ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13

A Vt. 4. §‑a (1) bekezdése c) pontjának és 76/C. §‑a (2) bekezdésének, valamint a 207/2009 rendelet 9. cikke (1) bekezdése c) pontjának és a 2008/95 irányelv 4. cikke (3) bekezdésének vizsgálata során a kérdést előterjesztő bíróság arra a következtetésre jutott, hogy e rendelkezések nem nyújtanak támpontot ahhoz, hogy a közösségi védjegy jóhírnevének fennállása tekintetében az Unión belül milyen földrajzi terület fogadható el. Egyébként szerinte az a kérdés merül fel, hogy még ha fenn is áll az ilyen jóhírnév, elképzelhető‑e, hogy amikor az ilyen védjegy az érintett tagállamban ismeretlen, a későbbi védjegy alapos ok nélküli használata nem sérthetné vagy nem használhatná ki tisztességtelenül a korábbi közösségi védjegy megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét.
13

A családokat, a munkahelyeket, a foglalkoztatást és a vállalkozásokat támogató sürgős rendelkezésekről, valamint a nemzeti stratégiai keret válságellenes intézkedésekkel történő módosításáról szóló, a 2009. január 28‑i 2. sz. törvény által módosításokkal törvénnyé alakított 2008. november 29‑i 185. sz. rendelettörvénynek (decreto‑legge n. 185 – Misure urgenti per il sostegno a famiglie, lavoro, occupazione e impresa e per ridisegnare in funzione anti‑crisi il quadro strategico nazionale; a továbbiakban: 185/2008. sz. rendelettörvény) „A jogellenes támogatások visszatéríttetésére vonatkozó európai határozatok végrehajtása” című 24. cikke (4) bekezdése előírja: „A kamatokat a 2004. április 21‑i 794/2004/EK […] rendelet V. fejezetében foglalt rendelkezések alapján kell meghatározni […]”.
20

Az ALIC a 2011 augusztusa és októbere közötti időszak tekintetében adóellenőrzésen esett át. Ezen ellenőrzés során az adóhatóság megállapította, hogy a számlákat a szerződésekben megjelölt határidőn belül bocsátották ki, azokat megfelelően feltüntették a szolgáltatók és az ALIC könyvelésében, és vonatkozásukban a héát is bevallották. Az adóhatóság azt is megállapította, hogy a szolgáltatók által kiállított számlákat banki úton végrehajtott kifizetésekkel egyenlítették ki. Ezenfelül az is megállapításra került, hogy a szolgáltatók a szerződésben rögzített szolgáltatások végrehajtásához megfelelően képzett személyzettel rendelkeztek.
11

2011. november 21‑én az FKTK elfogadta a „Latvijas Krājbanka” társaság (a továbbiakban: bank) pénzügyi szolgáltatásainak felfüggesztéséről szóló 278. sz. határozatot. E napon A. Surmačs a bankban a nemzetközi jogi és pénzügyi jogi kérdésekkel foglalkozó alelnöki tisztséget töltötte be. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy A. Surmačs az igazgatótanács elnökének volt közvetlenül alárendelve, és maga is tagja volt e szervnek azt megelőzően, hogy az alelnöki tisztséget foglalta volna el, mely utóbbi tisztséget az FKTK fent említett határozatának meghozataláig töltötte be.
(11)

A tagállamoknak a szociális partnerekkel együttesen folytatniuk kell a munkaerőpiacra továbbra is jellemző nemek közötti díjazásbeli különbségek és a nemek közötti erőteljes megkülönböztetés problémájának kezelését olyan eszközök segítségével – mint például a munkaidő hosszának rugalmas szabályozása –, amelyek a férfiak és a nők számára egyaránt lehetővé teszik a munkahelyi és a családi kötelezettségek jobb összehangolását. Ez magában foglalhatná a megfelelő szülői szabadság biztosítását is, amelyet bármelyik szülő igénybe vehetne [helyesen: a bármelyik szülő által igénybe vehető szülői szabadságra vonatkozó megfelelő szabályozásokat is] [...].
47

Az alaprendelet 2. cikkének (7) bekezdésével kapcsolatban elöljáróban meg kell jegyezni, hogy e rendelkezés, az ugyanezen rendelet (7) preambulumbekezdésében foglaltak nyomán, különleges rendszert vezet be, amely a rendes érték kiszámítására vonatkozó részletes szabályokat határoz meg a nem piacgazdaságú országokból, köztük Örményországból származó behozatal tekintetében. E behozatalok tekintetében ugyanis az említett rendelkezés a) pontjában kimondja, hogy a rendes értéket egy piacgazdaságú harmadik ország ára vagy számtanilag képzett értéke vagy az ilyen harmadik országból más országokba – beleértve az Uniót is – történő kivitel esetén felszámított ár alapján kell megállapítani, illetve, ha ez nem lehetséges, bármilyen más elfogadható alapon megállapítható, ideértve a hasonló termékért az Unióban ténylegesen fizetett vagy fizetendő árat, és azt szükség esetén megfelelően módosítani kell úgy, hogy egy ésszerűen elfogadható haszonkulcsot is magában foglaljon. Továbbá ugyanezen rendelkezés b) pontja kimondja, hogy bármely, a vizsgálat idején WTO‑tagsággal rendelkező, nem piacgazdaságú országból származó behozatallal kapcsolatos dömpingellenes vizsgálatok során a rendes értéket az (1)–(6) bekezdésnek megfelelően határozzák meg, amennyiben a vizsgálat alá eső egy vagy több gyártó megfelelően indokolt kérelme alapján, valamint a c) pontban előírt kritériumoknak és eljárásoknak megfelelően kimutatható, hogy piacgazdasági feltételek érvényesülnek e gyártó vagy gyártók számára az érintett hasonló termék gyártása és értékesítése tekintetében.
3

A hatodik irányelv 4. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) »Adóalany«: az a személy, aki a (2) bekezdésben meghatározott bármely gazdasági tevékenységet bárhol önállóan végez, tekintet nélkül annak céljára és eredményére. (2) Az (1) bekezdésben említett gazdasági tevékenység a termelők, a kereskedők, illetve a szolgáltatók valamennyi tevékenységét magában foglalja, beleértve a kitermelőipari és mezőgazdasági tevékenységeket, valamint az egyéb szakmai tevékenységeket is. Gazdasági tevékenységnek minősül azon tevékenység is, amely bevétel elérése érdekében materiális vagy immateriális javak tartós hasznosítását foglalja magában. [...] (4) Az (1) bekezdésben használt »önállóan« fogalom kizárja az adózás alól a munkavállalókat és egyéb személyeket, amennyiben őket munkaadójukhoz munkaszerződés vagy alkalmazójukhoz egyéb olyan jogviszony köti, amely, tekintettel a munkakörülményekre, a díjazásra és a munkavállaló felelősségére, alárendeltségi viszonyt teremt. A 29. cikk szerinti konzultációra is figyelemmel minden államnak jogában áll együtt, egyetlen adóalanyként kezelni azon belföldön letelepedett alanyokat, amelyek ugyan jogilag függetlenek, de amelyeket kölcsönös pénzügyi, gazdasági és szervezeti kapcsolatok egymással szorosan összefűznek. A második albekezdésben meghatározott választási lehetőséggel élő tagállam intézkedéseket fogadhat el az adókijátszás vagy adókikerülés ezen rendelkezés alkalmazásán keresztül történő megelőzésére. [...]”
75

Ezen előzetes megfontolásokra tekintettel, és először is azon kérdést illetően, hogy meg lehet‑e állapítani, hogy a vitatott gyakorlatból következő eltérő bánásmódot a 2000/43 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett etnikai származáson alapuló okokból vezették‑e be – ami a negyedik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tárgya –, mindenekelőtt meg kell jegyezni, hogy önmagában az a körülmény, hogy az alapügyben szóban forgó városrészben laknak nem roma származású lakosok is, nem olyan jellegű, amely kizárja, hogy az ilyen gyakorlatot az e városrész lakói többségére jellemző etnikai származásra figyelemmel vezették be.
79

Hozzá kell tenni, hogy a Bizottság azt is tévesen kifogásolja a jelen fellebbezés szakaszában, hogy a fellebbezők azt követően nyújtották be a kártérítési keresetüket a nemzeti bírósághoz, hogy a Törvényszékhez benyújtották a megsemmisítés iránti keresetüket. A Bíróságnak a jelen ítélet 56. és 69. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatából ugyanis kitűnik, hogy egy esetleges kártérítési kereset elegendő az eljáráshoz fűződő érdek megalapozásához, feltéve hogy ez utóbbi nem hipotetikus. Márpedig a jelen ügyben nem vitatott, hogy a fellebbezők a Törvényszékhez benyújtott keresetlevelükben bejelentették, hogy ilyen kártérítési keresetet nyújtanak be, és – amint a megtámadott végzés 42. pontjából kitűnik – e keresetet a megtámadott végzés elfogadását megelőzően ténylegesen be is nyújtották.
19

2012. november 2‑án a Kyowa Hakko a hamburgi adóügyi bíróság határozatával szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz felülvizsgálati kérelmet nyújtott be. E kérelemben a Kyowa Hakko fenntartja azt az érvelését, amely szerint a vitatott termékeket a KN 3003 vámtarifaszám alá kell besorolni. Lényegében úgy érvel, hogy a HR magyarázó megjegyzéseknek nincs jogi kötőerejük. E tekintetben egyaránt hivatkozik az Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) [másodfokú közigazgatási bíróság (adójogi és kancelláriai tanács), (Egyesült Királyság)] 2013. szeptember 27‑i fellebbviteli eljárásban hozott határozatára, amely ugyanezen aminosav‑keveréket, mint amely az alapeljárásban szerepel, a KN 3003 vámtarifaszám alá sorolta be.
47

A Bíróság ez alapján megállapította, hogy ha az említett feltételek közül akár az egyik is teljesül, a kizárólag az áru formájából álló megjelölés nem lajstromozható védjegyként; nincsen jelentősége annak, hogy a megjelölés lajstromozása több kizáró ok alapján is megtagadható lenne, amennyiben a kizáró okok egyike teljes mértékben alkalmazható a megjelölésre (lásd ebben az értelemben: Hauck‑ítélet, C‑205/13, EU:C:2014:2233, 40. és 41. pont).
7

Ugyanezen szabályzat 90. cikke szerint: „(1) Az e személyzeti szabályzat hatálya alá tartozó bármely személy kérelmezheti, hogy a kinevezésre jogosult hatóság határozatot hozzon személyével kapcsolatban. A kinevezésre jogosult hatóság a kérelem benyújtásának időpontjától számított négy hónapon belül közli az érintett személlyel indokolással ellátott határozatát. Ha e határidő végéig a kérelemre nem érkezik válasz, akkor az hallgatólagos elutasító határozatnak tekintendő, amellyel szemben az alábbi bekezdés rendelkezéseinek megfelelően panasszal lehet élni. (2) Az e személyzeti szabályzat hatálya alá tartozó bármely személy panaszt nyújthat be a kinevezésre jogosult hatósághoz az őt hátrányosan érintő intézkedés ellen; ez arra az esetre is vonatkozik, amikor az említett hatóság határozatot hozott, és arra az esetre is, amikor az elmulasztotta a személyzeti szabályzatban előírt intézkedés elfogadását. [...]”
30

E körülmények között a Hoge Raad der Nederlanden felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1) Úgy kell‑e értelmezni a 44/2001/EK rendelet II. fejezetének 5. szakasza (18–21. cikk) szerinti rendelkezéseket, hogy azok kizárják az említett rendelet 5. cikke 1. pontja a) alpontjának vagy 5. cikke 3. pontjának alkalmazását a jelen ügyhöz hasonló olyan ügyben, amelyben az alperest nemcsak ügyvezetőként, feladatainak nem megfelelő ellátása vagy jogellenes cselekmény miatt, hanem e tisztségtől függetlenül, az alperes és a társaság között létrejött munkaszerződés teljesítése keretében elkövetett szándékos vagy tudatos gondatlanság miatt is felelősségre vonja a társaság? 2) a) Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a 44/2001/EK rendelet 5. cikke 1. pontjának a) alpontjában szereplő »egy szerződés vagy egy szerződéses igény« fogalmát, hogy e fogalom egy, a jelen ügyhöz hasonló olyan ügyet is magában foglal, amelyben valamely társaság e társaság ügyvezetői minőségében eljáró személyt von felelősségre az e személyre a társasági jog értelmében háruló feladatok megfelelő ellátására vonatkozó kötelezettségének megsértése miatt? b) A 2.a) kérdésre adandó igenlő válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a 44/2001/EK rendelet 5. cikke 1. pontjának a) alpontjában szereplő »a [keresettel] vitatott kötelezettség teljesítésének helye« fogalmát, hogy ez azt a helyet jelenti, ahol az ügyvezető ellátta vagy el kellett volna látnia a társasági jog értelmében rá háruló feladatokat, amely főszabály szerint az említett rendelet 60. cikke (1) bekezdésének b), illetve c) pontja értelmében vett központi ügyvezetésének helye vagy az üzleti tevékenység fő helye? 3) a) Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a 44/2001/EK rendelet 5. cikkének 3. pontjában szereplő »jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyekben« fogalmát, hogy e fogalom egy, a jelen ügyhöz hasonló olyan ügyet is magában foglal, amelyben valamely társaság e társaság ügyvezetői minőségében eljáró személyt von felelősségre az e személyre a társasági jog értelmében háruló feladatok nem megfelelő ellátása vagy jogellenes cselekmény miatt? b) A 3. a) kérdésre adandó igenlő válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a 44/2001/EK rendelet 5. cikkének 3. pontjában szereplő »[az] a hely[…] […], ahol a káresemény bekövetkezett vagy bekövetkezhet« fogalmát, hogy ez azt a helyet jelenti, ahol az ügyvezető ellátta vagy el kellett volna látnia a társasági jog értelmében rá háruló feladatokat, amely főszabály szerint az érintett társaságnak az említett rendelet 60. cikke (1) bekezdésének b), illetve c) pontja értelmében vett központi ügyvezetésének helye vagy üzleti tevékenységének fő helye?”
4

Az 1967. október 24‑i arrêté royal no 50 relatif à la pension de retraite et de survie des travailleurs salariés (a munkavállalói öregségi és túlélő hozzátartozói nyugdíjról szóló 50. sz. királyi rendelet, a továbbiakban: 50. sz. királyi rendelet) (Moniteur belge, 1967. október 27., 11246. o.) alapügy tényállására alkalmazandó változata 10a. cikke bevezeti az „egységes szolgálati idő” elvét. E cikket az 1983. augusztus 29‑i l’arrêté royal no 205 modifiant la législation relative aux pensions du secteur social (a szociális ágazat nyugellátásaira vonatkozó szabályozást módosító 205. sz. királyi rendelet) (Moniteur belge, 1983. szeptember 6., 11096. o.) illesztette be a jogszabályba.
2

Ezt a kérelmet a Fédération des entreprises du commerce et de la distribution (FCD) és a Fédération des magasins de bricolage et de l’aménagement de la maison (FMB), valamint a ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l’Énergie (a környezetvédelemért, a fenntartható fejlődésért és az energiáért felelős miniszter) között a „Közlemény a gazdasági szereplőknek az 1907/2006 (REACH) rendelet 7. cikke (2) bekezdésének és 33. cikkének alkalmazásában az árucikkekben található anyagokra vonatkozó információk közlésére vonatkozó kötelezettségről – a 7. cikk (2) bekezdésében és a 33. cikkben hivatkozott 0,1 tömegszázalékos küszöb értelmezése című dokumentum (a JORF 2011. június 8‑i száma, 9763.o., a továbbiakban: 2011. június 8‑i közlemény) érvényességének tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
3

E határozat 5. cikke az alábbiakat írja elő: „(1) Az Europol fő feladatai a következők: a) az információk és bűnüldözési operatív információk összegyűjtése, tárolása, feldolgozása, elemzése és cseréje; b) a tagállamok illetékes hatóságainak haladéktalan értesítése az őket érintő információkról és a bűncselekmények között feltárt bármilyen összefüggésekről a 8. cikkben említett nemzeti egységek útján; c) a tagállamokban folyó nyomozás segítése különösen minden jelentőséggel bíró információt [helyesen: információ] továbbításával a nemzeti egységeknek; d) meghatározott esetekben az érintett tagállamok illetékes hatóságainak felkérése nyomozások kezdeményezésére, lefolytatására vagy koordinálására, valamint javaslattétel közös nyomozócsoportok létrehozására; e) bűnüldözési operatív információk és elemzési támogatás nyújtása a tagállamoknak nagyszabású nemzetközi eseményekkel kapcsolatban; f) fenyegetésértékelések, stratégiai elemzések és a célkitűzéséhez kapcsolódó általános helyzetjelentések készítése, beleértve a szervezett bűnözés általi fenyegetés értékelését. (2) Az (1) bekezdésben említett feladatok magukban foglalják a tagállamoknak az internetről származó információk összegyűjtésére és elemzésére irányuló feladataik tekintetében nyújtott támogatást annak érdekében, hogy segítsenek az internet felhasználásával elkövetett vagy általa elősegített bűncselekmények azonosításában. (3) Az Europol ellátja továbbá a következő feladatokat is: a) a tagállamok illetékes hatóságainak nyomozati eljárásaiban alkalmazott különös ismeretek elmélyítése és nyomozási tanácsadás; b) stratégiai jelentőségű bűnüldözési operatív információk szolgáltatása az operatív tevékenységekhez nemzeti és uniós szinten rendelkezésre álló erőforrások eredményes és hatékony felhasználásának megkönnyítése és elősegítése céljából, valamint e tevékenységek támogatása. (4) Ezenfelül a 3. cikkben meghatározott célok keretében, a rendelkezésére álló személyi és költségvetési erőforrásoktól függően és az igazgatótanács által megszabott kereteken belül, az Europol segítségnyújtással, tanácsadással és kutatással is támogathatja a tagállamokat a következő területeken: a) az illetékes hatóságok tagjainak képzése, adott esetben az Európai Rendőr‑akadémiával együttműködve; b) az illetékes hatóságok szervezete és felszerelése a tagállamok közötti technikai segítségnyújtás biztosításának megkönnyítésével; c) bűnmegelőzési módszerek; d) technikai és bűnügyi tudományos módszerek és elemzés, valamint nyomozati eljárások. (5) Az Europol az euróhamisítás elleni küzdelem központi hivatalaként jár el az euró pénzhamisítás elleni, az Europolnak az eurohamisítás elleni küzdelem központi hivatalává történő kijelölése általi védelméről szóló, 2005. július 12‑i 2005/511/IB tanácsi határozatnak […] megfelelően. Az Europol továbbá elősegítheti a tagállamok illetékes hatóságai által vagy közös nyomozócsoportok keretében az euróhamisítás elleni küzdelem érdekében végrehajtott intézkedések koordinálását, adott esetben uniós hivatalokkal vagy harmadik országbeli szervekkel együttműködve. Kérésre az Europol pénzügyileg is támogathatja az euróhamisítás elleni küzdelemben folytatott nyomozásokat.”
7

D. C. Târşia 2011. szeptember 29‑én perújítási kérelmet nyújtott be az utóbbi határozattal szemben a Tribunalul Sibiuhoz (nagyszebeni fellebbviteli bíróság). D. C. Târşia a közigazgatási peres eljárásról szóló törvény 21. cikkének (2) bekezdése alapján egyrészt e bíróság 401/2008. sz. határozatának hatályon kívül helyezését, másrész pedig új határozat meghozatalát kérte, mivel a Bíróság a Tatu‑ítéletben (C‑402/09, EU:C:2011:219) kimondta, hogy EUMSZ 110. cikkel ellentétes az olyan adó, mint amilyen az említett 50/2008. sz. sürgősségi kormányrendeletből eredő környezetszennyezési adó. D. C. Târşia megállapítja következésképpen, hogy a román állam fellebbezésének az uniós jog elsőbbsége elvének megsértésével adtak helyt, és hogy a személygépjárműveket terhelő, megfizetett különadó teljes összegének visszatérítésére jogosult.
11

2013. november 27‑én a Bizottság elfogadta az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz intézett, „A bizalom helyreállítása az EU‑USA adatáramlások tekintetében” című közleményt (COM(2013) 846 final) (a továbbiakban: COM(2013) 846 final közlemény). E közleményt „Az Európai Unió – Egyesült Államok ad hoc adatvédelmi munkacsoport uniós társelnökségének következtetései[t]” tartalmazó, szintén 2013. november 27‑én kelt jelentés („Report on the Findings by the EU Co‑chairs of the ad hoc EU‑US Working Group on Data Protection”) kísérte. Amint azt az 1. pontja kifejti, e jelentést az Amerikai Egyesült Államokkal együttműködésben dolgozták ki azt követően, hogy ezen országban több, a személyes adatok széles körű gyűjtését és kezelését magában foglaló megfigyelési program létére derült fény. Az említett jelentés többek között tartalmazta az Egyesült Államok jogrendjének részletes elemzését különösen a megfigyelési programokat, valamint a személyes adatok amerikai hatóságok általi gyűjtését és kezelését engedélyező jogalapok tekintetében.
25

E körülmények között a High Court of Justice (England & Wales), Family Division (legfelsőbb bíróság [Anglia és Wales], családjogi kollégium) úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1. Mit jelent a 2201/2003 rendelet 19. cikke (1) és (3) bekezdésének alkalmazásában a »joghatóság megállapítása« olyan körülmények között, amikor: a) az elsőként eljáró bíróság előtt indított eljárás (a továbbiakban: első eljárás) felperese az első bírósági meghallgatást követően gyakorlatilag nem jár el az első eljárásban és különösen nem nyújt be kérelmet a kereset megszűnésének határidején belül, és így az első eljárás a meghatározott idő elteltével, az első eljárásra alkalmazandó helyi (francia) joggal összhangban az első békítő tárgyalást követő 30 hónap elteltével határozathozatal nélkül megszűnik; b) az első eljárás – miként ez fentebb ismertetésre került – rendkívül rövid idő (3 nap) elteltével megszűnik a másodikként eljáró bíróság előtti eljárás (a továbbiakban: második eljárás) Egyesült Királyságban történő megindítását követően, és ezért nem születik ítélet Franciaországban, és nem áll fenn annak veszélye, hogy egymással összeegyeztethetetlen határozatokat hoznak az első és a második eljárásban; c) az Egyesült Királyság időzónája miatt az első eljárás felperese az első eljárás megszűnését követően még indíthat Franciaországban házassági bontópert azelőtt, hogy a másik felperes (a második eljárásban) házassági bontópert indíthatna az Egyesült Királyságban? 2. Konkrétan a »joghatóság megállapítása« fogalma azt jelenti, hogy az első eljárás felperesének az első eljárásban a jogvita (akár bíróság, akár egyezség útján történő) rendezése érdekében a megfelelő gondossággal és gyorsasággal kell eljárnia, vagy ha már megalapozta a joghatóságot a [2201/2003 rendelet] 3. cikk[e] és a 19. cikk[ének] (1) bekezdés[e] alapján, nem kell érdemben eljárnia az első eljárás sikeres befejezése érdekében, és ennélfogva lehetősége van arra, hogy megbénítsa a második eljárást és patthelyzetet teremtsen a jogvita egészében?”
35

Az eljárási szabályzat – a Bíróság alapokmányának 23. cikkével összefüggésben értelmezett – 96. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „alapeljárásban részt vevő féli” minőség nem ismerhető el valamely személynek, és e személy nem léphet be a Bíróság előtt az EUMSZ 267. cikk alapján folyamatban lévő eljárásba, ha a nemzeti bíróság előtti beavatkozási kérelmét nem azért nyújtja be, hogy a nemzeti bíróság előtti eljárásban aktív szerepet töltsön be, hanem kizárólag azért, hogy részt vegyen a Bíróság előtti eljárásban (lásd ebben az értelemben: Football Association Premier League és társai végzés, C‑403/08 és C‑429/08, EU:C:2009:789, 9. pont).
18

E körülmények között a Finanzgericht Hamburg felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1) A 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdése szerinti elévülési idő megkezdődéséhez szükséges és az ugyanezen rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében meghatározott szabálytalanság abban az esetben, ha az uniós jog valamely rendelkezésének megsértését csak a kár bekövetkezését követően fedezik fel, a gazdasági szereplő cselekményével vagy mulasztásával együttesen feltételezi‑e azt is, hogy az Unió általános költségvetése vagy az Unió által kezelt költségvetések kárt szenvedjenek, és ezért az elévülési idő csak a kár bekövetkeztétől kezdődik, vagy az elévülési idő a kár bekövetkeztének időpontjától függetlenül elkezdődik már a gazdasági szereplőnek az uniós jog valamely rendelkezésének megsértését jelentő cselekményével vagy mulasztásával? 2) Amennyiben az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az elévülési idő csak a kár bekövetkeztekor kezdődik: Már – a véglegesen kifizetett export‑visszatérítés visszakövetelésével összefüggésben – akkor is fennáll‑e a 2988/95 rendelet 1. cikkének (2) bekezdése szerinti kár, ha az exportőrnek anélkül fizetik ki az 565/80 rendelet 5. cikkének (1) bekezdése szerinti, az export‑visszatérítéssel megegyező összeget, hogy már felszabadították volna az utóbbi rendelet 6. cikke szerinti biztosítékot, vagy csak a biztosíték felszabadításának, illetve az export‑visszatérítés végleges kifizetésének időpontjában következik be a kár?”