ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
23

Az alapeljárás felperesei fellebbezést nyújtottak be ezen ítélettel szemben az Oberlandesgericht Kölnhöz (kölni regionális felsőbíróság, Németország), amely a 2018. november 8‑i ítéletével elutasította azt. E bíróság hangsúlyozta, hogy a keresőmotorok sajátos működési módját és az internet működése szempontjából kiemelkedően fontos szerepüket jelentős mértékben figyelembe kell venni a versengő jogok és érdekek elvégzendő mérlegelése során. Tekintettel arra, hogy a keresőmotor működtetője általában nem áll jogviszonyban a hivatkozott tartalmak szolgáltatóival, és nincs lehetősége a tények vizsgálatára, valamint a tények e szolgáltatók álláspontjára is figyelemmel történő értékelésére, csak akkor terhelik őt tevésre irányuló különös kötelezettségek, ha az érintett személy konkrét jelzése nyomán nyilvánvaló és első ránézésre egyértelműen felismerhető jogsértésről szerez tudomást. Ezen elvek érvényesek abban az esetben is, ha a keresőmotort kizárólag képek keresésére használják, mivel a fennálló releváns érdekek összehasonlíthatók.
40

Ebből következően a hatodik irányelv 4. cikke (4) bekezdésének második albekezdése értelmében véve az egyetlen adóalannyal való azonos tekintet alá vétel kizárja, hogy a héacsoport tagjai továbbra is külön héabevallásokat nyújtsanak be, és a csoporton belül és kívül továbbra is adóalanyoknak minősüljenek, mivel csak az egyetlen adóalany jogosult az említett bevallások benyújtására. E rendelkezés tehát szükségszerűen feltételezi, hogy amennyiben azt valamely tagállam alkalmazza, az átültető nemzeti szabályozás biztosítja, hogy egyetlen adóalanyról legyen szó, és hogy a csoportnak csak egy héaszáma legyen (2008. május 22‑iAmpliscientifica és Amplifin ítélet, C‑162/07, EU:C:2008:301, 19. és 20. pont).
24

Különösen, mivel a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy amennyiben valamely héacsoportot fennállónak kell tekinteni, maga a héacsoport köteles megfizetni az összes tagja által elért forgalomnak megfelelő héát (2008. május 22‑iAmpliscientifica és Amplifin ítélet, C‑162/07, EU:C:2008:301, 20. pont; 2014. szeptember 17‑iSkandia America [USA], filial Sverige ítélet, C‑7/13, EU:C:2014:222, 29., 35. és 37. pont, valamint a rendelkező rész), az ilyen héacsoportnak a hatodik irányelv 4. cikke (4) bekezdésének második albekezdése szerinti egyetlen adóalanynak való megfeleltetése kizárná, hogy e csoport tagjai – beleértve az anyavállalatot is – továbbra is héabevallást nyújthassanak be, és egyedi adóalanynak tekinthessék őket.
12

MCM e határozattal szemben keresetet nyújtott be a kérdést előterjesztő szervhez, az Överklagandenämnden för studiestödhöz (nemzeti diáktámogatási panaszbizottság, Svédország). Észrevételeiben a CSN fenntartotta az értékelését. Azt is jelezte, hogy a tanulmányokhoz nyújtott pénzügyi támogatás MCM‑től való megtagadása visszatarthatta az apát attól, hogy Spanyolországba költözzön, következésképpen az apja szabad mozgásának akadályát képezi. Mindazonáltal e tekintetben arra szeretett volna választ kapni, hogy a szóban forgó helyzet továbbra is az uniós jog hatálya alá tartozik‑e, mivel MCM apja mint migráns munkavállaló 2011 óta nem élt a szabad mozgáshoz való jogával. Azt illetően is kétségei voltak, hogy a származási országába visszatérő migráns munkavállaló időbeli korlát nélkül hivatkozhat‑e ezen országgal szemben a 492/2011 rendelet alapján mind az őt, mind a családtagjait megillető garanciákra.
60

A Bizottság először is azt állítja, hogy nem javasolta és egyetlen esetben sem ismerte el a tagállamok felhatalmazását a Genfi Szöveg megerősítésére, vagy az ahhoz való csatlakozásra, és e felhatalmazáshoz nem járult hozzá, hanem csupán az Unió csatlakozását javasolta e szöveghez. Még ha az EUMSZ 293. cikk (1) bekezdésének megfelelően a Tanács egyhangúlag módosíthatja is a Bizottság javaslatát, a jelen ügyben nem létezett olyan javaslat, amely a tagállamokat felhatalmazná a Genfi Szöveg megerősítésére vagy az ahhoz való csatlakozásra, tehát nem is lenne mit módosítani. Az ellenkező állítás azt jelentené, hogy a Tanács egyhangú határozattal bármilyen kiegészítést tehet a Bizottság javaslatához, annak céljától függetlenül. Márpedig az ítélkezési gyakorlat megköveteli, hogy a Bizottság javaslatának bármely módosítását e javaslat „tárgya” és „célja” szempontjából elemezzék. Valójában a Tanács azzal, hogy az Unió csatlakozására vonatkozó felhatalmazást a tagállamok csatlakozására vonatkozó általános felhatalmazással egészítette ki, ugyanazon „formális” jogi aktusban egy olyan második külön határozatot fogadott el, amely a Bizottság javaslatában nem szerepelt.
4

Ezen irányelvnek „A védjegyoltalom tartalma” című 10. cikke értelmében: „(1) A védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. (2) A jogosultaknak a lajstromozott védjegy bejelentési napját vagy elsőbbségi napját megelőzően szerzett jogait nem érintve, a lajstromozott védjegy jogosultja bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban olyan megjelölést használ, amely: a) a védjeggyel azonos, és azt a védjegy árujegyzékében foglaltakkal azonos árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják; b) a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló, és azt olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják, amelyek a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonosak vagy azokhoz hasonlóak, ha a fogyasztók a megjelölést a védjeggyel összetéveszthetik; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a védjegyhez; c) a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló, függetlenül attól, hogy azt a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonos, azokhoz hasonló vagy azokhoz nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják, feltéve, hogy a védjegy a tagállamban jóhírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét. (3) A (2) bekezdésben foglalt feltételek megvalósulása esetén tilos különösen: a) a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán; b) a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron tartása, illetve szolgáltatás kínálása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt; c) a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele; […]”
10

A 2011. január 21‑i királyi rendelettel (Moniteur belge, 2011. február 9., 9864. o.) módosított, az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek párhuzamos importjáról, valamint az emberi, illetve állatgyógyászati felhasználásra szánt gyógyszerek párhuzamos forgalmazásáról szóló, 2001. április 19‑i királyi rendelet (Moniteur belge, 2001. május 30., 17954. o.) 3. cikkének 2. §‑a értelmében: „Az emberi és állatgyógyászati felhasználásra szánt gyógyszerekről szóló, 2006. december 14‑i királyi rendelet 4. cikke 1. §‑a első albekezdésének rendelkezéseitől eltérően, valamely gyógyszert párhuzamosan importálni kívánó személy akkor kaphat erre vonatkozó engedélyt, ha az adott gyógyszer: 1° a származási tagállamban az e tagállam hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságai által kiadott forgalombahozatali engedély tárgyát képezi, 2° e gyógyszer tekintetében rendelkezésre áll referencia‑gyógyszer, 3° a referencia gyógyszerrel összehasonlítva – anélkül, hogy azzal minden tekintetben azonos lenne – legalább: a) a hatóanyagok tekintetében azonos minőségi és mennyiségi összetételű, b) azonos terápiás javallattal rendelkezik, c) terápiás szempontból egyenértékű, d) azonos gyógyszerformával rendelkezik. Ha bizonyítást nyer, hogy az a gyógyszer, amelyre vonatkozóan párhuzamosimport‑engedélyt kértek, és amely megfelel az (1) bekezdés 3° pontjának a) és d) alpontjában foglaltaknak, azonos minőségi és mennyiségi összetételű segédanyag‑tartalommal rendelkezik, és ugyanannak az eljárásnak megfelelően gyártják, a gyógyszert az (1) bekezdés 3° pontja c) alpontjának megfelelőnek kell tekinteni. Ha a Nemzeti Ügynökség megállapítja, hogy nem bizonyították, hogy eleget tettek volna az (1) bekezdés 3° pontjának c) alpontjában foglalt feltételnek, a származási tagállam illetékes hatóságaitól bekéri az annak megállapításához szükséges információkat, hogy e feltétel teljesül‑e. A (1) bekezdés 3° pontjának c) alpontjában foglalt feltételnek teljesülése az alábbi vizsgálatok vagy kísérletek legalább egyikének elvégzésével is bizonyítható: 1° bio‑egyenértékűségi vizsgálatok; 2° klinikai tesztek; 3° humán farmakodinamikai vizsgálatok; 4° a gyógyszer helyi elérhetőségére vonatkozó vizsgálatok; 5° in vitro oldódási vizsgálatok. A negyedik albekezdésben említettekhez hasonló, alkalmazott vizsgálatoknak vagy kísérleteknek meg kell felelniük a gyógyszer speciális jellemzőinek.”
4

E rendeletnek „Az európai uniós védjegyoltalom tartalma” című 9. cikke értelmében: „(1) Az európai uniós védjegy lajstromozása a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. (2) A jogosultaknak az európai uniós védjegy bejelentési napját vagy elsőbbségi napját megelőzően szerzett jogait nem érintve az európai uniós védjegy jogosultja bárkivel szemben felléphet, aki az engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban olyan megjelölést használ, amely: a) az európai uniós védjeggyel azonos, és azt az európai uniós védjegy árujegyzékében foglaltakkal azonos árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják; b) az európai uniós védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló, és azt olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják, amelyek az európai uniós védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonosak vagy azokhoz hasonlóak, ha a fogyasztók a megjelölést az európai uniós védjeggyel összetéveszthetik; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a védjegyhez; c) az európai uniós védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló, függetlenül attól, hogy azt az európai uniós védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonos, azokhoz hasonló vagy nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják, feltéve, hogy az európai uniós védjegy jóhírnevet élvez az Unióban, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná az európai uniós védjegy megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét. (3) A (2) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen: a) a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán; b) a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron tartása, illetve szolgáltatás kínálása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt; c) a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele; […]”
52

A jelen ügyben az alapügyben szóban forgó képesítési követelmény igazoltnak tűnik a 2014/24 irányelv 58. cikkére tekintettel, amit azonban a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia. Először is e követelmény kétségtelenül kapcsolódik az alapügyben szóban forgó szerződés tárgyához. Másodszor, úgy tűnik, hogy az említett követelmény nem lépte túl azt a mérlegelési mozgásteret, amellyel az ajánlatkérő a kiválasztási szempontok meghatározásának szakaszában rendelkezik, annál is inkább, mivel három ajánlatot nyújtottak be annak ellenére, hogy a szerződés becsült értéke szerény volt, mivel az a 2014/24 irányelv alkalmazhatósága értékhatárának 5%‑át sem érte el.
21

Ugyanis, először is, még ha a fellebbező és a Bizottság között 2018‑ban folytatott levelezés a fellebbező jelen ügyben benyújtott keresetéhez hasonlóan a cseh miniszterelnököt érintő állítólagos összeférhetetlenségre vonatkozott is, e levélváltás tárgya a Cseh Köztársaság által nyújtott jogellenes állami támogatás volt, míg a jelen ügy az Unió költségvetésből folyósított kifizetésekre vonatkozik. Nem ugyanarról az ügyről van tehát szó, amint azt maga a fellebbező is elismeri.
47

Márpedig, jóllehet a tagállamok szabadon szankcionálhatják az általuk előírt közigazgatási kötelezettségek be nem tartását, feltéve hogy e szankciók arányosak az elérni kívánt célhoz képest, az olyan szankció, amely adókivonás hiányában is az érintett szolgáltatások értéke 50%‑ának, vagy akár 100%‑ának megfelelő összegű adóemeléssel jár, meghaladja az adóellenőrzések hatékonyságának biztosításához szükséges mértéket. E szankció aránytalan jellege annál is inkább nyilvánvalónak tűnik, mivel a jelen ítélet 5. pontjában említett közigazgatási tűrésnek köszönhetően valamely Belgiumon belüli tisztán belső szolgáltatásnyújtás akkor sem vonhatja maga után szankció kiszabását, ha a szolgáltatásnyújtó nem vallotta be a kapott kifizetést.
11

Az alapeljárás felperesei ezen ítélettel szemben fellebbezést nyújtottak be a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Landgericht Frankfurt am Mainhoz (Frankfurt am Main‑i regionális bíróság, Németország). Álláspontjuk szerint az elsőfokú bíróság joghatóságát az 1215/2012 rendelet 7. cikke 1. pontjának b) alpontjára alapíthatja. Azon körülmény, hogy Varsó és Malé az említett szállítási szerződésből eredő kötelezettség teljesítési helyének minősül, nem zárja ki, hogy létezhetnek más olyan helyek, amelyek szintén e kötelezettség e rendelkezés értelmében vett teljesítési helyének minősülhetnek.
–

az átmeneti időszak lejárta előtt kibocsátott európai elfogatóparancsokra és ezen időszak lejárta előtt elfogott személyekre vonatkozóan az European Arrest Warrant Act 2003 (Designated Member State) (Amendment) Order 2020 (az európai elfogatóparancsról szóló 2003. évi törvényen alapuló 2020. évi rendelet [Kijelölt tagállam] [Módosítás]), és a Withdrawal of the United Kingdom from the European Union (consequential Provisions) Act 2019 (az Egyesült Királyságnak az Európai Unióból történő kilépéséről [Végrehajtási rendelkezések] szóló 2019. évi törvény);
11

A 2010/75 irányelvnek „Az engedélyben foglalt feltételek” című 14. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőket mondja ki: „(1) A tagállamok biztosítják, hogy az engedély tartalmazza valamennyi szükséges intézkedést a 11. és 18. cikkben említett követelmények teljesítéséhez. Ezek az intézkedések tartalmazzák legalább a következőket: a) a kibocsátási határértékeket a II. mellékletben felsorolt szennyező anyagokra és más olyan szennyező anyagokra nézve, amelyeket valószínűleg jelentős mértékben bocsát ki az illető létesítmény, tekintettel természetükre és a szennyezés egyik közegből a másikba való átjuttatására való képességükre; b) megfelelő követelményeket a talaj és a felszín alatti víz védelmének biztosítására, és intézkedéseket a létesítmény által termelt hulladék ellenőrzésére és kezelésére; c) a kibocsátásmonitoringra vonatkozó megfelelő követelményeket, meghatározva: i. a mérés módszerét, gyakoriságát és az értékelési eljárást; valamint ii. a 15. cikk (3) bekezdése b) pontjának alkalmazása esetén azt, hogy a kibocsátások ellenőrzésének eredményei ugyanazon időszakok és referenciafeltételek mellett álljanak rendelkezésre, mint amelyeket az elérhető legjobb technikákhoz kapcsolódó kibocsátási szintek esetében alkalmaztak. d) azt a kötelezettséget, hogy az illetékes hatóság számára nyújtsák be legalább éves rendszerességgel: i. a kibocsátások c) pontban említett ellenőrzésének eredményein alapuló információkat és azon egyéb előírt adatokat, amelyek az illetékes hatóság számára lehetővé teszik az engedélyben foglalt feltételek teljesítésének ellenőrzését; valamint ii. a 15. cikk (3) bekezdése b) pontjának alkalmazása esetén a kibocsátások ellenőrzése eredményeinek összegzését, amely lehetővé teszi az elérhető legjobb technikákhoz kapcsolódó kibocsátási szintekkel való összehasonlítást; e) megfelelő követelményeket a talajba és a felszín alatti vízbe történő kibocsátás b) pont szerinti megelőzését célzó intézkedések rendszeres felülvizsgálatára vonatkozóan, valamint a talajnak és a felszín alatti vizeknek a helyszínen valószínűsíthetően előforduló, vonatkozó veszélyes anyagokkal kapcsolatos monitoring megfelelő követelményeit, tekintettel a talaj és a felszín alatti vizek szennyeződésének lehetőségére a létesítmény telephelyén; f) intézkedéseket a normál üzemeltetési feltételektől eltérő feltételekre, például az üzembe helyezési és leállítási műveletekre, a szivárgási hibákra, az üzemzavarra, az időszakos leállításokra, valamint a működés végleges beszüntetésére vonatkozóan; g) intézkedéseket a nagy távolságra jutó vagy határokon átterjedő szennyezés minimalizálásával kapcsolatban; h) a kibocsátási határértékeknek való megfelelés értékelésének feltételeit vagy a másutt meghatározott feltételekre való utalást. (2) Az (1) bekezdés a) pontjának alkalmazásában a kibocsátási határértékek kiegészíthetők vagy helyettesíthetők az azokkal egyenértékű, azonos szintű környezetvédelmet biztosító műszaki paraméterekkel vagy intézkedésekkel. […]”
68

A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból nem tűnik ki, hogy a szóban forgó munkavállalók ilyen kérelmeket nyújtottak volna be, amit azonban a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia. Amennyiben nem nyújtottak be kérelmet, a 883/2004 rendelet 87. cikkének (8) bekezdése alapján úgy kell tekinteni, hogy a szóban forgó munkavállalók 2010. május 1‑jét követően továbbra is az olasz szociális biztonsági szabályozás hatálya alá tartoznak.
–

az absoluts ‑bikes and more‑ GmbH & Co. KG képviseletében C. Rohnke Rechtsanwalt,
19

Az ezen adóellenőrzést követően elvégzett adómegállapítással szemben a DSR keresetet nyújtott be a Tribunal Administrativo e Fiscal do Portóhoz (portói közigazgatási és adóügyi bíróság, Portugália), amely a 2017. október 16‑i ítéletében helyt adott e keresetnek. E tekintetben e bíróság többek között kimondta, hogy a felvonók alkotórészét részét képezik azoknak az épületeknek, amelyekbe azok be vannak építve, és ezért nincs kizárva a kedvezményes héamérték alkalmazása az ilyen felvonók javítási és karbantartási szolgáltatásaira, feltéve hogy ezeket a szolgáltatásokat vállalkozási szerződés keretében végzik, és hogy ezt az adómértéket csak a munkaerőre alkalmazzák.
2

Ezt a kérelmet a Phoenix Contact GmbH & Co. KG és a HARTING Deutschland GmbH & Co. KG, valamint a Harting Electric GmbH & Co. KG között a Phoenix Contact európai szabadalmának állítólagos megsértése tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
12

E rendelet „Programozás” című II. címe tartalmazza többek között a „Vidékfejlesztési programok” című 6. cikket, amely a következőket írja elő: „(1) Az EMVA a tagállamokban vidékfejlesztési programokon keresztül működik. Az említett programok a III. címben meghatározott intézkedéseken keresztül hajtják végre az uniós vidékfejlesztési prioritások megvalósítására irányuló stratégiát. Az EMVA a vidékfejlesztés célkitűzéseinek uniós prioritásokon keresztül történő megvalósítását támogatja. (2) A tagállamok benyújthatnak egyetlen, a tagállam egész területére vonatkozó programot, vagy több regionális programot. Kellően indokolt esetekben egy nemzeti programot és több regionális programot is benyújthatnak. […] (3) A regionális programokat kidolgozó tagállamok az ilyen programokra vonatkozó közös elemeket tartalmazó, önálló költségvetéssel nem rendelkező nemzeti keretszabályozást is benyújthatnak jóváhagyásra […]. A regionális programokkal rendelkező tagállamok nemzeti keretszabályozása egy olyan táblázatot is magában foglalhat, amely a teljes programozási időszak vonatkozásában régiónkénti és évenkénti bontásban összefoglalja az érintett tagállam számára biztosított teljes EMVA‑hozzájárulást.
22

Az átadás harmadik időpontját CD esetében 2021. június 17‑ére, C esetében pedig 2021. június 22‑ére tűzték ki. Mindazonáltal az átadás ez alkalommal sem volt lehetséges, mivel C és CD Finnországban nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be. 2021. november 12‑i határozataival a Maahanmuuttovirasto (nemzeti bevándorlási hivatal, Finnország) elutasította ezeket a kérelmeket. C és CD e határozatokkal szemben keresetet terjesztett a hallinto‑oikeus (közigazgatási bíróság) elé.
35

Először is, az 1306/2013 rendelet 58. cikkével összhangban az Unió pénzügyi érdekeinek védelme céljából e rendelet 75. cikkének (2) bekezdése pontosítja, hogy az ezen 75. cikk (1) bekezdésében említett kifizetésekre csak azt követően kerülhet sor, hogy lezárult a jogosultsági feltételek teljesítésének ellenőrzése, amely ellenőrzést a tagállamoknak e rendelet 74. cikkével és a 809/2014 végrehajtási rendelet 24. cikkében foglalt általános elvekkel összhangban kell elvégezniük. Márpedig az említett 75. cikk (2) bekezdése nem határozza meg azt a határidőt, amelyen belül ezt az ellenőrzést el kell végezni, ami arra utal, hogy ezen ellenőrzés az ugyanezen 75. cikk (1) bekezdésében előírt utolsó kifizetési időpontot követően is elvégezhető, következésképpen pedig hogy az illetékes nemzeti hatóságok akár a szóban forgó támogatási kérelem benyújtását követő naptári év június 30‑át követően is lezárhatják azt. Az a körülmény, hogy az érintett mezőgazdasági termelőt az utóbbi rendelkezésben meghatározott határidő lejártát követően tájékoztatták‑e, vagy sem, a kiegészítő ellenőrzések lefolytatásáról, e tekintetben nem releváns. A mezőgazdasági termelőknek a kérelmeik feldolgozásáról való tájékoztatására vonatkozó részletes szabályok ugyanis a tagállamok mérlegelési körébe tartoznak, a 809/2014 végrehajtási rendelet 25. cikke pedig ezenkívül rendelkezik a helyszíni ellenőrzések előzetes bejelentés nélküli lefolytatásának lehetőségéről.
30

Először is, ami azt a kérdést illeti, hogy a KN 441820 vámtarifaalszámban hivatkozott áruk különálló árukként besorolhatók‑e e vámtarifaalszám alá, először is meg kell állapítani, hogy e vámtarifaalszám szövegében semmi nem írja elő, hogy az ajtókat és kereteiket és a küszöböket kiskereskedelmi értékesítésre szánt árukészlet formájában mutassák be.
5

A 2015/1589 rendelet „Fogalommeghatározások” című 1. cikke a következőképpen rendelkezik: „E rendelet alkalmazásában: […] b) »létező támogatás«: […] ii. engedélyezett támogatás, azaz olyan támogatási programok és egyedi támogatások, amelyeket a Bizottság vagy a Tanács engedélyezett; […] c) »új támogatás«: olyan támogatás, azaz támogatási program és egyedi támogatás, amely nem létező támogatás, beleértve a létező támogatások módosítását is; […] f) »jogellenes támogatás«: olyan új támogatás, amelyet [az EUMSZ 108. cikk] (3) bekezdésének megsértésével vezettek be; g) »támogatással való visszaélés«: a kedvezményezett a támogatást [az (EUMSZ 108. cikk) alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL 1999. L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.)] 4. cikkének (3) bekezdése, vagy 7. cikkének (3) vagy (4) bekezdése vagy e rendelet 4. cikkének (3) bekezdése vagy 9. cikkének (3) vagy (4) bekezdése szerint hozott határozatok megsértésével használja fel; […]”
15

Az Italy Emergenza fellebbezést nyújtott be a Tribunale amministrativo regionale per la Puglia (Puglia tartomány közigazgatási bírósága) ítéletével szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Consiglio di Statóhoz (államtanács, Olaszország), továbbra is azt állítva, hogy a 117/2017. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 57. cikke sérti a 2014/24 irányelv 10. cikkének h) pontját.