ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
84

A megtámadott határozatban a 24. oldalon található lábjegyzetben a Bizottság kifejti, hogy a 2005-ben, a „European Energy and Transport Trends” című dokumentumban közzétett számadatok szerint Észtország vonatkozásában 2005–2010-re évi 5,1839%-os növekedés volt előirányozva. Az iratokból viszont és pontosabban a keresetlevélhez csatolt, „Primes-táblázat »Észtország»: kevéssé korlátozott CO2-kibocsátás CET nélkül” című dokumentum és a megtámadott határozat 24. oldalán található lábjegyzet együttes olvasatából az következik, hogy ez az 5,1839%-os arány egyszerű matematikai számításon alapul, amelyet az Észt Köztársaság GDP-jére vonatkozó, a Primes-modellben szintén felhasznált számadatok, azaz 2005-ben 8 milliárd euró, 2010-ben pedig 10,3 milliárd euró, alapján végeztek el. A Bizottság azonban ugyanebben a lábjegyzetben kifejti, hogy a vele közölt legújabb számok figyelembevétele érdekében úgy döntött, hogy a „European Energy and Transport Trends” című dokumentumban előírányzott GDP növekedés értékét az „Economic Forecasts Autumn 2006” című dokumentumban 2006. novemberében közzétett más gazdasági előrejelzésekkel helyettesíti, de kizárólag azokra az évekre vonatkozóan, amelyek esetében rendelkezésre álltak e legújabb előrejelzések. Így ezeket az utolsó számadatokat használta a 2006–2008-as évekre, a 2009-es és 2010-es évre viszont továbbra is a „European Energy and Transport Trends” című 2005-ös dokumentumban bemutatott számok alapján kiszámított növekedési arányt.
A hivatkozott védjegy vagy megjelölés:

A 29., 31. és 32. osztályba tartozó árukra vonatkozó UGLI közösségi szóvédjegy és a 31. osztályba tartozó árukra vonatkozó UGLI Fruit – but the affliction is only skin deep nemzeti ábrás védjegy.
A „The EURO – Its genuine and essential impact on schoolchildren” (Eurogenesis) elnevezésű, az iskolákban az euró bevezetésére felkészítő műveletre, a Prince program keretében kötött pénzügyi támogatási szerződés címén kifizetett előleg késedelmi kamatokkal növelt összegének visszatéríttetését elrendelő, 2006. február 23‑i C (2006) 465 végleges bizottsági határozat megsemmisítése iránti kérelem.
6

2007. július 5-i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) a negyedik fellebbezési tanács elutasította a fellebbezést, és megerősítette hatályában az elbíráló határozatát. A fellebbezési tanács úgy ítélte meg mindenekelőtt, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjával ellentétes a Homezone szóvédjegy lajstromozása. A fellebbezési tanács úgy vélte, hogy e szómegjelölés kizárólag olyan jelekből áll, amelyek a kereskedelemben a szóban forgó áruk és szolgáltatások jellemzőinek leírására szolgálhatnak. A fellebbezési tanács ezt követően rámutatott, hogy a bejelentett védjegy önmagában nem alkalmas az érintett áruk és szolgáltatások kereskedelmi származásuk szerinti megkülönböztetésére, és hogy az olyan védjegy, amely közvetlenül érzékelhető módon megjelöli az említett áruk és szolgáltatások jellemzőit, e ténynél fogva szükségszerűen nem rendelkezik megkülönböztető képességgel. A fellebbezési tanács kifejtette végezetül, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjából eredő kizáró okok a 7. cikk (3) bekezdése alapján (jelenleg a 207/2009 rendelet 7. cikkének (3) bekezdése) nem vethetők el. Mivel a felperes nem bizonyította, hogy a védjegy meghonosodott volna Nagy-Britanniában és Írországban, a kizáró okok nem csupán a német nyelvű régiókban, hanem az angol nyelvű régiókban is fennállnak.
41

A felperesek azt is hangsúlyozzák, hogy a Spanyol Királyság által a fent hivatkozott Spanyolország kontra Tanács ügy keretében benyújtott keresetéhez csatolt jelentések is azt mutatják be, hogy a vitatott rendelkezések milyen káros következményekkel járnak a spanyolországi gyapottermesztés fenntartására annak következtében, hogy nem lesz biztosítva annak jövedelmezősége. A felperesek szerint ugyanis e jelentések előre jelezték, hogy a vitatott rendelkezésekkel, különösen a termeléstől függő és az attól független támogatásoknak a Tanács által meghatározott százalékarányával nem lesz biztosítható a termelés jövedelmezősége az érintett területeken, ami a termőterület jelentős részének műveletlenül hagyásával vagy más növényekkel való bevetésével, következésképpen a gyapottermelés és a gyapottisztító-ipar által feldolgozható mennyiség jelentős csökkenésével jár. Ezenfelül az Európai Parlament, valamint az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság is ellenezte a támogatásoknak a közösségi jogalkotó által meghatározott százalékarányát, illetve e két szerv is hangsúlyozta, hogy ezek a rendelkezések alkalmatlanok a kitűzött célok megvalósítására.
Az informatika, kommunikáció és média területén (AD 5) tanácsosokból álló tartaléklista létrehozására irányuló EPSO/AD/94/07 nyílt versenyvizsga vizsgakiírásának (HL 2007. C 45A., 3. o.), a kommunikáció és informatika területén (AST 3) asszisztensekből álló tartaléklista létrehozására irányuló EPSO/AST/37/07 nyílt versenyvizsga vizsgakiírásának (HL 2007. C 45A., 15. o.) és az informatika (könyvtár/dokumentáció) területén (AD 5) tanácsosokból álló tartaléklista létrehozására irányuló EPSO/AD/95/07 nyílt versenyvizsga vizsgakiírásának (HL 2007. C 103A., 7. o.) megsemmisítése iránti kérelem.
298

E kifogást a fenti 295. pontban kifejtettekkel azonos okokból el kell utasítani. Mindenesetre meg kell állapítani, hogy a T‑145/07. sz. ügy felpereseinek előadásával ellentétben az Otis [bizalmas] beadványai szerepelnek a Bizottság aktájában, azokra megfelelően hivatkoztak a kifogásközlés 108. pontjában és a megtámadott határozat (107) preambulumbekezdésében, emellett pedig azokat a Bizottság fel is használta, ahogy az a kifogásközlés 231., 232. és 258. pontjából, valamint a megtámadott határozat (216), (217), (245) és (247) preambulumbekezdéséből is következik. Ami a Bizottságnak átadott és az aktájában nem szereplő két CD‑ROM‑ot illeti, elegendő annyit megállapítani, hogy – ahogy arra a T‑145/07. sz. ügy felperesei is rámutatnak – azok az Otis [bizalmas] beadványának részét képezik, amelyre a megtámadott határozat (107) preambulumbekezdése megfelelően hivatkozik. Az említett CD‑ROM‑okra való kifejezett hivatkozás hiánya a kifogásközlésben és a megtámadott határozatban azzal magyarázható, hogy azok nem tartalmaztak a Bizottság vizsgálata szempontjából hasznos információkat, ami többek között következik az e CD‑ROM‑okon található egyes olyan dokumentumok elemzéséből, amelyeket az Otis a Törvényszék írásbeli kérdésére válaszul nyújtott be. Ami azt a [bizalmas] beadványt illeti, amely az Otis által annak érdekében hozott intézkedések összefoglalóját tartalmazta, hogy segítse a Bizottságot, valamint azt a [bizalmas] beadványt, amely az arra vonatkozó ajánlatot tartalmazta, hogy az Otis a Bizottság rendelkezésére bocsátja volt alkalmazottait, meg kell állapítani, hogy azok nem képeznek a németországi kartellre vonatkozó információkat. Végül, a Bizottság aktájában állítólag nem szereplő elektronikus levelek, ahogy arra a Bizottság is megalapozottan mutat rá, lényegileg csak az Otis együttműködésének tisztán gyakorlati szempontjaira vonatkoznak (mint a találkozók rögzítése, illetve egyes kollégák távolléte). A T‑145/07. sz. ügy felpereseinek az Otis együttműködésének értékelése során elkövetett hibákra vonatkozó kifogása tehát nem fogadható el.
450

Harmadszor a felperesek azon érvei, miszerint a jogsértés súlyának váltakozása a bírság további csökkentését indokolná a jogsértés időtartamának címén, az 1/2003 rendelet 23. cikkének (3) bekezdésében, valamint az 1998. évi iránymutatásban meghatározott, a jogsértés súlyára és időtartamára vonatkozó kritériumok összekeveréséhez vezetnek. A felperesek ugyanis érvelésükkel a jogsértés súlyának értékelésére vonatkozó kritériumokra hivatkozva a bírság kiindulási összegének évenkénti 10%-kal való emelését vitatják, amelyeket egyébiránt nem is bizonyítottak (lásd a fenti 419. pontot). Mivel a Bizottság a növelést a jogsértés egészének súlya alapján megállapított – és így a jogsértés különböző szakaszainak intenzitását már tükröző – kiindulási összeg bizonyos százalékának alkalmazásával hajtja végre, ezen összeg emelésekor tehát a jogsértés időtartamának címén nem kell figyelembe vennie a jogsértés intenzitásának az érintett időszak alatti váltakozását (a Törvényszék T-456/05. és T-457/05. sz., Gütermann és Zwicky kontra Bizottság egyesített ügyekben 2010. április 28-án hozott ítéletének [EBHT 2010., II-1443. o.] 159. pontja). Ugyanilyen indokok miatt az arra a tényre vonatkozó érvet is el kell utasítani, miszerint a CMT 2001. július 26. és 2006. december 21. között folyamatosan ellenőrizte a Telefónica árréseit, valamint a spanyol piac kialakulóban lévő jellegére, illetve a Telefónica jelentős beruházásaira alapított érvet is.
55

Anélkül, hogy szükséges lenne a Spanyol Királyság által a Supreme Court of the United States (az Egyesült Államok Legfelsőbb Bírósága) 2004. január 13-i ítéletének [Verizon Communications Inc. v. Law Offices of Curtis V. Trinko ügy, LLP, 540 U.S. 398 (2004)] a Bizottságnak az EK 82. cikk alapján az érintett szabályozott piacon történő eljárásának feltételeinek jelen ügyben való elemzése kapcsolatosan hivatkozott relevanciájáról határozni, meg kell állapítani, hogy a Bizottság a megtámadott határozat (287)–(309) preambulumbekezdésében ténylegesen megvizsgálta azon jogszabályi hátteret, amelyben a Telefónica regionális és országos szintű nagykereskedelmi hozzáférést nyújtott, és figyelembe vette azt, különösen a fenti 51. pontban hivatkozott összes körülmény értékelésének szükségessége miatt, amely körülmények között van a spanyol keretszabályozás által előírt azon kötelezettség is, hogy a Telefónica köteles 1999 márciusától regionális szintű, illetve 2002 áprilisától országos szintű nagykereskedelmi hozzáférést nyújtani (a megtámadott határozat (287) preambulumbekezdése). A Bizottság egyébiránt e tekintetben a megtámadott határozatban többször is hivatkozott a CMT spanyol piacon történő fellépésére. Mindenesetre, még ha fel is tételezzük, hogy a Spanyol Királyság által hivatkozott ágazati szabályozás a másodlagos uniós jogi aktusokból ered, hangsúlyozni kell, hogy a normahierarchiára irányadó elvekre figyelemmel az ilyen jogi aktusok – a Szerződés eltérést engedélyező rendelkezései hiányában – nem térhetnek el a Szerződés rendelkezéseitől, így a jelen esetben az EK 82. cikktől (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T-51/89. sz., Tetra Pak kontra Bizottság ügyben 1990. július 10-én hozott ítéletének [EBHT 1990., II-309. o.] 25. pontját).
23

A Törvényszék az 1991. május 2‑i eljárási szabályzat 64. cikke szerinti pervezető intézkedések keretében kérdéseket intézett a felekhez, amely kérdéseket a felek az előírt határidőben megválaszolták. A megfelelő igazságszolgáltatás, valamint a Törvényszék előtt a felperes és a Bizottság között folyamatban lévő három ügy – azaz először is a jelen ügy, másodszor a Deutsche Post kontra Bizottság ügy (T‑388/11), harmadszor a Deutsche Post kontra Bizottság ügy (T‑152/12) – optimális megvizsgálása érdekében a Törvényszék meg kívánta ismerni a felek álláspontját különösen abban a kérdésben, hogy milyen sorrendben lehet vagy kell ezeket az ügyeket elbírálni, valamint annak lehetőségéről, hogy egy vagy több ügyet felfüggesszenek a többi ügyben való ítélethozatalig. A Deutsche Post kontra Bizottság ügyben (T‑388/11) a felperes a 2011. május 10‑i C(2011) 3081 végleges bizottsági határozat megsemmisítését kéri, amely határozat az egyetemes szolgáltatási kötelezettségeinek kompenzálása címén Németország által a felperes javára nyújtott állami támogatásokkal kapcsolatos hivatalos vizsgálati eljárást kiterjesztette a német hatóságok által a felperes javára juttatott azon támogatásokra, amelyek célja a tisztviselői jogállással rendelkező alkalmazottak nyugdíjköltségének fedezése volt (C 36/07 [ex NN 25/07] állami támogatás). A Deutsche Post kontra Bizottság ügyben (T‑152/12) a felperes a Németország által a felperes javára nyújtott C 36/07. (korábbi NN 25/07.) sz. intézkedésről szóló, 2012. január 25‑i 2012/636/EU bizottsági határozat (HL L 289., 1. o.) 1., 2. és 4–6. cikkének megsemmisítését kéri.
94

Meg kell állapítani azt is, hogy az alaprendelet 9. cikkének (1) bekezdésében kifejezetten vagy hallgatólagosan szabályozott esetek per definitionem azt feltételezik, hogy az e rendelet 5. cikkének (4) bekezdésében előírt 50%-os küszöböt már nem érik el. Ezért, amint arra a Tanács is joggal hivatkozott a Törvényszék egyik írásbeli kérdésére adott válaszában és a tárgyaláson, amikor széles mérlegelési jogkörük gyakorlása során az intézmények az alaprendelet 4. cikkének (1) bekezdésében foglalt alternatíva második lehetőségét választják abból a célból, hogy meghatározzák a közösségi gazdasági ágazatot, azt, hogy e rendelkezés e rendelet 5. cikkének (4) bekezdésére hivatkozik általában a „teljes közösségi [termelés] jelentős [hányada]” kifejezés tekintetében, csak úgy lehet érteni, hogy a 25%-os minimális küszöbre, nem pedig az 50%-os küszöbre utal. E megoldás annál is inkább indokolt, mivel az a követelmény, amely szerint a közösségi gazdasági ágazatnak ki kell tennie a teljes közösségi termelés jelentős hányadát, annak biztosítására irányul, hogy az e gazdasági ágazathoz tartozó gyártók együttes termelése kellően reprezentatív legyen. Márpedig ez utóbbi sajátosság inkább attól függ, hogy milyen része van e gyártóknak a teljes közösségi termelésben, mintsem attól, hogy az alaprendelet 5. cikkének (4) bekezdése szerinti közösségi gazdasági ágazatba be nem vont gyártók milyen álláspontra helyezkedtek a panasz vagy a felülvizsgálati kérelem kapcsán. Így a jelen esetben, amint a Tanács is nagyon helyesen megemlítette a tárgyaláson, lényegtelen, hogy azon kérdés kapcsán, hogy az Osram termelése kellően reprezentatív-e a közösségi termelés tekintetében, a Sylvania semleges álláspontot képvisel-e a dömpingellenes intézkedések fenntartása kapcsán, vagy ellenzi azt. Márpedig ezen esetek közül az elsőben, a másodikkal szemben, nem vették volna figyelembe a Sylvania termelését annak megállapítása során, hogy elérték-e a fent hivatkozott rendelkezésben foglalt 50%-os küszöböt, és az Osram termelése önmagában teljesítette volna e feltételt. Ugyanezen lenne érvényes a GE Hungary esetében is, ha úgy dönt, hogy inkább semleges marad, mintsem ellenzi a felülvizsgálati kérelmet.
Az Elsőfokú Bíróság (hatodik tanács) 2009. június 11-i ítélete – ERNI Electronics kontra OHIM (MaxiBridge)

(T-132/08. sz. ügy)

„Közösségi védjegy — A MaxiBridge közösségi szóvédjegy bejelentése — Feltétlen kizáró ok — A védjegybejelentésben megjelölt termékek rendeltetésének a leíró jellege — A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja)”

Közösségi védjegy — A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése — Feltétlen kizáró okok — Kizárólag olyan jelekből vagy adatokból álló védjegyek, amelyek valamely áru jellemzőinek leírására szolgálhatnak (40/94 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, c) pont) (vö. 34., 47–50. pont)

Tárgy

Az OHIM negyedik fellebbezési tanácsának a MaxiBridge szómegjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozására vonatkozó, 2008. január 30-i határozata (R 1530/2006-4. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

Az ügy adatai

A közösségi védjegy bejelentője: ERNI Electronics GmbH Az érintett közösségi védjegy: A „MaxiBridge” szóvédjegy a 9. és 17. osztályba tartozó áruk tekintetében (4899647. sz. védjegybejelentés). Az elbíráló határozata: Az elbíráló a lajstromozást megtagadta. A fellebbezési tanács határozata: A fellebbezési tanács a fellebbezést elutasította.

Rendelkező rész

1) Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.

2) Az Elsőfokú Bíróság az ERNI Elecronics GmbH-t kötelezi a költségek viselésére.

Az Elsőfokú Bíróság (hatodik tanács) 2009. június 11-i ítélete – ERNI Electronics kontra OHIM (MaxiBridge)

(T-132/08. sz. ügy)

„Közösségi védjegy — A MaxiBridge közösségi szóvédjegy bejelentése — Feltétlen kizáró ok — A védjegybejelentésben megjelölt termékek rendeltetésének a leíró jellege — A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja)”

Közösségi védjegy — A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése — Feltétlen kizáró okok — Kizárólag olyan jelekből vagy adatokból álló védjegyek, amelyek valamely áru jellemzőinek leírására szolgálhatnak (40/94 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, c) pont) (vö. 34., 47–50. pont)

Tárgy

Az OHIM negyedik fellebbezési tanácsának a MaxiBridge szómegjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozására vonatkozó, 2008. január 30-i határozata (R 1530/2006-4. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

Az ügy adatai

A közösségi védjegy bejelentője: ERNI Electronics GmbH Az érintett közösségi védjegy: A „MaxiBridge” szóvédjegy a 9. és 17. osztályba tartozó áruk tekintetében (4899647. sz. védjegybejelentés). Az elbíráló határozata: Az elbíráló a lajstromozást megtagadta. A fellebbezési tanács határozata: A fellebbezési tanács a fellebbezést elutasította.

Rendelkező rész

1) Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.
Azon határozat jogszerűségének felülvizsgálatát illetően, amely alapján valamely jogalany a 423/2007 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése értelmében a rendelet V. mellékletében szereplő listára felkerül, a közösségi bíróság feladata többek között annak vizsgálata – figyelembe véve az érintett jogalany által felhozott vagy hivatalból megállapított megsemmisítésre vonatkozó jogalapokat –, hogy az adott eset megfelel-e az említett 7. cikk (2) bekezdésének a)–d) pontjában említett négy eset valamelyikének. Ebből következik, hogy a szóban forgó határozat jogszerűségének bírósági felülvizsgálata kiterjed a határozat indokolásaként felhozott tények és körülmények megítélésére, valamint azon bizonyítékok és információk vizsgálatára, amelyeken e megítélés alapszik. A közösségi bíróságnak meg kell bizonyosodnia e tekintetben a védelemhez való jog és az indokolási követelmény tiszteletben tartásáról is, valamint adott esetben a Tanács által annak érdekében kivételesen felhozott magasabb rendű megfontolások megalapozottságáról, hogy e kötelezettségek tiszteletben tartásától eltekintsen.

Az EK 60. cikk és az EK 301. cikk harmadik országokkal szembeni intézkedések meghozatalát írja elő, és e fogalom magában foglalhatja az ilyen ország vezetőit, valamint a hozzájuk kötődő, illetőleg általuk közvetlenül vagy közvetetten irányított személyeket vagy szervezeteket is. Az EK-Szerződés e cikkeinek sajátossága, hogy hidat képeznek a Közösség gazdasági intézkedésekben megnyilvánuló cselekvései, valamint az EU-Szerződés külkapcsolatok területén – ideértve a közös kül- és biztonságpolitikát is – megfogalmazott céljai között. E rendelkezések ugyanis kifejezetten azzal számolnak, szükségesnek bizonyulhat, hogy a Közösség cselekedjen az EU 2. cikkben kifejezetten az Unió részére előírt cél – azaz a közös kül- és biztonságpolitika – megvalósítása érdekében. Mindazonáltal ez a körülmény nem sérti az Unió és a Közösség integrált, de egymástól elkülönített jogrendszerekként való egymás melletti létezését, valamint a pillérek alkotmányos felépítményét, amelyek a jelenleg hatályban lévő Szerződések szerzőinek szándékát tükrözik. Következésképpen annak ellenére, hogy a Közösségnek az EK 60. cikken és az EK 301. cikken alapuló cselekvése az Unió egyik célkitűzését valósítja meg, ezt a cselekvést mégis a közösségi pillér alapján hajtják végre. Ezért az e területen elfogadott olyan aktusok jogszerűségét, mint amilyen az Iránnal szembeni korlátozó intézkedésekről szóló 423/2007 rendelet és annak végrehajtási aktusai, az ugyanezen pillér szabályai által szabott feltételek alapján kell megítélni – beleértve a megfelelő szavazási szabályt is. A 2007/140 közös álláspont – amely az Unió második pillérének része – nem képezi tehát jogalapját a 423/2007 rendeletnek és végrehajtási aktusainak, ami azt jelenti, hogy az említett közös álláspont elfogadása és módosítása során alkalmazandó szavazási szabály irreleváns.

(vö. 44–47. pont)
Az Elsőfokú Bíróság (hetedik tanács) 2009. szeptember 30-i ítélete – JOOP! kontra OHIM (!)

(T-75/08. sz. ügy)

„Közösségi védjegy — Egy felkiáltójelet ábrázoló közösségi ábrás védjegy bejelentése — Feltétlen kizáró ok — A megkülönböztetőképesség hiánya — A használat révén megszerzett megkülönböztető képesség hiánya — A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja, valamint (3) bekezdése [jelenleg a 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja, valamint (3) bekezdése]”

Közösségi védjegy — A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése — Feltétlen kizáró okok — Megkülönböztetésre nem alkalmas megjelölések — Kivétel — A megkülönböztető jelleg használat révén történő megszerzése (40/94 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, b) pont és (3) bekezdés) (vö. 25–29., 41–47. pont)

Tárgy

Az OHIM első fellebbezési tanácsának egy ábrás megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozása iránti kérelemre vonatkozó, 2007. november 26-i határozata (R 1134/2007-1. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

Az ügy adatai

A közösségi védjegy bejelentője: JOOP! GmbH. Az érintett közösségi védjegy: Egy felkiáltójelből álló ábrás védjegy a 14., 18. és 25. osztályba tartozó áruk vonatkozásában (5332184. sz. védjegybejelentés). Az elbíráló határozata: Az elbíráló a lajstromozást megtagadta. A fellebbezési tanács határozata: A fellebbezési tanács a fellebbezést elutasította.

Rendelkező rész

1) Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.

2) Az Elsőfokú Bíróság a JOOP! GmbH-t kötelezi a költségek viselésére.

Az Elsőfokú Bíróság (hetedik tanács) 2009. szeptember 30-i ítélete – JOOP! kontra OHIM (!)

(T-75/08. sz. ügy)

„Közösségi védjegy — Egy felkiáltójelet ábrázoló közösségi ábrás védjegy bejelentése — Feltétlen kizáró ok — A megkülönböztetőképesség hiánya — A használat révén megszerzett megkülönböztető képesség hiánya — A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja, valamint (3) bekezdése [jelenleg a 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja, valamint (3) bekezdése]”

Közösségi védjegy — A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése — Feltétlen kizáró okok — Megkülönböztetésre nem alkalmas megjelölések — Kivétel — A megkülönböztető jelleg használat révén történő megszerzése (40/94 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, b) pont és (3) bekezdés) (vö. 25–29., 41–47. pont)

Tárgy

Az OHIM első fellebbezési tanácsának egy ábrás megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozása iránti kérelemre vonatkozó, 2007. november 26-i határozata (R 1134/2007-1. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

Az ügy adatai

A közösségi védjegy bejelentője: JOOP! GmbH. Az érintett közösségi védjegy: Egy felkiáltójelből álló ábrás védjegy a 14., 18. és 25. osztályba tartozó áruk vonatkozásában (5332184. sz. védjegybejelentés). Az elbíráló határozata: Az elbíráló a lajstromozást megtagadta. A fellebbezési tanács határozata: A fellebbezési tanács a fellebbezést elutasította.

Rendelkező rész

1) Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.