anyavállalatának, a Sasol Wax Internationalnek, továbbá ez utóbbi anyavállalatának, a Sasol Holding in Germanynek, valamint a csoport végső anyavállalatának, a Sasol Ltd‑nek.

Az annak lehetőségével kapcsolatos téves jogalkalmazásra alapított első részről, hogy a leányvállalat által elkövetett jogsértést egyedül a tőke 100%‑ával való rendelkezésre alapított vélelem alapján tudják be az anyavállalatának

132. A Bizottság a megtámadott határozat (494) preambulumbekezdésében a következőket állapította meg:

„[A]z ítélkezési gyakorlat megállapította: a Bizottság vélelmezheti, hogy az anyavállalatok meghatározó befolyást gyakorolnak a 100%‑os tulajdonukban lévő leányvállalataikra. Ha ilyen vélelmet kell alkalmazni, mint a jelen esetben is a Sasol Wax International AG, a Sasol Holding in Germany GmbH és a Sasol Ltd kapcsán, az anyavállalatok feladata, hogy az arra vonatkozó bizonyítékok előterjesztésével megdöntsék e vélelmet, hogy a leányvállalatuk autonóm módon döntött a piaci magatartásáról.”

133. A felperesek szerint a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amennyiben helytelen jogi normát alkalmazott. Semmilyen érvényes jogi alap nem teszi lehetővé annak vélelmezését, hogy a 100%‑os részesedés önmagában elegendő annak alátámasztásához, hogy az anyavállalat felelős azért a kartellért, amelyben a leányvállalata részt vett. Az ilyen vélelem megsérti a személyes jogi felelősség elvét és az ártatlanság vélelmét.

134. Emlékeztetni kell arra, hogy abban a különös esetben, ha az anyavállalat az uniós versenyszabályokba ütköző jogsértést elkövető leányvállalatában 100%‑os részesedéssel rendelkezik, egyrészről ezen anyavállalat meghatározó befolyást gyakorolhat e leányvállalat magatartására, másrészről pedig fennáll azon megdönthető vélelem, amely szerint az említett anyavállalat ténylegesen meghatározó befolyást gyakorol leányvállalata magatartására. E körülmények között elegendő, ha a Bizottság bizonyítja, hogy valamely leányvállalatnak az anyavállalata az egyedüli tulajdonosa, ahhoz hogy arra következtethessen, hogy ez utóbbi meghatározó befolyást gyakorol e leányvállalat üzletpolitikájára. A Bizottságnak ezt követően módjában áll az anyavállalat egyetemleges felelősségét megállapítani a leányvállalatával szemben kiszabott bírság megfizetését illetően, kivéve, ha a fenti vélelem megdöntésére köteles anyavállalat elegendő bizonyítékot terjeszt elő annak bizonyításához, hogy a leányvállalata önálló piaci magatartást követ (lásd a fenti 30. pontban hivatkozott Akzo Nobel és társai kontra Bizottság ügyben 2009. szeptember 10‑én hozott ítélet 60. és 61. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

135. Ezenkívül az ítélkezési gyakorlat szerint a felelősségnek a valamely másik társaság tőkéjének egészével való rendelkezésre alapított vélelme nem csupán azon esetekben alkalmazandó, amikor az anyavállalat és leányvállalata között közvetlen kapcsolat áll fenn, hanem azon esetekben is, amikor – mint a jelen ügyben is – e kapcsolat más közbenső társaság miatt közvetett (a Bíróság C‑90/09. P. sz., General Química és társai kontra Bizottság ügyben 2011. január 20‑án hozott ítéletének [EBHT 2011., I‑1. o.] 90. pontja).

136. Ezért a Bizottság nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy ha a leányvállalat tőkéjének 100%‑a az anyavállalat tulajdonában van, a Bizottság vélelmezheti, hogy az említett anyavállalat, valamint a közvetett anyavállalatok ténylegesen meghatározó befolyást gyakoroltak a leányvállalat üzletpolitikájára.

137. Ha az anyavállalat által a leányvállalat feletti meghatározó befolyás gyakorlásának vélelmét nem döntik meg, a Bizottság bizonyíthatja, hogy a leányvállalat, valamint a közvetlen és közvetett anyavállalatok egy és ugyanazon gazdasági egység részét képezik, következésképpen pedig a fenti 31. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat szerint egyetlen vállalkozást alkotnak. Az, hogy valamely anyavállalatok és a leányvállalat az EK 81. cikk értelmében egyetlen vállalkozást alkotnak, lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy bírság megfizetésére kötelező határozatot címezzen az anyavállalatoknak, anélkül hogy bizonyítania kellene az utóbbinak a jogsértésben való személyes részvételét (lásd a fenti 36. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

138. Az ilyen eljárás nem sérti a személyes felelősség elvét. A Sasol Wax Internationalt, a Sasol Holding in Germanyt és a Sasol Ltd‑t ugyanis a Bizottság személyükben szankcionálta azért a jogsértésért, amelyet úgy kellett tekinteni, mint ha maguk követték volna el azon szoros gazdasági és jogi kapcsolatok miatt, amelyek a Sasol Waxszel egyesítették őket, és amelyek abból eredtek, hogy az utóbbi egész tőkéjével ők rendelkeztek (lásd ebben az értelemben a fenti 34. pontban hivatkozott Metsä‑Serla és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 34. pontját).

139. Ami az ártatlanság vélelmének állítólagos megsértését illeti, emlékeztetni kell arra, hogy e vélelem szerint minden gyanúsított személyt mindaddig ártatlannak kell vélelmezni, amíg bűnösségét jogszerűen meg nem állapították. Ellentétes vele tehát egy eljárást befejező határozatban tett bármilyen olyan formális megállapítás vagy bármilyen olyan utalás, amely egy adott jogsértéssel gyanúsított személy felelősségére vonatkozik, ha ez a személy nem élhetett a szokásos módon lefolytatott és az ellenérvek megalapozottságáról hozott határozathoz vezető eljárás keretében a védelemhez való jog gyakorlása érdekében általában biztosított összes garanciával (a Törvényszék T‑474/04. sz., Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse kontra Bizottság ügyben 2007. október 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑4225. o.] 76. pontja).

140. Az ártatlanság vélelmének a versenyjog területén történő alkalmazását hozzá kell igazítani ahhoz, hogy ellentétben a büntető eljárással, amely szükségképpen valamely jogi személyiséget (természetes vagy jogi személyt) érint, a versenyjogot valamely vállalkozással szemben kell alkalmazni, amely olyan gazdasági egységet jelent, amelyet adott esetben több jogi személy alkot. Ráadásul a csoport legmagasabb szintjén elhelyezkedő társaságok szabadon átszervezhetik a belső struktúráikat, többek között úgy, hogy bizonyos tevékenységekre elkülönült jogi személyiséggel rendelkező társaságokat hoznak létre.

141. Ilyen körülmények között, az uniós versenyjog hatékony érvényesülésének megőrzése érdekében önmagában az, hogy valamely anyavállalat 100%‑os vagy közel 100%‑os tulajdonban lévő leányvállalattal rendelkezik, amely közvetlenül részt vett a jogsértésben, elegendő lehet a Bizottságnak ahhoz, hogy megalapozza az anyavállalat felelősségét. Miután a Bizottság közölte e kifogást, az anyavállalat feladata, hogy az ellenkezőjére vonatkozó bizonyítékokat terjesszen elő annak alátámasztása érdekében, hogy nem áll fenn gazdasági egység közte és a leányvállalata között. A jelen ügyben a Bizottság e megközelítést követte, amennyiben figyelmesen megvizsgálta a felperesek által előterjesztett bizonyítékokat, ezáltal pedig tiszteletben tartotta az ártatlanság vélelmét.

142. A fentiekből következik, hogy a második jogalap első részét el kell utasítani.

A vélelem megdöntésének hiányára vonatkozó, állítólag téves megállapításra alapított második részről

143. A felperesek úgy vélik, hogy a kifogásközlésre adott válaszaikban szereplő bizonyítékok révén bizonyították, hogy a Sasol Wax International de facto nem gyakorolt meghatározó befolyást a Sasol Wax felett, mivel nem avatkozott bele sem a stratégiai üzleti döntésekbe, sem pedig a Sasol Wax operatív irányításába.

A megtámadott határozatról

144. A felperesek által a kifogásközlésre adott válaszaik keretében előadott bizonyítékokat illetően a Bizottság a megtámadott határozatban a következő megállapításokat tette:

„[…]

(498) Ami az ügyvezetőket, valamint a Sasol Wax GmbH felügyelőbizottságának összetételét és szerepét illeti, a Sasol elismeri, hogy a Sasol Wax International AG hatáskörrel rendelkezett a Sasol Wax GmbH ügyvezetőinek és a felügyelőbizottsága tagjainak kijelölésére. Az is megerősítést nyert, hogy az évek során a Sasol Wax GmbH felügyelőbizottságának több tagja a Sasol Wax International AG igazgatótanácsának tagja volt. A Sasol ugyanakkor azt állítja, hogy e tények megalapozatlanok, mivel a felügyelőbizottság nem játszott fontos szerepet (a Sasol Wax GmbH vezetése és/vagy stratégiája felett semmilyen tényleges ellenőrzést nem gyakorolt), továbbá hogy a felügyelőbizottságot a Vara korábbi munkavállalói tartották kézben, valamint hogy nem gyakorolt semmilyen befolyást a Sasol Wax GmbH magatartása felett. Először is az, hogy a Sasol International AG hatáskörrel rendelkezett az ügyvezetők és a felügyelőbizottság tagjainak kijelölésére, elegendő ahhoz, hogy tárgytalanná váljék az a kérdés, hogy a felügyelőbizottság a Vara korábbi munkavállalóitól függött‑e. Másodszor, ami a felügyelőbizottság szerepét illeti, az alapszabály felsorol bizonyos olyan kérdéseket, amelyek a felügyelőbizottság hatáskörébe tartoznak, így például az igazgatóság kijelölése, leváltása és ellenőrzése, az éves beszámolók és költségvetések jóváhagyása, vagy a 0,5 millió eurót meghaladó befektetéseknek és az üzleti szerkezet megváltoztatásainak a jóváhagyása. Jóllehet a Sasol azt állítja, hogy e hatáskörök egyike sem játszott jelentős szerepet a Sasol Wax GmbH üzleti magatartásában, továbbá hogy soha nem volt példa olyan körülményekre, amelyekben a felügyelőbizottság bármilyen befolyást gyakorolt volna a Sasol Wax GmbH tevékenységeinek vezetése felett, és hogy a Sasol Wax ügyvezetői szokásuk szerint anélkül döntöttek a Sasol Wax GmbH stratégiai üzleti magatartása szempontjából alapvető jelentőségű intézkedésekről, hogy a felügyelőbizottság hozzájárulását kérték volna, a felügyelőbizottságra ruházott hatáskörök azt mutatják, hogy az elképzelések szerint a felügyelőbizottság ténylegesen stratégiai és pénzügyi szerepet játszik, valamint olyan területek tartoznak a felelőssége alá, amelyek elkülönülnek a társaság azon napi szintű ügyeinek intézésétől, amelyekről rendes körülmények között a társaság igazgatótanácsa és ügyvezetői gondoskodnak.

(499) A Sasol azt az érvet is előadja, hogy a Sasol Wax International AG befolyásának hiányát erősíti meg az, hogy a Sasolnak a technikai találkozókon jelen lévő képviselői továbbra is a Vara korábbi munkavállalói voltak, azon kereskedelmi egységek vezetői pedig, amelyeknek a tevékenységeit a technikai találkozók érintették, nem tartottak fenn semmilyen kapcsolatot a Sasol Ltd‑vel. Ami a Vara úgynevezett korábbi munkavállalóinak magatartását illeti, e személyek abban az időpontban, amikor a jogellenes tevékenységeket tanúsították, a Sasol csoport alkalmazásában álltak, az pedig, hogy a Vara korábbi munkavállalói voltak, vagy a közvetlen munkáltatójuk a Sasol Wax International AG, a Sasol Holding in Germany GmbH vagy a Sasol Ltd leányvállalata volt, tárgytalan, mivel bizonyítható, hogy az anyavállalatok meghatározó befolyást gyakoroltak e leányvállalat felett.”

Általános észrevételek

145. Az ítélkezési gyakorlat szerint az anyavállalat által a leányvállalatának magatartása feletti meghatározó befolyás gyakorlására vonatkozó, a fenti 134. pontban ismertetett vélelem megdöntése érdekében a felpereseknek kell előterjeszteniük minden olyan, a Sasol Wax és a Sasol Wax International közötti szervezeti, gazdasági és jogi kapcsolatra vonatkozó bizonyítékot, amelyről úgy vélik, hogy alátámasztja azt, hogy a felperesek nem képeztek egyetlen gazdasági egységet. Az értékeléskor a Törvényszéknek ugyanis figyelembe kell vennie az elé terjesztett valamennyi elemet, amelyeknek jellege és jelentősége esetenként különböző lehet (a Törvényszék fenti 108. pontban hivatkozott Akzo Nobel és társai kontra Bizottság ügyben 2007. december 12‑én hozott, a fenti 30. pontban hivatkozott Akzo Nobel és társai kontra Bizottság ügyben 2009. szeptember 10‑én hozott ítélettel helybenhagyott ítéletének 65. pontja, valamint a T‑39/07. sz., Eni kontra Bizottság ügyben 2011. július 13‑án hozott ítéletének [EBHT 2011., II‑4457. o.] 95. pontja).

146. A szóban forgó vélelem azon a megállapításon alapul, miszerint egyrészt egészen rendkívüli körülmények hiányában az a társaság, amelynek valamely leányvállalat a kizárólagos tulajdonában van, pusztán e tulajdon alapján meghatározó befolyást gyakorolhat e leányvállalat magatartására, másrészt pedig e befolyás tényleges gyakorlásának hiánya általában könnyebben igazolható azon jogalanyok által, amelyekkel szemben e vélelem felállításra kerül (a Bíróság C‑521/09. P. sz., Elf Aquitaine kontra Bizottság ügyben 2011. szeptember 29‑én hozott ítéletének [EBHT 2011., I‑8947. o.] 60. pontja).

147. Ráadásul, az ilyen vélelem alkalmazását igazolja az, hogy amikor az anyavállalat a leányvállalat egyedüli részvényese, minden lehetséges eszközzel rendelkezik annak biztosításához, hogy a leányvállalat üzleti magatartása a sajátjához igazodjon. Különösen az egyedüli részvényes az, aki a leányvállalat létesítő okiratát megállapítva főszabály szerint meghatározza a leányvállalat autonómiájának terjedelmét, aki megválasztja vezetőit, és aki meghozza, illetve jóváhagyja a leányvállalat üzleti stratégiai döntéseit, adott esetben úgy, hogy képviselői jelen vannak a leányvállalat szerveiben. Ugyanígy az anyavállalat és a leányvállalat közötti gazdasági egységet rendszerint még inkább biztosítják a tagállamok társasági jogából eredő kötelezettségek, úgymint a konszolidált beszámolók elfogadása, a leányvállalat azon kötelezettsége, hogy rendszeresen beszámoljon tevékenységeiről az anyavállalatnak, valamint e gazdasági egységet biztosítja az is, hogy a leányvállalat éves beszámolóját a kizárólag az anyavállalat által létrehozott közgyűlés hagyja jóvá, ami szükségképpen azzal jár, hogy az anyavállalat legalábbis nagy vonalakban követi a leányvállalat üzleti tevékenységeit.

148. Ezenkívül hangsúlyozni kell, hogy az egyetlen anyavállalat 100%‑os vagy közel 100%‑os tulajdonában lévő leányvállalat esetében főszabály szerint egyetlen üzleti érdek van, és a leányvállalat szerveinek tagjait egyetlen részvényes jelöli és nevezi ki, aki legalábbis informális módon utasításokat adhat nekik, és a teljesítménnyel kapcsolatos kritériumokat írhat elő számukra. Ennélfogva ilyen esetben szükségképpen bizalmi kapcsolat van a leányvállalat és az anyavállalat vezetői között, és az említett vezetők szükségképpen az egyetlen fennálló üzleti érdeket, azaz az anyavállalat üzleti érdekét képviselve és azt elősegítve járnak el (lásd a fenti 35. pontot is). Így az anyavállalat és leányvállalata piaci magatartásának egységessége biztosítva van bármilyen, a leányvállalat vezetőinek a leányvállalat operatív irányítását illetően nyújtott autonómia ellenére, amely irányítás a leányvállalat szoros értelmében vett üzletpolitikájának meghatározásához tartozik. Ráadásul főszabály szerint az egyedüli részvényes az, aki önállóan és saját érdekei szerint határozza meg a leányvállalat döntéshozatalának módjait, és aki dönt a leányvállalat működési autonómiájának terjedelméről, amelyet saját akaratából megváltoztathat úgy, hogy módosítja a leányvállalat működésére vonatkozó szabályokat, illetve szerkezetátalakítás keretében, akár informális döntéshozatali struktúrák létrehozásával is.

149. Így azon vélelem alkalmazása, miszerint az anyavállalat ténylegesen meghatározó befolyást gyakorol leányvállalatának üzleti magatartására, igazolt annyiban, amennyiben a leányvállalat és egyedüli anyavállalata közötti kapcsolatokat illetően jellegzetes helyzetekre vonatkozik, kimondva, hogy azon tény, hogy egyetlen anyavállalat kizárólagos vagy közel kizárólagos részesedéssel rendelkezik a leányvállalatban, főszabály szerint e vállalatok piaci magatartásának egységességével jár.

150. Ugyanakkor az érintett társaságoknak a kifogásközlést követően teljes mértékben lehetőségük volt annak bizonyítására, hogy a fenti 147. és 148. pontban leírt mechanizmusok, amelyek a leányvállalat üzleti magatartását rendszerint anyavállalatának üzleti magatartásához igazítják, nem működtek rendesen, így a cégcsoport gazdasági egysége megtört.

A Sasol Wax operatív ügyvezetéséről

151. A felperesek úgy vélik, bizonyították, hogy a Sasol csoport azt a politikát követte, hogy nem avatkozik bele a leányvállalata, a Sasol Wax autonóm magatartásába. E tekintetben olyan közleményre hivatkoznak, amelyet a Sasol Wax International vezetői 2001. április 9‑én írtak alá.

152. Így a felperesek szerint „a napi szintű operatív tevékenység körébe tartozó tárgyköröket a Sasol Waxnak […] mint autonóm jogalanynak kellett kezelnie”, míg „az elképzeléseket, feladatokat és stratégiákat” a Sasol Wax Internationalnek kellett kialakítania. Ezenkívül a Sasol Wax ügyvezetőinek soha nem kellett azzal szembesülniük, hogy a Sasol Wax International vétójogot gyakorolt volna, ez utóbbi vállalkozás vezetői pedig nem emlékeznek arra, hogy a Sasol‑időszak folyamán a Sasol Wax ügyvezetőinek bármilyen utasítást adtak volna.

153. E tekintetben a Törvényszék már megállapította, hogy azon tény, hogy valamely leányvállalat saját helyi vezetéssel és saját eszközökkel rendelkezik, önmagában nem bizonyítja, hogy piaci magatartását önállóan, az anyavállalatától függetlenül határozza meg. A leányvállalatok és anyavállalataik közötti feladatmegosztás, és különösen azon tény, hogy a napi tevékenységek vezetésével 100%‑ban a leányvállalat helyi vezetését bízzák meg, azon nagyméretű vállalkozások szokásos gyakorlata, amelyek számos, végső soron ugyanazon végső anyavállalat tulajdonában lévő leányvállalatból állnak. Ennélfogva a jogsértésben közvetlenül részt vevő leányvállalatban való kizárólagos vagy közel kizárólagos részesedéssel való rendelkezés esetén az e tekintetben előterjesztett bizonyítékok nem dönthetik meg azon vélelmet, miszerint az anyavállalat és a végső anyavállalat ténylegesen meghatározó befolyást gyakorol a leányvállalat magatartására (lásd ebben az értelemben a fenti 35. pontban hivatkozott Alliance One International kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 130. és 131. pontját).

154. Az ilyen megoldást igazolják egyébként a fenti 35., 147. és 148. pontban kifejtett megfontolások is, amelyekből kitűnik, hogy az anyavállalat 100%‑os vagy közel 100%‑os tulajdonában lévő leányvállalat vezetői szükségképpen az egyetlen fennálló üzleti érdeket, azaz az anyavállalat üzleti érdekét képviselve és azt elősegítve járnak el. Ezáltal biztosítják, hogy a leányvállalat üzleti magatartása összhangban legyen a csoport többi részének magatartásával az autonóm hatásköreik gyakorlása során.

155. A fentiekből következik, hogy el kell utasítani a felperesek által a Sasol Wax operatív autonómiájára alapított azon érveket, amelyek nem alkalmasak annak bizonyítására, hogy a Sasol Wax és a Sasol Wax International közötti gazdasági egység megtört.

A stratégiai üzleti döntésekről

156. Először is, a felperesek azt állítják, hogy a Sasol Wax International nem élt a Sasol Wax ügyvezetőinek kijelölésére irányuló hatáskörével, és nem váltotta le a HOS korábbi igazgatóságát. A Sasol Waxet a Schümann család hagyományai szerint független gazdasági egységként irányította a HOS‑től örökölt három ügyvezető. A felperesek szerint a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott határozatban tagadta e körülmény relevanciáját, továbbá amikor úgy ítélte meg, hogy elegendő, ha a Sasol Wax International hatáskörrel rendelkezett az ügyvezetők kijelölésére.

157. Meg kell állapítani, hogy ezt az érvet a Törvényszék már elutasította a fenti 35. pontban hivatkozott Alliance One International kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 137. pontjában. Tekintettel az egyetlen társasági tag – a jelen esetben a Sasol Wax International – azon hatáskörére, hogy a Sasol Wax teljes tőkéjének megszerzését követően megválassza annak ügyvezetőit, az említett ügyvezetőknek a beosztásukban való megtartása csak az egyetlen anyavállalat döntésének tulajdonítható, és azt mutatja, hogy az említett ügyvezetők az anyavállalatba tagozódtak. Ezért e körülmény nem alkalmas azon vélelem megdöntésére, hogy az anyavállalat ténylegesen meghatározó befolyást gyakorolt a leányvállalatának magatartására.

158. Másodszor, a felperesek hangsúlyozzák, hogy a Sasol Wax és a Sasol Wax International felügyelőbizottságának valamennyi üléséről csatolták a jegyzőkönyveket. A felperesek szerint e dokumentumok egyike sem tartalmaz utalást arra, hogy a Sasol Wax közvetlen és közvetett anyavállalatai bármilyen jelentős befolyást gyakoroltak volna a Sasol Wax felett. Ráadásul a Sasol Wax stratégiai üzleti magatartását illetően szokás szerint a Sasol Wax ügyvezetői vették át a kezdeményezést, anélkül hogy a felügyelőbizottság vagy a társasági tagok beleegyezését kérték volna. Ez volt a helyzet az ExxonMobillal és a Shell‑lel kötött hosszú távú anyagbeszerzési szerződéseket illetően, amelyeket egyedül a Sasol Wax ügyvezetői tárgyaltak és kötöttek meg, továbbá a Sasol Wax nyereségközpontjai személyi állományának beosztását, hasonlóképp pedig egy költségcsökkentési programot és a Sasol Wax logisztikai szolgáltatásainak harmadik személyek részére történő alvállalkozásba adását illetően.

159. Meg kell állapítani, hogy a Sasol Wax ügyvezetőinek kezdeményezései nem terjednek ki a leányvállalat és az anyavállalata által tanúsított piaci magatartás egységességének mérlegelése szempontjából legfontosabb olyan stratégiai üzleti döntésekre, mint például a költségvetést, az üzleti tervet, a nagy befektetéseket vagy akár a felső vezetés kinevezését érintő döntések. Hasonlóképp, a felperesek nem vitatják, hogy a Sasol Wax éves beszámolóinak jóváhagyása a felügyelőbizottság hatáskörébe tartozott.

160. Ezért az eddigi megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy a felperesek érvei nem bizonyítják, hogy megtörtek