ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1

Fellebbezésében a Danske Slagtermestre az Európai Unió Törvényszéke 2020. december 1‑jei Danske Slagtermestre kontra Bizottság végzésének (T‑486/18, nem tették közzé, a továbbiakban: megtámadott végzés, EU:T:2020:576) hatályon kívül helyezését kéri, amellyel a Törvényszék mint elfogadhatatlant elutasította az SA.37433 (2017/FC) – Dánia állami támogatással kapcsolatban 2018. április 19‑én hozott C(2018) 2259 final bizottsági határozat megsemmisítése iránti kérelmét, amely határozat az előzetes vizsgálati eljárás lefolytatása után megállapítja, hogy a lov nr. 902/2013 om ændring af lov om betalingsregler for spildevandsforsyningsselskaber m.v. (Betalingsstruktur for vandafledningsbidrag, bemyndigelse til opgørelse af særbidrag for behandling af særlig forurenet spildevand m.v.) (a szennyvízkezelést végző szolgáltatók számára fizetendő díjakra vonatkozó szabályok megállapításáról szóló törvény módosításáról szóló 902/2013. sz. törvény [a szennyvíz ártalmatlanítása után fizetendő díj szerkezete, a különösen szennyezett szennyvíz kezeléséért rendkívüli díj felszámításának engedélyezése stb.]) nem biztosít szelektív előnyt egyes vállalkozásoknak, és ekképpen nem minősül az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak.
55

Először is, ami az 1315/2013 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének szövegét illeti, meg kell állapítani, hogy – amint azt a kérdést előterjesztő bíróság, illetve a belga kormány is helyesen emelte ki – e rendelkezés holland és bolgár nyelvi változata a „közúti” és a „vasúti infrastruktúrák” kifejezések között az „és” kötőszót használja, ami azt sugallja, hogy a tagállamok azt kötelesek biztosítani, hogy a kikötők tekintetében az ezeket mind a már meglévő vasúti, mind pedig a közúti infrastruktúrákhoz kapcsoló összeköttetések is fennmaradjanak. Ezzel szemben, többek között a német, a görög, az angol, a francia, az ír, az olasz, a litván, a magyar és a szlovén nyelvi változat a „vagy” kötőszót használja.
102

Mindazonáltal a megtámadott ítéletekből – különösen az első megtámadott ítélet 106. pontjából, a második megtámadott ítélet 107. pontjából, a harmadik megtámadott ítélet 104. pontjából és a negyedik megtámadott ítélet 107. pontjából – az is kitűnik, hogy a Törvényszék csak mellékesen állapította meg, hogy az elővigyázatosság elve is igazolhatja az ilyen besorolást. Amint ugyanis többek között az első megtámadott ítélet 114. pontjából, a második megtámadott ítélet 115. pontjából, a harmadik megtámadott ítélet 112. pontjából és a negyedik megtámadott ítélet 115. pontjából is kitűnik, a Törvényszék megjegyezte, hogy a Bizottság által elkövetett hiba – főként az anyagok osztályozásának összetettségére és az összegzéses módszerre vonatkozó szabály értelmezésének nehézségére tekintettel – nem olyan jellegű, hogy megalapozza az Unió szerződésen kívüli felelősségét.
12

Ugyanezen irányelvnek „A védjegyoltalom tartalma” című 5. cikke kimondja: „A védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ a) a védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal; b) olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók a védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és a védjegy azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a védjegyhez. 2. Bármely tagállam előírhatja továbbá, hogy a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki hozzájárulása nélkül gazdasági tevékenység körében a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használ az árujegyzékben szereplő árukhoz, illetve szolgáltatásokhoz nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, feltéve, hogy a védjegy a tagállamban jó hírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét. (3) Az (1) és a (2) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen a) a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán; b) a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron tartása, illetve szolgáltatás kínálása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt; c) a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele; d) a megjelölés használata az üzleti iratokon vagy a reklámozásban. […] (5) Az (1)–(4) bekezdésekben foglaltak nem érintik a tagállamok olyan jogszabályi rendelkezéseit, amelyek alapján a jogosult felléphet az olyan megjelölés használata ellen, amelyet nem áruk vagy szolgáltatások megkülönböztetése céljából használnak, feltéve hogy az ilyen megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét.”
3

A 87/357 irányelv első–hetedik preambulumbekezdése szerint: „mivel néhány tagállamban bizonyos olyan jogszabályok vagy rendelkezések vannak hatályban, amelyek a másnak látszó, és ezáltal a fogyasztók biztonságát vagy egészségét veszélyeztető termékekre vonatkoznak; mivel azonban ezek a rendelkezések tartalmukban, hatályukban és alkalmazási területükben eltérnek; mivel különösen ezek a rendelkezések bizonyos tagállamokban minden olyan termékre vonatkoznak, amelyek élelmiszerekre hasonlítanak, de nem élelmiszerek, míg más tagállamokban olyan termékekre vonatkoznak, amelyek összetéveszthetők élelmiszerekkel, különösen édességekkel; mivel ez a helyzet jelentősen korlátozza az áruk szabad mozgását és egyenlőtlen versenyfeltételeket teremt a Közösségen belül, anélkül hogy biztosítaná a fogyasztók, főként a gyermekek hatékony védelmét; mivel a közös piac megteremtésének és működésének ezen akadályait fel kell számolni, és az Európai Gazdasági Közösség fogyasztóvédelemmel és tájékoztatással kapcsolatos politikájának első [HL 1975. C 92., 1. o.] és második [HL 1981. C 133., 1. o.] programjáról szóló, 1975. április 14‑i, illetve 1981. május 19‑i tanácsi állásfoglalások, valamint a fogyasztóvédelmi politikával kapcsolatos új ösztönzéséről szóló, 1986. június 23‑i tanácsi állásfoglalással [HL 1986. C 167., 1. o.] összhangban a fogyasztók számára megfelelő védelmet kell biztosítani; mivel a fogyasztók egészségének és biztonságának azonos szintű védelmet kell élveznie a különböző tagállamokban; mivel e célból szükséges az olyan termékek forgalmazásának, behozatalának, illetve mind termelésének, mind kivitelének betiltása, amelyek, mivel élelmiszerekkel összetéveszthetők, veszélyeztetik a fogyasztók egészségét vagy biztonságát; mivel ellenőrzésekre vonatkozó rendelkezéseket kell hozni, amelyeket a tagállamok illetékes hatóságainak kell végrehajtaniuk; mivel a fogyasztóvédelemről szóló tanácsi állásfoglalásokban szereplő elveknek megfelelően a veszélyes termékeket ki kell vonni a piacról”.
c)

Ugyanezen megfontolások vonatkoznak a [kikötő szerint illetékes állam hatósága által végzett ellenőrzési eljárásokról szóló IMO határozat mellékletének] 1.3.1. pontjára is abban a részében, amely a következőképpen rendelkezik: »Under the provisions of the relevant conventions set out in section 1.2 above, the Administration (i.e. the Government of the flag State) is responsible for promulgating laws and regulations and for taking all other steps which may be necessary to give the relevant conventions full and complete effect so as to ensure that, from the point of view of safety of life and pollution prevention, a ship is fit for the service for which it is intended and seafarers are qualified and fit for their duties.)«”?
21

Konkrétan az első jogalap elemzése keretében a Törvényszék a 36. sz. jegyzőkönyv 3. cikke (2) bekezdésének hatályát, valamint azt a kérdést vizsgálta meg, hogy a 3. cikk (3) bekezdésében foglalt, minősített többségre vonatkozó szabályok alkalmazásához – amelyek a Nizzai Szerződés szerinti minősített többségnek felelnek meg – elegendő‑e, hogy a tagállam erre vonatkozóan 2014. november 1. és 2017. március 31. között kérelmet nyújtott be, vagy az is szükséges, hogy a határozatot is ezen időszak folyamán hozzák.
130

A bírósági felülvizsgálatnak ez a figyelmen kívül hagyása az első megtámadott ítélet 69. pontjában, a második megtámadott ítélet 71. pontjában és a harmadik megtámadott ítélet 94. pontjában is tükröződik. A Törvényszék ugyanis e pontokból kiindulva azt vizsgálta, hogy a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 20. cikkében előírt – a legalább ötéves időtartamú házasságra vonatkozó – elkülönítve és az e melléklet 18. cikkében előírt egyéves feltételtől függetlenül vizsgált feltétel a Charta 52. cikkének (1) bekezdése keretében arányos‑e abban az értelemben, hogy nem haladja meg nyilvánvalóan az uniós jogalkotó által elérni kívánt cél megvalósításához szükséges mértéket. Márpedig, amint az a jelen ítélet 128. pontjából kitűnik, a Törvényszéknek még a Charta ezen rendelkezésével összefüggésben is meg kellett volna elégednie annak vizsgálatával, hogy a jelen ügyben megállapított különbségtételt, vagyis azt, hogy a házasság minimális időtartamára vonatkozó feltétel a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 20. cikkének hatálya alá tartozó helyzetekben még akkor is ötször nagyobb, mint az e melléklet 18. cikkének hatálya alá tartozó esetekre vonatkozó feltétel, ha az összes ilyen helyzet összehasonlítható, önkényesnek vagy nyilvánvalóan nem megfelelőnek kellett tekinteni az uniós jogalkotó által kitűzött, e két rendelkezés közös céljának fényében.
61

Ugyanis, amint arra a főtanácsnok az indítványának 50. és 74. pontjában rámutatott, a 2012. szeptember 6‑iPrezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej és Lengyelország kontra Bizottság ítélet (C‑422/11 P és C‑423/11 P, EU:C:2012:553, 25. pont) szerinti vállalati jogász helyzetével ellentétben az érintett egyetemi oktató közalkalmazotti jogviszony alapján kötődik ahhoz az egyetemhez, amelyet képvisel. E jogállás a nemzeti jog feltételei és szabályai szerint nemcsak oktatói és kutatói minőségében, hanem nem privilegizált felek uniós bíróságok előtti képviselői minőségében is függetlenné teszi a felperest. Ezenkívül, mivel a bíróság előtti képviselet nem tartozik azon feladatok közé, amelyeket az oktatónak az egyetemen oktatóként vagy kutatóként kell ellátnia, ez a képviselet semmilyen módon nem kapcsolódik tudományos feladataihoz, és így a képviseletet még akkor is mindenfajta alárendeltségi viszonytól függetlenül gyakorolja, ha ugyanezen egyetemet kell is képviselnie.
46

E tekintetben, először is, e rendelkezés nemcsak azokra az OGM‑fajtákra vonatkozik, amelyeket ezen irányelv rendelkezéseinek megfelelően engedélyeztek, hanem azokra is, amelyeknek az engedélyét az 1829/2003 rendelet 20. és 23. cikkének megfelelően bejelentették vagy meghosszabbították, például az alapügy tárgyát képező genetikailag módosított kukoricafajtákra (lásd ebben az értelemben: 2012. szeptember 6‑iPioneer Hi Bred Italia ítélet, C‑36/11, EU:C:2012:534, 60., 67. és 68. pont; 2013. május 8‑iFidenato végzés, C‑542/12, nem tették közzé, EU:C:2013:298, 23. pont).
20

2013. február 8‑án X két telket viszontértékesített B részére, és héát számított fel az eladási ár után. X ezen adó összegét nem vallotta be és nem is fizette be.
(12)

Az átvevő intézmény formanyomtatvány útján írásban tájékoztatja a címzettet arról, hogy megtagadhatja a kézbesítendő [helyesen: kézbesítendő vagy közlendő] irat átvételét a kézbesítés [helyesen: kézbesítés vagy közlés] alkalmával, illetve az iratnak egy héten belül az átvevő intézménynek történő visszaküldésével, amennyiben az a címzett által nem értett nyelven, vagy nem a kézbesítés [helyesen: kézbesítés vagy közlés] helyének hivatalos nyelvén, illetve hivatalos nyelvei egyikén készült. Ez a szabály az ismételt kézbesítésre [helyesen: kézbesítésre vagy közlésre] is vonatkozik, amennyiben a címzett már gyakorolta az átvétel megtagadásához való jogát. Az átvétel megtagadására vonatkozó szabályok a diplomáciai vagy konzuli kézbesítésre, valamint a postai szolgáltatás útján történő kézbesítésre és a közvetlen kézbesítésre is vonatkoznak [helyesen: Az átvétel megtagadására vonatkozó szabályok a diplomáciai vagy konzuli alkalmazottak vagy a postai szolgálat útján, és a közvetlenül történő kézbesítésre vagy közlésre is vonatkoznak]. Rendelkezni kell arról, hogy az irat átvételének megtagadása orvosolható legyen az irat fordításának a címzett részére való kézbesítésével [helyesen: az irat fordításának a címzett részére való kézbesítésével vagy e fordításnak a címzettel való közlésével].”
13

SRS és AA fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a Court of Appeal (fellebbviteli bíróság, Írország) előtt, többek között arra hivatkozva, hogy a High Court (felsőbíróság) megszorítóan értelmezte a „más családtagok, akik az elsődleges tartózkodási joggal rendelkező uniós polgárral egy háztartásban élnek” fogalmát, és nem vette figyelembe a 2004/38 irányelv egyéb nyelvi változatait. 2019. december 19‑i határozatával a Court of Appeal (fellebbviteli bíróság) ezt a fellebbezést elutasította. E bíróság úgy vélte, hogy az egy fedél alatt élő személyek nem feltétlenül élnek ugyanabban a háztartásban, és hogy ahhoz, hogy az uniós polgárral egy háztartásban élőknek minősüljenek, a család szerves részének kell lenniük, és a belátható jövőben is annak kell maradniuk, továbbá a fogadó tagállamban egy fedél alatt lakásnak nem pusztán kényelmi okokon kell alapulnia, hanem érzelmi és szociális okokon is.
36

E körülmények között a Verwaltungsgericht Wien (bécsi közigazgatási bíróság, Ausztria) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Hogyan értelmezendő a [883/2004 rendelet] 13. cikke (2) bekezdésének b) pontja, ha valamely személy tevékenységének központi érdekeltsége mennyiségi szempontból abban a nem uniós államban található, amelyben e személy lakóhellyel is rendelkezik, és ezenkívül e személy két tagállamban (a Németországi Szövetségi Köztársaságban és Ausztriában) folytat tevékenységet, és a tevékenység a két tagállam között oly módon oszlik meg, hogy annak egyértelműen túlnyomó részét az egyik tagállamban (jelen esetben a Németországi Szövetségi Köztársaságban) végzik? Abban az esetben, ha e rendelkezés értelmezéséből az következik, hogy Ausztria az illetékes, a következő kérdés előterjesztésére kerül sor: 2) Összeegyeztethető‑e az uniós joggal vagy sérti‑e az uniós jogot és [a RAO] 50. §‑a (2) bekezdése [2. albekezdése c) pontjának] aa) alpontja és az A. típusú nyugdíjrendszerre vonatkozó 2018. évi szabályzat 26. §‑a (1) bekezdése 8. pontjának ezen alapuló rendelkezése azáltal, hogy az öregségi nyugdíj megállapításának feltételeként le kell mondani az ügyvédi hivatás belföldön és külföldön [az 50. § (2) bekezdése 2. albekezdése c) pontjának aa) alpontja], illetve bárhol (az A. típusú nyugdíjrendszerre vonatkozó 2018. évi szabályzat 26. §‑a (1) bekezdésének 8. pontja) történő gyakorlásáról?”
29

A Bíróság azt is megállapította, hogy a vámszabályok megsértésével behozott személygépjárművet úgy kell minősíteni, hogy az az adóalany lakóhelye szerinti tagállamban került be az Unió gazdasági körforgásába, mivel e gépjárművet e tagállamban használták ténylegesen, még akkor is, ha az egy harmadik országból e tagállamba tartó útja során fizikailag egy másik tagállamon keresztül lépett be az Unió vámterületére. Következésképpen ez utóbbi tagállam az, ahol a behozatali héa keletkezett (lásd ebben az értelemben: 2021. március 3‑iHauptzollamt Münster ítélet [a héa keletkezésének helye], C‑7/20, EU:C:2021:161, 34 és 35. pont).
24

Először is, a kérdést előterjesztő bíróság így arra keresi a választ, hogy a W által az X‑nek és az Y‑nak tagi hozzájárulásai címén nyújtott, előzetesen igénybe vett szolgáltatásokat úgy lehet‑e tekinteni, hogy azokat a W a vállalkozása számára vette igénybe, és hogy az ehhez kapcsolódó költségek az általános költségeinek a részét képezik‑e, vagyis a leányvállalatai számára végzett adóköteles értékesítési könyvelési és ügyvezetési ügyletei költségeinek az alkotóelemei‑e. E kérdés a 2018. november 8‑iC&D Foods Acquisition ítéletből (C‑502/17, EU:C:2018:888, 37. és azt követő pontok) következik, amelyből a kérdést előterjesztő bíróság azt a következtetést vonja le, hogy a holdingtársaság által előzetesen megfizetett héa levonásához az szükséges, hogy az érintett ügylet közvetlen kizárólagos oka e társaság adóköteles gazdasági tevékenységében álljon, vagy hogy az e tevékenység közvetlen, állandó és szükséges meghosszabbítása legyen. Így az igénybe vett szolgáltatásokhoz kapcsolódó költségek és a holdingtársaság adóköteles gazdasági tevékenysége közötti közvetlen és azonnali kapcsolat hiányában e költségek nem képezhetik részét a W általános költségeinek, és nem lehetnek a W által értékesített termékek vagy nyújtott szolgáltatások árának alkotóelemei. A kérdést előterjesztő bíróság hivatkozik a 2017. szeptember 14‑iIberdrola Inmobiliaria Real Estate Investments ítéletre (C‑132/16, EU:C:2017:683), a 2019. július 3‑iThe Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge ítéletre (C‑316/18, EU:C:2019:559) és a 2020. október 1‑jei Vos Aannemingen ítéletre (C‑405/19, EU:C:2020:785) is. Noha az ezen ítéletek alapjául szolgáló ügyek nem holdingtársaságokra vonatkoznak, azok megerősítik azt, hogy az érintett társaság által előzetesen igénybe vett szolgáltatások és annak adóköteles ügyletei között közvetlen kapcsolatnak kell fennállnia annak érdekében, hogy az előzetesen megfizetett héát le lehessen vonni. Márpedig a jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az előzetesen igénybe vett szolgáltatásokat nem a W vállalkozása és annak adóköteles ügyletei, hanem a leányvállalatainak ügyletei céljából vehették igénybe. E szolgáltatások tehát közvetlen és azonnali kapcsolatban állnak e leányvállalatok nagyrészt adómentes tevékenységeivel.
60

Végül, ha a nemzeti bíróság jogosult lenne arra, hogy az ilyen szerződésben foglalt tisztességtelen feltételek tartalmát módosítsa, e lehetőség sérthetné a 93/13 irányelv 7. cikke által elérni kívánt hosszú távú célt. E lehetőség ugyanis hozzájárulna annak a visszatartó erőnek a megszüntetéséhez, amely az eladók vagy szolgáltatók tekintetében jelentkezik az ilyen tisztességtelen feltételeknek a fogyasztók vonatkozásában való puszta és egyszerű alkalmazhatatlansága következtében, mivel az eladók vagy szolgáltatók továbbra is alkalmazni próbálnák az említett feltételeket annak tudatában, hogy még ha azok érvénytelenségét meg is állapítanák, a szerződést a nemzeti bíróság a szükséges mértékben továbbra is kiegészíthetné oly módon, hogy az említett eladók vagy szolgáltatók érdekei biztosítottak legyenek (2019. március 26‑iAbanca Corporación Bancaria és Bankia ítélet, C‑70/17 és C‑179/17, EU:C:2019:250, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
28

Bár ez az elem leggyakrabban az alperes lakóhelyéből következik, a per tárgyából is következhet. E tekintetben ugyanis a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó jogviszony nemzetközi jellegének nem feltétlenül abból kell következnie, hogy a jogvita érdemi része vagy a jogvita egyes feleinek lakóhelye/székhelye miatt több szerződő állam is érintett. Valamely szerződő állam és valamely harmadik állam érintettsége, például akként, hogy a felperes és az egyik alperes lakóhelye az egyik államban, a vitás tények helye pedig a másik államban van, szintén nemzetközi jelleget adhat a szóban forgó jogviszonynak, hiszen ez a helyzet a szerződő államban a bíróságok joghatóságának meghatározása tekintetében kérdéseket vethet fel (lásd ebben az értelemben: 2005. március 1‑jei Owusu ítélet, C‑281/02, EU:C:2005:120, 26. pont).
6

A szerzői és szomszédos jogokra vonatkozó közös jogkezelésről és a zeneművek belső piacon történő online felhasználásának több területre kiterjedő hatályú engedélyezéséről szóló, 2014. február 26‑i 2014/26/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 84., 72. o.) (2), (14) és (26) preambulumbekezdése a következőképpen szól: „(2) […] A szerzői és szomszédos jogok kezelése magában foglalja a felhasználók számára történő engedélyezést, a felhasználók ellenőrzését, a jogok gyakorlásának figyelemmel kísérését, a szerzői és szomszédos jogok érvényesítését, a jogok gyakorlásából származó jogdíjbevételek beszedését és a jogosultakat megillető összegek felosztását. A közös jogkezelő szervezetek lehetővé teszik a jogosultak számára, hogy díjazásban részesüljenek az olyan felhasználások után, amelyek ellenőrzésére vagy érvényesítésére maguknak nem lenne lehetőségük, beleértve a nem belföldi piacokat is. […] (14) Ezen irányelv nem írja elő, hogy a közös jogkezelő szervezetek egy meghatározott jogi formában működjenek. E szervezetek a gyakorlatban különböző jogi formákban működnek, például olyan egyesületként, szövetkezetként vagy korlátolt felelősségű társaságként, amelyek felett az ellenőrzést a szerzői és szomszédos jogok jogosultjai, illetve az őket képviselő szervezetek gyakorolják, illetve amelyek az ő tulajdonukban állnak. A közös jogkezelő szervezetek jogi formájából eredően bizonyos kivételes esetekben azonban nincs jelen a tulajdonosi vagy az ellenőrzési elem. Ez a helyzet például a tagsággal nem rendelkező alapítványok esetében. Az irányelv rendelkezései mindazonáltal rájuk is vonatkoznak. […] […] (26) A közös jogkezelő szervezetek szedik be, kezelik és osztják fel a jogosultak által rájuk bízott jogok gyakorlásából származó bevételeket. Ez a bevétel végső soron a jogosultakat illeti meg, akik közvetlen jogviszonyban állhatnak a szervezettel, vagy akiket a közös jogkezelő szervezetben tagsággal bíró szervezet, vagy képviseleti szerződés alapján más képviselhet. […]”
4

E rendeletnek „A gyümölcs‑ és zöldségágazat termékeinek forgalmazására vonatkozó kiegészítő követelmények” című 113a. cikke a következőket írta elő: „(1) A fogyasztók részére frissen történő árusításra szánt gyümölcs‑ és zöldségágazati termékeket kizárólag akkor lehet forgalmazni, ha azok épek, egészségesek és kereskedelmi minőségűek, továbbá ha fel van tüntetve a származási ország. (2) Amennyiben a Bizottság másképp nem rendelkezik, az e cikk (1) bekezdésében, valamint a 113. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontjában említett forgalmazási előírások a forgalmazás valamennyi szakaszában alkalmazandók, ideértve a behozatalt és a kivitelt is. (3) Az elfogadott forgalmazási minőség szabványok hatálya alá tartozó, gyümölcs‑ és zöldségágazati, valamint a feldolgozottgyümölcs‑ és feldolgozottzöldség‑ágazati termékekkel rendelkező személy kizárólag az említett forgalmazási előírásoknak megfelelő módon mutathatja be, ajánlhatja fel eladásra, illetve szállíthatja vagy értékesítheti a termékeket a[z Unión] belül, továbbá felel ezen előírások betartásáért. (4) A 113. cikk (3) bekezdésének második albekezdése alapján és a Bizottság által a 194. cikkben foglaltaknak megfelelően esetlegesen elfogadott bármely, különösen a megfelelőségi ellenőrzések következetes tagállami alkalmazásával kapcsolatos különös rendelkezés sérelme nélkül, a tagállamok a gyümölcs‑ és zöldségágazat és a feldolgozottgyümölcs‑ és feldolgozottzöldség‑ágazat tekintetében kockázatelemzés alapján szelektív módon ellenőrzik, hogy a termékek megfelelnek‑e a vonatkozó forgalmazási előírásoknak. Ezeket az ellenőrzéseket a termőterületekről történő elszállítást megelőző szakaszra kell összpontosítani, amikor a termékeket csomagolják vagy rakodják. A harmadik országokból származó termékek esetében az ellenőrzéseket a szabad forgalomba bocsátást megelőzően kell elvégezni.”