ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
A Törvényszék (első tanács) 2018. június 20‑i ítélete – KV kontra EACEA



(T‑306/15. és T‑484/15. sz. egyesített ügyek)

„Választottbírósági kikötés – Az egész életen át tartó tanulás cselekvési programja (2007–2013) keretében kötött támogatási megállapodások – A NEST és a »This is IT« projektek – Nem támogatható költségek – A keresetek átminősítése”

1. Bírósági eljárás–Kereset jogi alapja–A felperest, nem pedig az uniós bíróságot illető választás (lásd: 31. pont)

2. Megsemmisítés iránti kereset–Valójában szerződéses jellegű jogvitára vonatkozó kereset–Az uniós ügynökségnek a közte és a felperes közötti szerződéses viszonyoktól elválaszthatatlan határozatára vonatkozó kereset–Az uniós bíróság hatáskörének hiánya–Elfogadhatatlanság (EUMSZ 263. cikk) (lásd: 36. és 43. pont)

3. Megsemmisítés iránti kereset–Valójában szerződéses jellegű jogvitára vonatkozó kereset–A kereset átminősítése–Feltételek (EUMSZ 263. cikk és EUMSZ 272. cikk; a Törvényszék eljárási szabályzata, 76. cikk, d) pont) (lásd: 44., 45., 47., 49. pont)

4. Az Európai Unió költségvetése–Uniós pénzügyi támogatás–A kedvezményezett kötelezettsége a támogatás feltételeinek tiszteletben tartására–Kizárólag a ténylegesen felmerült kiadásokra vonatkozó finanszírozás–A feltüntetett költségek valóságának igazolása–Hiány–Nem elszámolható költségek–Az Unió pénzügyi támogatásának tárgyát képező projektek megfelelő műszaki végrehajtása–Hatás hiánya (EUMSZ 317. cikk) (lásd: 57. és 58. pont)

5. Nemzeti jog–A nemzeti jogokra való hivatkozás–Görög jog–Munkajog–A munkaszerződés fennállásának meghatározása (lásd: 69., 70., 89–91. pont)

Tárgy

Az EUMSZ 272. cikk alapján annak megállapítása iránt benyújtott kérelmek, hogy az EACEA – azzal, hogy nem támogathatónak nyilvánított a felperesnél a „Network of Staff and Teachers in childcare services” (NEST) és a „Facilitating and fostering digital competence through volunteers – This is IT” (This is IT) projektek keretében felmerülő bizonyos személyzeti költségeket – nem megfelelően értelmezte és alkalmazta az e projektekre irányadó szerződéses kikötéseket.

Rendelkező rész

1) A Törvényszék az eljárást befejező határozat meghozatala céljából egyesíti a T‑306/15. és a T‑484/15. sz. ügyet.

2) A Törvényszék a kereseteket elutasítja.
A regisztrációs dokumentációk értékelésére vonatkozó hatáskörmegosztásból következik, hogy az Európai Vegyianyag‑ügynökség (ECHA) a vegyi anyagok regisztrálásáról, értékeléséről, engedélyezéséről és korlátozásáról (REACH) szóló 1907/2006 rendelet 41. és 42. cikkében foglalt részletes szabályoknak megfelelően biztosítja ezen értékelést. E részletes szabályokat a hatáskörének gyakorlása során az ECHÁ‑nak is be kell tartania, anélkül, hogy átléphetné e jogi keretet egy olyan eszközhöz való folyamodással, amely eltér az 1907/2006 rendelet 41. és 42. cikkében írt határozattól. Erre tekintettel, tartalmára figyelemmel az ECHA által valamely tagállamnak címzett és a regisztrációs dokumentáció megfelelőségének hiányát megállapító levele olyan jogi aktus, amely egy olyan határozatnak felel meg, amelyet az ECHA‑nak az 1907/2006 rendelet 42. cikkének (1) bekezdése értelmében el kellett készítenie, és amely határozatot ugyanezen rendelet 41. cikkének (3) bekezdése alapján kellett volna elfogadni. Figyelemmel arra a tényre, először is, hogy az 1907/2006 rendelet 41. cikkének (3) bekezdése a határozatoknak e rendelet 51. cikkében leírt eljárás szerinti elfogadását írja elő, másodszor pedig, hogy ezen eljárást nem követték, azt kell megállapítani, hogy az ECHA a hatáskörének gyakorlása során nem tartotta be a rá vonatkozó részletes szabályokat.

(lásd: 108., 109. pont)
A felperes eljáráshoz fűződő érdekének létrejött és fennálló érdeknek kell lennie. Nem lehet jövőbeli vagy hipotetikus helyzettel kapcsolatos. Ezen érdeknek – a kereset tárgyára tekintettel – a kereset benyújtásakor fenn kell állnia, ellenkező esetben a kereset elfogadhatatlannak minősül, és a bírósági határozat kihirdetéséig fenn kell maradnia, ellenkező esetben a kereset okafogyottá válik.

Valamely hatóanyag jóváhagyásának felülvizsgálata keretében az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság (EFSA) által lefolytatott testületi vizsgálat bizonyos szakaszainak közzététele tárgyában az EFSA által hozott határozattal szemben benyújtott keresetet illetően a felperesnek érdeke fűződik az eljáráshoz, amennyiben e határozat megsemmisítése előnyt jelenthet a számára, mivel a megtámadott határozat, amely elutasította a felperes által a növényvédő szerek forgalomba hozataláról szóló 1107/2009 rendelet 63. cikkének (1) bekezdésén alapuló bizalmas kezelése iránt benyújtott kérelmeket, végül a felülvizsgálati eljárás keretében adott állásfoglalás egy olyan változatának közzétételéhez vezetett, amely olyan szakaszokat is tartalmazott, amelyek bizalmas kezelését a felperes kérte. E körülményekre tekintettel a felperes az említett határozat megsemmisítése esetén első lépésben kérhetné az említett állásfoglalásnak az EFSA honlapjáról való eltávolítását, majd második lépésben annak olyan formában való közzétételét, amely teljesen vagy részben megfelel az információk bizalmas kezelésével kapcsolatos azon kérelmeinek, amelyeket az EFSA korábban elutasított.

Egyébiránt a felperes eljáráshoz fűződő érdeke nem szűnik meg amiatt, hogy egyrészt elfogadtak egy olyan rendeletet, amely a szóban forgó hatóanyag felhasználását bizonyos feltételek mellett engedélyezi, másrészt az uniós bíróság előtt keresetet indítottak e rendelet jogszerűségének vitatása iránt. A megtámadott határozat ugyanis továbbra is kiváltja joghatásait, mivel a vitatott állásfoglalás a nyilvánosság számára továbbra is elérhető. Ezenfelül, a felperesnek továbbra is érdeke fűződik ahhoz, hogy az említett határozat megsemmisítését kérje, többek között annak érdekében, hogy kérhesse, hogy az uniós bíróság állapítsa meg a vele szemben elkövetett jogsértést, és így e megállapítás később alapul szolgálhasson majd egy esetleges kártérítési keresethez, amelynek célja a hírnevét illetően, illetve az üzleti érdekeit illetően a vitatott állásfoglalás közzététele által állítólag okozott kár megfelelő megtérítése. Sem az említett rendelet elfogadása, sem az e rendelet jogszerűségével kapcsolatban benyújtott kereset elbírálásának eredménye nem járhat ilyen előnnyel a felperes számára, mivel azoknak semmiféle kihatása nincs arra a kérdésre, hogy az EFSA a megtámadott határozatban alappal utasította‑e el a vitatott állásfoglalást illetően a felperes által benyújtott, az 1107/2009 rendelet 63. cikkének (1) bekezdésén alapuló bizalmas kezelés iránti kérelmeket.

(lásd: 67., 69–72. pont)
19

A 2014/776 határozatban és az 1202/2014 végrehajtási rendeletben (a továbbiakban együtt: megtámadott jogi aktusok) a felperes nevének a jegyzékekbe való felvételét a következőképpen indokolták: „Sharif University of Technology (SUT, Sharif Műszaki Egyetem) több együttműködési megállapodásban is részt vesz olyan iráni kormányszervezetekkel, amelyeket az ENSZ és/vagy az EU jegyzékbe vett, és amelyek katonai, illetve katonai jellegű területeken – különösen a ballisztikusrakéta‑gyártás és ‑beszerzés területén – működnek. Ilyen megállapodás például: az EU által jegyzékbe vett Aerospace Industries Organisationnel (repülőgépipari szervezet, AIO) kötött, többek között műholdak előállítására vonatkozó megállapodás; az iráni védelmi minisztériummal és az Iráni Forradalmi Gárdával (IRGC) folytatott, robothajóversenyekkel kapcsolatos együttműködés; valamint egy, az IRGC légierejével fennálló szélesebb körű, az egyetem kapcsolatainak fejlesztésére és erősítésére, a szervezeti és stratégiai együttműködésre is kiterjedő megállapodás. Az SUT részese egy olyan, hat egyetem részvételével megkötött megállapodásnak, amely az iráni kormányt védelmi vonatkozású kutatással támogatja; az SUT továbbá olyan, pilóta nélküli légi jármű (UAV) tervezéssel kapcsolatos egyetemi mesterképzéseket is nyújt, amelyeket többek között a tudományügyi minisztérium dolgozott ki. Mindez együttesen olyan jelentős együttműködésre utal az irányi kormánnyal katonai, illetve katonai jellegű területeken, amely az iráni kormány támogatásának minősül.”
19

A felperes kiemeli lényegében, hogy a törlési kérelem benyújtásának időpontjáig a vitatott védjegy már 1998‑tól kezdődően tényleges állandó használat tárgyát képezte az Európai Unió tagállamaiban, beleértve az Egyesült Királyságot, azaz hozzávetőleg tizennégy éve létezett a BSkyB korábbi védjegyei mellett. A felperes szerint ezen időtartam tizenegy évre csökken, amennyiben a 2001. május 2., az európai uniós védjegyként történt lajstromozásának időpontja, és a 2012. március 21., az ütköző védjegyek között fennálló összetéveszthetőségre alapított törlési kérelem benyújtásának időpontja között eltelt időszakot veszik figyelembe. A BSkyB ugyanakkor nem találta e veszélyt elegendő oknak arra, hogy ezt megelőzően jogi lépéseket tegyen, és nem vélte úgy, hogy az elegendő ok lenne a vitatott védjegy törlési iránti kérelem benyújtására sem a megszűnés megállapítása iránti kérelem 2007. március 23‑i benyújtását követően, sem 2007. április 2‑át, azaz azt követően, hogy a felperes előterjesztette a használat bizonyítékát, és a BSkyB mindenféleképpen tudomást szerzett az említett használatról. Következésképpen a jelen esetben a 207/2009 rendelet 54. cikke (2) bekezdésében meghatározott feltételek teljesülnek. A felperes kifejti, hogy még ha főszabály szerint neki is kell bizonyítania, hogy a BSkyB tudott a vitatott védjegy használatáról, számára nagy nehézség, sőt lehetetlen olyan bizonyítékot hoznia, mely az BSkyB belső szféráját érinti. E bizonyíték, illetve e tudomás vélelme objektív körülményeken is alapulhat, mint egy kereskedelmi kapcsolat, vagy szoros verseny létezése, melyet például az ütköző védjegyekkel jelölt áruk és szolgáltatások ugyanazon vásár alkalmával párhuzamosan történő bemutatása bizonyít. Számos – részben az EUIPO előtti eljárás során már hivatkozott – tény és körülmény alapján megállapítható lenne, hogy a BSkyB‑nak tudnia kellett a vitatott védjegyről. [omissis]
60

Egyrészről ugyanis még annak feltételezése sem fosztaná meg az egészségre vonatkozó, szóban forgó állítások által küldött üzeneteket a fenti 58. pontban körülírt ellentmondásos és félrevezető jellegüktől, ha ez lenne a helyzet. Másrészről igaz ugyan, hogy – a felperes állításának megfelelően – az 1169/2011 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének l) pontja és 30. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontja értelmében az élelmiszereknek főszabály szerint tartalmazniuk kell a tápértékjelölést, amelynek ki kell terjednie többek között a cukortartalomra, valamint hogy e rendelet 32. cikkének (4) bekezdése értelmében a cukormennyiséget az említett rendelet XIII. mellékletének B. részében említett beviteli referenciaértékek százalékában is meg lehet adni, amelyek a cukor esetében 90 grammot határoznak meg egy átlagos felnőtt számára (8400 kilojoule / 2000 kilokalória). Amint azt azonban a felperes elismeri, nem minden élelmiszernek kell tápértékjelölést tartalmaznia. Bizonyos élelmiszerek esetén az ilyen jelölés elhagyását többek között az 1169/2011 rendelet 16. cikke írja elő. Ezen túlmenően, e rendelet 32. cikke (2) és (4) bekezdésének megfelelően a cukormennyiséget nem kötelező a beviteli referenciaértékek százalékában megadni; azt 100 grammra kifejezve is meg lehet adni. Még ha a felperes által hivatkozott, szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő átlagos fogyasztó (lásd ebben az értelemben: 2015. június 4‑iTeekanne‑ítélet, C‑195/14, EBHT, EU:C:2015:361, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat) tudná is, hogy nem szabad túl sok cukrot fogyasztani, az egészségre vonatkozó, szóban forgó állítások több cukor fogyasztására késztethetnék, annál is inkább, mert az EFSA tudományos véleményei szerint ahhoz, hogy az érintett termékeken el lehessen helyezni ezeket az egészségre vonatkozó állításokat, azoknak jelentős glükózforrásnak kell lenniük (lásd a fenti 55. és 58. pontot). A felperes termékeit illetően egyebekben meg kell állapítani, hogy a nyolc tablettából álló, egységenként 48 grammos hagyományos kocka (lásd a fenti 1. pontot) elfogyasztása már önmagában kiteszi az 1169/2011 rendelet XIII. mellékletének B. részében az átlagos felnőtt tekintetében referenciaértékként meghatározott cukormennyiség több mint felét.
25

Keresete alátámasztásául a felperes lényegében négy jogalapra hivatkozik. Elsősorban a fellebbezési tanács megsértette a 207/2009 rendelet 58. cikkét, amikor úgy találta, hogy a fellebbezési tanácsok hivatalának 2014. augusztus 29‑i levele nem képezheti e rendelkezés értelmében fellebbezés tárgyát. Másodsorban megsértette e rendelet 65. cikkének (5) bekezdését, amikor megerősítette, hogy az első határozat kézbesítésének a Törvényszék előtti keresetindítási határidő megállapításához figyelembe veendő időpontja 2013. december 20. Harmadsorban megsértette az említett rendelet 81. cikkét is, amikor úgy találta, hogy e cikk nem alkalmazandó abban a helyzetben, amelyben a Törvényszék előtti keresetindítási határidő újbóli indulását kérték, és ennélfogva nem állapította meg hatáskörét a jelen ügyben. Végül, negyedsorban nem hozott határozatot, és megsértette ugyane rendelet 75. cikkét, amikor nem határozott az in integrum restitutio iránti kérelmében szereplő második – a fenti 13. pontban hivatkozott, és a kiegészítő beadványában megismételt, a fellebbezési tanácsnak címzett – kérelemről, tudniillik arról, hogy az európai uniós védjegybejelentése újból kerüljön be az EUIPO nyilvántartásába azon időtartamra, amíg az uniós bíróság a keresetét elbírálja, és ekképpen nem is indokolta a megtámadott határozatot e tekintetben.
62

A Bizottság erre azt hozza fel, hogy a megtámadott határozatnak a személyes adatok védelmére vonatkozó pontját a teljesség kedvéért iktatták be, mivel a kért dokumentumok olyan adatokat is tartalmaztak, amelyek egy másik kivétel értelmében voltak védettek. Ugyanakkor, mivel a megtámadott határozat alapvetően egy általános vélelem alkalmazásán alapul, amint az kitűnik az említett határozatnak a személyes adatok védelméről szóló pontját megelőző pontjából, amely lehetővé teszi, hogy a kért dokumentumok egészéhez ne biztosítsanak hozzáférést, és ne is kíséreljék meg annak ledöntését, hogy részleges hozzáférést kell‑e biztosítani, e jogalap hatástalan.
24

Azonban, amint az EUIPO megállapítja, a francia egyike a néhány ekképpen megfogalmazott nyelvi változatnak, míg a szóban forgó rendelkezés legtöbb nyelvi változata azokra az árukra és szolgáltatásokra vonatkozik, amelyeken a felszólalás alapul. Az angol nyelvi változat szerint „the goods and services on which the opposition is based”, a német nyelvi változat szerint „die Waren und Dienstleistungen, auf die sich der Widerspruch stützt”, az olasz nyelvi változat szerint „i prodotti e i servizi sui quali si basa l’opposizione”, a spanyol nyelvi változat szerint pedig „los productos y servicios en los que se basa la oposición”.
28

A fent említett rendelkezés értelmében azokat a megjelöléseket kell megkülönböztetésre alkalmatlannak tekinteni, amelyek nem képesek a védjegy alapvető funkciójának betöltésére, azaz a termék vagy szolgáltatás származásának oly módon való azonosítására, amely lehetővé teszi a védjeggyel jelölt terméket vagy szolgáltatást megvásárló fogyasztó számára, hogy egy későbbi vásárlás során ugyanazt a terméket vagy szolgáltatást válassza, ha annak vonatkozásában pozitív tapasztalata volt, illetve másikat válasszon, ha tapasztalata negatív volt (2004. március 31‑iFieldturf kontra OHIM [LOOKS LIKE GRASS... FEELS LIKE GRASS... PLAYS LIKE GRASS] ítélet, T‑216/02, EU:T:2004:96, 23. pont).
9

Ötödsorban nem vitatott, hogy noha a 2012. évi EEG nem kötelezi a villamosenergia‑szolgáltatókat arra, hogy az EEG‑pótdíjat továbbhárítsák a végső ügyfelekre, ezt azonban nem is tiltja meg a számukra. Az sem vitatott, hogy a szolgáltatók, akik maguk kötelesek megfizetni ezt a pótdíjat az ÁRI‑k számára, a gyakorlatban e terhet az ügyfeleikre hárítják, amint ezt egyébként a tárgyaláson a Németországi Szövetségi Köztársaság is megerősítette. Annak részletes szabályait, hogy e pótdíjat hogyan kell feltüntetni az ügyfeleknek megküldött számlán, a 2012. évi EEG határozza meg (a 2012. évi EEG 53. cikke), amint azokat a feltételeket is, amelyek mellett ezen ügyfeleket tájékoztatni kell arról, hogy milyen arányban szállítottak számukra a megújuló energiaforrásokról szóló törvény alapján támogatott megújuló energiát (a 2012. évi EEG 54. cikke).
36

Először is, ami az érintett közönséget illeti, a fellebbezési nagytanács által adott, a megtámadott határozat 36–42. pontjában kifejtett meghatározást jóvá kell hagyni. Egyrészt ugyanis a vitatott védjegy a SUEDTIROL szómegjelölés, amelyet az olasz közönség és az Unió németül értő közönsége megért. A „suedtirol” kifejezés és a német „südtirol” szó, melyeket a dél‑tiroli régió azonosítására használnak, egyenértékű kifejezések, amelyek közül az elsőben a német ábécé „ü” betűjét egy kettőshangzó (diftongus) helyettesíti. Másrészt, a vitatott védjegy árujegyzékébe tartozó szolgáltatások közül egyesek – nevezetesen a kereskedelmi ügyletek, a kereskedelmi adminisztráció, az irodai munkák, a tudományos és technológiai szolgáltatások, az iparelemzési és ‑kutatási szolgáltatások, a számítógépek és szoftverek tervezése és fejlesztése, valamint a jogi szolgáltatások – az összes gazdasági szektorban működő vállalkozás részére nyújthatók, és e kör szakértelemmel rendelkező fogyasztói körnek tekinthető. E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy bár elképzelhető, hogy e szolgáltatásokat egyéni vállalkozók is igénybe veszik, ez utóbbiakat szintén szakembereknek, és így szintén a szakértelemmel rendelkező fogyasztói kör részét képezőknek kell tekinteni. Ami a jogi szolgáltatásokat (42. osztály), valamint az áruk csomagolását és raktározását (39. osztály) illeti, e szolgáltatásokat az átlagos fogyasztók és a szakértelemmel rendelkező fogyasztók is igénybe vehetik. Az érintett közönség legnagyobb részét tehát egy körültekintőbb közönség képezi.
25

Harmadszor, az ügyiratokból az is kitűnik, hogy a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik fél, az Abercrombie & Fitch Europe a felperes által a fellebbezési tanács elé terjesztett fellebbezésre válaszul előadott észrevételeiben azt állította, hogy a felperest nem képviselték megfelelően a fellebbezési tanács előtt, többek között a németországi valóságos és működő kereskedelmi telephely hiánya miatt. Ezen állítás alátámasztására az Abercrombie & Fitch Europe arra hivatkozott, hogy a Handelsgesetzbuch (német kereskedelmi törvénykönyv) 13. cikke rendelkezéseinek alkalmazásával a felperesnek, amelynek lakóhelye és székhelye Németországon kívül található, be kellett volna jegyeztetnie magát annál a helyi bíróságnál, amelynek az illetékességi területén kereskedelmi telephelyet kívánt működtetni, amit a felperes nem tett meg. Állításai alátámasztására az Abercrombie & Fitch Europe mellékelt egyrészt egy Gemeinsames Registerportal der Länderből (német közös nyilvántartási rendszer) származó kivonatot, amely rámutatott arra, hogy nem jegyeztek be „sun cali” szavakat tartalmazó kereskedelmi telephelyet Németországban, másrészt egy München város kereskedelmi nyilvántartásából származó kivonatot, amely igazolta egy SUN CALI Inc. kereskedelmi névvel jelölt kereskedelmi telephely egyéni vállalkozásként történő bejegyzését a felperest a fellebbezési tanács előtt képviselő alkalmazott nevére, aki egyben a főigazgatója.
40

Mindazonáltal a megkülönböztető képesség minimális foka is elegendő ahhoz, hogy a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt feltétlen kizáró ok ne legyen alkalmazható [2007. június 13‑iIVG Immobilien kontra OHIM (I) ítélet, T‑441/05, EU:T:2007:178, 42. pont; 2009. szeptember 29‑i, The Smiley Company kontra OHIM (Egy mosolygó smiley felének ábrája) ítélet, T‑139/08, EU:T:2009:364, 30. pont; 2011. április 13‑iEgy paralelogramma formája ítélet, T‑159/10, nem tették közzé, EU:T:2011:176, 15. pont].
41

A fellebbezési tanács tehát nem követett el hibát, amikor a felperes rosszhiszeműsége fennállásának megítélése szempontjából releváns tényezők egyikeként tekintetbe vette a felperes azon szándékát, hogy a fogyasztó tudatában ha nem is megtévesztést, de legalábbis gondolati képzettársítást keltsen a vitatott védjegy és a Tiger Energy Drink megjelölés között, amely nagyfokú közismertségnek örvendett (lásd ebben az értelemben: 2009. június 11‑i Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli ítélet, C‑529/07, EU:C:2009:361, 40. pont; 2012. február 1‑jeiPollo Tropical CHICKEN ON THE GRILL ítélet, T‑291/09, EU:T:2012:39, 90. pont).
36

Először is, még ha harmadik személyek írásbeli észrevételeket nyújthatnak is be az EUIPO‑hoz azon okokkal kapcsolatban, amelyek miatt a 207/2009 rendelet 7. cikke értelmében a védjegybejelentést hivatalból el kellene utasítani, az említett rendelet 40. cikke pontosítja, hogy e személyek ettől még nem válnak az EUIPO előtti eljárás feleivé. E rendelet 41. és 42. cikkéből viszont az következik, hogy a felszólalási eljárásban a védjegybejelentő és valamely korábbi védjegy felszólalást előterjesztő jogosultja minősül félnek.
—

legelőször is több, különböző időpontban és forrásban megjelent cikk egyértelműen és konkrétan leírja a felperes rezsimmel fennálló kapcsolatát. Először is a 2006‑ban megjelent Governance in the Middle East and North Africa című könyv M. Hamchót a „the Cham Satellite channel” kereskedelmi televíziós csatorna bezárása keretében ugyanis úgy írta le, mint az „elnök közeli barátja, aki hamarosan megkezdi saját televíziós csatornájának működtetését”. Másodsorban a 2012 februárjában a „The Middle East Research and Information Project (MERIP)” internetes oldalon megjelent két cikk állítása szerint egyfelől „M. Hamcho Maher al‑Aszadhoz közel álló üzletember”, másfelől pedig „a rezsimhez valamilyen módon kapcsolódó családok uralkodóvá váltak a magánszektorban, egyre jelentősebb ellenőrzést gyakorolva az állami gazdasági eszközök felett, és hogy e klánokba tartozik a Hamcho család”. Harmadsorban a 2013 novemberében a Le Commerce du Levant folyóiratban megjelent cikk azt állította, hogy „több befolyásos üzletember, köztük Mohammad Hamcho érdekei oly mértékben a hatalomtól függnek, hogy a fennálló rendszer szerves részének tekintik őket”, és hogy „habár kevesen vannak, de ezek az üzletemberek jelentős pénzügyi tőkével rendelkeznek”;
129

Harmadszor a fellebbezési tanács előtti fellebbezés indokolását tartalmazó beadványban a felperes arra hivatkozott, hogy mivel a magazinok a különböző területekhez tartozó információk átadására szolgálnak, a megkülönböztető képesség használat révén való megszerzése a „magazinok” tekintetében kiterjed az információs szolgáltatásokra, a könyvekre és a szemináriumokra is. A felperes ezen állítását a megtámadott határozatnak a felperes érvelésének összefoglalását tartalmazó 7. pontja is átvette. E körülmények között a fellebbezési tanács által a megtámadott határozat 26–28. pontjában a„magazinok” csoportjára vonatkozóan nyújtott indokolást közvetetten, de szükségszerűen vonatkoztatni kell az információs szolgáltatásokra, a könyvekre és szemináriumokra, méghozzá annál is inkább, mivel a megtámadott határozat 27. pontja nemcsak az árukra, hanem az érintett szolgáltatásokra is utal.