Bár a tagállam bizonyos mozgástérrel rendelkezik az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61 irányelv módosításáról szóló 2003/87 irányelv átültetése tekintetében, azonban egyrészt a Bizottság az említett irányelv 9. cikkének (3) bekezdése alapján jogosult ellenőrizni, hogy a tagállam által elfogadott intézkedések megfelelnek-e az említett irányelv III. mellékletében foglalt követelményeknek és 10. cikke rendelkezéseinek, és másrészt ezen ellenőrzési jogkörének gyakorlása keretében maga is mérlegelési mozgástérrel rendelkezik annyiban, amennyiben ez az ellenőrzés az üvegházhatású gázok kibocsátásának a kibocsátási egységek kereskedelmi rendszere segítségével történő költséghatékony és gazdaságilag eredményes csökkentése általános célkitűzésére tekintettel elvégzett bonyolult gazdasági és ökológiai értékeléseket foglal magában, amint az ugyenezen irányelv 1. cikkéből és (5) preambulumbekezdéséből következik.

Az a tény, hogy az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61 irányelv módosításáról szóló 2003/87 irányelv 11. cikkének (1) bekezdése a tagállamot arra kötelezi, hogy a kiosztásra vonatkozó döntését a Bizottság által az említett irányelv 9. cikke értelmében megvizsgált, és esetlegesen a Bizottság felhívására módosított nemzeti kiosztási tervére (NKT) alapozza, nem jelenti szükségszerűen azt, hogy a kibocsátási egységek egyéni kiosztásának a későbbi módosítása már nem lehetséges. Az irányelv 11. cikke (1) bekezdése második mondatának a III. melléklet 9. követelményével összefüggésben értelmezett utolsó fordulata szerint ugyanis a kiosztásra vonatkozó döntés tartalma a nyilvánossággal való második konzultációtól is függ. A nyilvánossággal való e második konzultációra pedig csak azt követően kerül sor, hogy a Bizottság megvizsgálta a közölt NKT-t, és e konzultációnak alkalmasnak kell lennie arra, hogy a tagállam által a kiosztásra vonatkozó döntésében elfogadásra javasolt kiosztás módosításához vezessen, hiszen ezzel ellenkező esetben e konzultáció okafogyottá válna, és a nyilvánosság észrevételei pusztán elméleti jellegűek lennének.

Következésképpen, mivel a bizottsági iránymutatás nem tartalmaz semmilyen utalást az egyénileg kiosztott kibocsátási egységek száma ex post csökkentése jogszerűségének, valamint a tagállam e tekintetben fennálló mozgásterének kérdésére vonatkozóan, a Bizottság a tagállammal szemben nem hivatkozhat jogszerűen az említett kiigazítások tilalmára, ellenkező esetben ugyanis megsérti a jogbiztonság és a bizalomvédelem említett elveit, de ezzel ellenkezőleg, magával a Bizottsággal szemben hivatkozni lehet az említett utalás hiányára, kivéve, ha ez ellentétes a közösségi jog más rendelkezéseivel, különösen a közösségi jognak a jogszabályi hierarchia szerint magasabb rendű rendelkezéseivel.

A Bizottságnak így az említett iránymutatást – és különösen a legalapvetőbb szempontokat – a lehető legvilágosabban és legpontosabban kell meghatároznia. Ez annál is inkább igaz, mivel a Bizottság által a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése értelmében gyakorolt, a nemzeti kiosztási tervek (NKT) ellenőrzésére és elutasítására vonatkozó jogkör erőteljesen körülhatárolt, mivel az NKT e vizsgálata kizárólag a 2003/87 irányelv III. mellékletének követelményeivel, valamint az említett irányelv 10. cikke rendelkezéseivel való összeegyeztethetőségre terjed ki.

Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61 irányelv módosításáról szóló 2003/87 irányelv kifejezett fő célja az üvegházhatású gázok kibocsátásának jelentős csökkentése annak érdekében, hogy be lehessen tartani a Közösségnek és a tagállamoknak a Kiotói Jegyzőkönyv tekintetében tett kötelezettségvállalásait. Ezt a célt számos részcél tiszteletben tartása, illetve bizonyos eszközök igénybevétele útján kell elérni. Az e tekintetben alkalmazott fő eszközt az üvegházhatású gázok kibocsátási egységei kereskedelmének rendszere képezi (az irányelv 1. cikke és (2) preambulumbekezdése), melynek a működését bizonyos részcélok határozzák meg, nevezetesen költséghatékony és gazdaságilag eredményes feltételek fenntartása, a gazdasági fejlődésnek és a munkalehetőségeknek, valamint a belső piac egységességének és a versenyfeltételeknek a megőrzése (ugyanezen irányelv 1. cikke, valamint (5) és (7) preambulumbekezdése). Az irányelv ezenfelül ösztönzi egy konkrét típusú eszköz alkalmazását, nevezetesen a nagyobb energiahatékonyságú technológiák igénybe vételét, amelyek lehetővé teszik a kibocsátás csökkentését egységnyi energia előállítása során (az említett irányelv (20) preambulumbekezdése).

Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61 irányelv módosításáról szóló 2003/87 irányelv III. melléklete 10. követelményének a nemzeti kiosztási tervekben (NKT) előírt, és elsősorban a termelési volumen változásaihoz kapcsolódó ex post kiigazításokra való alkalmazása érdekében releváns elemzési szempontként először is a kibocsátás csökkentésének céljára tekintettel a termelési volumen és a kibocsátási szint között fennálló kapcsolatot, másodszor az e cél, valamint a költséghatékony és gazdaságilag eredményes feltételek fenntartásának célja (az említett irányelv 1. cikke) közötti kapcsolatot, harmadszor a kibocsátások technológiai fejlesztések útján történő csökkentésének célját (az említett irányelv (20) preambulumbekezdése), és negyedszer a belső piac megőrzésének és a versenyfeltételek fenntartásának a célját (az említett irányelv (7) preambulumbekezdése) kell különösen figyelembe venni.

Igaz ugyan, hogy az NKT-kben kiosztott kibocsátási egységek ex post kiigazításai elsősorban a termelési volumen változásaihoz, azaz az előállított egységek számának változásához kapcsolódnak, nem pedig a létesítmény kibocsátási szintjének változásához, és azáltal, hogy az üzemeltetőket visszatartják attól, hogy a létesítményeik termelési volumenét csökkentsék, és ily módon a kibocsátási egységek piacán kínálatot biztosítsanak, alkalmasak arra, hogy akadályozzák a 2003/87 irányelv 1. cikkének és (5) preambulumbekezdésének értelmében a kereskedelmi piac hatékony működése céljának az elérését, ez a megállapítás nem elég annak bizonyításához, hogy az említett kiigazítások akadályozzák az említett irányelvnek a fő célját, nevezetesen az üvegházhatású gázok teljes kibocsátásának a csökkentését.

A kibocsátások csökkentésének célja, valamint a költséghatékony és gazdaságilag eredményes feltételek fenntartásának célja közötti kapcsolatot illetően meg kell állapítani, hogy a termelés volumenének csökkentése, amely nem jár szükségszerűen az összesített kibocsátási szint csökkenésével, a kérdéses javak piacán hiányhoz vezethet, amennyiben a termelés már nem elég e piac igényeinek a kielégítéséhez, amely helyzet, jóllehet a kereskedelmi piac gazdasági logikája alapján keletkezik, nehezen összeegyeztethetőnek tűnik a költséghatékony és gazdaságilag eredményes feltételek fenntartásának célkitűzésével a 2003/87 irányelv I. mellékletében felsoroltakhoz hasonló tevékenységi ágazatok és árupiacok tekintetében. Márpedig a költséghatékonyság és a gazdasági eredményesség szempontja nemcsak magára a kereskedelmi piac működésére, hanem az említett irányelv I. mellékletében meghatározott tevékenységi ágazatokra is vonatkozik, melyekre kiterjed a kibocsátások csökkentésének célja, mint például az acélgyártás ágazata vagy az energiaágazat.

A kibocsátások technológiai fejlesztések útján történő csökkentésének célját illetően meg kell állapítani, hogy az említett ex post kiigazítások, bár visszatarthatják az üzemeltetőket attól, hogy a kibocsátások csökkentése érdekében alacsonyabb termelési volument érjenek el, nem hatnak az üzemeltetők arra való ösztönzésének célja ellen, hogy nagyobb energiahatékonyságú technológiák fejlesztésébe fektessenek be, és e befektetések biztonsága ellen sem. Éppen ellenkezőleg, mivel e kiigazítások visszatartják az üzemeltetőket attól, hogy termelésüket a saját előrejelzéseikkel ellentétben csökkentsék, a rendelkezésre álló kibocsátási egységek korlátozott mennyiségére tekintettel alkalmasak arra, hogy erősítsék a kibocsátásoknak a termelési technológiák energiahatékonysága fokozása érdekében eszközölt befektetések útján történő csökkentésére való ösztönzést. Az új, ökológiai szempontból hatékonyabb termelési technológiák alkalmazása ugyanis, annál a ténynél fogva, hogy e technológiák csökkentik az egységnyi energia előállítása során keletkező kibocsátást, egyrészt jelentős mértékben hozzájárulhat a kibocsátások csökkentése fő céljának az eléréséhez, másrészt mind a kereskedelmi piacon, mind a kérdéses árupiacokon fenntarthatja a költséghatékony és gazdaságilag eredményes feltételeket, mivel nem eredményezi a termelési volumennek az e piacok megfelelő működésére nézve esetlegesen káros csökkenését. Ez azt is jelenti, hogy a nagyobb energiahatékonyságú technológiákba való befektetés a termelési volumen csökkentésével legalábbis egyenértékű, vagy akár ahhoz képest magasabb szintű eszköznek minősül a kibocsátások jelentős csökkentése céljának és a költséghatékony és gazdaságilag eredményes feltételek fenntartása céljának az összeegyeztetéséhez mind a kereskedelmi piacon, mind a kérdéses árupiacokon.

Következésképpen önmagában az a tény, hogy az ex post kiigazítások alkalmasak arra, hogy az üzemeltetőket visszatartsák attól, hogy a termelésük volumenét – és ezáltal a kibocsátásaik szintjét – csökkentsék, nem elegendő a 2003/87 irányelv céljai összességének tekintetében fennálló jogszerűségük vitatásához.

(vö. 129–130., 134., 136–137., 139–140., 148. pont)