ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Adórendelkezések – Jogszabályok harmonizálása – Tőkefelhalmozást terhelő közvetett adók – A tőketársaságokra kivetett tőkeilleték

(69/335 tanácsi irányelv, 7. cikk, (1) bekezdés)

2. Adórendelkezések – Jogszabályok harmonizálása – Tőkefelhalmozást terhelő közvetett adók – A tőketársaságokra kivetett tőkeilleték

(69/335 tanácsi irányelv, 7. cikk, (1) bekezdés és 10. cikk)

Summary

1. Olyan állam esetén, amely 1986. január 1‑jei hatállyal csatlakozott az Európai Közösségekhez, az ezen állam csatlakozási okmánya vagy valamely más közösségi jogi aktus eltérést biztosító rendelkezésének hiányában a 85/303 irányelvvel módosított, a tőkefelhalmozást terhelő közvetett adókról szóló 69/335 irányelv 7. cikkének (1) bekezdését akként kell értelmezni, hogy az abban előírt kötelező mentesítés a 69/335 irányelv hatálya alá tartozó valamennyi olyan ügyletre kiterjed, amely 1984. július 1‑jén ezen államban mentes volt a tőkeilleték alól, vagy 0,50%‑os vagy annál alacsonyabb kedvezményes mértékű tőkeilleték alá tartozott.

Az a világos és feltétel nélküli kötelezettség a tagállamok számára, hogy mentesíteniük kell a tőkeilleték alól az említett ügyleteket, az érintett tagállamot is köti 1986. január 1‑jétől, amely e tagállam csatlakozásának időpontja, és egybeesik a 85/303 irányelvvel a 69/335 irányelvbe bevezetett lényegi módosítások átültetésére előírt határidővel, így a 69/335 irányelv e tagállamra alkalmazandó egyetlen változata a 85/303 irányelv révén meghatározott szöveg.

1984. július 1‑je, amelyet az említett 7. cikk (1) bekezdése referencia‑időpontként határoz meg, e tagállamra is vonatkozik. Ugyanis csatlakozás esetén a csatlakozási okmány vagy valamely más közösségi jogi aktus eltérő rendelkezése hiányában a közösségi jogban előírt valamely időpontra történő hivatkozás a csatlakozó államra is vonatkozik, még akkor is, ha ezen időpont korábbi, mint a csatlakozás dátuma.

(vö. 28., 30., 32–33. pont és a rendelkező rész 1. pontja)

2. Olyan állam esetén, amely 1986. január 1‑jei hatállyal csatlakozott az Európai Közösségekhez, a 85/303 irányelvvel módosított, a tőkefelhalmozást terhelő közvetett adókról szóló 69/335 irányelv 7. cikkének (1) bekezdése és 10. cikke tiltja a bélyegilletéknek az ezen irányelv hatálya alá tartozó, tőkeemelésre irányuló olyan ügyletekre történő, 1986. január 1‑je utáni kivetését, amelyek a nemzeti jog alapján 1984. július 1‑jén mentesek voltak ezen illeték alól.

(vö. 46. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
Keywords

Summary



Keywords

Adórendelkezések – Jogszabályok harmonizálása – Forgalmi adó – Közös hozzáadottértékadó‑rendszer – A tagállamok közötti kereskedelem adóztatására vonatkozó átmeneti szabályok

(77/388 tanácsi irányelv, 28c. cikk, A. rész, a) pont, első bekezdés)

Summary

A 95/7 irányelvvel módosított, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról szóló 77/388 hatodik irányelv 28c. cikke A. része a) pontjának első bekezdését a 92/12 irányelvvel módosított, a tagállamok illetékes hatóságainak a közvetlen adóztatás területén történő kölcsönös segítségnyújtásáról szóló 77/799 irányelvvel és a közvetett adózás területén történő közigazgatási együttműködésről szóló 218/92 rendelettel összefüggésben akként kell értelmezni, hogy a termékfeladás vagy ‑szállítás indulási helye szerinti tagállam adóhatóságai a Közösségen belüli termékértékesítés esetében nem kötelesek információt kérni az értékesítő által megadott rendeltetési hely szerinti tagállam hatóságaitól.

Először is a kölcsönös segítségnyújtásról szóló irányelv első és második preambulumbekezdéséből, valamint a közigazgatási együttműködésről szóló rendelet harmadik preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy azok az adókijátszás és az adókikerülés elleni küzdelemre irányultak, valamint arra, hogy a tagállamok pontosan meg tudják állapítani a kivetendő adó összegét. Másodsorban a kölcsönös segítségnyújtásról szóló irányelv és a közigazgatási együttműködésről szóló rendelet címéből következik, hogy a tagállamok adóhatóságai közötti együttműködés szabályozása érdekében fogadták el őket. Így azonkívül, hogy a közigazgatási együttműködésről szóló rendelet 6. cikkének (4) bekezdése szerint a magánszemélyek igazolást kaphatnak „egy adott személy HÉA‑azonosító száma” érvényességéről, ezen aktusok nem ruházzák fel őket egyéb jogokkal. Továbbá a szóban forgó közösségi jogi aktusok megállapítják a tagállamok közötti együttműködés korlátait is, mivel a megkeresett állam hatóságai nem minden esetben kötelesek kiadni a kért információt. Következésképpen a kölcsönös segítségnyújtásról szóló irányelvet és a közigazgatási együttműködésről szóló rendeletet nem azért fogadták el, hogy a tagállamok adóhatóságai közötti információcsere‑rendszert vezessenek be, amely lehetővé tenné az olyan adóalany által végrehajtott termékértékesítések Közösségen belüli jellegének megállapítását, aki maga nem tud e célból megfelelő bizonyítékokkal szolgálni.

(vö. 30–31., 33–34., 38. pont és a rendelkező rész)
A 98/7 irányelvvel módosított, a fogyasztói hitelre vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló 87/102 irányelv 11. cikkének (2) bekezdése – amely a fogyasztónak a hitelezővel szembeni jogorvoslathoz való jogának gyakorlására vonatkozik – ugyanúgy alkalmazandó az egyetlen vásárlás finanszírozására szolgáló hitelre, mint a fogyasztó által többször igénybe vehető hitelkeretre.

A hivatkozott rendelkezés szövegezésének ugyanis egyetlen részlete sem szól azon értelmezés mellett, hogy e szabály ne lenne alkalmazható a hitelkeretre. Ezenkívül a fenti irányelv 11. cikkének (3) bekezdése a (2) bekezdés alkalmazása alól kifejezett kivételt határoz meg. Azonban nem a hitelkeretet zárták ki általánosságban.

Ráadásul a 11. cikk (2) bekezdésének célkitűzése csak akkor érhető el, ha e rendelkezés akkor is alkalmazandó, amikor a hitel több célra is használható. E rendelkezés – amelyet a 87/102 irányelv huszonegyedik preambulumbekezdésének fényében kell értelmezni – célja ugyanis, hogy az abban meghatározott körülmények esetében a fogyasztó részére közvetlenül a hitelezővel szemben is jogot biztosítson az árut vagy szolgáltatást nyújtó féllel kötött szerződés által biztosított jogokon felül.

Egyébiránt az említett 11. cikk (2) bekezdése lehetőséget ad arra, hogy a fogyasztóknak biztosított védelmet különféleképpen alakítsák ki a hitelkeretnek az egyetlen áruvásárláshoz kötött hitellel szembeni sajátosságainak figyelembevétele érdekében.

(vö. 39–40., 42–44. pont)
A 2222/96 rendelettel módosított, a marha- és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló 805/68 rendelet 4a. cikke harmadik francia bekezdésének ii. pontját úgy kell értelmezni, hogy egy vemhes üsző csak akkor minősül anyatehénnek e rendelet első része értelmében, ha a gazdasági évre vonatkozó támogatási kérelem benyújtása után helyettesít egy olyan anyatehenet, amely szerepel e kérelemben.

Egyébként a vemhes üsző, amely valamely gazdasági évben egy olyan anyatehenet helyettesített, amelyre támogatási kérelmet nyújtottak be, és amelyet támogathatónak ismertek el, anyatehénnek minősülhet az említett rendelkezés alkalmazásában, amennyiben a következő évben ismét megfelel az anyatehén helyettesítésével kapcsolatos feltételeknek. Ugyanakkor egy vemhes üsző, amelyre támogatási kérelmet nyújtottak be, nem minősül támogathatónak, ha még az említett kérelem benyújtására előírt határidő letelte előtt megellik. Mivel ugyanis a támogatási kérelem benyújtása meghatározza a birtokon tartási időszak kezdetét, és az anyatehenek számát ezen időpontban kell figyelembe venni, az állatoknak is ezen időpontban kell megfelelniük a támogathatóságukhoz szükséges valamennyi feltételnek.

(vö. 21., 26., 31., 33. pont és a rendelkező rész 1–3. pontja)
5

Az említett rendelet 4. cikkének (2a) bekezdése értelmében: „(2a) Ezt a cikket kell alkalmazni a különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátásokra is, amelyek olyan jogszabályokban kerülnek megállapításra, amelyek – személyi hatályuk, célkitűzéseik és/vagy a jogosultságra vonatkozó feltételeik miatt – az (1) bekezdésben említett szociális biztonsági jogszabályok, valamint a szociális segélyezés jellegzetességeit egyaránt magukban hordozzák. A »különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátás« az az ellátás: a) amelynek célja, hogy: i. az (1) bekezdésben említett szociális biztonsági ágak által fedezett kockázatok kiegészítő, helyettesítő vagy járulékos fedezetéül szolgáljon, és az érintett személyeknek minimum megélhetési jövedelmet biztosítson az érintett tagállam gazdasági és társadalmi helyzetére is figyelemmel; illetve, hogy ii. a fogyatékossággal élők részére kifejezetten különös védelmet biztosítson, szoros kapcsolatban az érintett személy szociális környezetével az érintett tagállamban, és b) amely esetében a finanszírozás kizárólag a kötelező, az általános közkiadások fedezésére szolgáló adóbevételből származik, valamint az ellátások nyújtásának és kiszámításának feltételei a kedvezményezett tekintetében nem függnek semmiféle járulékfizetéstől. A járulékalapú ellátások kiegészítésére szolgáló ellátások azonban egyedül ezen az alapon nem minősülnek járulékalapú ellátásnak; és c) amely szerepel a II a. mellékletben.”
42

A 87/102 irányelv 11. cikke (2) bekezdésének célkitűzése csak akkor érhető el, ha e rendelkezés akkor is alkalmazandó, amikor a hitel több célra is használható. Ezt a rendelkezést ugyanis a 87/102 irányelv huszonegyedik preambulumbekezdésének fényében kell értelmezni, miszerint többek között „az olyan áruk és szolgáltatások tekintetében, amelyek megszerzésére a fogyasztó hitelszerződést kötött, a fogyasztó részére az árut vagy szolgáltatást nyújtó féllel kötött szerződés által biztosított jogokon felül jogot kell biztosítani közvetlenül a hitelezővel szemben is, legalább az alábbiakban meghatározott körülmények esetében”.
19

A 805/68 rendelet 4a. cikke harmadik francia bekezdése ii. pontjának azon értelmezését, amely szerint a vemhes üszők nem képezhetik támogatási kérelem tárgyát, megerősíti a korábbi szabályozás is. Az anyatehénre vonatkozó támogatást az anyatehenek tartására vonatkozó támogatási rendszer bevezetéséről szóló, 1980. június 5-i 1357/80/EGK tanácsi rendelet (HL L 140., 1. o.) vezette be, amelyet az 1244/82 rendelet egészített ki. Ez utóbbi rendelet 1. cikke (1) bekezdésének második albekezdése szerint „[a] támogatás nyújtásakor figyelembe veendő tehenek száma egyenlő a kérelem benyújtásának napján a mezőgazdasági birtokon található anyatehenek számával, vagy alacsonyabb annál, nem számítva a vemhes üszőket”. E rendelkezés alapján nem nyújtható be anyatehénre vonatkozó támogatási kérelem vemhes üszőkre. Ezt követően a 3886/92 rendelet hatályon kívül helyezte az 1244/82 rendeletet, megtartva azonban lényegében az anyatehénre vonatkozó támogatásnak ez utóbbi rendeletből következő rendszerét. A 3886/92 rendelet (7) preambulumbekezdése ugyanis ezzel kapcsolatban kifejti a közösségi jogalkotó akaratát, amely szerint továbbra is az anyatehénre vonatkozó korábbi támogatási rendszer igazgatási szabályait kell alkalmazni. Azonban kifejezetten bevezetésre kerültek bizonyos – például a támogatható fajokra vonatkozó – módosítások. Mivel azon rendelkezés, amely szerint a vemhes üszők nem támogathatók, nem szerepelt e módosítások között, arra lehet következtetni, hogy ebben az időszakban a közösségi jogalkotó nem kívánta e szabályt megváltoztatni.
41

Ezenkívül a felesküdött személy- és vagyonőrök által készített jegyzőkönyveknek tulajdonított bizonyító erőre vonatkozó érvelést illetően ki kell emelni, hogy – ahogyan végül is az Olasz Köztársaság maga is elismeri – ezek a jegyzőkönyvek nem rendelkeznek teljes bizonyító erővel, ellentétben azokkal a jegyzőkönyvekkel, amelyeket a közhatalom teljes körű gyakorlása során többek között a rendőrök is készítenek.
28

Mindazonáltal, még ha a közvetlen adók a tagállamok hatáskörébe tartoznak is, ez utóbbiak e hatáskörüket a közösségi jog tiszteletben tartásával kötelesek gyakorolni (lásd a C-265/04. sz. Bouanich-ügyben 2006. január 19-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-923. o.] 28. pontját és a fent hivatkozott Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation ügyben hozott ítélet 36. pontját).
26

A Németországi Szövetségi Köztársaság továbbá úgy érvel, hogy az anyagok származása nem lehet döntő jelentőségű valamely gyógyszer meghatározása során, és megjegyzi, hogy a Bíróság kimondta, hogy meghatározott formájú és nagydózisú vitaminokat gyógyszernek lehet minősíteni (lásd a 227/82. sz. van Bennekom-ügyben 1983. november 30-án hozott ítélet [EBHT 1983., 3883. o.] 27. pontját és a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 56. pontját). Az a körülmény, hogy a vitaminok számos élelmiszerben is előfordulnak, nem akadályozza tehát azt, hogy gyógyszernek sorolják be őket. Ugyanez kell, hogy vonatkozzék a fokhagymára és a benne lévő hatóanyagra, azaz az allicinre is. Következésképpen végül is nincs jelentősége annak, hogy valamely farmakológiai tulajdonságokkal bíró hatóanyag valamely élelmiszerben is megtalálható-e, vagy sem.
18

E körülmények között a Hovrätten för Övre Norrland felfüggesztette az eljárást és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1) Az [irányelv] 9. cikkének (3) bekezdése alapján a tagállamok kivonhatják-e általában a fűtőolajat az irányelv 8. cikkének hatálya alól akként, hogy a tagállam [jogszabályai] szerint az a magánszemély, aki saját használatára maga szerzett be fűtőolajat olyan másik tagállamban, ahol e terméket szabad forgalomba bocsátották, és azt maga szállította be a rendeltetési hely szerinti tagállamba, köteles ez utóbbi tagállamban megfizetni a jövedéki adót függetlenül a fűtőolaj szállítási módjától? 2) Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén [az irányelv] 9. cikkének (3) bekezdése összeegyeztethető-e az áruk szabad mozgásának az EK-Szerződésben rögzített elvével, valamint az arányosság elvével, tekintettel arra, hogy az irányelv e rendelkezésének láthatólag az a célja, hogy eltántorítsa a magánszemélyeket az ásványolajok szállításától, ugyanakkor kivételt állapít meg azon főszabály alól, miszerint a magánszemélyek által saját használatra beszerzett és általuk elszállított termékek utáni jövedéki adót a beszerzés helye szerinti tagállamban kell felszámítatni? Az ilyen cél összeegyeztethető-e [az Európai Unió] Tanács[a] által az irányelvben hivatkozott jogi alappal, vagy jogellenes a 9. cikk (3) bekezdése? 3) Az első kérdésre adott nemleges válasz esetén [az irányelv] 9. cikkének (3) bekezdésében említett szokásostól eltérő szállítási módnak minősül-e egy kisteherautóban 3000 liter fűtőolajnak három, veszélyes áruk, így folyadékok kereskedelmi szállítására is engedélyezhető ún. „IBC-tartályban” történő szállítása? 4) Összeegyeztethető-e [az irányelv] 7. cikkének (4) bekezdésével valamely tagállam olyan rendelkezése, amely szerint az a magánszemély, aki saját használatára maga szerzett be fűtőolajat olyan másik tagállamban, ahol e terméket szabad forgalomba bocsátották, és azt az irányelv 9. cikkének (3) bekezdésében említett szokásostól eltérő szállítási módon maga szállította be a rendeltetési hely szerinti tagállamba, köteles a jövedéki adó megfizetése érdekében biztosítékot nyújtani, valamint a szállítás során magánál tartani az egyszerűsített kísérőokmányt és a jövedéki adó megfizetésére szóló biztosíték nyújtására vonatkozó igazolást?”
7

A 2001/83 irányelv 90. cikke értelmében: „A nyilvános gyógyszerhirdetés nem tartalmazhat olyan elemeket, amelyek: a) azt a benyomást keltik, hogy nincs szükség orvosi konzultációra vagy sebészeti műtétre, különösen azáltal, hogy diagnózist vagy postai úton történő kezelést ajánl; b) azt állítják, hogy a gyógyszer hatása garantált, nincs mellékhatása, illetve hogy hatása kedvezőbb egy másik kezelésnél vagy gyógyszernél, vagy azokkal egyenértékű; c) azt állítják, hogy az alany általános egészségi állapota a gyógyszer bevételével javul; d) azt állítják, hogy az alany egészségi állapotát befolyásolhatja, ha nem veszi be a gyógyszert; ezt a tilalmat nem kell alkalmazni a 88. cikk (4) bekezdésében említett védőoltási kampányokra; e) kizárólag vagy főként gyermekeknek szólnak; f) tudósok, egészségügyi szakemberek vagy olyan személyek ajánlására hivatkoznak, akik nem tudósok vagy egészségügyi szakemberek, de népszerűségük révén elősegíthetik a gyógyszer fogyasztását; g) azt állítják, hogy a gyógyszer élelmiszer, kozmetikum vagy más fogyasztói termék; h) azt állítják, hogy a gyógyszer biztonságossága vagy hatásossága annak köszönhető, hogy természetes anyag; i) egy kórelőzmény leírásával vagy részletes bemutatásával téves öndiagnózishoz vezethetnek; j) helytelen, riasztó vagy félrevezető módon utalnak a gyógyulás tüneteire; k) helytelen, riasztó vagy félrevezető módon, képszerűen mutatják be az emberi testnek a betegség vagy a sérülés okozta elváltozásait, illetve a gyógyszernek az emberi testre vagy annak egy részére gyakorolt hatását.”
80

Amennyiben a kettős adóztatás elkerülésére irányuló egyezményből eredő adórendszer az alapügyben alkalmazandó jogi háttér részét képezi, és a kérdést előterjesztő bíróság is ekként mutatta be, a Bíróságnak figyelembe kell vennie, hogy a közösségi jognak a nemzeti bíróság számára hasznos értelmezését nyújthassa (lásd ebben az értelemben a C-265/04. sz. Bouanich-ügyben 2006. január 19-én hozott ítélet [EBHT 2004., I-923. o.] 51. pontját, valamint a fent hivatkozott Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation ügyben hozott ítélet 71. pontját; a fent hivatkozott Denkavit Internationaal és Denkavit France ügyben hozott ítélet 45. pontját és a fent hivatkozott Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation ügyben hozott ítélet 54. pontját).
61

Még ha az átmeneti időszak alatt alkalmazandó rendszer meghatározása szerint időleges is, ebből nem következik, hogy minden, általa előírt korlátozás automatikusan megszűnik, amikor a szóban forgó időszak letelik, ha ezek a korlátozások a tagállammal szemben hatályos közösségi vívmányokból is következnek. Márpedig, mint ahogyan az a fent hivatkozott Spanyolország kontra Tanács ügyben 2006. március 30-án hozott ítélet 29. pontjában is megállapításra került, a közösségi vívmányok tartalmazzák a Spanyol Királyság csatlakozásának időpontjában hatályos szabályozás által rögzített felosztási kulcsot. Ez a felosztási kulcs elvben hatályban marad mindaddig, amíg a Tanács jogi aktusa nem módosítja azt.
98

Ezen intézkedések között szerepel a Lough Leane-i víznyerő terület – a Killarney-tavak legfontosabb víznyerő területe – kezelésének és felügyeletének Kerry megye tanácsának kezdeményezésére létrejött terve, amelyet az 1998 júliusától 2001 júliusáig tartó hároméves időszak alatt dolgoztak ki. E terv keretében több jelentés is született (a 2000. decemberi és a 2003. novemberi, A Catchment based approach for reducing nutrient inputs from all sources to the lakes of Killarney című időközi és végleges jelentések).
16

Az alapügyben vitatott szabályozás döntően a letelepedés szabadságát érinti, és a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően kizárólag a Szerződés e szabadságra vonatkozó rendelkezéseinek hatálya alá tartozik. Még ha feltételezzük is, hogy az ilyen nemzeti szabályozás – amint azt az alapügy felperesei állítják – korlátozó hatást gyakorol a tőke szabad mozgására, e hatást a letelepedés szabadsága esetleges korlátozásának elkerülhetetlen következményének kell tekinteni, és nem indokolja az említett szabályozásnak az EK 56 – EK 58. cikk szempontjából történő vizsgálatát (lásd ebben az értelemben a C-524/04. sz., Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation ügyben 2007. március 13-án hozott ítélet [EBHT 2007., I-2107. o. közzé] 33. és 34. pontját, valamint a C-102/05. sz., A és B ügyben 2007. május 10-én hozott végzés [EBHT 2007., I-3871. o.] 26. és 27. pontját).
15

A leíró melléklet 3.2. „Expected results and main activities” című pontjának megfelelően a projekt arra irányul, hogy a Fülöp-szigeteki hatóságokat az alábbi célok elérésében segítse: „1. Promotion of best international border management standards through review/validation of ongoing national policies and practices. 2. Intelligence information is efficiently shared among agencies involved in BM [border management] through a linked and secured IT system […] (analysing and processing the information). 3. Circulation of false identity documents is prevented through increased capacity to detect false documents and public awareness on the importance of holding correct identity documents. 4. Capacity of Border Management senior and technical staff is increased through appropriate training activities (gender and culturally-sensitive).”
4

A 93/36 irányelv 1. cikke kimondja, hogy az irányelv alkalmazásában: „a) árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződés: olyan visszterhes szerződés, amely írásban jön létre az ajánlattevő (természetes vagy jogi személy) és a b) pontban meghatározott valamely ajánlatkérő között termékek megvételére, haszonbérletére, bérletére vagy lízingjére, vételi joggal vagy anélkül. Az ilyen termékek szállítása ezenfelül beállítást és üzembe helyezést is magában foglalhat; b) ajánlatkérő: az állam, a területi vagy a települési önkormányzat, a közjogi intézmények, egy vagy több ilyen szerv, illetőleg közjogi intézmény által létrehozott társulás; […] d) nyílt eljárás: az a nemzeti eljárás, amelynek során minden érdekelt szállító ajánlatot nyújthat be; e) meghívásos eljárás: az a nemzeti eljárás, amelynek során csak az ajánlatkérő által felkért szállítók nyújthatnak be ajánlatot; f) tárgyalásos eljárás: az a nemzeti eljárás, amelynek során az ajánlatkérők az általuk kiválasztott szállítókkal tárgyalnak, és közülük eggyel vagy többel tárgyalják meg a szerződési feltételeket.”
18

A Bizottság hangsúlyozza, hogy a végső ár a jövedéki adót is magában foglaló ár alapján kiszámított 25%-os hozzáadottérték-adót (a továbbiakban: HÉA) is tartalmazza, aminek következtében – mivel a borra magasabb jövedéki adót kell fizetni, mint a sörre – a különbséget a HÉA is növeli, és ez a szóban forgó adórendszer védő hatását erősíti.
41

A Németországi Szövetségi Köztársaság e feltevés alátámasztására először is Ruiz-Jarabo Colomer főtanácsnoknak a C-317/95. sz., Canadane Cheese Trading és Kouri ügyre (1997. augusztus 8-án hozott végzés, EBHT 1997., I-4681. o.) vonatkozó indítványa 35. pontjára hivatkozik, másodszor, a fent hivatkozott Bigi-ítéletre, amelyben a Bíróság kifejezetten függőben hagyta azt a kérdést, hogy a „parmesan” kifejezés szokásos megjelölésnek minősül-e, harmadszor, arra a tényre, hogy nem elég megállapítani, hogy valamely termék elnevezése egy eredetmegjelölés fordítása. Minden egyes esetben meg kellene vizsgálni, hogy e fordítás valóban a szóban forgó megjelölésre történő félrevezető utalás-e. Nem erről van szó abban az esetben, amikor a vitatott elnevezés, bár eredetileg fordítás volt, idővel más jelentést nyert a fogyasztók mindennapi nyelvében, és így szokásos elnevezéssé vált. Negyedszer, az említett tagállam arra a tényre hivatkozik, hogy Németországban, az egyetlen olyan tagállamban, ahol a „parmesan” kifejezés szokásos jellegének értékelése döntő jellegű tekintettel a jelen kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásra, a „parmesan” szót mindig is reszelt vagy reszelni való keménysajt szokásos elnevezéseként értették. Ráadásul ez szintén igaz más tagállamokban, beleértve Olaszországot is.