ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1

Fellebbezésével a Simba Toys GmbH & Co. KG az Európai Unió Törvényszékének 2014. november 25‑iSimba Toys kontra EUIPO – Seven Towns (rácsszerkezetű oldalakból álló kocka formája) ítéletének (T‑450/09, EU:T:2014:983, a továbbiakban: megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését kéri, amellyel a Törvényszék elutasította az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) második fellebbezési tanácsának (a továbbiakban: fellebbezési tanács) a felperes és a Seven Towns Ltd közötti törlési eljárással kapcsolatban 2009. szeptember 1‑jén hozott határozatának (a továbbiakban: megtámadott határozat) (R 1526/2008‑2. sz. ügy) hatályon kívül helyezése iránt benyújtott keresetét.
13

Az alapügy alperesei mindazonáltal azt állították, hogy e gurigák nem felelnek meg a 94/62 irányelv 3. cikke értelmében vett „csomagolás” meghatározásának. Először is különösen azt hangsúlyozták, hogy maga a csomagolás szó szükségképpen olyan dologra utal, amely még ha nem is szolgál beburkolásra, legalábbis az árun kívül található és másodszor, hogy egy ilyen guriga se nem foglalja magában, se nem óvja a terméket, amennyiben nem külső burkolatról, hanem annak egy belső összetevőjéről van szó. Harmadszor kiemelte, hogy eddig sohasem tekintették úgy, hogy a guriga csomagolásnak minősülhet, éppen az áru becsomagolásának hiánya miatt, amint az a 2004/12 irányelv elfogadásával kapcsolatos parlamenti vitákból kiderül. Mindenesetre a 2013/2 irányelv, amelyet – ahogyan arra annak preambuluma is emlékeztet – sem az Európai Parlament, sem pedig a Tanács nem hagyott jóvá, csupán a Bizottság által egyedül elfogadott szemléltető útmutatónak minősül.
29

Ezt követően, a jelen ítélet 28. pontjában foglalt következtetést illetően meg kell állapítani, hogy a lex fori concursus az olyan követelés végrehajtásának felfüggesztését is előírhatja, amelyet nem nyújtottak be a kitűzött határidőn belül. Ugyanis, amint azt a főtanácsnok is kifejtette indítványának 46. és 47. pontjában, mivel a nyilvántartásba nem vett követelések megszűnése főszabály szerint megengedett, az 1346/2000 rendelet még inkább meg kell, hogy engedje a lex fori concursus azon szabályát is, amely az e követelésekre vonatkozó végrehajtási eljárás felfüggesztésére szorítkozik.
34

Az is igaz, hogy – amint arra lényegében a főtanácsnok is rámutatott indítványának 51. pontjában – e megállapítás önmagában nem zárja ki, hogy az „eladónak” az 1999/44 irányelv 1. cikke (2) bekezdésének c) pontja értelmében vett fogalmát úgy is lehet értelmezni, hogy az magában foglal egy olyan eladót vagy szolgáltatót, aki valamely magánszemély nevében és javára jár el, amennyiben a fogyasztó szempontjából úgy jelenik meg, mint aki szerződés alapján valamely fogyasztási cikket értékesít gazdasági vagy szakmai tevékenysége keretében. Ily módon eljárva ugyanis összezavarhatja a fogyasztót, és azt a téves képzetet keltheti benne, hogy eladóként jár el mint a fogyasztási cikk tulajdonosa.
—

a Permanent TSB Group Holdings plc, korábban Irish Life and Permanent Group Holdings plc és a Permanent TSB plc, korábban Irish Life and Permanent plc képviseletében C. MacCarthy, A. Walsh solicitors és P. Gallagher SC, valamint C. Geoghegan barrister,
66

Különösen a korábbi nemzeti védjegyek tekintetében a Bíróságnak már volt alkalma megállapítani, hogy az európai uniós védjegyek e védjegyekkel párhuzamos oltalmából, valamint abból eredően, hogy ez utóbbiak lajstromozása nem az EUIPO hatáskörébe, bírósági felülvizsgálata pedig nem a Törvényszék hatáskörébe tartozik, az európai uniós védjegybejelentéssel szembeni felszólalási eljárás keretében a nemzeti védjegyek érvényessége nem vonható kétségbe. Ennélfogva az ilyen felszólalási eljárás keretében a valamely tagállamban oltalom alatt álló védjeggyel azonos megjelölés tekintetében olyan feltétlen kizáró ok megállapítása sem lehetséges, mint például a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjában, valamint a 2008/95 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjában írt leíró jelleg és megkülönböztető képesség hiánya (lásd ebben az értelemben: 2012. május 24‑iFormula One Licensing kontra OHIM ítélet, C‑196/11 P, EU:C:2012:314, 40. és 41. pont).
49

Másodszor meg kell állapítani, hogy a 2001/82 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése megköveteli, hogy semmilyen állatgyógyászati készítményt ne hozzanak forgalomba valamely tagállam piacán anélkül, hogy e tagállam illetékes hatóságai ezen irányelvnek megfelelően meg ne adták volna az FHE‑t. Ez a követelmény akkor is fennáll, ha az érintett készítmény már rendelkezik valamely másik tagállam illetékes hatósága által kiadott FHE‑vel, mivel a 2001/82 irányelv megköveteli, hogy minden egyes tagállamban, ahol az ilyen készítményt forgalomba hozzák és használják, beszerezzék az illetékes hatóság előzetes engedélyét. Az állatgyógyászati készítmény importőrét terhelő ezen, arra vonatkozó kötelezettség, hogy a 2001/82 irányelvnek megfelelően kiadott FHE‑t szerezzen be, mielőtt valamely tagállamban e készítményt forgalomba hozná, főszabály szerint nem képezi a tagállamok közötti kereskedelemnek az EUMSZ 34. cikkben tiltott akadályát. Ugyanez igaz a 2001/82 irányelvben előírt egyéb kötelezettségekre és tilalmakra is, mint például az ezen irányelv 9. cikkében előírt, arra vonatkozó tilalom, hogy – az importáló tagállam területére vonatkozó kivételeket leszámítva – állatnak olyan állatgyógyászati készítményt adjanak be, amelynek a forgalomba hozatalát előzetesen nem engedélyezték (lásd analógia útján, a növényvédő szerekre vonatkozóan: 2007. november 8‑iEscalier és Bonnarel ítélet, C‑260/06 és C‑261/06, EU:C:2007:659, 24. és 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
2

E kérelmet a Patrice D’Oultremont és társai, valamint a Région wallonne között a vallon kormánynak a 0,5 MW vagy annál nagyobb összteljesítményű szélerőműparkokra vonatkozó ágazati feltételekről, a vallon kormánynak a 2002. július 4‑i, a 1999. március 11‑i, a környezethasználati engedélyről és az kapcsolatos eljárásról és végrehajtási intézkedésekről szóló rendelet módosításáról szóló rendelete, valamint a vallon kormánynak a hatásvizsgálat alá tartozó projektek, valamint a minősített létesítmények és tevékenységek listáját létrehozó 2002. július 4‑i rendelete módosításáról szóló rendelete (arrêté du Gouvernement wallon du 13 février 2014, portant conditions sectorielles relatives aux parcs d’éoliennes d’une puissance totale supérieure ou égale à 0,5 MW, relatif à la procédure et à diverses mesures d’exécution du décret, du 11 mars 1999, relatif au permis d’environnement et modifiant l’arrêté du Gouvernement wallon, du 4 juin 2002, arrêtant la liste des projets soumis à étude d’incidences et des installations et activités classées; Moniteur belge, 2014. március 7., 20263. o., a továbbiakban: 2014. február 13‑i rendelet) érvényessége tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.
39

E tekintetben emlékeztetni kell, hogy valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében nemcsak annak kifejezéseit kell figyelembe venni, hanem azon szövegkörnyezetet is, amelybe illeszkedik, és annak a jogi aktusnak a célkitűzéseit is, amelynek az említett rendelkezés részét képezi (lásd többek között: 1993. április 1‑jeiFindling Wälzlager ítélet, C‑136/91, EU:C:1993:133, 11. pont; 2016. február 4‑iHassan‑ítélet, C‑163/15, EU:C:2016:71, 19. pont). Valamely uniós jogi rendelkezés értelmezése szempontjából annak keletkezése is relevánsnak bizonyulhat (lásd: 2012. november 27‑iPringle‑ítélet, C‑370/12, EU:C:2012:756, 135. pont; 2013. október 3‑iInuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Parlement és Tanács,C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 50. pont).
12

Az első jogalap az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdése c) pontjának megsértésén alapul. Ezt a jogalapot két részre bontja. Először is a PTMM azt rótta fel a Tanácsnak, hogy nyilvánvaló értékelési hibát és hatáskörrel való visszaélést követett el, amikor elutasította annak megállapítását, hogy a PTMM és az ICOF S egy gazdasági egységet alkot. Másodszor álláspontja szerint ezen intézmény nem bizonyította, hogy az ICOF S a jutalék alapján dolgozó ügynökhöz hasonló feladatokat látott el. A második jogalap az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdése első albekezdésének megsértésén alapul. Ezt a jogalapot is két részre bontja. A jelen fellebbezés keretében csak az említett jogalap első része bír jelentőséggel. E rész keretében a PTMM úgy érvelt, hogy az exportár kiigazításával a Tanács aszimmetriát hozott létre a rendes érték és az exportár között, és így hasonlóan ki kellett volna igazítania a rendes értéket is. A harmadik és a negyedik jogalap a megfelelő ügyintézés elvén és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvén alapult.
9

A 1994. március 30‑i wet houdende sociale bepalingen (a szociális rendelkezésekről szóló, 1994. március 30‑i törvény, Belgisch Staatsblad, 1994. március 31., 8866. o., a továbbiakban: 1994. március 30‑i törvény) 68. cikke (1) bekezdésének az alapügy tényállásának megvalósulása idején hatályos változata értelmében: „[...] c) »kiegészítő juttatás«: minden, az a) vagy b) pont szerinti nyugdíj kiegészítését szolgáló juttatás – még ha ez utóbbi megszerzésére még nem került is sor – és törvényi, rendeleti vagy személyzeti szabályzati rendelkezések vagy munkaszerződésből, vállalkozási szabályzatból vagy kollektív, illetve szektorális megállapodásból eredő rendelkezések alapján elismert juttatás, függetlenül attól, hogy a juttatást rendszeresen vagy tőke formájában folyósítják‑e. A c) pont értelmében vett kiegészítő juttatásnak minősül továbbá: az 1. pont a) alpontjában meghatározott, tőke formájában kifizetett nyugdíjak; valamely személynek – jogállásától függetlenül – egyéni nyugdíjígéret alapján kifizetett valamennyi juttatás [...]”
32

Még ha úgy is kellene tekinteni, hogy a Törvényszéknek figyelembe kell vennie az EUIPO által a felszólalás alapjául szolgáló korábbi védjegy megszűnését megállapító határozatát, még ha ez utóbbit az EUIPO fellebbviteli tanácsa által hozott, a felszólalást megalapozottnak találó határozat elfogadásának időpontját követően hozták is, ez ellentétes lenne a Bíróság állandó, s a jelen ítélet 27. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatával, mely szerint a Törvényszék nem helyezheti hatályon kívül vagy változtathatja meg az ilyen határozatot olyan ok folytán, amely a határozat kihirdetését követően merült fel.
—

a Higher Education Authority Department of Public Expenditure and Reform és a Department of Education and Skills képviseletében G. Hodge, E. Creedon és A. Joyce, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: A. Kerr barrister,
11

A 93/42 irányelv I. melléklete 13. szakaszának szövege a következő: „13. A gyártó által biztosított tájékoztatás 13.1 Valamennyi eszközt el kell látni – a potenciális felhasználók képzettségének és tudásszintjének figyelembevételével – a biztonságos használathoz és a gyártó azonosításához szükséges információval Ez a tájékoztató a címkén feltüntetett és a használati utasításban található adatokat is magában foglalja. Amennyire megoldható és megfelelő, az eszköz biztonságos használatához szükséges tájékoztatót magán az eszközön és/vagy az egyes egységek csomagolásán vagy adott esetben a kereskedelmi csomagoláson is fel kell tüntetni. Ha az egyes egységek egyedi csomagolása nem oldható meg, akkor a tájékoztatót az egy vagy több eszközzel együtt szállított ismertető füzetben kell feltüntetni. […] 13.3. A címkén a következő adatokat kell feltüntetni: a) a gyártó neve vagy kereskedelmi neve és címe. A[z uniós] forgalmazás céljából [az Európai Unióba] importált eszköz vonatkozásában, a címkén vagy a külső csomagoláson vagy a használati utasításon ezenkívül fel kell tüntetni a meghatalmazott képviselő nevét és címét, ha a gyártónak nincs létesítő okirat szerinti székhelye a[z Unióban]; b) az eszköz, valamint a csomagolás tartalmának azonosításáho[z], különösen a felhasználó számára elengedhetetlenül szükséges részletes adatok; c) adott esetben a »STERIL« szó; d) adott esetben a gyártási tételszám, amelyet a »TÉTEL« szó előz meg, illetve a gyártási sorozatszám; e) adott esetben az az időpont, ameddig az eszköz biztonságosan felhasználható, az év és hónap feltüntetésével; […] 13.4. Ha a felhasználó számára az eszköz rendeltetési célja nem nyilvánvaló, a gyártónak a címkén és a használati utasításban egyértelműen meg kell azt jelölnie. 13.5. Ahol észszerű és megvalósítható, az eszközöket és a leválasztható alkatrészeket azonosítani kell, adott esetben gyártási tételekben kifejezve, hogy lehetővé tegyen minden megfelelő intézkedést bármilyen lehetséges kockázat kimutatására, amely az eszközök és a leválasztható alkatrészek miatt felléphet. […]”
5

Ezen irányelv 4. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében: „(1) A 2. cikk (4) bekezdésére is figyelemmel az I. mellékletben felsorolt projekteket vizsgálatnak vetik alá, az 5–10. cikkel összhangban. (2) A 2. cikk (4) bekezdésére is figyelemmel a II. mellékletben felsorolt projektekre a tagállamok határozzák meg, hogy a projektet alá kell‑e vetni az 5–10. cikknek megfelelő vizsgálatnak. A tagállamok ezt meghatározzák: a) esetenkénti vizsgálattal; vagy b) a tagállamok által megállapított küszöbértékek vagy szempontrendszer alapján. A tagállamok dönthetnek úgy is, hogy az a) és a b) pontnak megfelelő mindkét eljárást alkalmazzák.”
16

W. Schmidt, aki Ausztriában rendelkezik lakóhellyel, egy Bécsben (Ausztria) található ingatlan tulajdonosa volt. A Bécsben kötött, 2013. november 14‑i közjegyzői okiratba foglalt szerződésben ezen ingatlant a lányának, C. Schmidtnek ajándékozta, aki ezen időpont óta ezen ingatlannak az ingatlan‑nyilvántartásba bejegyzett tulajdonosa. Az ajándékozás időpontjában C. Schmidt Németországban lakott, és jelenleg is ott tartózkodik.
14

A loi no 2012‑287, du 1 er mars 2012, relative à l’exploitation numérique des livres indisponibles du XXème siècle (a nem elérhető XX. századi könyvek digitális felhasználásáról szóló, 2012. március 1‑jei 2012‑287. sz. törvény, JORF 53. sz., 2012. március 2., 3986. o., a továbbiakban: a nem elérhető könyvekről szóló törvény) a szellemi tulajdonról szóló törvénykönyv első része I. könyvének a szerzői joghoz kapcsolódó „jogok felhasználása” című III. címét kiegészítette „A nem elérhető könyvek digitális felhasználásával kapcsolatos különleges rendelkezések” című IV. fejezettel, és létrehozta e törvénykönyv L. 134‑1–L. 134‑9. cikkét. E cikkek némelyikét a loi no 2015‑195, du 20 février 2015, portant diverses dispositions d’adaptation au droit de l’Union européenne dans les domaines de la propriété littéraire et artistique et du patrimoine culturel (az irodalmi és művészeti tulajdon, valamint a kulturális örökség területén az európai uniós jog átültetésére irányuló különböző rendelkezésekről szóló, 2015. február 20‑i 2015‑195. sz. törvény, JORF 45. sz., 2015. február 22., 3294. o.) később módosította, illetve hatályon kívül helyezte.
—

a „Simply Pleasure Ltd” kereskedelmi név alatt eljáró T. M. Hemming, továbbá J. A. Poulton, a Harmony Ltd, a „Janus” kereskedelmi név alatt eljáró Gatisle Ltd, valamint a Winart Publications Ltd, a Darker Enterprises Ltd és a Swish Publications Ltd képviseletében T. Johnston és M. Hutchings barristers, P. Kolvin QC, V. Wakefield barrister, A. Milner és S. Dillon solicitors,
8

Ugyanezen irányelv 9. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) Az egyetemes szolgáltatások körén kívül eső szolgáltatások vonatkozásában a tagállamok az alapvető követelményeknek való megfelelés biztosításához szükséges mértékig általános engedélyeket vezethetnek be. (2) Az egyetemes szolgáltatások körébe tartozó szolgáltatások vonatkozásában a tagállamok az alapvető követelményeknek való megfelelés biztosításához és az egyetemes szolgáltatásnyújtás biztosításához szükséges mértékű engedélyezési eljárásokat vezethetnek be, beleértve az egyedi engedélyeket is. Az engedély megadása: — egyetemes szolgáltatási kötelezettségektől tehető függővé, — szükséges és indokolt esetben, az adott szolgáltatások minőségére, rendelkezésre állására és teljesítésére vonatkozó követelményeket szabhat, — adott esetben a 7. cikkben említett költségmegosztási mechanizmusokhoz való pénzügyi hozzájárulási kötelezettségtől tehető függővé, amennyiben az egyetemes szolgáltatás nyújtása nettó költséget von maga után és méltánytalan pénzügyi terhet jelent a 4. cikknek megfelelően kijelölt egyetemes szolgáltató(k) számára, — adott esetben a 22. cikkben említett nemzeti szabályozóhatóság működési költségeihez való pénzügyi hozzájárulásra kötelezhet [helyesen: hozzájárulástól tehető függővé], — adott esetben a nemzeti jogszabályokban meghatározott munkafeltételek betartásától tehető függővé vagy arra kötelezhet. Az első francia bekezdésben és a 3. cikkben említett kötelezettségeket és követelményeket kizárólag a kijelölt egyetemes szolgáltatók tekintetében lehet megszabni. A 4. cikknek megfelelően kijelölt egyetemes szolgáltató(k) esetétől eltekintve az engedélyekre a következő szabályok vonatkoznak: — számuk nem korlátozható, — az egyetemes szolgáltatás ugyanazon elemei vagy a tagállam területének ugyanazon részei tekintetében az engedélyek nem szabhatnak meg egyidejűleg egyetemes szolgáltatási kötelezettséget és a költségmegosztási mechanizmushoz való pénzügyi hozzájárulási kötelezettséget, — nem köthetők olyan feltételhez, amely más, nem ágazatspecifikus nemzeti jogszabály értelmében alkalmazandó a vállalkozásra, — nem írhatnak elő az ezen irányelv szerinti kötelezettségek teljesítéséhez szükséges technikai vagy működési feltételeken kívül más feltételeket. (3) Az (1) és (2) bekezdésben említett eljárásoknak, kötelezettségeknek és követelményeknek átláthatónak, hozzáférhetőnek, megkülönböztetéstől mentesnek, arányosnak, pontosnak és egyértelműnek kell lenniük, azokat előre nyilvánosságra kell hozni, és objektív kritériumokon kell alapulniuk. A tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy az engedély egészben vagy részben történő megtagadásának vagy visszavonásának okait a kérelmezővel közöljék, és számára jogorvoslatot biztosítsanak.”
51

Ehhez hasonlóan a Bíróság rámutatott arra, hogy amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság olyan rendelkezések megsemmisítésére irányuló eljárásban fordult a Bírósághoz, amelyek nemcsak a saját állampolgárokra, hanem a többi tagállam állampolgáraira is alkalmazandók, a kérdést előterjesztő bíróság által a Bíróság előzetes döntéshozatali eljárás során hozott ítélete nyomán meghozandó határozatának joghatásai a többi tagállam állampolgáraira is kiterjednek, és ez indokolja azt, hogy a Bíróság annak ellenére is megválaszolja a Szerződés alapvető szabadságokra vonatkozó rendelkezéseivel kapcsolatosan elé terjesztett kérdéseket, hogy az alapeljárás minden eleme egyetlen tagállamra korlátozódik (lásd ebben az értelemben: 2013. május 8‑iLibert és társai ítélet, C‑197/11 és C‑203/11, EU:C:2013:288, 35. pont).
46

A fenti tényezők összességéből következik, hogy Baszkföld autonóm közösségének rendőrségi állományába tartozó alapkategóriájú rendőrökre ruházott feladatok egy része fizikai szempontból megterhelő. Márpedig az akadémia arra is hivatkozik, hogy azon életkor, amelyben Baszkföld autonóm közössége rendőrségének rendőrét felveszik, meghatározza azon időtartamot, amely alatt képes lesz az ilyen feladatok ellátására. Annak a rendőrnek, akit 34 éves korában vesznek fel, körülbelül kétéves képzést kell teljesítenie ahhoz, hogy legfeljebb 19 évig – vagyis amíg be nem tölti az 55. életévét – elláthassa e feladatokat. E körülmények között az idősebb korban való felvétel sértené annak lehetőségét, hogy elegendő számú rendőrt osszanak be a fizikai szempontból megerőltetőbb feladatokra. Ehhez hasonlóan az ilyen felvétel nem tenné lehetővé azt sem, hogy az így felvett rendőrök kellően hosszú ideig lehessenek bevethetők e feladatokra. Végül amint azt az akadémia kifejtette, Baszkföld autonóm közössége rendőri állományának észszerű szervezése megköveteli, hogy egyensúlyt biztosítsanak a fizikai szempontból megerőltetőbb, az idősebb rendőrök számára nem megfelelő álláshelyek száma, valamint az e szempontból kevésbé megerőltető, ez utóbbi rendőrök által betölthető álláshelyek száma között (lásd analógia útján: 2010. január 12‑iWolf‑ítélet, C‑229/08, EU:C:2010:3, 43. pont).
57

E tekintetben kitűnik a jelen ítélet 39. pontjában említett ítélkezési gyakorlatból, hogy akkor minősül a valamely tagállam által a gyermeknek nyújtott tanulmányi támogatás a migráns munkavállaló esetében az 1612/68 rendelet 7. cikke (2) bekezdésének értelmében vett szociális kedvezménynek, ha e munkavállaló továbbra is gondoskodik a gyermek ellátásáról. Ezenkívül meg kell jegyezni, hogy az 1612/68 rendeletnek a 2004/38 irányelv által hatályon kívül helyezett 10. cikke úgy rendelkezett, hogy „a munkavállaló házastársa és azok a lemenő egyenes ági rokonaik, akik 21 évnél fiatalabbak vagy a munkavállaló eltartottjai”, állampolgárságuktól függetlenül jogosultak voltak azzal a munkavállalóval letelepedni, aki az egyik tagállam állampolgára, és aki egy másik tagállam területén áll alkalmazásban. Az uniós jogalkotó a 2004/38 irányelvben azt is kimondja, hogy ezen irányelv 2. cikke 2. pontjának c) alpontja értelmében vett „családtagoknak” minősülnek „az uniós polgár, házastársa, vagy [elismert] élettársa egyenes ági leszármazottai, akik 21. életévüket nem töltötték be, vagy eltartottak”.
2

E kérelmet a Loterie Nationale – Nationale Loterij NV van publiek recht (a továbbiakban: Loterie Nationale) és Paul Adriaensen, Werner De Kesel, valamint The Right Frequency VZW között az úgynevezett Lucky 4 All belga nyilvános lottójátékokban való kollektív részvételi rendszer (a továbbiakban: Lucky 4 All rendszer) kialakítása és támogatása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
10

A 2000/26 irányelvet a 2003. április 14‑i Decreto‑Lei no 72‑A/2003 – Lei do Seguro Obrigatório (a kötelező biztosításról szóló 72‑A/2003. sz. törvényerejű rendelet) ültette át a portugál jogba, amely rendelet módosította egyrészt az 1985. december 31‑i Decreto‑Lei no 522/85 – Seguro Obrigatório de Responsabilidade Civil Automóvelt (a kötelező gépjármű‑felelősségbiztosításról szóló 522/85. sz. törvényerejű rendelet), másrészt az 1998. április 17‑i Decreto‑Lei no 94‑B/98 – Regula as condições de acesso e de exercício da actividade seguradora e resseguradora no território da Comunidade Europeiát (az Európai Közösség területén a biztosítási és viszontbiztosítási tevékenységhez való hozzáférés feltételeit szabályozó 94‑B/98. sz. törvényerejű rendelet).
„1)

Úgy kell‑e értelmezni [a héairányelv] 1. cikkének (2) bekezdését, 2. cikk (1) bekezdésének a), c) pontját, 14. cikk (1) bekezdését, 24. cikk (1) bekezdését, 73. cikkét, 78. cikkének b) pontját és 135. cikk (1) bekezdésének b) pontját, hogy az integrátor és az integrált közötti szerződés alapján teljesített termékértékesítés és a kölcsönnyújtás a [héakötelezettség] szempontjából független (distinct and independent) ügyletnek minősül, vagy úgy, hogy egy olyan egységes (single) ügylet jön létre, amelynél az adó alapjába beletartozik az értékesített termék ellenértéke és a nyújtott kölcsön kamata is?
10

Az E társaság 2009. második, harmadik és negyedik negyedévére vonatkozó előzetes héabevallásaiban bevallotta az egységek I társaság részére történő értékesítéséből származó bevételeit, az állítólagos belföldi értékesítők hamis számlái alapján levonásba helyezve az előzetesen felszámított héát. 2010 januárja és márciusa tekintetében már nem nyújtott be előzetes bevallást. Ily módon összesen 11484179,12 euró összeg megfizetése alól bújt ki. Az I társaság a 2009 áprilisától júliusáig terjedő, a 2009 szeptemberétől 2010 januárjáig terjedő, valamint a 2010. márciusi bevallási időszakra vonatkozóan héaköteles ügyletként vallotta be a C társaság részére nyújtott szolgáltatásokat, és ennek során jogellenesen vonta le előzetesen felszámított adóként az E társaság javára kiállított jóváírási értesítőkben feltüntetett héát, ezáltal elkerülve 10667491,10 euró összeg megfizetését.
20

Az Urbaser arra is hivatkozik, hogy a felek között létezett egy olyan, írásba nem foglalt megállapodás is, amely 2000 euróban korlátozta a munkadíjakat. Ugyanakkor, továbbra is az Urbaser szerint, F. de Bolós Pi úgy határozott, hogy e megállapodást figyelmen kívül hagyja, amelyet a kérdést előterjesztő bíróság előtt a követelt munkadíjakat megalapozó ügyekben eljáró ügyvéd is megerősített.