ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4)

Mindenesetre, az ügyben szereplőhöz hasonló helyzetben, ellentétes-e az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkének (2) bekezdésével és a független és pártatlan bíró uniós jogi fogalmával, hogy egy békebíró, aki elméletileg érdekelt a jogvita felperes számára kedvező megoldásában, aki maga is kizárólagos munkatevékenységként ugyanolyan bírói feladatokat lát el, az Olaszországban általában munkaügyi jogvitákban vagy a rendes bírákkal kapcsolatos jogvitákban eljárni illetékes bíróság helyébe lép, mert a végső fokon eljáró bíróság – a [Corte di] Cassazione egyesített tanácsa – megtagadja a hivatkozott és a közösségi jog által védett jogok védelmét, az egyébként illetékes bíróságot (munkaügyi bíróság) arra kötelezve, hogy – amennyiben kérelmet nyújtanak be hozzá – állapítsa meg saját illetékességének vagy hatáskörének hiányát, jóllehet ugyanezen jognak – a szabadság idejére járó díjazásnak, amely a kérelem tárgyát képezi – a jogalapja az Európai Unió kötelező és az olasz jogrend felett álló jogában keresendő? Amennyiben a Bíróság megállapítja a Charta 47. cikkének megsértését, mutasson rá, hogy milyen belső eszközökkel előzhető meg, hogy az Unió valamely elsődleges jogi normájának megsértése a jelen ügyben az uniós jog által biztosított alapvető jogok védelmének abszolút elutasítását is magával vonja.
1)

Elégséges-e ahhoz, hogy egy munkáltató által a munkavállalóval szemben előterjesztett kereset a 18–21. cikk hatálya alá tartozzon, hogy a kifogásolt megatartást a munkáltató a munkavállaló egyéni munkavállalási szerződésének megsértéseként is értelmezhette volna – még abban az esetben is, ha a munkáltató által előterjesztett kereset nem a szerződés megsértésén alapul, nem kifogásolja azt és nem is hivatkozik rá, hanem (például) a tényállás összefoglalásának 26. és 27. bekezdésében bemutatott jogalapokra hivatkozik?
8)

A Köbler és Traghetti ítéletekben kimunkált kellően súlyos jogsértés feltételét akként kell-e értelmezni, hogy egy ilyen súlyos jogsértés nem áll fenn akkor, ha a végső fokon eljáró bíróság a kiforrott és legrészletesebben bemutatott EUB ítélkezési gyakorlattal – amely még különböző jogi szakvéleményekkel is alátámasztásra került – nyíltan szembehelyezkedve azzal a képtelen indokolással utasítja el a félnek a perújítás megengedésének szükségességére vonatkozó előzetes döntéshozatali kérelmét, hogy uniós joganyag – így különösen a 89/665/EGK irányelv és a 92/13/EGK irányelv – a perújítással kapcsolatban szabályozást nem tartalmaz, annak ellenére, hogy ehhez is a legrészletesebben bemutatásra került a vonatkozó EUB ítélkezési gyakorlat, ideértve az Impresa Pizzarotti ítéletet is, amely éppen egy közbeszerzési eljárással kapcsolatos perújítás szükségességét mondja ki? Az EUB C-283/81. számú C. I. L. F. T. ügyben hozott ítéletére figyelemmel milyen részletességgel kell megindokolnia a nemzeti bíróságnak, ha az EUB kötelező érvénnyel kialakított jogértelmezésétől eltérve nem engedi meg a perújítást?
—

helyezze hatályon kívül a Törvényszék (második tanács) T-247/16. sz., Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, SIA C & R Invest, Figon Co. Limited, G. C.K J Holding Netherlands B. V. és Rikam Holding S. A. – SPF kontra Európai Központ Bank ügyben 2017. szeptember 12-én hozott végzését, amennyiben az elutasítja a Trasta Komercbanka AS részvényeseinek kérelmével kapcsolatos elfogadhatatlansági kifogást;
HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 42/5

A High Court (Írország) által 2017. november 27-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – M. A., S. A. és A. Z. kontra The International Protection Appeals Tribunal, The Minister for Justice and Equality, Attorney General, Írország

(C-661/17. sz. ügy)

(2018/C 042/09)

Az eljárás nyelve: angol

A kérdést előterjesztő bíróság

High Court (Írország)

Az alapeljárás felei

Felperesek: M. A., S. A. és A. Z.

Alperesek: International Protection Appeals Tribunal, Minister for Justice and Equality, Attorney General, Írország

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1) A védelmet kérelmező személy Egyesült Királyságnak való, 604/2013 rendelet (1) szerinti átadásával kapcsolatban eljáró nemzeti döntéshozónak a 17. cikk szerinti mérlegelési jogkörrel kapcsolatban és/vagy az Egyesült Királyságban az alapvető jogok védelmével kapcsolatban felmerülő kérdések vizsgálata során figyelmen kívül kell-e hagynia a vizsgálat időpontjában fennálló, az Egyesült Királyság Európai Unióból való tervezett kilépésével összefüggő körülményeket?

2) A „felelős tagállam meghatározására vonatkozó eljárást lefolytató tagállam” 614/2013 rendelet értelmében vett fogalma magában foglalja-e az e rendelet 17. cikke által elismert vagy átruházott hatáskört gyakorló tagállam szerepét?

3) A tagállamra a 604/2013 rendelet 6. cikke értelmében háruló feladatok magukban foglalják-e az e rendelet 17. cikke által elismert vagy átruházott hatáskört?

4) A hatékony jogorvoslat fogalma vonatkozik-e a 604/2013 rendelet 17. cikke értelmében vett elsőfokú határozatra, úgy, hogy ily módon biztosítani kell az ilyen határozattal szembeni fellebbezés vagy azzal egyenértékű jogorvoslat lehetőségét, illetve hogy ily módon az e rendelet értelmében vett elsőfokú határozattal szembeni fellebbezési eljárásról rendelkező nemzeti jogszabályokat úgy kell értelmezni, hogy azok magukban foglalják a 17. cikk alapján hozott határozattal szembeni fellebbezés lehetőségét is?

5) Azzal a hatással jár-e a 604/2013 rendelet 20. cikkének (3) bekezdése, hogy amennyiben nem áll rendelkezésre az arra vonatkozó vélelmet megdöntő bizonyíték, hogy a gyermek mindenek felett álló érdekét szolgálja a helyzetének a szülőkétől elválaszthatatlanként történő kezelése, a nemzeti döntéshozó nem köteles az ilyen mindenek felett álló érdekeket a szülőktől elkülönítve, különálló kérdésként vagy mint kiindulási pontot vizsgálni, annak eldöntése során, hogy sor kerüljön-e az átadásra?

(1) Egy harmadik országbeli állampolgár vagy egy hontalan személy által a tagállamok egyikében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló, 2013. június 26-i 604/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 180., 31. o.).
HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 42/2

A Törvényszék (hatodik tanács) T-223/15. sz., Morton’s of Chicago Inc. kontra EUIPO ügyben 2017. május 15-én hozott végzése ellen a Morton’s of Chicago Inc. által 2017. augusztus 3-án benyújtott fellebbezés

(C-468/17. P. sz. ügy)

(2018/C 042/03)

Az eljárás nyelve: angol

Felek

Fellebbező: Morton’s of Chicago Inc. (képviselők: J. Moss, Barrister, M. Krause, Solicitor)

A többi fél az eljárásban: az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO), Morton the Restaurant Ltd

A Bíróság (tizedik tanács) a 2017. december 13-án hozott végzésével elfogadhatatlannak nyilvánította a fellebbezést.
HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 42/8

A Törvényszék (második tanács) T-247/16. sz., Trasta Komercbanka AS és társai kontra Európai Központ Bank ügyben 2017. szeptember 12-én hozott végzése ellen a Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA által 2017. november 28-án benyújtott fellebbezés

(C-669/17. P. sz. ügy)

(2018/C 042/11)

Az eljárás nyelve: angol

Felek

Fellebbezők: Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA (képviselők: O. H. Behrends, L. Feddern, M. Kirchner Rechtsanwälte)

A másik fél az eljárásban: Európai Központi Bank

A fellebbezők kérelmei

A fellebbezők azt kérik, hogy a Bíróság:

— helyezze hatályon kívül a végzés rendelkező részének 1. pontját, mégpedig a Törvényszék azon döntését, hogy nem szükséges határoznia a Trasta Komercbanka AS (TKB) megsemmisítés iránti keresetéről;

— állapítsa meg, hogy a TKB megsemmisítés iránti keresete nem okafogyott;

— állapítsa meg, hogy a megsemmisítés iránti kereset elfogadható;

— utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé a megsemmisítés iránti kereset elbírálása céljából, és

— az Európai Központi Bankot (EKB) kötelezze a fellebbezők költségeinek és a fellebbezési eljárás költségeinek megfizetésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

Az első fellebbezési jogalappal a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen feltételezte, hogy a TKB jogorvoslati igénye a felszámolót illeti. A fellebbezők azt kifogásolják, hogy ez a feltételezés nem egyeztethető össze sem az EUMSZ 263. cikkel, sem a hatékony jogorvoslat elvével és számos ehhez kapcsolódó elvvel.

A második fellebbezési jogalappal a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen feltételezte, hogy a részvényesek keresete pótolja azon részvényesi képességet, hogy meg tudják őrizni a TKB engedélyét azáltal, hogy a TKB maga nyújt be keresetet.

A harmadik fellebbezési jogalappal a fellebbezők néhány további lényeges hibát kifogásolnak, beleértve azt, hogy nem került alkalmazásra a nemo auditur elve [saját felróható magatartására előnyök szerzése végett senki sem hivatkozhat] azzal kapcsolatban, ahogyan az EKB a TKB jogorvoslati igényét kezelte.

A negyedik fellebbezési jogalappal a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék nem vette figyelembe azon követelményeket (beleértve a formai követelményeket), amelyek a TKB részéről eredetileg kiállított képviseleti meghatalmazás érvényes visszavonására vonatkoznak.

Az ötödik fellebbezési jogalappal a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta az eljárási szabályzata 51. cikkének (1) bekezdését, ahelyett hogy annak 131. cikkét alkalmazta volna, továbbá egyéb eljárási hibákat is vétett.
2)

Értelmezhető-e úgy az irányelv 10. cikkének (2), (3) és (4) bekezdése, valamint egyéb rendelkezései, illetve az európai uniós jog alkalmazandó általános elvei, hogy azokkal összeegyeztethetetlen az olyan nemzeti rendelkezés, mint a portugál polgári törvénykönyv 498. cikkének (1) bekezdése, amely az irányelv közzététele előtt, ennek hatálybalépése előtt és az átültetésére előírt határidő lejárta előtt bekövetkezett tényállásra – szintén az utóbbi időpontot megelőzően indított bírósági eljárás keretében – történő alkalmazása esetén: a) hároméves elévülési időt állapít meg a szerződésen kívüli polgárjogi felelősségen alapuló kártérítési jog tekintetében; b) előírja, hogy e hároméves határidő attól a naptól számítandó, amikor a károsult személy tudomást szerzett az őt megillető jogról, akkor is, ha a károkozó személyazonossága és a károk pontos terjedelme nem ismert; c) egyáltalán nem tartalmaz olyan szabályt, amely e határidő nyugvását vagy megszakadását pusztán azon tény alapján előírná vagy lehetővé tenné, hogy a versenyhatóság intézkedéseket tett a versenyjog megsértésére irányuló vizsgálat, illetve eljárás keretében, amely jogsértéshez a kártérítési eljárás is kapcsolódik?
1)

Értelmezhető-e úgy az Európai Unió Alapjogi Chartájának 50. cikke, hogy a non bis in idem elve alkalmazásának nemcsak a jogsértő és a tényállás azonossága, hanem az azonos védett jogi tárgy is a feltétele?
3.

A második kérdésre adott igenlő válasz esetében: Azt jelenti-e a 2011/83/EU irányelv 6. cikke (1) bekezdésének c) pontjában szereplő „ha van” fordulat, hogy csak olyan kommunikációs eszközök tekintendők egy vállalkozásban már rendelkezésre állónak, amelyeket a kereskedő ténylegesen legalábbis a távollevők közötti szerződések megkötése során a fogyasztókkal való kapcsolattartás érdekében is használ, vagy olyan kommunikációs eszközök is rendelkezésre állónak tekintendők a vállalkozásban, amelyeket a kereskedő ez idáig kizárólag más cél, így például vállalkozókkal vagy hatóságokkal való kapcsolattartás érdekében használt?
HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 112/15

A Consiglio di Stato (Olaszország) által 2017. december 14-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Unareti SpA kontra Ministero dello Sviluppo Economico és társai

(C-702/17. sz. ügy)

(2018/C 112/20)

Az eljárás nyelve: olasz

A kérdést előterjesztő bíróság

Consiglio di Stato

Az alapeljárás felei

Felperes: Unareti SpA

Alperesek: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per gli Affari Regionali, Autorità Garante per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico – Sede di Milano, Presidenza del Consiglio dei Ministri – Conferenza Stato Regioni ed Unificata, Ministero per gli affari regionali, Dipartimento per gli affari regionali e le autonomie, Conferenza Unificata Stato Regioni e Enti Locali

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

Állapítsa meg a Bíróság, hogy az említett elvekkel és szabályokkal ellentétes e a fent hivatkozotthoz hasonló olyan nemzeti szabályozás, amely a volt koncessziójogosultaknak járó megtérítés összegének meghatározására irányadó szempontok visszaható hatályú, a fennálló szerződéses jogviszonyokra kiható alkalmazását írja elő, vagy pedig az említett jogszabály alkalmazását – az arányosság elvére is figyelemmel – olyan más, uniós relevanciájú közérdek védelmének követelménye igazolja, mint az érintett piacon a versenyhelyzet hatékonyabb védelmének biztosítása és a szolgáltatás igénybevevőinek fokozottabb védelme, akik közvetve ki lehetnek téve a volt koncessziójogosultaknak járó összeg esetleges növeléséből eredő hatásoknak?
HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 134/17

A Supreme Court of the United Kingdom (Egyesült Királyság) által 2018. február 19-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – SM kontra Entry Clearance Officer, UK Visa Section

(C-129/18. sz. ügy)

(2018/C 134/23)

Az eljárás nyelve: angol

A kérdést előterjesztő bíróság

Supreme Court of the United Kingdom

Az alapeljárás felei

Felperes: SM

Alperes: Entry Clearance Officer, UK Visa Section

Beavatkozó felek: Coram Children’s Legal Centre (CCLC) és Centre for Advice on Individual Rights in Europe (AIRE)

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1) A 2004/38 irányelv (1) 2. cikke 2. pontjának c) pontja értelmében vett egyenesági leszármazottnak minősül-e az a gyermek, aki valamely uniós polgár vagy polgárok gyámsága, „kafalah” vagy az illető származási országának joga által előírt, ezzel egyenértékű jogintézmény hatálya alatt áll?

2) Az irányelv egyéb rendelkezései, és különösen a 27. és 35. cikk értelmezhető-e úgy, hogy megtagadható az ilyen gyermek beutazása, amennyiben kizsákmányolás, bántalmazás vagy emberkereskedelem áldozatául esett vagy ennek veszélye fennáll?

3) Vizsgálhatja-e valamely tagállam, mielőtt a 2. cikk 2. pontjának c) pontja szerinti egyenesági leszármazottként ismer el egy olyan gyermeket, aki nem az EGT-állampolgár vér szerinti leszármazottja, hogy a gyermeknek az említett EGT-állampolgár gyámsága vagy felügyelete alá helyezésére vonatkozó eljárásra úgy került-e sor, hogy abban kellőképpen figyelembe vették az érintett gyermek mindenek felett álló érdekét?

(1) Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29-i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 158., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.; helyesbítés: HL 2009. L 274., 47. o.)
HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 152/14

A Court of Appeal in Northern Ireland (Egyesült Királyság) által 2018. február 9-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Ermira Bajratari kontra Secretary of State for the Home Department

(C-93/18. sz. ügy)

(2018/C 152/16)

Az eljárás nyelve: angol

A kérdést előterjesztő bíróság

Court of Appeal in Northern Ireland

Az alapeljárás felei

Felperes: Ermira Bajratari

Alperes: Secretary of State for the Home Department

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1) A nemzeti jog alapján jogellenes munkavállalásból származó jövedelem egészben vagy részben megalapozhatja e az uniós polgárokról szóló irányelv (1) 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti elegendő források rendelkezésre állását?

2) Ha igen, a 7. cikk (1) bekezdésének b) pontja teljesülhet-e, ha a munkavállalás kizárólag jogellenes jellege miatt minősül bizonytalannak?

(1) Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29-i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 158., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.; helyesbítés: HL 2009. L 274., 47. o.)
2)

Ellentétes-e a 2004. április 21-i 2004/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (1), valamint különösen az irányelv 8., 23. és 51. cikkének, továbbá a Szerződéseknek a hátrányos megkülönböztetés tilalmára, az arányosságra, a szolgáltatásnyújtás és a letelepedés szabadságára vonatkozó elveinek és rendelkezéseinek helyes alkalmazásával a később módosított 58/1998. sz. decreto legislativo 55. cikkének (2) bekezdésében (Testo unico delle disposizioni in materia di intermediazione finanziaria, ai sensi degli articoli 8 e 21 della legge 6 febbraio 1996, n. 52), valamint a Commissione Nazionale per le Società e la Borsa – Consob 2007. október 29-i 16190. sz. határozata (Regolamento recante norme di attuazione del decreto legislativo 24 febbraio 1998, n.58 in materia di intermediari) 111. cikkének (2) bekezdésében foglalt nemzeti szabályozás, amely: a) lehetővé teszi, hogy „szabadon mérlegelve” megtiltsák a „meghatalmazott” (a székhelyen kívüli ajánlattételre engedéllyel rendelkező tanácsadó – pénzügyi értékesítő) tevékenységének gyakorlását olyan tényállás esetén, amely nem vezet a jó hírnév elvesztéséhez, ahogyan azt a nemzeti jog meghatározza, és amely ezzel együtt nem vonatkozik az irányelvet átültető rendelkezések tiszteletben tartására sem; b) lehetővé teszi, hogy „szabadon mérlegelve” legfeljebb egy évre megtiltsák a „meghatalmazott” (a székhelyen kívüli ajánlattételre engedéllyel rendelkező tanácsadó – pénzügyi értékesítő) tevékenységének gyakorlását egy olyan eljárásban, amelynek célja a rendszerint egy évnél jóval hosszabb ideig tartó büntetőeljárás keretében felhozott vádból eredő negatív közvélemény kialakulásának megelőzése?
2.

Második jogalapjával a fellebbező előadja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor ugyanazon magatartás miatt két bírságot szabott ki. a) Az ítélet megsértette a ne bis in idem elvét, mivel a Marine Harvesttel szemben kétszer szabott ki bírságot Malek 48,5 %-os részesedésének megszerzése miatt: először is 10 millió eurót az összefonódás-ellenőrzési rendelet 14. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján, mivel az összefonódást állítólag a bejelentését megelőzően végrehajtották (az összefonódás-ellenőrzési rendelet 4. cikke (1) bekezdésének állítólagos megsértése), valamint további 10 millió eurót az összefonódás-ellenőrzési rendelet 14. cikke (2) bekezdésének b) pontja alapján, mivel az összefonódást állítólag az engedélyezését megelőzően végrehajtották (az összefonódás-ellenőrzési rendelet 7. cikke (1) bekezdésének állítólagos megsértése). b) Másodlagosan az ítélet megsértette a beszámítás elvét, mivel a második szankció megállapításakor nem vette figyelembe az első szankciót. c) Harmadlagosan az ítélet tévesen alkalmazta a jogot, mivel nem alkalmazta a halmazati elvet: a 4. cikk (1) bekezdésében előírt bejelentési kötelezettség állítólagos megsértése volt a különösebb jogsértés, ezért az beolvadt az összefonódás-ellenőrzési rendelet 7. cikkének (1) bekezdésében előírt felfüggesztési kötelezettség állítólagos megsértésébe, amely az általánosabb jogsértés volt.
C 142/27

A Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Olaszország) által 2018. január 22-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Meca Srl kontra Comune di Napoli

(C-41/18. sz. ügy)

(2018/C 142/36)

Az eljárás nyelve: olasz

A kérdést előterjesztő bíróság

Tribunale Amministrativo Regionale della Campania

Az alapeljárás felei

Felperes: Meca Srl

Alperes: Comune di Napoli

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

Ellentétes-e a bizalomvédelemnek és a jogbiztonságnak az Európai Unió működéséről szóló szerződésben (EUMSZ) foglalt közösségi elvével, és a Szerződésből eredő, a 2014/24/EU irányelvben (1) foglalt olyan elvekkel, mint az egyenlő bánásmód, a hátrányos megkülönböztetés tilalma, az arányosság és a hatékonyság elve, valamint az említett irányelv 57. cikke (4) bekezdésének c) és g) pontjában foglalt rendelkezéssel az 50/2016. sz. D.Lg. (törvényerejű rendelet) 80. cikke (5) bekezdésének c) pontjából eredő azon olasz szabályozáshoz hasonló olyan nemzeti szabályozás alkalmazása, amely szerint egy korábbi közbeszerzési szerződés teljesítésében tapasztalt, a korábbi közbeszerzési szerződés határidő előtti felmondásához vezető jelentős mértékű hiányosságok bíróság előtti megtámadása kizárja, hogy az ajánlatkérő szerv bármilyen módon értékelhesse a versenytárs megbízhatóságát a jogerős polgári jogi ítélet meghozataláig és anélkül, hogy a társaság bizonyította volna a kötelességszegések orvoslására és az azok megismétlődésének megakadályozására irányuló self cleaning intézkedések elfogadását?
3)

Figyelemmel arra, hogy az állami szektorban és az alapvető szolgáltatások nyújtása körében az üresedés, betegség vagy szabadság (stb.) miatt betöltetlen állások betöltésének szükségessége lényegében „állandó”, és ilyen módon szükségessé válik az ideiglenes alkalmazás igazolására szolgáló „objektív ok” fogalmának körülhatárolása: a) Értelmezhető-e úgy, hogy ellentétes az 1999/70/EK irányelvvvel (annak 5. szakasza (1) [bekezdésének] a) [pontjával]), ezért nem is lehet objektív oka annak, hogy az ideiglenes jelleggel alkalmazott munkavállaló egymást követő, helyettesítés céljából létrejött időszakos munkaszerződések (interinidad) láncolata útján, folyamatosan, az év valamennyi, vagy majdnem valamennyi napján dolgozik, sorozatos, egymást követő kinevezések/behívások révén, amelyek éveken keresztül változatlanul ismétlődnek úgy, hogy a behívás oka ténylegesen mindig megvalósul? b) Úgy kell-e értelmezni, hogy ez szükségképpen állandó és nem ideiglenes, következésképpen nem fogadható el az 5. szakasz (1) [bekezdésének] a) [pontjában] foglalt „objektív okként”, kiindulva egyfelől a leírt körülményekből, vagyis abból, hogy számtalan kinevezés és behívás történik, amelyek éveken keresztül ismétlődnek, másfelől abból, hogy strukturális hiányosságok vannak, hiányosságok, amelyek az érintett szektoron belüli, helyettesítés céljából létrejött időszakos munkaszerződések százalékos arányában öltenek testet, [és/vagy abban,] hogy ezeket az igényeket mindig és rendszerint ideiglenes jelleggel foglalkoztatott munkavállalókkal fedezik, ami így tartós jellegűvé és a közszolgálat működésének alapvető elemévé válik? c) Vagy értelmezhető-e úgy, hogy ahhoz, hogy megállapítsuk, hogy mi az ideiglenesség elfogadható határa, lényegében kizárólag az ezen ideiglenes jelleggel alkalmazott munkavállalók foglalkoztatására vonatkozó jogszabály szövegét kell figyelembe venni, amely kimondja, hogy a kinevezésükrere szükség esetén, sürgős esetben, illetve időszakos, konjunkturális vagy rendkívüli programok megvalósítása érdekében van lehetőség, végeredményben ahhoz, hogy objektív ok álljon fenn, az ideiglenes jelleggel történő alkalmazásnak meg kell felelnie ezen kivételes feltételeknek, és ezeknek akkor nem felel meg és ezáltal akkor áll fenn visszaélés, amikor az alkalmazásukra nem pontosan, nem alkalomszerűen vagy nem körültekintően kerül sor[?]