ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

A végleges rendelet 1. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „(1) A Bizottság végleges dömpingellenes vámot vet ki a rendszerint a 20083055, 20083075 és ex 20083090 KN—kóddal bejelentett (TARIC—kód: 2008309061, 2008309063, 2008309065, 2008309067, 2008309069), a Kínai Népköztársaságból származó, a 2008. számú KN—vámtarifaszám meghatározása szerinti, – alkohol hozzáadása nélkül, cukor vagy más édesítőanyag hozzáadásával is – feldolgozott és tartósított mandarin (ideértve a tangerine és a satsuma fajtát is), clementine, wilking és egyéb hasonló citrusfélék behozatalára. (2) Az (1) bekezdésben leírt, az alábbi gyártók által előállított termékekre alkalmazandó végleges dömpingellenes vám összege a következő: Vállalat EUR/tonna nettó terméktömeg TARIC kiegészítő kód Yichang Rosen Foods Co., Ltd, Yichang, Zhejianf 531,2 A886 Huangyan No.1 Canned Food Factory, Huangyan, Zhejiang 361,4 A887 Zhejiang Xinshiji Foods Co., Ltd, Sanmen, Zhejiand et son producteur lié Hubei Xinshiji Foods Co., Ltd, Dangyang City, Hubei Province 490,7 A888 A mintába fel nem vett, együttműködő exportáló gyártók a melléklet szerint 499,6 A889 Minden más vállalat 531,2 A999 „
9

A Bíróság a C-351/04. sz., Ikea Wholesale ügyben 2007. szeptember 27-én hozott ítélete rendelkező részének 1. pontjában úgy határozott, hogy a 2398/97 tanácsi rendelet 1. cikke érvénytelen, amennyiben a Tanács a vizsgálat tárgyát képező termékre vonatkozóan a dömpingkülönbözet meghatározásához mindegyik érintett terméktípus esetében a „zeroing” módszert alkalmazta a negatív dömpingkülönbözetre. Ilyen körülmények között a Bíróság ugyanezen ítélet rendelkező részének 2. pontjában azt is kimondta, hogy az ezen ítélet alapjául szolgáló ügyben érintetthez hasonló olyan importőröknek, akik a nemzeti bírósághoz keresetet nyújtottak be az olyan határozatok ellen, amelyek alapján – az ugyanezen ítélet értelmében érvénytelennek nyilvánított 2398/97 rendelet alkalmazásában – tőlük dömpingellenes vámokat szedtek be, az alapeljárás keretében főszabály szerint jogukban áll ezen érvénytelenségre hivatkozni a szóban forgó vámoknak a Vámkódex 236. cikkének (1) bekezdése szerinti visszatérítése érdekében.
6

Az említett rendelet harmadik országok állampolgárainak beutazási feltételeiről szóló 5. cikke értelmében: „(1) Hat hónapon belül három hónapot meg nem haladó tartózkodás esetén a harmadik országok állampolgáraira a következő beutazási feltételek vonatkoznak: a) érvényes, a határ átlépésére jogosító úti okmánnyal vagy okmányokkal rendelkeznek; b) érvényes vízummal rendelkeznek, amennyiben az szükséges a külső határok átlépésekor vízumkötelezettség alá eső, illetve az e kötelezettség alól mentes harmadik országbeli állampolgárok országainak felsorolásáról szóló, 2001. március 15-i 539/2001/EK tanácsi rendelet [HL L 81., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 65. o.] értelmében, kivéve ha érvényes tartózkodási engedéllyel rendelkeznek; c) igazolják a tervezett tartózkodás célját és körülményeit, és megfelelő anyagi fedezettel rendelkeznek mind a tervezett tartózkodás időtartamára, mind pedig a származási országba való visszatéréshez, vagy egy olyan harmadik országba történő átutazáshoz, ahová őket biztosan beengedik, illetve képesek ezt a fedezetet jogszerűen biztosítani; d) nem állnak beutazási tilalmat elrendelő figyelmeztető jelzés hatálya alatt a [schengeni információs rendszerben (SIS)]; e) nem jelentenek veszélyt a tagállamok közrendjére, belső biztonságára, közegészségügyére vagy nemzetközi kapcsolataira, különösen nem állnak a tagállamok nemzeti adatbázisaiban szereplő ugyanezen okok miatt beutazási tilalmat elrendelő figyelmeztető jelzés hatálya alatt. […] (4) Az (1) bekezdéstől eltérően: a) az (1) bekezdésben foglalt feltételeket nem teljesítő, de a tagállamok egyike által kiadott tartózkodási engedéllyel vagy visszautazásra jogosító vízummal – vagy amennyiben szükséges, mindkettővel – rendelkező harmadik országbeli állampolgárok átutazás céljából be kell, hogy léphessenek a többi tagállam területére annak érdekében, hogy eljussanak annak a tagállamnak a területére, amely a tartózkodási engedélyt vagy visszautazásra jogosító vízumot kiadta, kivéve ha beutazás vagy átutazás megtagadására vonatkozó figyelmeztető jelzés hatálya alatt állnak azon tagállam nemzeti adatbázisában, amelynek külső határát át kívánják lépni; b) az (1) bekezdésben foglalt feltételeket – annak b) pontja kivételével – teljesítő és a határátkelőhelyen megjelenő harmadik országbeli állampolgárok beutazása engedélyezhető a tagállamok területeire, amennyiben a határon a vízumok, köztük az átutazó tengerészek számára kibocsátandó vízumok határon történő kiadásáról szóló, 2003. február 27-i 415/2003/EK tanácsi rendeletnek [HL L 64., 1. o.] megfelelően vízumot adnak ki számukra; [...] c) valamely tagállam – humanitárius okból, nemzeti érdekből vagy nemzetközi kötelezettségek következtében – engedélyezheti az (1) bekezdésben említett egy vagy több feltételt nem teljesítő, harmadik országbeli állampolgárok belépését saját területére. Ha a harmadik országbeli állampolgár az (1) bekezdés d) pontjában említett figyelmeztető jelzés hatálya alatt áll, a belépését engedélyező tagállamnak erről a többi tagállamot értesítenie kell”.
17

Ezt követően újabb levélváltásokra került sor a francia hatóságok és a Bizottság között, amelyek között szerepel a francia hatóságok által a Bizottsághoz intézett, 2002. december 9‑i levél, amely többek között az alábbiakat tartalmazza: „2. Az 1997‑es számviteli reform egy kiegészítő tőkejuttatásnak minősül, melynek összege megegyezik a részleges adómentesség összegével, amelynek célja az alultőkésítés orvoslása is volt. [...] A koncesszióba adónak a »FEH‑hel« kapcsolatos járandóságát már 1997 előtt kvázi saját forrásnak tekintették azon különleges helyzetnél fogva, amely az államnak az EDF‑fel szembeni kettős, vagyis koncesszióba adó hatósági és tulajdonosi minőségéből eredt. E feltételek mellett magától értetődő volt, hogy a koncesszióba adó járandósága nem minősült olyan tartozásnak, amelyet az állam ténylegesen követelhetett volna az EDF‑től. Ezért a mérleg 1997‑ben történt átstrukturálása során – amelyben részt vett a ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie, valamint a secrétaires d’État au Budget et à l’Industrie (a költségvetési államtitkár és az iparügyi államtitkár) – az EDF és az állam a kvázi saját forrásokat be kívánta vonni a tőkébe, eltekintve a társasági adó behajtásától. Ennek szellemében a közhatalmi szervek számára hatékonyabbnak és semlegesebbnek tűnt a koncesszióba adó járandóságát annak teljes összegében saját forrásként közvetlenül bevonni, az ezzel azonos természetű olyan művelet lefolytatása helyett, amely a következőkből állt volna: – a társasági adó megfizetése utáni nettó összeg tőkeként bevonása; – a nettó eszközök megváltozásának összegére eső társasági adó EDF‑re történő kiszabása; – a megfizetett adó összegének megfelelő kiegészítő tőkejuttatás nyújtása az EDF részére. Az ilyen kiegészítő juttatást az EDF 1997‑ben várható megtérülési kilátásai igazolták, amelyek egyébként az ezt követő évek során meg is valósultak. Hasonló körülmények között egy piacgazdasági magánbefektető is nyújtott volna ilyen tőkejuttatást. Másfelől felidézhető, hogy a FEH felújítására képzett tartalékoknak a számviteli rendbe történő visszahelyezése olyan mérlegszerkezet kialakítása érdekében is történt, amely a hasonló ipari ágazatok vállalkozásaiénak jobban megfelelt.”
40

Másfelől, még ha valamely termék a felszereléseknek a Tanács 1958. április 15-i jegyzékében szereplő valamelyik kategóriájába tartozna is, amennyiben annak messzemenően hasonló civil hasznosítása is létezik, e termék csak akkor tekinthető kifejezetten katonai célra szántnak az EK 296. cikk értelmében, ha az ilyen hasznosítási móddal nemcsak az ajánlatkérő ruházza fel azt, hanem – amint azt a főtanácsnok is megállapította indítványának 48. pontjában – e hasznosítás az ilyen célra tervezett, kifejlesztett vagy jelentős mértékben átalakított felszerelés sajátos tulajdonságaiból következik.
41

Amint indítványa 65. pontjában a főtanácsnok is megállapította, az említett intézkedések megtorló jellege ellen szól az is, hogy a mezőgazdasági termelőnek nyújtható támogatás összegének csökkentésére a szabálytalanság észlelését követő három évben csak akkor kerül sor, ha az illető ezen évek tekintetében is kérelmet nyújt be. Ha tehát a mezőgazdasági termelő nem nyújt be kérelmet a következő években, meghiúsul az a szankció, amelyet az 1973/2004 rendelet 138. cikkének (1) bekezdése alapján vele szemben alkalmazhatnak. Ugyanez történik, ha ez a mezőgazdasági termelő már nem teljesíti a támogatás folyósítási feltételeit. Végül a szankció abban az esetben is részlegesen meghiúsul, ha a mezőgazdasági termelő a következő években kisebb támogatásra jogosult, mint az az összeg, amelyet a támogatásból a jogosulatlanul felvett támogatást csökkentő intézkedés alapján le kellene vonni.
17

Ilyen körülmények között a Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő két – a három alapeljárásban azonos – kérdést terjesztette a Bíróság elé: „1) Ellentétesek-e a [szolgáltatási] irányelv 15. és 16. cikkének helyes alkalmazásával a 2008. november 29-i 185. sz. törvényrendelet 32. cikke (7a) bekezdésének - amelyet a 2009. január 28-i 2. sz. végrehajtási törvény iktatott be, és később a 2009. február 27-i 14. sz. törvény módosított - azon nemzeti rendelkezései, amelyek a többségi állami részvétellel működő társaságok esetét kivéve előírják: — a helyi önkormányzatok adóinak, illetve egyéb bevételeinek kivetésére, megállapítására és beszedésére vonatkozó szolgáltatásra odaítélésének semmisségét olyan személyek vonatkozásában, amelyek nem felelnek meg a legalább tízmillió eurós, teljes mértékben befizetett jegyzett tőkére vonatkozó pénzügyi feltételnek; — a megyék és települések adóinak, illetve egyéb bevételeinek kivetésére, megállapítására és beszedésére vonatkozó tevékenység végzésére jogosult magánvállalkozások nyilvántartásába felvett személyek jegyzett tőkéjének az előzőekben említett minimális mértékhez való igazítását az 1997. december 15-i 446. sz. módosított törvényrendelet 53. cikkének (3) bekezdése szerint; — az új megbízások vállalásának, vagy a helyi önkormányzatok adóinak, illetve egyéb bevételeinek kivetésére, megállapítására és beszedésére vonatkozó szolgáltatások odaítélésére kiírt közbeszerzési eljárásokon való részvételnek a tilalmát a tőkeemelés fent említett kötelezettségének teljesítéséig? 2) Ellentétesek-e az [EK] 3., [EK] 10., [EK] 43., [EK] 49. és [EK] 81. [cikk] helyes alkalmazásával a 2008. november 29-i 185. sz. törvényrendelet 32. cikke (7a) bekezdésének - amelyet a 2009. január 28-i 2. sz. végrehajtási törvény iktatott be, és később a 2009. február 27-i 14. sz. törvény módosított - azon nemzeti rendelkezései, amelyek a többségi állami részvétellel működő társaságok esetét kivéve előírják: — a helyi önkormányzatok adóinak, illetve egyéb bevételeinek kivetésére, megállapítására és beszedésére vonatkozó szolgáltatás odaítélésének semmisségét olyan személyek vonatkozásában, amelyek nem felelnek meg a legalább tízmillió eurós, teljes mértékben befizetett jegyzett tőkére vonatkozó pénzügyi feltételnek; — a megyék és települések adóinak, illetve egyéb bevételeinek kivetésére, megállapítására és beszedésére vonatkozó tevékenység végzésére jogosult magánvállalkozások nyilvántartásába felvett személyek jegyzett tőkéjének az előzőekben említett minimális mértékhez való igazítását az 1997. december 15-i 446. sz. módosított törvényrendelet 53. cikkének (3) bekezdése szerint; — az új megbízások vállalásának, vagy a helyi önkormányzatok adóinak, illetve egyéb bevételeinek kivetésére, megállapítására és beszedésére vonatkozó szolgáltatások odaítélésére kiírt közbeszerzési eljárásokon való részvételnek a tilalmát a tőkeemelés fent említett kötelezettségének teljesítéséig?”
55

Ugyanis, amint azt a főtanácsnok is kifejtette indítványának 71. pontjában, jóllehet az e rendelkezés szerinti, az ajánlattételhez szükséges dokumentációra és bármely kiegészítő iratra vonatkozó további információ útján bizonyos magyarázatokat és információkat meg lehet osztani, ám a közbeszerzési eljárás alapvető feltételeinek tartalma – amely feltételek közé a műszaki leírás és az odaítélési szempontok is tartoznak – ezen az úton nem módosítható, illetve nem is helyesbíthető ahhoz képest, ahogyan az ajánlattételhez szükséges dokumentációban megfogalmazásra került, hiszen az érdekelt gazdasági szereplők jogszerűen alapították arra az ajánlatuk benyújtásra való előkészítésére, vagy épp ellenkezőleg, az érintett közbeszerzési eljárásban történő részvételtől való tartózkodásukra vonatkozó döntésüket. Ez következik az említett 39. cikk (2) bekezdésében mind a „további információ” kifejezés használatából, mind a rövid, az ilyen információk közlése és az ajánlattételi határidő közötti hatnapos határidő előírásából is.
2

Ezt a kérelmet a Lebara Ltd (a továbbiakban: Lebara) és a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (a továbbiakban: Commissioners) között a Lebara által 2005 márciusában nyújtott távközlési szolgáltatások után ezen utóbbi által állítólagosan fizetendő hozzáadottérték-adóra (a továbbiakban: héa) vonatkozó, a Commissioners által hozott adómegállapító határozat tárgyában folyamatban lévő peres eljárás keretében terjesztették elő.
11

A 343/2003 rendelet „Átvétel és visszavétel” címet viselő V. fejezete tartalmazza a 16. cikket, amelynek szövege a következő: „(1) A menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért e rendelet szerint felelős tagállam köteles: a) a 17–19. cikkben megállapított feltételek mellett átvenni azt a menedékkérőt, aki egy másik tagállamban nyújtotta be menedékjog iránti kérelmét; b) teljesíteni a menedékjog iránti kérelem elbírálását; c) a 20. cikkben megállapított feltételek mellett visszavenni egy másik tagállam területén engedély nélkül tartózkodó olyan kérelmezőt [helyesen: menedékkérőt], akinek a kérelme még elbírálás alatt áll; d) a 20. cikkben megállapított feltételek mellett visszavenni azt a kérelmezőt [helyesen: menedékkérőt], aki a kérelmét a vizsgálat során visszavonta, és egy másik tagállamban nyújtott be kérelmet [helyesen: menedékjog iránti kérelmet]; e) a 20. cikkben megállapított feltételek mellett visszavenni harmadik ország olyan állampolgárát, akinek kérelmét visszautasították, és aki engedély nélkül tartózkodik egy másik tagállam területén. (2) […] (3) Az (1) bekezdésben meghatározott kötelezettségek megszűnnek, amint a harmadik ország állampolgára legalább három hónapra elhagyta a tagállam [helyesen: tagállamok] területét, kivéve ha a harmadik ország állampolgára a felelős tagállam által kiadott érvényes tartózkodásra jogosító engedéllyel rendelkezik. (4) Az (1) bekezdés d) és e) pontjában meghatározott kötelezettségek megszűnnek akkor is, ha a kérelem [helyesen: menedékjog iránti kérelem] megvizsgálásáért felelős tagállam a kérelem [helyesen: menedékjog iránti kérelem] visszavonását vagy visszautasítását követően meghozta és ténylegesen végrehajtotta a szükséges intézkedéseket, mielőtt a harmadik ország állampolgára visszatérhet [helyesen: végrehajtotta az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy a harmadik ország állampolgára visszatérhessen] származási országába vagy egy másik országba, ahová jogszerűen beutazhat.”
18

A Verwaltungsgericht Frankfurt am Main – amely előtt G. Neidel keresetet terjesztett elő az említett határozattal szemben –, mivel kétségei voltak a 2003/88 irányelv 7. cikkének a Stadt Frankfurt am Main által javasolt értelemzését illetően, felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1. A 2003/88[…] irányelv 7. cikke alkalmazandó-e a köztisztviselőkre is? 2. Magában foglalja-e a 2003/88[…] irányelv 7. cikkének (1) bekezdése az éves, azaz rendes szabadsághoz való jogot, amennyiben a nemzeti jog az ilyen jogot több mint négy hétre biztosítja? 3. Az olyan szabadsághoz való jog is a 2003/88[…] irányelv 7. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozik-e, amelyet a nemzeti jog a rendszertelen munkaidő-beosztás miatt az éves, azaz rendes szabadságon felül biztosít az ünnepnapokon történő munkavégzés kompenzációjaként? 4. Alapíthatja-e az éves, azaz rendes szabadság megváltásához való jogot a nyugdíjas köztisztviselő közvetlenül a 2003/88[...] irányelv 7. cikkének (2) bekezdésére, ha betegség miatt nem látta el a feladatait, és ezért nem volt módja a szabadságát a szolgálattól való távolmaradás formájában igénybe venni? 5. A ki nem vett szabadságnak az ilyen pénzbeli megváltásához való joggal szemben lehet-e legalább részben a szabadsághoz való jog nemzeti jogban előírt idő előtti megszűnésére hivatkozni? 6. A 2003/88[...] irányelv 7. cikkének (2) bekezdésén alapuló pénzbeli megváltáshoz való jog hatálya csak ezen irányelv 7. cikkének (1) bekezdésében biztosított legalább négyhetes szabadságra terjed-e ki, vagy ezenfelül a nemzeti jogban előírt többletszabadsághoz való jogra is? E kiterjesztett jog magában foglalja-e azt az eset is, amikor a szabadsághoz való jog csak a különleges munkaidő-beosztásból következik?”
61

A német kormány hangsúlyozza, hogy megfogalmazása szerint a 2006/126 irányelv 11. cikke (4) bekezdésének második albekezdése nem a vezetői engedélyt kiállító tagállam területén lévő szokásos tartózkodási hely feltételének esetleges megsértésére, sem pedig egy új engedély megszerzésére vonatkozó esetleges tilalmi időszak elteltére vonatkozik. Jóllehet e rendelkezés francia nyelvű változata („à une personne dont le permis de conduire fait l’objet, sur son territoire, d’une restriction, d’une suspension ou d’un retrait”), illetve angol nyelvű változata („to a person whose driving licence is restricted, suspended or withdrawn in the former State’s territory”) a jelen időt használja, e rendelkezés megfogalmazása teljes mértékben lehetővé teszi, hogy ezt egy olyan személyre alkalmazzák, akinek vezetői engedélyét a német jog értelmében vonták be, és akivel szemben az új engedély megszerzése átmeneti tilalmának időszaka a végéhez ért. Amennyiben a német vezetői engedélyt még e személy nem kapta vissza, e személy engedélye továbbra is „visszavonás” alatt áll.
16

Az elektronikus hírközlésről szóló 2003. évi C. törvény 132. §-a értelmében: „(1) Az egyedi előfizetői szerződés módosítására az előfizetői szerződés megkötésének szabályai vonatkoznak. Az általános szerződési feltételek lehetővé tehetik az egyedi előfizetői szerződés (2) bekezdés szerinti módosítását. (2) A szolgáltató az előfizetői szerződést az egyedi előfizetői szerződésre is kiterjedően csak az alábbi esetekben jogosult egyoldalúan módosítani: a) az egyedi előfizetői szerződésben vagy általános szerződési feltételekben foglalt feltételek bekövetkezése esetén azzal, hogy – amennyiben jogszabály vagy elektronikus hírközlésre vonatkozó szabály másként nem rendelkezik – a módosítás nem eredményezheti a szerződés feltételeinek lényeges módosítását; b) jogszabályváltozás vagy hatósági döntés, c) a körülményekben bekövetkezett, a szerződés megkötésekor előre nem látható lényeges változás; […] indokolja. (3) Lényeges módosításnak minősül különösen a szolgáltatás igénybevételének feltételeire (így különösen a szolgáltatásra vonatkozó alapvető díjszabásra, a szerződés időtartamára és megszüntetésének jogkövetkezményeire, illetve minőségi célértékeire) vonatkozó változtatás. (4) Ha a szolgáltató az általános szerződési feltételekben meghatározott esetekben jogosult az általános szerződési feltételeket egyoldalúan módosítani, köteles a módosításról a hatálybalépését megelőzően legalább 30 nappal az előfizetőket e törvényben foglaltak szerint értesíteni, az előfizetőket megillető felmondás feltételeiről szóló tájékoztatással együtt. (5) Amennyiben a módosítás az előfizető számára hátrányos rendelkezéseket tartalmaz, az előfizető az értesítéstől számított 15 napon belül további jogkövetkezmények nélkül jogosult felmondani a határozott időtartamú előfizetői szerződést. Nem mondhatja fel az előfizető a határozott időtartamú előfizetői szerződést ilyen esetben akkor, ha az előfizetői szerződést a határozott időtartamból eredő kedvezmények figyelembevételével kötötte meg, és a módosítás a kapott kedvezményeket nem érinti. Amennyiben a módosítás a kapott kedvezményeket érinti, és az előfizető felmondja a határozott időtartamú előfizetői szerződést, a szolgáltató az előfizetőtől nem követelheti a szerződés felmondását követő időszakra eső kedvezmény összegét. […]”
26

E körülmények között az Administrativen sad Varna felfüggesztette az eljárást, és a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatal céljából: „1) Úgy kell-e értelmezni a [héa]irányelv 80. cikke (1) bekezdésének c) pontját, hogy a kapcsolt személyek közötti termékértékesítés esetén, amennyiben az ellenérték magasabb, mint a szabadpiaci forgalmi érték, az adóalap csak akkor egyezik meg az ügylet szabadpiaci forgalmi értékével, ha az értékesítő nem teljes mértékben jogosult a termékértékesítés tárgyát képező termékek beszerzése, illetve értékesítése után előzetesen felszámított héa levonására? 2) Úgy kell-e értelmezni a [héa]irányelv 80. cikke (1) bekezdésének c) pontját, hogy ha az értékesítő gyakorolta a kapcsolt személyek között a szabadpiaci forgalmi értéknél magasabb értéken egymás után végrehajtott termékértékesítések tárgyát képező termékek és szolgáltatások után előzetesen felszámított héa teljes levonásához való jogot, és ezen adólevonási jognak az irányelv 173–177. cikke szerinti korrekciójára nem került sor, a tagállam nem hozhat olyan intézkedést, amely adóalapként kizárólag a szabadpiaci forgalmi értéket határozza meg? 3) Kimerítően sorolja-e fel a [héa]irányelv 80. cikkének (1) bekezdése azokat az eseteket, amelyek feltételét képezik annak, hogy a tagállamok olyan intézkedéseket hozzanak, amelyek alapján az adóalapot termékértékesítés esetén az ügylet szabadpiaci forgalmi értéke képezi? 4) Megengedhető-e a [ZDDS] 27. cikke (3) bekezdésének 1. pontjában foglalthoz hasonló nemzeti jogi szabályozás a [héa]irányelv 80. cikke (1) bekezdésének a), b) és c) pontjában felsorolt körülményektől eltérő körülmények között? 5) Közvetlen hatállyal bír-e a [héa]irányelv 80. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti rendelkezés a jelenlegihez hasonló esetben, és azt a nemzeti bíróság közvetlenül alkalmazhatja-e?”
7

A 883/2004 rendelet 87. cikke, amely „Átmeneti rendelkezések”-et állapít meg, kimondja: „(1) Ez a rendelet az alkalmazását megelőző időszakra vonatkozóan nem keletkeztet jogot. (2) E rendelet hatálybalépése előtt egy tagállam jogszabályai szerint szerzett biztosítási, szükség esetén szolgálati, önálló vállalkozóként folytatott tevékenységi vagy tartózkodási időt figyelembe kell venni az e rendelet szerinti ellátásra való jogosultság meghatározásánál. (3) Az (1) bekezdés rendelkezéseire is figyelemmel, e rendelet szerint jogosultság keletkezik arra az eseményre vonatkozóan is, amely e rendeletnek az érintett tagállamban történő alkalmazását megelőző időszakban következett be. […]”