ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
54

A ragadós száj‑ és körömfájás elleni védekezéssel és annak megelőzésével kapcsolatos intézkedéseknek és kiadásoknak a Bizottság általi kezeléséről és felügyeletéről szóló 8/2004 számvevőszéki különjelentés a Bizottság válaszaival együtt (HL 2005. C 54., 1. o.) 9. pontjából az derül ki, hogy ami kizárólag a 2001. évi válságot illeti, a tagállamok által a vágási kártalanítások, az állatok megsemmisítése, a gazdaságok és az eszközök fertőtlenítése után elszámolt költségek összessége elérte a 2693,4 millió eurót. Ez a jelentés a 36. pontjában arra is rámutat, hogy az uniós szabályozás nem követelte meg a juhok egyedi azonosítását, valamint hogy az állományszintű azonosítás rendszerében is voltak hiányosságok, ami akadályozta a fertőzésgyanús állatok nyomon követését, és késleltette levágásukat.
13

A későbbiekben L. Emrek keresetet nyújtott be V. Sabranoviccal szemben az Amtsgericht Saarbrückenhez (Németorzság), szavatossági igények teljesítését követelve. L. Emrek úgy ítélte meg, hogy a 44/2001 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében e bíróság nemzetközi joghatósággal rendelkezik az ilyen keresetek elbírálására. V. Sabranovic weboldalának kialakításából ugyanis az következik, hogy ez utóbbi kereskedelmi tevékenysége Németországra is irányul.
3)

A második kérdésre adandó igenlő válasz esetén: a felmerült vita rendezéséhez feltétlenül szükséges mértékre kell‑e korlátozódnia az előzőekben említett ügyletnek vagy az előzőekben említett egyezségnek ahhoz, hogy a fent említett uniós jogi alapvető szabadságokat ne korlátozzák jobban a kitűzött cél eléréséhez szükséges mértéknél, vagy a felek a jövőbeli – a vitával ésszerű és logikus összefüggésben álló – véleménykülönbségekre tekintettel e mértéken túllépő egyezséget is köthetnek, amely egyúttal biztosítja a fogyasztók érdekeit is, és amely az érintett átruházott tevékenység értékének maximálását is magában foglalja?”
28

Amennyiben – amint az a jelen ítélet 26. pontjában pontosításra került – a kérdéses jogviszony nemzetközi jellegének nem kell szükségképpen a per tárgyának vagy az egyes felek lakóhelyének különböző tagállamokkal fennálló kapcsolatát jelentenie, meg kell állapítani – a Bizottsághoz és a portugál kormányhoz hasonlóan –, hogy a 44/2001 rendelet annál is inkább alkalmazandó az alapügyhöz hasonló körülmények között, mivel a külföldi elem nemcsak a lastmimute.com esetében – amely nem vitatott –, hanem a TUI esetében is jelen van.
36

E figyelembevétel egyébiránt abba a szabályba ütközne, amely szerint az adóhatóság nem szedhet be a héa jogcímén magasabb összeget, mint amelyet maga az adóalany szedett be (lásd különösen a fent hivatkozott Elida Gibbs ügyben hozott ítélet 24. pontját; a C-330/95. sz. Goldsmiths-ügyben 1997. július 3-án hozott ítélet [EBHT 1997., I-3801. o.] 15. pontját, valamint a fent hivatkozott Balkan and Sea Properties és Provadinvest egyesített ügyekben hozott ítélet 44. pontját).
56

Ellenben az alapügyekben is szóban forgó, a homoszexuális cselekményeket büntető jogszabályi rendelkezésekben előírt szabadságvesztés‑büntetés önmagában is az irányelv 9. cikkének (1) bekezdése szerinti üldöztetésnek minősülhet, feltéve, hogy azt az ilyen jogszabályt alkotó származási országban ténylegesen alkalmazzák is.
3

A 96/71 irányelv „A munkaviszonyra vonatkozó szabályok [helyesen: Munka‑ és foglalkoztatási feltételek]” című 3. cikkének (1) és (8) bekezdésében a következőképpen rendelkezik: „(1) A tagállamok biztosítják, hogy bármelyik állam jogát is kell alkalmazni a munkaviszonyra, az 1. cikk (1) bekezdésében említett vállalkozások biztosítják a területükön kiküldetésben lévő munkavállalóknak az alábbi kérdésekkel kapcsolatos, munkaviszonyra vonatkozó szabályokat, amelyeket a munkavégzés helye szerinti tagállamban: [helyesen: A tagállamok gondoskodnak arról, hogy bármelyik állam jogát is kell alkalmazni a munkaviszonyra, az 1. cikk (1) bekezdésében említett vállalkozások a tagállamok területén kiküldetésben lévő munkavállalók részére az alábbi kérdésekkel kapcsolatosan a munkaviszonyra vonatkozó azon feltételeket biztosítsák, amelyeket a munkavégzés helye szerinti tagállamban:] — törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezés; illetve — olyan kollektív megállapodás vagy választott bírósági határozat állapít meg, amelyet a (8) bekezdés értelmében általánosan alkalmazandónak nyilvánítottak, amennyiben azok a mellékletben említett tevékenységekre vonatkoznak: […] c) minimális bérszint, beleértve a túlóradíjakat; ez a pont nem vonatkozik a kiegészítő foglalkozási nyugdíjrendszerekre; […] Ennek az irányelvnek az alkalmazásában az 1. cikk [helyesen: a második francia bekezdés] c) pontjában említett minimális bérszint fogalmát annak a tagállamnak a nemzeti jogszabályai, illetve gyakorlata határozzák meg, amelynek a területén a munkavállaló kiküldetésben tartózkodik. […] (8) »Általánosan alkalmazandónak nyilvánított kollektív megállapodás vagy választott bírósági határozat« az a kollektív megállapodás vagy választott bírósági határozat, amelyet a területi hatálya alá tartozó valamennyi vállalkozásnak be kell tartania az érintett szakmában vagy iparágban. [...]”
11

Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban a Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Siciliana kifejti a Bíróságnak az előterjesztett kérdések megválaszolására vonatkozó hatáskörével kapcsolatos megfontolásokat. A Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Siciliana legelőször is megjegyzi, hogy az alapüggyel kapcsolatban bírósági feladatokat lát el. A nyugdíjak tárgyában ugyanis az ügy érdemével kapcsolatos kizárólagos igazságszolgáltatási jogköre van, és hatáskörrel bír a közigazgatási határozatok megsemmisítésére. Ezért a C-192/98. sz. ANAS-ügyben 1999. november 26-án hozott végzés (EBHT 1999, I-8583. o.) és a C-440/98. sz. RAI-ügyben hozott végzés (EBHT 1999., I-8597. o.) alapjául szolgáló ügyekkel ellentétben, amelyekben a Bíróság megállapította, hogy nem rendelkezik hatáskörrel a Corte dei conti által előterjesztett kérdésekről határozni, a jelen jogvita keretei között nem közigazgatási hatóságnak kell tekinteni ez utóbbit, hanem az EUMSZ 267. cikk értelmében vett bíróságnak.
17

Ami az Izlandon az LBI‑vel szemben hozott intézkedéseket illeti, a Bírósághoz benyújtott iratokból kitűnik, hogy az izlandi pénzügyi felügyeleti hatóságot a 2008. október 6‑i sürgősségi törvény alapján feljogosították arra, hogy beavatkozzon a pénzügyi intézmények tevékenységébe. Ezt követően az említett hatóság átvette az LBI feletti irányítást, és a bank vagyonkezelésének ellenőrzésével és ügyleteinek irányításával megbízott ideiglenes ügyvezető bizottságot nevezett ki. 2008. december 5‑én a reykjavíki körzeti bíróság (Izland) a pénzügyi intézményekről szóló 161/2002. sz. törvény szerint moratóriumot rendelt el az LBI javára. E több alkalommal is meghosszabbított moratórium 2009. január 9‑én a 2001/24 irányelv 6. cikke szerint reorganizációs intézkedésként közlemény tárgyát képezte az Európai Unió Hivatalos Lapjában (HL C 4., 3. o.). A közlemény pontosította, hogy a moratórium időtartama alatt az LBI‑vel szemben nem indítható jogi eljárás. A reykjavíki körzeti bíróság ugyanezen jogalapra hivatkozva két külön, 2008. november 24‑i határozatban moratóriumot rendelt el más pénzügyi intézmények, azaz a Kaupthing Bank hf és a Glitnir Bank hf javára is.
17

A gépjárműhasználattal kapcsolatos kárra vonatkozó kötelező felelősségbiztosításról szóló 168/1999. sz. törvény (a továbbiakban: kötelező felelősségbiztosításról szóló cseh törvény) 6. cikke így rendelkezik: „1) A polgári jogi felelősségbiztosítás olyan személyekre alkalmazandó, akik a biztosítási szerződésben meghatározott gépjármű használatából eredő kár megtérítéséért felelősek. 2) A jelen törvény eltérő rendelkezése hiányában, a biztosított jogosult arra, hogy a polgári törvénykönyvben előírtak keretében és összegéig, a biztosító megtérítse helyette a károsult részére: a) a személyi sérülést, a halál esetén felmerülő költségeket, b) a dolog megrongálódása, megsemmisülése, ellopása, illetve elvesztése miatt bekövetkezett károkat, valamint a dolog ellopása miatt bekövetkezett kárt, amennyiben a dolog kikerül a természetes személy ellenőrzése alól, c) a jövedelemkiesést, d) az a) b) és c) pontban meghatározott kártérítési követelések érvényesítéséhez szükséges jogi képviselethez kapcsolódó, ténylegesen felmerülő költségeket; a b) vagy c) pont szerinti kár esetén azonban csak abban az esetben, ha a biztosító nem teljesítette a 9. cikk (3) bekezdésében előírt határidőt, illetve ha a biztosító társaság jogellenesen megtagadta a biztosítási szolgáltatást, vagy jogellenesen csökkentette annak mértékét, feltéve hogy a károsult igazolta és bizonyítékokkal alátámasztotta a követelését, valamint feltéve, hogy a kárt okozó azon káreseményre, amelyért a biztosított felelős, olyan időszakban került sor, amikor a felelősségbiztosítás hatályos volt, kivéve az ez utóbbi felfüggesztésének időszakát”.
2

Ezt a kérelmet a Nordecon Infra AS (a továbbiakban: Nordecon) jogutódja, a Nordecon AS és a Ramboll Eesti AS (a továbbiakban: Ramboll Eesti), valamint a Rahandusministeerium (pénzügyminisztérium) között egy hirdetmény közzétételével induló tárgyalásos közbeszerzési eljárás érvénytelenítésének tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
17

R. Časta panaszt nyújtott be az említett határozattal szemben. Álláspontja szerint a cseh szabályozás szerinti számítási módszer ellentétes a személyzeti szabályzat VIII. melléklete – EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett – 11. cikkének (2) bekezdésével. Úgy érvelt, hogy az átvitelre felajánlott összegnek meg kell közelítenie, sőt meg is kell haladnia a befizetett járulékok teljes összegét. R. Časta hivatkozott az egyenlő bánásmód elvének megsértésére is. R. Časta ezen túlmenően azt kifogásolta, hogy nyugdíjjogosultságának számítása során nem vették figyelembe azt az időszakot, amely alatt az uniós nyugdíjrendszerbe fizetett járulékot.
35

A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a Bíróság alapokmánya 36. cikkében és 53. cikke első bekezdésében előírt, az ítéletek indokolására vonatkozó kötelezettsége nem kötelezi a Törvényszéket, hogy olyan magyarázatot adjon, amely egyenként és kimerítően követi a felek által előadott összes érvet. Az indokolás lehet tehát közvetett is, amennyiben lehetővé teszi az érdekelt felek számára, hogy megismerjék azon indokokat, amelyeken a megtámadott ítélet alapul, illetve lehetővé teszi a Bíróság számára, hogy elegendő bizonyítékkal rendelkezzen ahhoz, hogy a fellebbezés keretein belül gyakorolni tudja felülvizsgálati jogkörét (lásd különösen a fent hivatkozott Alliance One International és Standard Commercial Tobacco kontra Bizottság, és Bizottság kontra Alliance One International és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 64. pontját).
33

A jelen ügy így különbözik a C‑628/10. P. és C‑14/11. P. sz., Alliance One International és Standard Commercial Tobacco kontra Bizottság és Bizottság kontra Alliance One International és társai egyesített ügyekben 2012. július 19‑én hozott ítélet alapjául szolgáló eljárástól. E tekintetben ugyanis elegendő megállapítani, hogy az első fokon hozott ítéletben a Törvényszék azt mondta ki, hogy a vitatott határozatban említett egyik további bizonyíték sem volt alkalmas arra, hogy megerősítse az anyavállalat által a leányvállalata felett ténylegesen gyakorolt meghatározó befolyás vélelmét (a fent hivatkozott Alliance One International és Standard Commercial Tobacco kontra Bizottság és Bizottság kontra Alliance One International és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 54. pontja).
23

E körülményekre tekintettel a Vrchní soud v Praze úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást, és a következő kérdéseket terjeszti előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé: „1) Úgy kell‑e értelmezni a […] kerethatározat […] 1. cikke a) pontjának iii. alpontja szerinti »különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság« fogalmát, hogy az az uniós jog önálló fogalma? 2) a) Amennyiben az első kérdésre igenlő válasz adandó, akkor a kerethatározat 1. cikke a) pontjának iii. alpontja szerinti »különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság« minősítéshez milyen általános meghatározó jellemzőkkel kell rendelkeznie valamely állam azon bíróságának, amely az érintett személy kezdeményezésére tárgyalhatja ennek a személynek bíróságtól eltérő (közigazgatási) hatóság határozatával kapcsolatos ügyét? b) Tekinthető […] [az] Unabhängiger Verwaltungssenat a kerethatározat 1. cikke a) pontjának iii. alpontja szerinti »különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróságnak«? c) Amennyiben az első kérdésre nemleges válasz adandó, akkor a kerethatározat 1. cikke a) pontjának iii. alpontja szerinti »különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság« fogalmát a végrehajtó állam hatáskörrel rendelkező hatósága annak az államnak a joga szerint köteles‑e értelmezni, amelynek hatósága meghozta a kerethatározat 1. cikke a) pontjának iii. alpontja szerinti határozatot, vagy annak az államnak a joga szerint, amelyik e határozat elismeréséről és végrehajtásáról dönt? 3) Abban az esetben is biztosított az »ügy elbírálásának lehetősége« a kerethatározat 1. cikke a) pontjának iii. alpontja szerinti »különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság« előtt, ha az érintett személy ügyét közvetlenül nem bírálhatja el »különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság«, hanem először bíróságtól eltérő (közigazgatási) hatóság határozatát kell megtámadni, e fellebbezés benyújtása pedig felfüggeszti e hatóság határozatának hatályát, és ugyanezen hatóság előtt rendes eljárás megindítását teszi szükségessé, és csupán e rendes eljárásban hozott határozattal szemben lehet fellebbezni »különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság« előtt? Az »ügy elbírálása lehetőségének« biztosítása szempontjából el kell dönteni azokat a kérdéseket is, hogy a »különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság« előtt tárgyalt fellebbezés rendes fellebbezés‑e (azaz még nem jogerős határozattal szemben benyújtott fellebbezés), vagy rendkívüli fellebbezés‑e (azaz jogerős határozattal szemben benyújtott fellebbezés), illetve , hogy a »különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság« e fellebbezés alapján jogosult‑e az ügyet teljes egészében, mind tényállását, mind jogkérdéseit tekintve felülvizsgálni.”
2

Ezt a kérelmet a Dixons Retail plc (a továbbiakban: Dixons) és a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (a továbbiakban: Commissioners) között a Dixons által előterjesztett, az általa 2005. november 13. és 2008. november 30. között teljesített ügyletekhez kapcsolódóan bevallott és megfizetett hozzáadottérték‑adó (a továbbiakban: héa) visszatérítése iránti kérelem elutasítása tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.
17

X a kérdést előterjesztő bíróságnál felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő a Gerechtshof te Leeuwarden ítélete ellen. A kérdést előterjesztő bíróság szerint nem vitatott, hogy X a holland szabályozás értelmében hollandiai lakos, bár nem kizárt, hogy a belga szabályozás értelmében egyúttal belgiumi lakosnak is tekinthető. Mivel ez utóbbi kérdést a felek nem vitatják, a kérdést előterjesztő bíróság ezzel összefüggésben abból indul ki, hogy X Belgiumban is rendelkezik lakóhellyel, és autóját e tagállamban történő tartós használatra is szánják.
34

Amennyiben a Bizottság még nem indította meg a hivatalos vizsgálati eljárást, és ezért még nem foglalt állást abban a kérdésben, hogy a vizsgált intézkedések állami támogatásnak minősülhetnek‑e, a nemzeti bíróságok – amennyiben az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése utolsó mondatának esetleges megsértéséből eredő következmények megállapítása iránti kérelemmel fordultak hozzájuk – kénytelen lehet értelmezni és alkalmazni a támogatás fogalmát annak megállapítása végett, hogy ez utóbbiakat be kellett volna‑e jelenteni a Bizottságnak (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott SFEI és társai ügyben hozott ítélet 49. és 53. pontját, valamint a rendelkező rész 1. pontját). Így különösen azt is meg kell vizsgálniuk, hogy a szóban forgó intézkedés előnynek minősül‑e és szelektív‑e, azaz hogy előnyben részesít‑e bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos termelőket az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében (a fent hivatkozott Transalpine Ölleitung in Österreich ügyben hozott ítélet 39. pontja).
17

Ilyen körülmények között a Tribunale amministrativo regionale per le Marche akként határozott, hogy az eljárást felfüggeszti és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Úgy kell‑e értelmezni [az 1260/1999] rendelet 30. cikkének (4) bekezdését, hogy azon tény értékelésének, hogy a megbízásból a megbízónak nem származik jelentős bevétele és a megbízottnak nem keletkezik jogtalan előnye, csak azt követően lehet helye, ha megvizsgálták, hogy a létesítményen végrehajtottak‑e lényeges módosítást? 2) Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén mit kell érteni »lényeges módosítás« alatt, vagyis [az 1260/1999 rendelet rendelet 30. cikkének (4) bekezdése] kizárólag a fizikai módosításra vonatkozik‑e – vagyis, hogy a megvalósított létesítmény nem egyezik meg a támogatásban részesített projektben megjelölttel –, avagy a funkcionális módosításra is, és ez utóbbi esetben »lényeges módosításról« van‑e szó abban az esetben, ha a létesítményt – nem elsődlegesen – a felhívásban, valamint a felhívásra való jelentkezés iránti kérelemben szereplő tevékenységektől eltérő tevékenységekre »is« használták? 3) [Ezzel ellentétben, az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén], azokban az esetekben, amikor az állami finanszírozásra olyan munkák végrehajtása céljából kerül sor, amelyek gazdasági értelemben releváns működtetés tárgyát képezhetik, a[z 1260/1999] rendelet 30. cikkének (4) bekezdése kizárólag a létesítmény létrehozásának szakaszára alkalmazandó‑e, avagy a közbeszerzésekre vonatkozó szabályok betartásának kötelezettsége a működtetés odaítélése vonatkozásában is fennáll? 4) [Végül ú]gy kell‑e értelmezni a[z 1260/1999] rendelet 30. cikkének (4) bekezdését, hogy azon tény megállapítása, hogy a működtetés harmadik személy részére történő odaítéléséből nem származnak jelentős nettó bevételek, illetve jogtalan előnyök valamely cég vagy köztestület számára, az előzetes kérdést (azaz a közbeszerzési eljárások betartásának kötelezettségét) logikailag és jogilag követő lépést jelent, avagy a versenyeljárás lefolytatása kötelezettségének fennállását a koncessziós jogviszonyra vonatkozó konkrét szabályozást is figyelembe véve kell értékelni?”
2

E kérelmet a Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation (a továbbiakban: Test Claimants) és a Commissioners of Inland Revenue (a továbbiakban: Commissioners), valamint a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs között a letelepedés szabadságával és a tőke szabad mozgásával. összeegyeztethetetlennek nyilvánított, jogalap nélküli megfizetett adó tekintetében az adózók rendelkezésére álló visszatérítés iránti jogorvoslatok tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.
24

A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a KN általános szabályai 3. pontjának b) alpontja szerint azok a kiskereskedelmi forgalom számára készletben kiszerelt áruk, amelyek a KN általános szabályai 3. pontjának a) alpontja alkalmazásával nem sorolhatók be, azon alkotórész szerint kell besorolni, amelyik az ilyen áru lényeges jellemzőjét meghatározza. Ez a bíróság az előtte folyamatban lévő ügyben úgy véli, hogy a sarokcső határozza meg a szóban forgó kályhacső‑készletek lényeges jellemzőjét. Ez a bíróság arra is rámutat, hogy ezek a készletek elengedhetetlenek a kályhák működéséhez. Ugyanis kéményhez való, a kályhacsőkészlet által biztosított csatlakozás nélkül a kályhát nem lehetne üzembe helyezni zárt helyiségben, mivel a kályha kiengedné az égési gázokat, ami veszélyeztetné többek között a kályha biztonságos használatát. A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi azt is, hogy a kályhacső‑készlet kizárólag kályhákhoz használható. Egyébiránt e bíróság rámutat, hogy a méreteire tekintettel – amely 154 mm‑es külső átmérőt, és 495 mm x 595 mm külső méretet jelent – nem csak egyszerű, hanem a kályha égési gázainak elvezetéséhez alapvető fontosságú csatlakozó elemről van szó.
19

Az említett rendeletnek az Európai Unión belüli szállításokra vonatkozó II. címe tartalmazza a rendelet 3–32. cikkét. A 3. cikk a következőképpen rendelkezik: „(1) Az alábbi hulladékok szállítása az e cím rendelkezéseiben meghatározott előzetes írásos bejelentéshez és engedélyezéshez kötött: a) ha ártalmatlanítási művelet elvégzése céljából történik: minden hulladék; b) ha hasznosítási művelet elvégzése céljából történik: i. a IV. mellékletben felsorolt hulladékok, melyek magukban foglalják többek között a [a veszélyes hulladékok országhatárokat átlépő szállításának ellenőrzéséről és ártalmatlanításáról szóló, 1989. március 22‑én aláírt és az Európai Gazdasági Közösség nevében az 1993. február 1‑jei 93/98/EGK tanácsi határozattal (HL L 39., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 18. kötet, 301. o.) jóváhagyott] bázeli egyezmény II. és VIII. mellékletében felsorolt hulladékokat is; ii. a IVA. mellékletben felsorolt hulladékok; iii. azok a hulladékok, amelyeket a III., IIIB., IV. vagy IVA. mellékletben nem egy kód alá soroltak be; iv. azok a hulladékkeverékek, amelyeket a III., IIIB., IV. vagy IVA. mellékletben nem egy kód alá soroltak be [helyesen: kivéve, ha a IIIA. mellékletben szerepelnek]. (2) Az alábbi hasznosításra szánt hulladékok szállítására a 18. cikkben meghatározott általános információs követelmények vonatkoznak, ha a szállított hulladék mennyisége meghaladja a 20 kg‑ot: a) a III. vagy IIIB. mellékletben felsorolt hulladék; b) azok a hulladékkeverékek, amelyeket a III. mellékletben nem egy kód alá soroltak be, és két vagy több, a III. mellékletbe sorolt hulladék keverékei, feltéve hogy e keverékek összetétele nem akadályozza a környezetvédelmi szempontból megfelelő módon történő hasznosításukat, és feltéve hogy ezeket a keverékeket a IIIA. melléklet felsorolja, az 58. cikkel összhangban. [...] (5) A háztartásokból összegyűjtött vegyes települési hulladékoknak [...] – ideértve az egyéb termelőktől származó ilyen hulladékokat is – a hasznosító vagy ártalmatlanító létesítménybe szállítására e rendelettel összhangban ugyanazok a rendelkezések vonatkoznak, mint az ártalmatlanításra szánt hulladékok szállítására.”
10

2004. szeptember 21‑én C. Carratù ajánlott levelet küldött a Poste Italiane részére, amelyben kijelentette, hogy ez utóbbi rendelkezésére áll. C. Carratù, mivel úgy vélte, hogy határozott időre történő felvétele jogellenes és semmis, lévén hogy a szerződést a Poste Italiane csak 2004. június 15‑én írta alá és juttatta vissza a számára, békéltetési eljárás sikertelen indítását követően keresetet nyújtott be a munkaügyi bíróságként eljáró Tribunale di Napoli előtt. C. Carratù vitatja a határozott idejű munkaszerződés alkalmazását, mivel az nem tartozik a 368/2001. sz. törvényerejű rendeletben foglalt esetek közé, különösen, hogy e szerződés nem jelöli meg a helyettesítendő munkavállaló személyét, sem távollétének időtartamát vagy pontos okait. C. Carratù következésképpen határozott idejű munkaszerződése határozatlan idejű munkaszerződéssé való átminősítését, ezen átminősítést követően munkakörébe való visszahelyezését, valamint az időközben esedékessé vált díjazásának megfizetését kéri.