ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
41

Azt is hangsúlyozni kell, hogy a végrehajtási rendelet 859. cikke 2. pontjának c) alpontja kifejezetten előírja, hogy ha az e rendelet 356. cikkében meghatározott határidőnek nem tettek eleget, és az áru késedelmes bemutatása nem igazolható ez utóbbi cikk (3) bekezdésének megfelelően, a bemutatás határidejének túllépését úgy kell tekinteni, mint amely nincs jelentős hatással az átmeneti megőrzés vagy az érintett vámeljárás helyes lefolytatására, amennyiben a termékeket ésszerű időn belül mégis bemutatták a rendeltetési vámhivatalnak. E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság feladata a végrehajtási rendelet 356. cikke (3) bekezdése és 859. cikke 2. pontja c) alpontja alkalmazásának keretében előterjesztett igazolások értékelése.
17

A luxemburgi társadalombiztosítási törvénykönyv 299. cikke előírja: „(1) A gyermeknevelési támogatást kérelemre annak nyújtják, aki: a) a Luxemburgi Nagyhercegségben rendelkezik a 269. cikk értelmében vett bejelentett lakóhellyel, és ténylegesen ott tartózkodik, vagy keresőtevékenysége folytán kötelezően a luxemburgi szociális biztonsági rendszer biztosítottja, és a közösségi rendeletek hatálya alá tartozik; b) háztartásában egy vagy több olyan gyermeket nevel, akikre tekintettel a kérelmező vagy nem különélő házastársa, vagy élettársa családi támogatásokban részesül, és akik az utóbbi vonatkozásában teljesítik [ugyanezen törvénykönyvnek a családtagok csoportjának meghatározásáról szóló] 270. cikkében előírt feltételeket; c) elsődlegesen a gyermekek családi háztartáson belül történő nevelésével foglalkozik, és nem folytat keresőtevékenységet, vagy nem részesül keresetpótló jövedelemben. (2) Az (1) bekezdés c) pontjában szereplő feltételtől eltérően kérheti a támogatást az a személy is, aki egy vagy több keresőtevékenységet folytat, vagy keresetpótló jövedelemben részesül, és aki a végzett munka időtartamától függetlenül nem különélő házastársával együtt vagy azon személlyel együtt, akivel háztartási életközösségben él, olyan jövedelemmel rendelkezik, amely a társadalombiztosítási járulékok levonása után nem haladja meg a) egy gyermek nevelése esetén a szociális minimálbér háromszorosát; b) két gyermek nevelése esetén a szociális minimálbér négyszeresét; c) három vagy több gyermek nevelése esetén a szociális minimálbér ötszörösét. (3) Az (1) bekezdés c) pontjában és a (2) bekezdésben szereplő feltételektől eltérően jövedelmétől függetlenül kérheti a gyermeknevelési támogatás felét, aki a) egy vagy több keresőtevékenységet folytat részmunkaidőben, és a ténylegesen teljesített heti munkaidő tartama nem haladja meg az e személy tekintetében a törvény vagy kollektív megállapodás alapján ugyanezen időszakban irányadó rendes munkaidő felét, vagy a munkaidő fentebb meghatározott tartamának megfelelő keresetpótló jövedelemben részesül; b) elsődlegesen legalább az a) pontban meghatározottak szerinti rendes munkaidő felének megfelelő időtartamban a gyermekek családi háztartáson belül történő nevelésével foglalkozik. [...]”
10

Az engedélyezési irányelv „Elektronikus hírközlő hálózatokra és elektronikus hírközlési szolgáltatásokra vonatkozó általános felhatalmazás” című 3. cikkének (2) és (3) bekezdése így rendelkezik: „(2) Az elektronikus hírközlő hálózatok szolgáltatása, illetve az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtása – a 6. cikk (2) bekezdésében említett egyedi kötelezettségek, illetve az 5. cikkben említett használati jogok sérelme nélkül – csak általános felhatalmazás tárgyát képezheti. Az érintett vállalkozástól megkövetelhető, hogy nyújtson be jelentést [helyesen: tegyen bejelentést], de nem írható elő számára, hogy mielőtt a felhatalmazásból eredő jogokat gyakorolná, a nemzeti szabályozó hatóság kifejezett határozatát vagy bármely egyéb közigazgatási intézkedésének iratait szerezze be. Az egyes esetekben szükséges bejelentést követően a vállalkozás megkezdheti tevékenységét, szükség esetén az 5., 6. és 7. cikk használati jogokra vonatkozó rendelkezéseire is figyelemmel. A különböző tagállamokban lévő vállalkozások számára határokon átnyúló elektronikus hírközlési szolgáltatásokat nyújtó vállalkozások érintett tagállamonként nem kötelezhetők egynél több értesítésre [helyesen: bejelentésre]. (3) A (2) bekezdésben említett bejelentés nem tartalmaz többet, mint valamely jogi vagy természetes személy által a nemzeti szabályozó hatóságnak címzett nyilatkozatot az elektronikus hírközlő hálózatok vagy elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtásának megkezdésére irányuló szándékról, valamint olyan minimális adatokat, amelyek a nemzeti szabályozó hatóság számára az elektronikus hírközlő hálózatokat és elektronikus hírközlési szolgáltatásokat nyújtók nyilvántartása vagy jegyzéke vezetéséhez szükségesek. Ezt az adatkört a szolgáltató azonosításához szükséges adatokra kell korlátozni, így a társaság cégjegyzékszámára, a szolgáltató kapcsolattartóira, a szolgáltató címére, a hálózat vagy szolgáltatás rövid ismertetésére, és a tevékenység megkezdésének becsült időpontjára.”
3

A szerencsejátékról szóló 1989. november 28‑i szövetségi törvény (Glücksspielgesetz, BGBl. 620/1989; a továbbiakban: GSpG) az alapügy tényállásának megvalósulása idején hatályos változatának „Lottójáték” címet viselő 2. §‑a ekként rendelkezik: „(1) A lottójáték olyan szerencsejáték, 1. amelyet szerencsejáték‑szervező bonyolít le, szervez, kínál vagy bocsát a nyilvánosság rendelkezésére; 2. amelyben játékosok vagy más személyek pénzösszeget (tétet) fizetnek be a játékban való részvétel keretében, és 3. amelyből a szerencsejáték‑szervező, a játékosok vagy más személyek pénzösszegre (nyeremény) tesznek szert. (2) Szerencsejáték‑szervező az a személy, aki a szerencsejáték‑szervezésből történő haszonszerzés érdekében önállóan és tartósan folytat tevékenységet, még akkor is, ha ezt a tevékenységet nem a nyeremény elérése céljából alakították ki. Ha több személy a köztük fennálló megállapodás értelmében egy adott helyen szerencsejáték szervezése céljából a fenti (1) bekezdés 2. és 3. pontja szerinti pénzösszegekkel részleges szolgáltatásokat nyújt, a szerencsejáték szervezésében közvetlenül részt vevő minden személyt szerencsejáték‑szervezőnek kell tekinteni, még akkor is, ha nem áll szándékukban a haszonszerzés, vagy csak a szerencsejáték lebonyolításában, szervezésében vagy felkínálásában vesznek részt. (3) Játékautomatával folytatott lottójátékról van szó, amennyiben a játék kimenetelét nem központilag, hanem a magában a játékautomatában található mechanikus vagy elektronikus berendezés útján döntik el. [...] (4) Tiltott az olyan lottójáték, amely tekintetében nem adtak koncessziót vagy engedélyt a jelen szövetségi törvény alapján, és amely nincs kizárva a szövetségi államot a 4. § értelmében megillető szerencsejáték‑monopólium alól.”
2

Az FLSmidth egy mérnöki, bányászati és építőipari tevékenységeket végző társaságcsoport anyavállalata. E csoport egyik társasága az FLS Plast A/S (a továbbiakban: FLS Plast), amelyik maga is a wittenheimi (Franciaország) székhelyű, ipari zsákokat, műanyag fóliákat és műanyag [FFS (form, fill and seal – formázó, töltő, záró)] zsákokat gyártó Trioplast Wittenheim SA (korábban Silvallac SA, a továbbiakban: Trioplast Wittenheim) korábbi anyavállalata.
48

Ebben az összefüggésben a Bíróság korábban már kimondta, hogy az ily módon meghatározott időpontot követően elfogadott nemzeti intézkedés önmagában emiatt nem zárható ki automatikusan a szóban forgó uniós aktus eltérést engedő rendszeréből. Ugyanis az eltérés kiterjed az olyan rendelkezésre, amely a lényegét tekintve megegyezik a korábbi szabályozással, vagy amely pusztán a korábbi szabályozásban szereplő uniós jogban meghatározott jogok és szabadságok gyakorlása előtti akadályok csökkentésére vagy felszámolására irányul. Ezzel szemben nem lehet a szóban forgó uniós aktus által rögzített időpontban létező jogszabályokkal egy tekintet alá venni azt a szabályozást, amely a korábbi jogban szereplőtől eltérő megközelítést alkalmaz, és új eljárásokat vezet be (lásd a fent hivatkozott Test Claimants in the FII Group Litigation ügyben 2006. december 12‑én hozott ítélet 192. pontját és a C-157/05. sz. Holböck-ügyben 2007. május 24-én hozott ítélet [EBHT 2007., I-4051. o.] 41. pontját).
87

Negyedsorban a fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék értékelési hibát követett el, amikor a megtámadott ítélet 123. pontjában helybenhagyta a Bizottság azon érvelését, miszerint az érintett piac meghatározása szempontjából szükséges helyettesíthetőség rövid távon kell, hogy megvalósuljon. A fellebbezők szerint a Törvényszék figyelmen kívül hagyta azt, hogy az SSNIP‑tesztet („small but significant and non transitory increase in price”; a csekély, ugyanakkor jelentős és nem átmeneti áremelkedés tesztje) adott időkeretben kell alkalmazni.
21

Előzetesen meg kell állapítani, hogy még akkor is, ha – amint azt a szóban forgó kérdés említi – az alapügyben vitatott szabályozást egyaránt alkalmazni kell azon ajánlati felhívásokra is, amelyek értéke a 2004/18 irányelv 7. cikkében foglalt közbeszerzési érték alatt marad, illetve meghaladja azt, az alapeljárásban szóban forgó közbeszerzés értéke alacsonyabb, mint az e 7. cikk c) pontjában foglalt összeg.
2

A 2005/29 irányelv (6), (15) és (17) preambulumbekezdésének szövege a következő: „(6) Ez az irányelv […] közelíti a tagállamoknak a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó jogszabályait, ideértve a fogyasztók gazdasági érdekeit közvetlenül sértő tisztességtelen reklámokat, amelyek ezáltal közvetett módon sértik a jogszerűen eljáró versenytársak gazdasági érdekeit is. [...] Ez az irányelv nem vonatkozik a kizárólag a versenytársak gazdasági érdekeit sértő vagy a kereskedők közötti ügyletekhez kapcsolódó tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló nemzeti jogszabályokra, és nem is érinti azokat; a tagállamok – amennyiben úgy kívánják – a szubszidiaritás elvének teljes körű figyelembevételével és a közösségi joggal összhangban továbbra is maguk szabályozhatják ezeket a gyakorlatokat. [...] [...] (15) Amennyiben a közösségi jog a kereskedelmi kommunikáció, a reklám és a marketing vonatkozásában tájékoztatási követelményeket határoz meg, ezen irányelv értelmében ezt a tájékoztatást jelentősnek kell tekinteni. A tagállamok megtarthatják vagy kiegészíthetik a szerződések jogához és a szerződések jogából fakadó következményekhez kapcsolódó tájékoztatási követelményeket, amennyiben ezt a meglévő közösségi jogi eszközökben található minimumkikötések megengedik. A II. melléklet tartalmazza [a fogyasztók gazdasági érdekeit sértő kereskedelmi gyakorlatokra alkalmazandó közösségi] vívmányokban található ilyen tájékoztatási követelmények nem teljes körű felsorolását. Tekintettel az ezen irányelv által bevezetett teljes harmonizációra, csak a közösségi jog által megkívánt tájékoztatást kell jelentősnek tekinteni a 7. cikk (5) bekezdésének alkalmazásában. Amennyiben a tagállamok a közösségi jog által meghatározottakon felül további tájékoztatási követelményeket vezettek be minimumkövetelményekre vonatkozó záradékok alapján, a kiegészítő tájékoztatás elmulasztása nem minősül az ezen irányelv értelmében vett megtévesztő mulasztásnak. Ezzel szemben a tagállamok – amennyiben a közösségi jog minimumkikötései ezt megengedik – a közösségi joggal összhangban szigorúbb rendelkezéseket tarthatnak fenn vagy vezethetnek be a fogyasztók egyéni szerződéses jogainak magasabb szintű védelme érdekében. [...] (17) A fokozottabb jogbiztonság érdekében kívánatos meghatározni azokat a kereskedelmi gyakorlatokat, amelyek minden körülmény között tisztességtelenek. Ezért az I. melléklet minden ilyen gyakorlatot tartalmaz. Kizárólag ezek azok a kereskedelmi gyakorlatok, amelyeket az 5–9. cikk rendelkezései szerint történő eseti vizsgálat nélkül is tisztességtelennek kell tekinteni. A felsorolás csak ezen irányelv felülvizsgálata révén módosítható.”
24

Végezetül, a Törvényszék a megtámadott ítélet 57. pontjában megállapította, hogy a Tanács a nemzetközi kapcsolatokhoz fűződő közérdek védelmével kapcsolatos kifogásra hivatkozva arra a tényre is utal, hogy Jogi Szolgálatának véleménye a tárgyalási irányvonalak tervezetének bizonyos olyan kérdéseivel is foglalkozik, amelyeket az említett tárgyalásokban részt vevő másik fél is kihasználhatott volna. A Törvényszék megállapította, hogy ez a megfontolás ténylegesen elegendő az Unió nemzetközi kapcsolatokhoz fűződő érdekét veszélyeztető kockázat megállapításához, azonban a 11897/09. sz. dokumentumnak a tárgyalási irányvonalak tartalmával foglalkozó elemeit illetően nem igazolta a szóban forgó kivételt.
20

A SUCH alapszabályának 5. cikke ezenkívül megállapítja, hogy ez utóbbi verseny‑ és piaci feltételek mellett szolgáltatásokat is nyújthat belföldi vagy külföldi, nem tag közjogi vagy magánjogi szervezeteknek, amennyiben ez nem okoz kárt tagjainak, és előnyösnek bizonyul ez utóbbiak és a SUCH számára mind gazdasági szempontból, mind pedig a technológiai korszerűsítést illetően. Azonban az ilyen szolgáltatások nyújtásának a SUCH tevékenységén belül járulékosnak kell lennie, és nem teheti ki a SUCH előző üzleti évben megállapított teljes üzleti forgalmának 20%‑át meghaladó számlázási forgalmat.
126

Egyébiránt a jelen ügy körülményeire, és különösen a vállalkozás számára való jelentőségére, a bonyolultságra és a vállalkozás magatartására tekintettel a Törvényszék előtti eljárás időtartama ésszerű volt. A Bizottság ebben a vonatkozásban kiemeli, hogy az FLS Plast a vitatott határozat alátámasztására felhozott majdnem összes tényt vitatta, amelyeket ennélfogva felül kellett vizsgálni. Mivel ezen ügyek közül néhány anyavállalatokat és azok leányvállalatait érintette, bizonyos pervezetési intézkedések meghozatalára került sor annak érdekében, hogy ezen ügyeket együttesen lehessen megvizsgálni és elbírálni. Azt is figyelembe kell venni, hogy az FLS Plast igen bonyolult, több jogalapot és jogalaprészt tartalmazó keresetlevelet nyújtott be. A többi tizennégy felperes is hasonlóan részletes eljárási iratokat nyújtott be.
2

E kérelmet a J. Saint Prix és a Secretary of State for Work and Pensions (a továbbiakban: Secretary of State) között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, melynek tárgya, hogy az utóbbi az előbbivel szemben megtagadta a jövedelemtámogatást.
37

Pontosítani kell, hogy a hatodik irányelv 13. cikke B. része d) pontjának 3. alpontja többek között olyan fizetőeszközökre is vonatkozik, mint például a csekkek. Márpedig ahogyan a jelen ítélet 18. és 31. pontjában is szerepel, noha a Grantonkártyák árendgedményre is jogosítanak, önmagukban nem minősülnek az említett irányelv értelmében vett fizetőeszközöknek. Különösen, ahogyan arra az Egyesült Királyság Kormánya is hivatkozik, még ha az említett kártyák forgalomképesek és bizonyos áron újraértékesíthetők is, működési módjuk – a fizetések, az átutalások és a csekkek esetével szemben –semmilyen pénzmozgást nem foglal magában.
11

A környezet és a természeti erőforrások védelmét illetően a keretmegállapodás 34. cikke az alábbiak szerint rendelkezik: „(1) A Felek megállapodnak arról, hogy az e téren folytatott együttműködés elősegíti a környezet megőrzését és javítását a fenntartható fejlődés megvalósítása céljából. A Felek által e [keretmegállapodás] szerint vállalt tevékenységek elvégzése során figyelembe kell venni a [2002‑ben Johannesburgban megtartott fenntartható fejlődésről szóló világ‑csúcstalálkozó] eredményeinek, valamint azoknak a vonatkozó többoldalú környezetvédelmi megállapodásoknak a végrehajtását, amelynek a Felek részes felei. (2) A Felek megállapodnak a természeti erőforrások és a biológiai sokféleség megőrzésének és fenntartható módon való igazgatásának szükségességéről valamennyi generáció előnyére, figyelembe véve fejlesztési igényeiket. (3) A Felek megállapodnak abban, hogy együttműködnek a kereskedelmi és környezetvédelmi politikák kölcsönös támogathatóságának, valamint a környezetvédelmi megfontolásoknak az együttműködés valamennyi területébe való integrálásának fokozása érdekében. (4) A Felek törekednek az együttműködés folytatására és megerősítésére a környezetvédelemmel kapcsolatos regionális programokban, a következők tekintetében: a) a környezeti tudatosság és a helyi részvétel fokozása a környezetvédelmi és fenntartható fejlődéssel kapcsolatos erőfeszítésekben, beleértve az őslakos kulturális közösségek/őslakos népcsoportok és a helyi közösségek részvételét is; b) az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodással és hatásainak enyhítésével, valamint az energiahatékonysággal kapcsolatos kapacitásépítés; c) a biológiai sokféleséget és biológiai biztonságot is magában foglaló, de nem csak ezekre korlátozódó többoldalú környezetvédelmi megállapodásokban való részvételre és azok végrehajtására vonatkozó kapacitásépítés; d) környezetbarát technológiák, termékek és szolgáltatások támogatása, szabályozó és piaci alapú eszközök használata révén is; e) a természeti erőforrásokkal való gazdálkodás, beleértve az erdészeti irányítást és az illegális fakitermelés és ‑kereskedelem elleni küzdelmet, valamint az erdőgazdálkodást is magában foglaló fenntartható természeti erőforrás‑gazdálkodás támogatása; f) a nemzeti parkok és védett területek hatékony védelme, valamint a biológiai sokféleség területei és a sérülékeny ökoszisztémák kijelölése és védelme, kellő figyelemmel az ezeken a területeken vagy azok közelében élő helyi és őslakos közösségekre; g) a szilárd és veszélyes hulladékok és más hulladékformák határokon átnyúló illegális szállításának megakadályozása; h) a part menti és tengeri környezet megóvása, valamint hatékony vízgazdálkodás; i) talajvédelem és ‑megőrzés, valamint fenntartható területgazdálkodás, a bányászatilag kimerített/elhagyott bányák helyreállítását is beleértve; j) a kapacitásépítés támogatás a katasztrófa‑ és kockázatkezelés terén; k) fenntartható fogyasztási és termelési modellek támogatása gazdaságukban. (5) A Felek ösztönzik az e területen folytatott programjaikhoz való kölcsönös hozzáférést, e programok konkrét feltételeivel összhangban.”
9

A kérdést előterjesztő bíróság szerint az említett kartell résztvevői az új berendezések teljes osztrák piaca kereskedelmi méretének jóval több mint fele tekintetében törekedtek együttműködés megvalósítására. Az érintett projektek több mint fele tekintetében sor került az egyikük részére történő konszenzusos kiosztásra is, így a piac méretének legalább harmadát érintette az összehangolt magatartás. Az összehangolt projektek körülbelül kétharmada terv szerint valósult meg. Az esetek harmadában vagy harmadik fél vállalkozások (kartellben részt nem vevő vállalkozások) részére ítélték oda a szerződést, vagy a kartellben részt vevő olyan vállalkozás részére, amely nem tartotta magát a kiosztási feltételekhez, és alacsonyabb összegű ajánlatot tett. Kétoldalúan is sor került projektek konszenzusos kiosztására. A szóban forgó kartell résztvevői által tanúsított magatartás eredményeként a piaci árak még a 2004‑et megelőző utolsó években is alig változtak, és az érintettek piaci részesedése közel azonos maradt.
27

Az X BV kifogást nyújtott be ezen adó megfizetésével szemben, amelyet a Staatssecretaris van Financiën elutasított. Az X BV keresetet nyújtott be az említett kifogást elutasító határozattal szemben a Rechtbank te Haarlemhez (haarlemi kerületi bíróság), amely a keresetet megalapozatlannak nyilvánította. Az X BV fellebbezést nyújtott be a Gerechtshof te Amsterdamhoz (amszterdami regionális fellebbviteli bíróság), amely helybenhagyta a Rechtbank Haarlem határozatát. Az X BV felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő a Gerechtshof te Amsterdam határozatával szemben a kérdést előterjesztő bíróság előtt.
20

A First Note nevű, oelegemi (Belgium) székhelyű társaság illatszer‑nagykereskedelemmel foglalkozik. 2007 januárja során ez a társaság „Blue Safe for Women” elnevezésű illatszerét a németországi székhelyű Stefan P. Warenhandel (a továbbiakban: Stefan P.) részére értékesítette. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az utóbbi a termékeket Belgiumban átvette a First Note‑tól, majd azokat német területen továbbértékesítette.
„1)

Összeegyeztethető‑e az [1083/2006 rendeletnek] a [Charta] 47. cikkével összefüggésben értelmezett 63. cikke (2) bekezdésével a két tagállam által közösen létrehozott monitoring bizottság olyan eljárási szabályzata, mint a [Seirekomitee] által elfogadott programútmutató, amely úgy rendelkezik, hogy a monitoring bizottság határozataival szemben nincsen helye jogorvoslatnak (a programútmutató 6.6. pontjának negyedik bekezdése: »The decisions of the Monitoring Committee are not appealable at any place of jurisdiction«)?
68

E tekintetben a megtámadott ítélet 245–249. pontjában a Törvényszék a tények önálló értékelése során először is lényegében azt állapította meg, hogy a vitatott határozat elfogadásának időpontjában, még ha a MasterCard tagjait jelentő bankok nem is vettek részt e szervezet szerveiben a MIF‑fel kapcsolatos döntéshozatali folyamatban, „a MasterCard […] inkább úgy tűnt, hogy vállalkozások társulásaként működik tovább Európában, amelynek a bankok a nyújtott szolgáltatások tekintetében nemcsak az ügyfelei voltak, hanem közösen, decentralizált módon és jelentős mértékben részt vettek a döntési jogkör gyakorlásában”. E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy ebben az összefüggésben a „tűnt” kifejezés Törvényszék általi nem megfelelő használata ellenére a megtámadott ítélet 245–249. pontjának együttes olvasatából kitűnik, hogy a Törvényszék ténylegesen megvizsgálta, hogy a vitatott határozat időpontjában a bankok a tőzsdei bevezetést követően továbbra is közösen gyakorolták a döntési jogkört a MasterCard fizetési szervezet működésének lényeges szempontjait illetően, ami meglehetősen viszonylagossá tette azokat a következtetéseket, amelyeket a tőzsdei bevezetésből kellett levonni. Másodszor a megtámadott ítélet 250–258. pontjában a Törvényszék lényegében azt is megállapította, hogy a Bizottság joggal állapíthatta meg, hogy a MIF a bankok érdekeit tükrözte, mivel e tekintetben érdekközösség állt fenn a MasterCard, a részvényesei és a bankok között.
31

A letelepedés szabadságára vonatkozó EUMSZ 49. cikk hatálya alá tartozik az a nemzeti szabályozás, amely célját tekintve kizárólag olyan részesedésekre alkalmazandó, amelyek lehetővé teszik, hogy irányítást biztosító befolyást gyakoroljanak a társaság döntéseire és meghatározzák annak tevékenységét (lásd: Test Claimants in the FII Group Litigation ítélet, C‑446/04, EU:C:2006:774, 37. pont; Idryma Typou ítélet, C‑81/09, EU:C:2010:622, 47. pont; Accor‑ítélet, EU:C:2011:581, 32. pont, Scheunemann‑ítélet, C‑31/11, EU:C:2012:481, 23. pont, valamint Test Claimants in the FII Group Litigation ítélet, EU:C:2012:707, 91. pont).
50

A VREG és társai szerint az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések két okból is elfogadhatatlanok. Először is a Bíróság nem rendelkezik hatáskörrel a nemzeti jog uniós joggal való összeegyeztethetőségének megítélése vonatkozásában. Másodszor e kérdések nem relevánsak az alapügyekben történő döntéshozatal szempontjából, amennyiben a belső jog téves értelmezésén alapulnak. A kérdést előterjesztő bíróság ugyanis tévesen tekintette úgy, hogy a villamos energiáról szóló rendelet 25. cikke és a 2004. március 5‑i rendelet 15c. cikke (2) bekezdésének második albekezdése nem csupán a más országból származó zöld bizonyítványok, hanem a más országból származó származási garanciák esetleges figyelembevételére is vonatkozik.
90

Ami először is a továbbközvetítési jogot illeti, a Lengyel Köztársaság és az Egyesült Királyság arra hivatkozik, hogy az uniós jog csak minimumharmonizációt hajtott végre, mivel kizárólag a 2006/115 irányelv 8. cikkének (3) bekezdése értelmében vett, vezeték nélküli továbbközvetítésre utal. Márpedig a szóban forgó tárgyalások ahhoz is vezethetnek, hogy a műsorsugárzó szervezetek részére a vezeték, így különösen az Internet útján történő továbbközvetítés kizárólagos jogát is elismerik.