25

A VI/5330/97. sz. dokumentum 2. mellékletének „Az átalánykorrekciók alkalmazására vonatkozó iránymutatások” címet viselő része kimondja: „Átalánykorrekciókat lehet előirányozni, ha a vizsgálat során szolgáltatott információk nem teszik lehetővé az ellenőr számára, hogy a meghatározott veszteségek bruttósításából [helyesen: extrapolációból] kiindulva statisztikai eszközökkel vagy más változó adatokra való hivatkozással megállapítsa a veszteséget, de ezek az információk annak megállapítását mégis lehetővé teszik számára, hogy a tagállam elmulasztotta arra vonatkozó kötelezettségének teljesítését, hogy megfelelően igazolja egyes teljesített kérelmek támogathatóságát. A közösségi alapok számára lehetséges veszteség felbecsülése […] az ellenőrzési hiányosságból eredő – esetleg akár az elvégzett vizsgálatok jellegét és minőségét, akár azok számát érintő – kockázat értékelésén keresztül történik. A rejtett, de [a 729/90 rendelet] új 5. cikk[e] (2) bekezdésének c) pontjával kifejezetten megfogalmazott elv az, hogy a korrekciós rátának világosan kell kapcsolódnia a lehetséges veszteséghez. […] Ha végeztek ellenőrzéseket, de nem tökéletesen, először is a hiányosság súlyát kell értékelni. […] Azonban az a tény, hogy egy ellenőrzési eljárás tökéletesítésre szorul, önmagában még nem elegendő egy pénzügyi korrekció indokolásához. Jelentős hiányosságnak kell lennie a kifejezett közösségi szabályok alkalmazásában, és annak az EMOGA‑t egy veszteség vagy szabálytalanság tényleges kockázatának kell kitennie. A hiba súlyosabbá válik, ha a tagállam elmulasztja az ellenőrzései javítását, pedig a Bizottság már jelezte számára a szükséges javításokat. Ha nem végeznek el egy vagy több kulcsfontosságú ellenőrzést, vagy azokat olyan rosszul vagy ritkán hajtják végre, hogy elégtelenek egy kérelem támogathatóságának a megállapításához vagy a szabálytalanságok megelőzéséhez, 10%‑os korrekciót kell alkalmazni, mivel ésszerűen gondolható, hogy az EMOGA számára jelentős veszteség komoly kockázata állt fenn. Ha el is végeztek minden kulcsfontosságú ellenőrzést, a szabályozásban ajánlott szám, gyakoriság vagy szigor betartása nélkül 5%‑os korrekciót lehet alkalmazni, ha ésszerűen feltételezhető, hogy ezek az ellenőrzések nem nyújtják a kérelmek szabályszerűségére vonatkozó garancia elvárt szintjét, és hogy az EMOGA számára komoly a veszteség kockázata. Ha egy tagállam helyesen végzi el a kulcsfontosságú ellenőrzéseket, de teljesen elmulasztja egy vagy több másodlagos ellenőrzés végrehajtását, 2% mértékű korrekciót kell alkalmazni az EMOGA számára jelentkező kisebb veszteség kockázatára és a jogsértés kisebb súlyára tekintettel. Akkor is indokolt a 2%‑os korrekció, ha egy tagállam elmulasztja meghozni a másodlagos ellenőrzések alkalmazásának javítását célzó vagy a közösségi szabályozással indukált intézkedéseket, és amiről a Bizottság különösen az 1663/95 rendelet 8. cikkének alkalmazásában értesítette, hogy ezeket az intézkedéseket a szabályozással követett célkitűzések elérése vagy a csalások és szabálytalanságok elleni védelem ésszerű szintjének biztosítása vagy a közösségi alapok megfelelő ellenőrzésének biztosítása érdekében kell alkalmazni. […] A korrekciós rátát az alapok azon részére kell alkalmazni, amelyre vonatkozóan a kiadás kockázatot jelentett. Ha a hiányosság abból ered, hogy egy tagállam nem fogadott el egy megfelelő ellenőrzési rendszert, a korrekciót mindazokra a kiadásokra vonatkozóan alkalmazni kell, amelyekre ezt az ellenőrzési rendszert alkalmazni kellett volna. Ha indokoltan feltételezhető, hogy a hiányosság csak arra korlátozódik, hogy a tagállam által elfogadott ellenőrzési rendszert egy megyében vagy régióban nem alkalmazták, a korrekciót az említett megyében vagy régióban kezelt kifizetésekre kell alkalmazni. […] […] Ha ugyanazon rendszer több hiányosságot is rejt magában, az átalánykorrekciós ráták nem kumulatívak, mivel a legsúlyosabb hiányosságot úgy tekintik, mint az egész ellenőrzési rendszer által képviselt kockázatok jelzőjét. […]”