Ideiglenes változat

A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (kibővített hatodik tanács)

2022. szeptember 14.( )

„Verseny – Erőfölénnyel való visszaélés – Intelligens mobileszközök – Az EUMSZ 102. cikk és az EGT‑Megállapodás 54. cikkének megsértését megállapító határozat – A többoldalú platform és a többoldalú piac (»ökoszisztéma«) fogalma – Operációs rendszer (Google Android) – Alkalmazás‑áruház (Play Store) – Keresési és navigációs alkalmazások (Google Search és Chrome) – Eszközgyártókkal és mobilhálózat‑üzemeltetőkkel kötött megállapodások – Egységes és folyamatos jogsértés – Az átfogó terv fogalma és az ugyanazon jogsértés (termékcsomagok, kizárólagosságot biztosító kifizetések és antifragmentációs kötelezettségek) keretében megvalósított magatartások fogalma – Kiszorító hatások – Védelemhez való jog – Korlátlan felülvizsgálati jogkör”

A T‑604/18. sz. ügyben,

a Google LLC (székhelye: Mountain View, Kalifornia [Egyesült Államok]),

az Alphabet, Inc. (székhelye: Mountain View)

(képviselik őket: N. Levy, J. Schindler, A. Lamadrid de Pablo, J. Killick, A. Komninos, G. Forwood ügyvédek, P. Stuart, D. Gregory, H. Mostyn barristers, és M. Pickford QC)

felperesek,

támogatják őket:

az Application Developers Alliance (székhelye: Washington, D.C. [Egyesült Államok], képviselik: A. Parr, S. Vaz solicitors, és R. Baena Zapatero ügyvéd),

a Computer & Communications Industry Association (székhelye: Washington, D.C., képviselik: E. Batchelor, T. Selwyn Sharpe solicitors, és G. de Vasconcelos Lopes ügyvéd),

a Gigaset Communications GmbH (székhelye: Bocholt [Németország], képviseli: J.‑F. Bellis ügyvéd),

a HMD global Oy (székhelye: Helsinki [Finnország], képviselik: M. Glader és M. Johansson ügyvédek)

és

az Opera Norway AS, korábban Opera Software AS (székhelye: Oslo [Norvégia], képviselik: M. Glader és M. Johansson ügyvédek)

beavatkozó felek,

az Európai Bizottság (képviselik: N. Khan, A. Dawes, C. Urraca Caviedes és F. Castillo de la Torre, meghatalmazotti minőségben)

alperes,

támogatják:

a BDZV – Bundesverband Digitalpublisher und Zeitungsverleger eV, korábban Bundesverband Deutscher Zeitungsverleger eV (székhelye: Berlin [Németország], képviselik: T. Höppner egyetemi oktató és P. Westerhoff ügyvéd),

a Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC) (székhelye: Brüsszel [Belgium], képviseli: A. Fratini ügyvéd),

a FairSearch AISBL (székhelye: Brüsszel, képviselik: T. Vinje, D. Paemen és K. Missenden ügyvédek),

a Qwant (székhelye: Párizs [Franciaország], képviselik: T. Höppner egyetemi oktató és P. Westerhoff ügyvéd),

a Seznam.cz, a.s. (székhelye: Prága [Cseh Köztársaság], képviselik: M. Felgr, T. Vinje, D. Paemen, J. Dobrý és P. Chytil ügyvédek)

és

a Verband Deutscher Zeitschriftenverleger eV (székhelye: Berlin, képviselik: T. Höppner egyetemi oktató és P. Westerhoff ügyvéd)

beavatkozó felek,

A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített hatodik tanács),

tagjai: A. Marcoulli elnök, S. Frimodt Nielsen (előadó), J. Schwarcz, C. Iliopoulos és R. Norkus bírák,

hivatalvezető: C. Kristensen egységvezető,

tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára és a 2021. szeptember 27. és október 1. között megtartott tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

1 A Google LLC (korábban Google Inc.) és Alphabet, Inc. – amelynek a Google LLC a leányvállalata – (a továbbiakban együtt: Google vagy felperesek) az EUMSZ 263. cikkre alapított keresetükben elsődlegesen az EUMSZ 102. cikk és az EGT‑Megállapodás 54. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.40099 – Google Android ügy) 2018. július 18‑án hozott C(2018) 4761 final bizottsági határozat megsemmisítését, illetve másodlagosan az említett határozatban velük szemben kiszabott bírság törlését vagy csökkentését kérik.

I. A jogvita előzményei

2 A Google az információs és kommunikációs technológiai ágazatban működő vállalkozás, amely az internethez kapcsolódó termékekre és szolgáltatásokra szakosodott, és az Európai Gazdasági Térségben (EGT) tevékenykedik.

A. Az ügy háttere

3 2005‑ben a mobilinternet megjelenésének és fejlődésének, valamint a felhasználói magatartás ezzel együtt járó, általános online keresésekkel kapcsolatos valószínűsíthető változásának figyelembevétele érdekében a Google felvásárolta azt a vállalatot, amely eredetileg kifejlesztette az intelligens mobileszközökre szánt Android operációs rendszert (a továbbiakban: operációs rendszer). 2018 júliusában az Európai Bizottság szerint az Európában és a világon használt intelligens mobileszközök körülbelül 80%‑a működött Android alatt.

4 Amikor a Google kifejleszti az Android új változatát, online közzéteszi a forráskódot. Ez lehetővé teszi harmadik személyek számára, hogy letöltsék és módosítsák e kódot annak érdekében, hogy Android‑származékokat (forkok) hozzanak létre (a fork egy meglévő szoftver forráskódja alapján létrehozott új szoftver). A szabad felhasználási engedéllyel hozzáférhetővé tett Android forráskód („Android Open Source Project licence”, a továbbiakban: AOSP licenc) tartalmazza az operációs rendszer alapvető elemeit, azon Android alkalmazásokat és szolgáltatásokat, amelyeknek a Google a jogosultja, azonban nem. Azon eredetiberendezés‑gyártóknak, amelyek meg kívánják szerezni a Google alkalmazásait és szolgáltatásait, tehát szerződéseket kell kötniük a Google‑lal. Ilyen szerződéseket a Google azon mobilhálózat‑üzemeltetőkkel is kötött, amelyek a Google alkalmazásait és szolgáltatásait a végfelhasználóknak értékesített eszközökre kívánják telepíteni.

5 Egyes ilyen szerződések képezik a jelen ügy tárgyát.

B. A Bizottság előtti eljárás

6 2013. március 25‑én a FairSearch AISBL, az információs és kommunikációs technológiai ágazatban működő vállalkozások társulása panaszt nyújtott be a Bizottsághoz a Google bizonyos mobilinternetes kereskedelmi gyakorlataival kapcsolatban. E panaszt követően a Bizottság tájékoztatáskéréseket intézett a Google‑hoz, ügyfeleihez, versenytársaihoz és az e környezetben működő más jogalanyokhoz. Más jogalanyok is panaszt tettek a Bizottságnál a Google mobilinternettel kapcsolatos magatartása miatt.

7 2015. április 15‑én a Bizottság eljárást indított a Google ellen az Android kapcsán.

8 2016. április 20‑án a Bizottság kifogásközlést intézett a Google‑hoz. A kifogásközlés nem bizalmas változatát a 17 panaszosnak és az érdekelt harmadik feleknek is megküldték.

9 2016 októbere és 2017 októbere között a Bizottság tizenegy panaszostól és érdekelt harmadik féltől kapott észrevételeket a kifogásközlésre vonatkozóan. 2016 decemberében a Google benyújtotta a kifogásközlésre adott válaszának végleges változatát (a továbbiakban: kifogásközlésre adott válasz). Ekkor a Google nem kérte meghallgatás tartását.

10 2017 augusztusa és 2018 májusa között a Bizottság különböző olyan ténybeli bizonyítékokat terjesztett a Google elé, amelyek alkalmasak voltak a kifogásközlésben ismertetett következtetések alátámasztására. E bizonyítékok közlésére többek között 2017. augusztus 31‑én az első, tényállást közlő levél, 2018. április 11‑én pedig a második, tényállást közlő levél révén került sor. A Google e levelekre vonatkozó észrevételeit 2017. október 23‑án, illetve 2018. május 7‑én nyújtotta be.

11 Ezenkívül 2017 szeptemberében a Google kérte az azon találkozókra vonatkozó összes releváns dokumentum átadását, amelyeket a Bizottság harmadik felekkel tarthatott. A Bizottság e kérésre 2018 februárjában válaszolt.

12 A Google 2016‑ban a kifogásközlést követően, 2017‑ben az első, tényállást közlő levelet követően, 2018‑ban pedig a második, tényállást közlő levelet követően tekinthetett be az iratokba.

13 2018. május 7‑én a Google meghallgatás tartását kérte. E kérelmet a Bizottság 2018. május 18‑án elutasította.

14 2018. június 21‑én a Bizottság a Google kérelmére két érdekelt harmadik fél levelét közölte vele. A Google 2018. június 27‑én nyújtotta be az e dokumentumokra vonatkozó észrevételeit.

C. A megtámadott határozat

15 2018. július 18‑án a Bizottság elfogadta a megtámadott határozatot. E határozatban a Bizottság bírságot szabott ki a Google LLC‑vel, részben pedig az Alphabet, Inc.‑nel szemben, mivel megsértették a versenyszabályokat azáltal, hogy versenyellenes szerződéses korlátozásokat írtak elő az eredetiberendezés‑gyártók és a mobilhálózat‑üzemeltetők számára annak érdekében, hogy megvédjék és megszilárdítsák a Google általános keresési szolgáltatások nemzeti piacain fennálló erőfölényét az EGT‑ben.

16 A megtámadott határozat a szerződéses korlátozások három csoportját határozza meg:

– a mobilalkalmazás‑forgalmazási megállapodásokban foglalt korlátozások, amelyek értelmében a Google azt írta elő az eredetiberendezés‑gyártók számára, hogy előzetesen telepítsék általános keresési (Google Search) és navigációs (Chrome) alkalmazását, mielőtt az alkalmazás‑áruháza (Play Store) tekintetében felhasználási engedélyt kaphatnának;

– az antifragmentációs megállapodásokba illesztett korlátozások, amelyek értelmében azok az eredetiberendezés‑gyártók, amelyek a Google alkalmazások előzetes telepítését tervezték, nem értékesíthettek az Android olyan változatain működő eszközöket, amelyeket a Google nem hagyott jóvá;

– a bevételmegosztási megállapodásokba illesztett korlátozások, amelyek értelmében a Google reklámbevételei bizonyos százalékát biztosította az eredetiberendezés‑gyártók és a mobilhálózat‑üzemeltetők számára, amennyiben e gyártók vagy üzemeltetők elfogadták, hogy nem telepítenek előzetesen versengő általános keresési szolgáltatást a közös megegyezéssel meghatározott portfólió részét képező bármely eszközre (a továbbiakban: portfólió‑bevételmegosztási megállapodások).

17 Ami a szerződéses korlátozások (a továbbiakban együtt: vitatott korlátozások) időtartamát illeti, a mobilalkalmazás‑forgalmazási megállapodásokhoz kapcsolódó korlátozások a Google Search és Play Store csomag esetében 2011. január 1‑jétől a megtámadott határozat meghozatalának időpontjáig, a Chrome, a Google Search és a Play Store csomag esetében pedig 2012. augusztus 1‑jétől a megtámadott határozat meghozatalának időpontjáig tartottak; az antifragmentációs megállapodásokhoz kapcsolódók 2011. január 1‑jétől a megtámadott határozat meghozatalának időpontjáig, a bevételmegosztási megállapodásokba illesztett korlátozások pedig 2011. január 1‑jétől 2014. március 31‑ig tartottak, amikor az utolsó portfólió‑bevételmegosztási megállapodás megszűnt.

18 A Bizottság szerint a vitatott korlátozások célja a Google általános keresési szolgáltatások területén fennálló erőfölényének, és ennélfogva az e keresésekhez kapcsolódó reklámok révén e vállalkozás által elért bevételek védelme és megerősítése volt. A közös cél és a vitatott korlátozások kölcsönös függősége miatt a Bizottság azokat az EUMSZ 102. cikkbe és az EGT‑Megállapodás 54. cikkébe ütköző egységes és folyamatos jogsértésnek minősítette.

19 A visszaélésszerűnek ítélt magatartások szankcionálása érdekében a Bizottság 4 342 865 000 euró bírságot szabott ki a Google‑lal szemben. Ezen összeg meghatározásához a Bizottság figyelembe vette a Google által a jogsértésben való részvétel utolsó évében (2017) az egységes és folyamatos jogsértéssel összefüggésben az EGT‑n belül elért releváns eladások értékét, és arra súlyossági együtthatót (11%) alkalmazott. A Bizottság ezt követően megszorozta a kapott összeget a jogsértésben való részvétel éveinek számával (körülbelül 7,52), és ahhoz kiegészítő összeget rendelt (amely a 2017. évi eladások értékének 11%‑át tette ki) annak érdekében, hogy a hasonló vállalkozásokat elrettentse attól, hogy ugyanilyen magatartást tanúsítsanak. A Bizottság azt is megállapította, hogy nincs helye enyhítő vagy súlyosító körülmények figyelembevételének, illetve nem kell különösen figyelembe venni a Google jelentős pénzügyi teljesítőképességét a bírság összegének lefelé vagy felfelé történő módosítása érdekében.

20 A Bizottság azt is előírta a Google számára, hogy e magatartásokat a megtámadott határozat közlését követő 90 napos határidőn belül szüntesse meg.

II. Az eljárás és a felek kérelmei

21 A Törvényszék Hivatalához 2018. október 9‑én benyújtott keresetlevelével a Google előterjesztette a jelen keresetet.

22 A Bizottság kérelmére az ellenkérelem benyújtásának határidejét többször meghosszabbították. Végül azt 2019. március 15‑ben határozták meg, amikor e beadványt be is nyújtották.

23 A Google kérelmére a válasz benyújtásának határidejét többször meghosszabbították. Végül azt 2019. július 1‑jében állapították meg, amely időpontban a választ be is nyújtották.

24 A Bizottság kérelmére a viszonválasz benyújtásának határidejét többször meghosszabbították. Végül azt 2019. november 29‑ben határozták meg, amely időpontban a viszonválaszt be is nyújtották.

A. Beavatkozási kérelmek

25 A Törvényszék eljárási szabályzata 143. cikkének (1) bekezdésében előírt határidőn belül tizenegy beavatkozási kérelmet nyújtottak be.

26 A harmadik tanács elnöke 2019. szeptember 23‑i végzésével:

– az Application Developers Alliance (a továbbiakban: ADA), a Computer & Communications Industry Association (a továbbiakban: CCIA), a Gigaset Communications GmbH (a továbbiakban: Gigaset), a HMD global Oy (a továbbiakban: HMD) és az Opera Norway AS, korábban Opera Software AS (a továbbiakban: Opera) számára engedélyezte, hogy a Google kérelmeinek támogatása végett beavatkozzon;

– a Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC), a Verband Deutscher Zeitschriftenverleger eV (a továbbiakban: VDZ), a BDZV – Bundesverband Digitalpublisher und Zeitungsverleger eV (a továbbiakban: BDZV), a Seznam.cz, a.s. (a továbbiakban: Seznam), a FairSearch és a Qwant számára engedélyezte, hogy a Bizottság kérelmeinek támogatása végett beavatkozzon.

27 Annak érdekében, hogy a beavatkozó felek, a felperesek és az alperes valamennyi beadványára észrevételt tehessenek, a beavatkozási beadványok benyújtására nyitva álló határidőt a viszonválasz közös, nem bizalmas változatának benyújtásától állapították meg.

28 Egyes beavatkozó felek kérelmére a beavatkozási beadványok benyújtásának határidejét többször meghosszabbították. Végül a határidőt 2020. június 30‑ban határozták meg, amikor is valamennyi beadványt benyújtották.

29 2020. október 12‑én a felperesek és az alperes benyújtották a beavatkozási beadványokra vonatkozó észrevételeiket.

B. Az eljárás lefolytatása, a bizalmas kezelés iránti fő kérelmek és az ügy előkészítése

30 A felperesek és az alperes kérelmére a keresetlevél, az ellenkérelem, a válasz és a viszonválasz bizalmas kezelése iránti kérelmek benyújtására nyitva álló határidőt többször meghosszabbították. A keresetlevél és az ellenkérelem esetében a határidőt végül 2019. szeptember 13‑ban állapították meg, amikor is a felperesek és az alperes benyújtották az egyes dokumentumok közös, nem bizalmas változatát. A válasz és a viszonválasz tekintetében határidőként végül 2019. december 11‑ét, illetve 2020. május 1‑jét jelölték meg, amely időpontokban a felperesek és az alperes benyújtották e dokumentumok mindegyikének közös változatát.

31 E dokumentumokat illetően a bizalmas kezelés iránti kérelmekkel szemben csak a FairSearch emelt kifogásokat 2020. március 20‑án, a Google által a viszonválasz három mellékletét illetően hivatkozott bizalmas kezeléssel kapcsolatban.

32 2020. április 7‑én a Törvényszék az eljárási szabályzat 89. cikke szerinti pervezető intézkedés keretében felvilágosítást kért a Google‑tól a FairSearch által megjelölt három melléklet vonatkozásában hivatkozott bizalmas kezelés terjedelmét illetően. A Google 2020. április 23‑án válaszolt, és benyújtotta e mellékletek új változatait.

33 2020. május 6‑án a Törvényszék pervezető intézkedés keretében megkérdezte a FairSearchtól, hogy a viszonválasz három mellékletének Google által közölt új változataira tekintettel fenntartja‑e az e dokumentumok bizalmas jellegével kapcsolatos kifogásait. A FairSearch 2020. június 1‑jén válaszolt, jelezve, hogy kifogásait nem tartja fenn.

34 A felperesek és az alperes kérelmére a beavatkozási beadványokra tett észrevételeik bizalmas kezelése iránti kérelem benyújtására nyitva álló határidőt többször meghosszabbították. Végül e határidőt 2020. december 11‑ben határozták meg, amikor ezen észrevételek nem bizalmas közös változatait benyújtották.

35 A felperesek és az alperes beavatkozási beadványokkal kapcsolatos észrevételeit illetően kizárólag a BEUC terjesztett elő 2021. január 8‑án a bizalmas kezelés iránti kérelmekkel kapcsolatos kifogásokat, a Google által a keresetlevél egyik mellékletét és a Google által a BEUC beavatkozási beadványára tett észrevételek bizonyos részeit illetően hivatkozott bizalmas kezeléssel kapcsolatban.

36 2021. január 21‑én a Törvényszék pervezető intézkedés keretében felvilágosítást kért a Google‑tól a keresetlevél e mellékletét és észrevételeinek e részeit illetően hivatkozott bizalmas kezelés terjedelmére vonatkozóan. A Google 2021. január 27‑én válaszolt, és benyújtotta a keresetlevél BEUC által megjelölt mellékletének, valamint a BEUC beavatkozási beadványára vonatkozó észrevételeinek új változatait.

37 2021. február 18‑án a Törvényszék pervezető intézkedés keretében megkérdezte a BEUC‑ot, hogy az általa megjelölt melléklet új, nem bizalmas változatára, valamint a Google által a beavatkozási beadványára tett észrevételek új, nem bizalmas változatára tekintettel fenntartja‑e kifogásait. A BEUC 2021. március 5‑én válaszolt, jelezve, hogy kifogásait nem tartja fenn.

38 A felek összességének az eljárás egésze során tett együttes erőfeszítései – a gyakran fennálló eltérő érdekek ellenére – lehetővé tették a jelen ügyben hivatkozott információk, adatok és dokumentumok bizalmas jellegével kapcsolatos nehézségek megoldását, és lehetővé tették az ügy közös, nem bizalmas változat fényében történő vizsgálatát. A felperesek és az alperes által ismert bizonyos bizalmas adatokat a továbbiakban felváltották a megtámadott határozatnak a Bizottság honlapján elérhető nyilvános változatában használt sávok.

39 Mivel a Törvényszék tanácsainak összetétele módosult, az eljárási szabályzat 27. cikkének (5) bekezdése alapján az előadó bírót a Törvényszék hatodik tanácsába osztották be, következésképpen a jelen ügyet e tanács elé utalták.

40 Az eljárás írásbeli szakasza 2021. március 19‑én zárult le a bizalmas kezelés iránti kérelmekre vonatkozó utolsó észrevételek közlésével.

41 2021. április 6‑n a Google tárgyalás során történő meghallgatást kért.

42 A hatodik tanács javaslatára a Törvényszék az eljárási szabályzat 28. cikkét alkalmazva úgy határozott, hogy az ügyet a kibővített hatodik tanács elé utalja.

43 Az előadó bíró javaslatára a Törvényszék úgy határozott, hogy megnyitja az eljárás szóbeli szakaszát.

44 2021. június 25‑én a Törvényszék pervezető intézkedések keretében felhívta a feleket, hogy válaszoljanak az első kérdéssorozatra. A felek válaszoltak az ügy érdemére vonatkozó kérdésekre, a felperesek és az alperes pedig benyújtották az e válaszokkal kapcsolatos írásbeli észrevételeiket.

45 2021. július 5‑én a Törvényszék felhívta a feleket, hogy terjesszék elő észrevételeiket a tárgyalás különböző napjaira tervezett programra vonatkozóan. E programot az e tekintetben előterjesztett észrevételekre tekintettel kiigazították.

46 A tárgyalásra készített jelentést megküldték a feleknek, és 2021. szeptember 7‑én, illetve szeptember 24‑én a Google és a Bizottság előterjesztette az e dokumentumra vonatkozó észrevételeit. A Törvényszék tudomásul vette ezeket az észrevételeket.

47 A 2021. szeptember 27. és október 1. között öt napon át tartó tárgyaláson meghallgatták a felperesek és az alperes, illetve a beavatkozó felek szóbeli előadásait, valamint a Törvényszék által feltett szóbeli kérdésekre adott válaszaikat.

C. A felek kérelmei

48 Az ADA, a CCIA, a Gigaset, a HMD és az Opera által támogatott Google azt kéri, hogy a Törvényszék:

– semmisítse meg a megtámadott határozatot;

– ennek hiányában törölje vagy csökkentse a bírságot;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére;

– a BEUC‑t, a VDZ‑t, a BDZV‑t, a Seznamot, a FairSearchöt és a Qwantot kötelezze a beavatkozásukkal kapcsolatos költségek viselésére.

49 Az ADA, a CCIA, a Gigaset, a HMD és az Opera továbbá azt kéri, hogy a Törvényszék kötelezze a Bizottságot a beavatkozásuk költségeinek viselésére.

50 A BEUC, a VDZ, a BDZV, a Seznam, a FairSearch és a Qwant által támogatott Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– utasítsa el a keresetet;

– a Google‑t kötelezze a költségek viselésére;

– az ADA‑t, a CCIA‑t, a Gigasetet, a HMD‑t és az Operát kötelezze a beavatkozásuk költségeinek viselésére.

51 A BEUC, a VDZ, a BDZV, a Seznam, a FairSearch és a Qwant továbbá azt kéri, hogy a Törvényszék kötelezze a Google‑t a beavatkozásukkal kapcsolatos költségek viselésére.

III. A jogkérdésről

52 Keresetük alátámasztása érdekében a felperesek hat jogalapra hivatkoznak:

– az első jogalap a piac meghatározásának és az erőfölény fennállásának téves értékelésén alapul;

– a második jogalap azon nyugszik, hogy a mobilalkalmazás‑forgalmazási megállapodások előzetes telepítési feltételeit tévesen értékelték visszaélésszerűnek;

– a harmadik jogalap a portfólió‑bevételmegosztási megállapodásokba foglalt egységes előzetes telepítési feltétel visszaélésszerű jellegének téves értékelésén alapul;

– a negyedik jogalap a Play Store és a Google Search licencei megadásának az antifragmentációs megállapodásokban szereplő antifragmentációs kötelezettségek tiszteletben tartásához való kapcsolása visszaélésszerű jellegének téves értékelésén alapul;

– az ötödik jogalap a védelemhez való jog megsértésén nyugszik;

– a hatodik jogalap a bírság kiszámításához figyelembe vett különböző tényezők téves értékelésén alapul.

A. Előzetes észrevételek

53 A felek érvelésének vizsgálata előtt néhány észrevételt kell tenni a szankcionált magatartások kereskedelmi összefüggéseire, a megtámadott határozat bírósági felülvizsgálatának szabályaira és a bizonyításfelvételre, valamint a Törvényszék elé terjesztett bizonyítékok elfogadhatóságára vonatkozóan.

1. A szankcionált magatartások kereskedelmi összefüggéseiről

54 A Merriam‑Webster online szótár úgy határozza meg a „to google” [guglizik] ige fogalmát, mint olyan cselekvést, amely „a Google keresőmotorjának használatára irányul annak érdekében, hogy az internetes világhálón valakire vagy valamire vonatkozóan információkat szerezzenek”. Ritkák azok a vállalkozások, amelyek olyan közismertségnek örvendenek, hogy a nevükből ige lett, és pusztán ez a tény bizonyítja, hogy a Google a mindennapi életben milyen jelentőségre tett szert.

a) A Google Search útján végzett keresésre összpontosító üzleti modell

55 A Google bevételeinek nagy részét legfontosabb termékéből szerzi: ez a Google Search keresőmotor. Az intelligens mobileszközökön a felhasználók a Google Search alkalmazás vagy olyan más belépőhelyek révén férhetnek hozzá a Google Search keresőmotorhoz, mint például a keresési modul (search widget) vagy a böngészőben található címsor. E keresőmotor általános keresési szolgáltatásokat („general search services”) nyújt, és lehetővé teszi a felhasználók számára, hogy kereséseikre az internet egészén keressenek válaszokat (a megtámadott határozat (94)–(101) és (106) preambulumbekezdése).

56 A Google kereskedelmi modellje az egyrészt a felhasználóknak leggyakrabban ingyenesen kínált, internethez kapcsolódó termékek és szolgáltatások, másrészt pedig azon online reklámszolgáltatások közötti kölcsönhatáson alapul, amelyekből bevételeinek nagy része származik. Ily módon az Android operációs rendszert, a Play Store alkalmazás‑áruházat, a Google Search alkalmazást, a Chrome böngészőt, a Gmail e‑mail‑szolgáltatást, a Google Drive tárhelyszolgáltatási és tartalomszerkesztési szolgáltatást, a Google Maps helymeghatározási szolgáltatást, valamint a YouTube tartalomterjesztési szolgáltatást ingyenesen kínálják. Más szolgáltatások fizetősek, mint például a Google Play Music and Movie, némelyik pedig fizetős prémiumszolgáltatást kínál, mint például a YouTube és a Google Drive (a megtámadott határozat (107) preambulumbekezdése és 65. lábjegyzete). 2016‑ban például az online reklám a Google összbevételének 88,7%‑át képviselte, amelynek 80%‑át a Google weboldalai, különösen a Google Search honlapja eredményezték (a megtámadott határozat (105)–(107) preambulumbekezdése és 62. lábjegyzete).

57 Eltérően például az Apple társaság által elfogadott, a vertikális integráción és a felső kategóriás intelligens mobileszközök értékesítésén alapuló üzleti modelltől, a Google kereskedelmi modellje főként az online keresési szolgáltatások felhasználói számának annak érdekében történő növelésén alapul, hogy online reklámszolgáltatásait értékesíthesse (a megtámadott határozat (153) preambulumbekezdése).

58 A Google a felhasználóknak az áruival és szolgáltatásaival való érintkezése során adatokat gyűjt utóbbiak kereskedelmi tevékenységeire és eszközeik használatára vonatkozóan. A megszerzett adatok közé tartoznak többek között a kapcsolatfelvételi információk (név, cím, e‑mail‑cím, telefonszám); a fiók azonosító adatai (felhasználónév és jelszó); demográfiai információk (nem és születési idő); az alkalmazott kártya vagy bankszámla adatai; a felhasználónak szánt tartalomra vonatkozó információk (reklám, látogatott oldalak stb.); a kölcsönhatással kapcsolatos adatok, mint például a „klikkelések”; a helymeghatározás; a használt eszközre és az igénybe vett szolgáltatóra vonatkozó adatok. Ezen adatok lehetővé teszik a Google számára, hogy erősítse a releváns keresési válaszadási és reklámszolgáltatási képességét (a megtámadott határozat (109)–(111) preambulumbekezdése).

b) A mobilinternetre való áttérés során alkalmazott magatartások

59 A Google üzleti modelljét eredetileg a személyi számítógépek (PC) környezetében fejlesztették ki, amelyek esetében a böngésző volt a fő belépési pont az internetre. A 2000‑es évek közepén a Google úgy vélte, hogy a mobilinternet fejlődése alapvető változást jelent majd a felhasználók szokásaiban, különös tekintettel a földrajzi helymeghatározás által kínált lehetőségekre.

60 Ez az előre látható terjeszkedés arra ösztönözte a Google‑t, hogy stratégiát alakítson ki e változás hatásainak előrejelzésére, valamint annak biztosítására, hogy a felhasználók a Google Search‑ön keresztül végezzék a mobileszközökön végzett kereséseiket (a megtámadott határozat (112)–(117) preambulumbekezdése). E stratégia számos vetülettel bírt.

61 Egyrészt 2005‑ben a Google megvásárolta az Android operációs rendszer eredeti fejlesztőjét, hogy átvegye annak fejlesztését és fenntartását (a megtámadott határozat (120)–(123) preambulumbekezdése). Az Android operációs rendszert ellenérték nélkül kínálják az eredetiberendezés‑gyártók, a mobilhálózat‑üzemeltetők és az alkalmazásfejlesztők számára, szabad felhasználási engedély, azaz az AOSP licenc révén (a megtámadott határozat (124) preambulumbekezdése). Az Android operációs rendszer egy „ökoszisztémába” is beágyazódik, amely más elemeket is tartalmaz, mint például a Google Mobile szolgáltatási csomagot (GMS bundle vagy Google Mobile Services, a továbbiakban: GMS‑csomag) (lásd a megtámadott határozat (133) preambulumbekezdését), amely többek között a Play Store alkalmazás‑áruházat, a Google Search alkalmazást és a Chrome böngészőt foglalja magában. Az Android eszközök első kereskedelmi változatait 2008–2009‑ben hozták forgalomba.

62 Másrészt 2007‑től a Google megállapodást kötött az Apple‑lel annak érdekében, hogy az lehetővé tegye a Google Search számára, hogy alapértelmezett általános keresési szolgáltatásként kerüljön meghatározásra az Apple által az iPhone óta piacra vitt valamennyi intelligens mobileszközön. E megállapodás lehetővé tette a Google Search számára, hogy 2010‑ben az iPhone‑on folytatott internetes forgalom több mint felét, a teljes internetes mobilforgalomnak pedig közel egyharmadát képviselje (a megtámadott határozat (118) és (119) preambulumbekezdése).

63 Egyébiránt a Google saját Nexus és Pixel termékcsaládjai révén Google Android eszközök gyártásával is foglalkozik (a megtámadott határozat (152) és (153) preambulumbekezdése).

c) Egységes jogsértés, amelynek több vetülete van

64 A jelen ügyben a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a Google által kereskedelmi modelljének a mobilinternetre való áttéréshez való igazítása érdekében végrehajtott stratégia egyes aspektusai erőfölénnyel való visszaélésnek minősülnek.

65 Ez vonatkozik a Google által az eredeti‑berendezésgyártókkal és a mobilhálózat‑üzemeltetőkkel szemben annak érdekében előírt vitatott korlátozásokra, hogy a Google Android eszközökön zajló forgalmat a Google Search keresőmotorja felé irányítsák. A Bizottság szerint e magatartások azzal a hatással jártak, hogy megfosztották a Google versenytársait – mint a Qwantot vagy a Seznamot – attól a lehetőségtől, hogy az érdemeik alapján versenyezzenek vele, és megfosztották az Európai Unió fogyasztóit a hatékony verseny előnyeitől, mint például annak lehetőségétől, hogy többek között az információs ágazatban a magánélet védelmét előnyben részesítő, a nyelvi sajátosságokhoz igazodó vagy hozzáadott értéket képviselő tartalmakat előnyben részesítő keresőmotort használhassanak.

66 Amint azt a Törvényszék a fentiekben kifejtette, a megtámadott határozat 11–13. pontja szerint a vitatott korlátozások három elemből álltak:

– a mobilalkalmazás‑forgalmazási megállapodásokban foglalt korlátozások, amelyek értelmében a Google azt írta elő az eredetiberendezés‑gyártók számára, hogy előzetesen telepítsék általános keresési (Google Search) és navigációs (Chrome) alkalmazását, mielőtt az online alkalmazás‑áruháza (Play Store) tekintetében felhasználási engedélyt kaphatnának;

– az antifragmentációs megállapodásokba illesztett korlátozások, amelyek értelmében azok az eredetiberendezés‑gyártók, amelyek a Google alkalmazások előzetes telepítését tervezték, nem értékesíthettek az Android olyan változatain működő eszközöket, amelyeket a Google nem hagyott jóvá;

– a portfólió‑bevételmegosztási megállapodásokba illesztett korlátozások, amelyek értelmében a Google reklámbevételei bizonyos százalékát biztosította az eredetiberendezés‑gyártók és a mobilhálózat‑üzemeltetők számára, amennyiben e gyártók és üzemeltetők elfogadták, hogy nem telepítenek előzetesen versengő általános keresési szolgáltatást a közös megegyezéssel meghatározott portfólió részét képező bármely eszközre.

67 A Bizottság szerint a vitatott korlátozások a Google átfogó stratégiájának részét képezték, amely az általános internetes keresési piacon fennálló erőfölényének megerősítésére irányult abban az időpontban, amikor a mobilinternet jelentősége jelentősen megnőtt (lásd a megtámadott határozat 14. pontját).

68 E stratégia célja az volt, hogy megóvja a Google esélyeit arra, hogy a fogyasztók igénybe vegyék keresőmotorját az interneten történő általános kereséseik során, ami nem csupán a kapcsolódó reklámbevételek megszerzését, hanem a szolgáltatásainak javításához szükséges információk megszerzését is biztosította számára. Bár az alkalmazott eszközök többfélék voltak, és kölcsönhatásban álltak, a cél összességében ugyanaz maradt:

– a mobilalkalmazás‑forgalmazási megállapodások célja az volt, hogy lehetővé tegyék a Google számára annak biztosítását, hogy a piacon lévő Google Android eszközök rendelkezzenek a Google Search alkalmazással és a Chrome böngészővel, az általános keresés két fő belépési pontjával; ezen alkalmazások előzetes telepítése tehát lehetővé tette a Google számára, hogy kihasználja a hozzájuk kapcsolódó állítólagos „status quo torzítást”, vagyis egy olyan előnyt, amely jelentős hatással volt a versenyre, többek között a fogyasztók rendelkezésére álló választási lehetőségek csökkentése révén;

– az antifragmentációs megállapodások célja az volt, hogy lehetővé tegyék a Google számára, hogy elkerülje olyan megoldások megjelenését, amelyek alkalmasak arra, hogy az ő kárára működtethessék az Android operációs rendszert; ily módon az Amazon társaság nem tudta igénybe venni az Androidot saját, a megfelelő alkalmazásokkal és szolgáltatásokkal kapcsolatos megoldásainak kifejlesztése érdekében;

– a portfólió‑bevételmegosztási megállapodásoknak – noha azok nem vonatkoztak az összes Google Android eszközre, és csak rövid időre alkalmazták őket – az volt a céljuk, hogy lehetővé tegyék a Google számára, hogy megszerezze azt, amit a többi megállapodás formálisan nem írt elő, nevezetesen a kizárólagosságot; e bevételmegosztási megállapodások alapján ugyanis jelentős eredetiberendezés‑gyártók és mobilhálózat‑üzemeltetők kötelezettséget vállaltak arra, hogy csak a Google Search keresőmotort telepítik előzetesen.

69 Ki kell emelni továbbá a Bizottság által a megtámadott határozatban, különösen a (738) és (739) preambulumbekezdésben, valamint az 14.2 pontban kifejtett érvelés egy fontos pontját.

70 A Bizottság ugyanis a mobilalkalmazás‑forgalmazási megállapodásokban, az antifragmentációs megállapodásokban és a portfólió‑bevételmegosztási megállapodásokban háromféle vitatott korlátozást azonosított, és úgy vélte, hogy ezek az EUMSZ 102. cikk „négy külön megsértését” eredményezték.

71 A Bizottság ugyanakkor azt is megállapította, hogy e korlátozások és az abból eredő jogsértések azonos célt követnek, kiegészítik egymást, és egymással összefüggenek. Ez az egység tehát olyan „egységes és folyamatos jogsértésnek” minősül, amely miatt egyetlen bírságot szabott ki.

72 Az ilyen jogsértés tehát több vetülettel bír, mivel mindegyik a saját paraméterei szerint fejlődött, ugyanakkor mindegyik kötődik azon közös célkitűzéshez, hogy biztosítani kell a Google számára a lehető legjobb hozzáférést a fogyasztók által intelligens mobileszközökön végzett általános keresésekhez. E jogsértés különböző aspektusainak összetételéhez kapcsolódó nem elhanyagolható „halmozott hatás” is fennáll. Közelebbről a vitatott korlátozások hatása nem volt ugyanaz, attól kezdve, hogy a mobilalkalmazás‑forgalmazási megállapodások által lehetővé tett jelenlét garanciáját – noha az nem volt kizárólagos – megerősítette a bevételmegosztási megállapodások által biztosított kizárólagosság.

2. A bírósági felülvizsgálat szabályairól

73 Emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk alkalmazására vonatkozó eljárásokban hozott bizottsági határozatok bírósági felülvizsgálatának rendszere az intézmények jogi aktusainak az EUMSZ 263. cikkben előírt jogszerűségi vizsgálatából áll, amely az EUMSZ 261. cikk alapján és a felperes kérelmére a Bizottság által e téren kiszabott szankciók tekintetében a Törvényszék által gyakorolt korlátlan felülvizsgálati jogkörrel egészíthető ki (lásd: 2018. szeptember 26‑i Infineon Technologies kontra Bizottság ítélet, C‑99/17 P, EU:C:2018:773, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

a) A releváns bizonyítékok összességének alapos felülvizsgálata

74 Az EUMSZ 263. cikkben előírt jogszerűségi vizsgálatot illetően meg kell állapítani, hogy az a Bizottság által az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk alkalmazására vonatkozó eljárásban hozott határozatok valamennyi elemére kiterjed, amelyeket a Törvényszék mind jogi, mind pedig ténybeli szempontból alapos felülvizsgálatnak vet alá a felperes által felhozott jogalapok fényében és az általa bemutatott releváns bizonyítékok összességére tekintettel (lásd: 2018. szeptember 26‑i Infineon Technologies kontra Bizottság ítélet, C‑99/17 P, EU:C:2018:773, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

75 E tekintetben, amennyiben a megtámadott határozat bírsággal és kényszerítő bírsággal szankcionálja a versenyjog megsértését, az uniós bíróságnak nem csupán a Bizottság által hivatkozott bizonyítékok tárgyi valószerűségét, megbízhatóságát és koherenciáját kell vizsgálnia, hanem azt is ellenőriznie kell, hogy e bizonyítékok tartalmazzák‑e az összes olyan releváns adatot, amelyet figyelembe kell venni a jogsértést megvalósító tények fennállásának értékeléséhez, és lehetővé teszik‑e a Bizottság által a megtámadott határozatban adott értelmezés alátámasztását (lásd ebben az értelemben: 2011. december 8‑i Chalkor kontra Bizottság ítélet, C‑386/10 P, EU:C:2011:815, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

76 Ellentétben ugyanis például egy tervezett összefonódás vizsgálatához szükséges, jövőre vonatkozó elemzéssel, amely olyan események előrejelzését igényli, amelyek a jövőben több‑kevesebb valószínűséggel bekövetkeznek, amennyiben nem születik sem a tervezett összefonódást tiltó, sem annak feltételeit meghatározó határozat, a Bizottságnak, amikor erőfölénnyel való visszaélést szankcionál, a múlt eseményeit kell megvizsgálnia, amelyek kapcsán gyakran számos bizonyíték áll rendelkezésre, amelyek lehetővé teszik ezen események okainak megértését, illetve a hatékony versenyre gyakorolt hatásaik értékelését (lásd ebben az értelemben: 2005. február 15‑i Bizottság kontra Tetra Laval ítélet, C‑12/03 P, EU:C:2005:87, 42. pont).

77 Ilyen helyzetben a Bizottságnak nem csupán a visszaélés fennállását kell bizonyítania, hanem annak időtartamát is. Közelebbről a Bizottság kötelezettsége bizonyítani az általa megállapított jogsértést, és olyan bizonyítékokat előterjeszteni, amelyek a jogilag megkövetelt módon bizonyítják a jogsértést megvalósító tények fennállását (lásd ebben az értelemben: 2011. október 5‑i Romana Tabacchi kontra Bizottság ítélet, T‑11/06, EU:T:2011:560, 129. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2015. július 15‑i Trafilerie Meridionali kontra Bizottság ítélet, T‑422/10, EU:T:2015:512, 88. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

78 E tekintetben a bíróságban felmerülő bárminemű kételynek annak a vállalkozásnak a javát kell szolgálnia, amely a jogsértést megállapító határozat címzettje. A bíróság tehát nem ítélkezhet úgy, hogy a Bizottság a kérdéses jogsértés fennállását a jogilag megkövetelt módon állapította meg, ha még kétsége van ezzel kapcsolatban, különösen bírságot kiszabó határozat megsemmisítése vagy megváltoztatása iránti kereset esetén (lásd ebben az értelemben: 2011. október 5‑i Romana Tabacchi kontra Bizottság ítélet, T‑11/06, EU:T:2011:560, 129. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2015. július 15‑i Trafilerie Meridionali kontra Bizottság ítélet, T‑422/10, EU:T:2015:512, 88. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

79 Közelebbről, ha a Bizottság a versenyszabályok megsértését azon feltételezésből kiindulva állapítja meg, hogy a megállapított tényállás nem magyarázható másként, mint a versenyellenes magatartás fennállásával, a bíróságnak meg kell semmisítenie a szóban forgó határozatot, amennyiben az érintett vállalkozás olyan érvelést terjeszt elő, amely a Bizottság által megállapított tényállást más megvilágításba helyezi, és amely így lehetővé teszi, hogy a tényállásnak a Bizottság által a jogsértés fennállásának megállapításakor kialakított magyarázatát más hihető magyarázattal lehessen felváltani. Ilyen esetben ugyanis nem tekinthető úgy, hogy a Bizottság bizonyította volna a versenyjog megsértésének fennállását (lásd ebben az értelemben: 1984. március 28‑i Compagnie royale asturienne des mines és Rheinzink kontra Bizottság ítélet, 29/83 és 30/83, EU:C:1984:130, 16. pont; 1993. március 31‑i Ahlström Osakeyhtiö és társai kontra Bizottság ítélet, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 és C‑125/85–C‑129/85, EU:C:1993:120, 126. és 127. pont).

80 A jogsértést megvalósító tényállás fennállásával kapcsolatos kétség esetén ugyanis tekintettel kell lenni az ártatlanság vélelmére, amely az uniós jogrend által védett alapvető jogok része, és amely szerepel az Európai Unió Alapjogi Chartája 48. cikkének (1) bekezdésében. A kérdéses jogsértések jellegéből és az azokhoz kapcsolódó szankciók jellegéből és súlyából adódóan az ártatlanság vélelmének elve alkalmazandó különösen azokban a vállalkozásokra alkalmazandó versenyszabályok megsértésére vonatkozó eljárásokban, amelyek bírság vagy kényszerítő bírság megállapításához vezethetnek. A Bizottságnak így pontos és egybevágó bizonyítékot kell szolgáltatnia azon szilárd meggyőződésének alátámasztására, hogy az állítólagos jogsértés megtörtént (lásd ebben az értelemben: 2011. október 5‑i Romana Tabacchi kontra Bizottság ítélet, T‑11/06, EU:T:2011:560, 129. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2015. július 15‑i Trafilerie Meridionali kontra Bizottság ítélet, T‑422/10, EU:T:2015:512, 88. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

81 Mindazonáltal, bár a Bizottságnak pontos és egybehangzó bizonyítékot kell szolgáltatnia azon szilárd meggyőződésének alátámasztására, hogy a jogsértés megtörtént, fontos hangsúlyozni, hogy nem szükséges a Bizottság által előterjesztett minden egyes bizonyítéknak a jogsértés összes eleme tekintetében eleget tennie e feltételeknek. Elegendő, ha az intézmény által felhozott valószínűsítő körülmények csoportja a maga összességében értékelve megfelel e követelménynek (lásd ebben az értelemben: 2017. január 26‑i Bizottság kontra Keramag Keramische Werke és társai ítélet, C‑613/13 P, EU:C:2017:49, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

b) A bírságra vonatkozó korlátlan felülvizsgálati jogkör

82 Ami [az EUMSZ 101.] és [EUMSZ 102. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) 31. cikkében az EUMSZ 261. cikknek megfelelően az uniós bíróság számára elismert korlátlan felülvizsgálati jogkört illeti, e jogkör a bíróságnak hatáskört ad arra, hogy a szankció jogszerűségének egyszerű vizsgálatán túl a Bizottság értékelését a sajátjával helyettesítse, és a kiszabott bírságot vagy kényszerítő bírságot ennek megfelelően törölje, csökkentse vagy növelje (lásd: 2018. szeptember 26‑i Infineon Technologies kontra Bizottság ítélet, C‑99/17 P, EU:C:2018:773, 193. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

83 Közelebbről, az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke értelmében vett korlátlan felülvizsgálat követelményeinek a bírság tekintetében történő teljesítéséhez az uniós bíróság az EUMSZ 261. és EUMSZ 263. cikkben foglalt hatásköreinek gyakorlása során köteles megvizsgálni minden, annak bizonyítására irányuló jogi, illetve ténybeli kifogást, hogy a bírság összege nem felel meg a jogsértés súlyának és időtartamának (lásd: 2018. szeptember 26‑i Infineon Technologies kontra Bizottság ítélet, C‑99/17 P, EU:C:2018:773, 195. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

84 Ebben az összefüggésben többek között megállapításra került, hogy a jogsértés súlyát egyedileg kell értékelni, és hogy a bírságok összegének meghatározása érdekében figyelembe kell venni a jogsértés időtartamát, és az összes olyan tényezőt, amely hatással lehet a jogsértés súlyának értékelésére, mint például többek az érintett vállalkozás magatartása, a visszaélésszerű magatartások létrehozásában játszott szerepe, az e magatartásokból származó esetleges előnye, illetve a versenyellenes magatartások intenzitása (lásd ebben az értelemben: 2018. szeptember 26‑i Infineon Technologies kontra Bizottság ítélet, C‑99/17 P, EU:C:2018:773, 196. és 197. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

85 Ennek során a Törvényszéknek nem kell alkalmaznia a Bizottság bírságkiszabási iránymutatását (lásd ebben az értelemben: 2016. szeptember 14‑i Trafilerie Meridionali kontra Bizottság ítélet, C‑519/15 P, EU:C:2016:682, 52–55. pont).

86 Következésképpen az uniós bíróság még megsemmisítés hiányában is megváltoztathatja a megtámadott jogi aktust a kiszabott bírság törlése, csökkentése vagy növelése érdekében. E jogkört az összes ténybeli körülmény figyelembevételével kell gyakorolni. Ebből következik, hogy az uniós bíróság, amikor a bírság összegének kérdése az értékelésére van bízva, jogosult korlátlan felülvizsgálati jogkörét gyakorolni, mivel e jogkör gyakorlása maga után vonja a szankciók kiszabására vonatkozó jogkör uniós bíróságra való végleges átszállását (lásd: 2016. július 7‑i Westfälische Drahtindustrie és Pampus Industriebeteiligungen kontra Bizottság végzés, C‑523/15 P, EU:C:2016:541, 32–34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

3. A bizonyításfelvételről és az e tekintetben előadott különböző kifogásokról

87 A jelen kereset keretében mind a Bizottság, mind pedig a Google vitatja az általuk vagy a beavatkozó felek által előterjesztett bizonyos érvek és bizonyítékok relevanciáját, sőt elfogadhatóságát.

88 Ez a helyzet például a Google valamely igazgatója vagy alkalmazottja, vagy valamely érdekelt fél által tett egyes nyilatkozatokkal, a valamely fél kérésére szakértőként eljáró harmadik fél által benyújtott egyes nyilatkozatokkal vagy jelentésekkel, valamint egy közismertnek tekinthető, a megtámadott határozatban hivatkozott és a Törvényszék előtt vitatott tény fennállásának, nevezetesen a pszichológiában a változással szembeni ellenszenvet magyarázó nem racionális magatartás egyik példájaként azonosított „status quo torzítás” fogalmának bizonyítása érdekében benyújtott dokumentumokkal. Ugyanez vonatkozik azokra a dokumentumokra is, amelyeket valamely vállalkozás saját belső adatai alapján készítettek a megtámadott határozatban vagy a jelen keresetben tett állítások alátámasztása vagy megcáfolása céljából.

89 E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 101. vagy EUMSZ 102. cikk alkalmazására vonatkozó eljárásban hozott bizottsági határozat jogszerűségének vizsgálatára a felperes által bemutatott bizonyítékok összességére tekintettel kerül sor, függetlenül attól, hogy azok a megtámadott határozat meghozatala előtt vagy után keletkeztek, hogy azokra már korábban, a közigazgatási eljárásban hivatkoztak, vagy először a Törvényszékhez benyújtott keresetben mutatták be őket, amennyiben e bizonyítékok relevánsak (lásd ebben az értelemben: 2016. január 21‑i Galp Energía España és társai kontra Bizottság ítélet, C‑603/13 P, EU:C:2016:38, 72. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

90 Ehhez hasonlóan a Törvényszék feladata, hogy korlátlan felülvizsgálati jogkörében eljárva határozata meghozatalának időpontjában értékelje, hogy a felperessel szemben megfelelő bírságot szabtak‑e ki (lásd ebben az értelemben: 2014. július 11‑i Esso és társai kontra Bizottság ítélet, T‑540/08, EU:T:2014:630, 133. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ennek keretében a Törvényszék jogosult figyelembe venni minden olyan ténybeli körülményt, amelyet relevánsnak ítél, függetlenül attól, hogy e körülmények a meghozott határozatnál korábbiak vagy későbbiek (2016. július 7‑i Westfälische Drahtindustrie és Pampus Industriebeteiligungen kontra Bizottság végzés, C‑523/15 P, EU:C:2016:541, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

91 A jelen ügyben ezekből az elvekből kitűnik, hogy a felperesek által első alkalommal a Törvényszék előtt előterjesztett érveket és bizonyítékokat – amennyiben relevánsak a Törvényszék értékelése szempontjából – nem lehet elutasítani azzal az indokkal, hogy azokat előzetesen nem terjesztették a Bizottság elé a közigazgatási eljárás során.

92 Másodszor azt is meg kell állapítani, hogy az uniós jogban a bizonyítékok szabad mérlegelésének elve érvényesül, amelyből egyrészt az következik, hogy amennyiben valamely bizonyítékhoz jogszerűen jutottak, a bizonyíték elfogadhatósága a Törvényszék előtt nem vitatható, másrészt pedig az egyetlen releváns tényező, amelyet a szabályszerűen benyújtott bizonyítékok bizonyító erejének értékelésekor meg kell vizsgálni, a bizonyítékok hitelessége (lásd: 2018. szeptember 26‑i Infineon Technologies kontra Bizottság ítélet, C‑99/17 P, EU:C:2018:773, 65. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

93 Ezen elvet alkalmazva a jelen ügyben nyilvánvaló, hogy a Törvényszéknek nincs oka azt feltételezni, hogy a felek által előterjesztett különböző bizonyítékokat nem szabályszerűen szerezték be, vagy hogy azok nem kellően hitelesek ahhoz, hogy az értékelése során figyelembe vehesse őket.

94 E tekintetben, azon különböző bizonyítékok bizonyító erejét illetően, amelyekkel szemben kifogásokat terjesztettek elő, a következőket lehet kiemelni.

95 Mindenekelőtt a Google valamely igazgatója vagy alkalmazottja, vagy valamely érdekelt fél által tett nyilatkozatokat illetően meg kell jegyezni, hogy bár nem lehet úgy tekinteni, hogy azok nem rendelkeznek bizonyító erővel, az ilyen nyilatkozatok vagy az eljárásban érintett vállalkozás felelősségének enyhítését vagy annak alátámasztását célozzák annak érdekében, hogy megvédjék vagy megvádolják őt, a nyilatkozatot tevő fél saját érdekei szerint. Ennélfogva, bár e nyilatkozatok bizonyító erővel bírnak, azt viszonylagosnak kell tekinteni az olyan különböző dokumentumok – például e‑mailek vagy más belső dokumentumok – bizonyító erejéhez képest, amelyek közvetlenül a szóban forgó időszakra és tényekre vonatkoznak (lásd ebben az értelemben: 2008. július 8‑i Lafarge kontra Bizottság ítélet, T‑54/03, nem tették közzé, EU:T:2008:255, 379. pont).

96 Hasonlóképpen, ami az egyik fél kérésére a szakértőként eljáró harmadik fél által a fél állításainak alátámasztása érdekében benyújtott nyilatkozatokat vagy jelentéseket illeti, meg kell jegyezni, hogy az ilyen dokumentumok bizonyító erejét több szempontból is értékelni kell. Egyrészt a szerzőjüknek gondoskodnia kell arról, hogy ismertesse a képesítéseit és tapasztalatait, és ki kell fejtenie, hogy azok milyen alapon relevánsak a vizsgált kérdéssel kapcsolatos véleményadása szempontjából. Másrészt e vélemény tartalmának ki kell terjednie azokra az okokra, amelyek miatt azt figyelembe kell venni, legyen szó akár az alkalmazott módszer megbízhatóságáról, akár az e kérdésre adott válasz jelen ügy szempontjából fennálló relevanciájáról. A Törvényszék ezen elvekre és a felek által e tekintetben előterjesztett észrevételekre tekintettel vizsgálta meg ezeket a dokumentumokat a jelen ügyben.

97 Végül, ami a megtámadott határozatban említett közismert ténynek minősíthető tény fennállásának bizonyítása érdekében benyújtott dokumentumokat illeti, az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy azokat elfogadhatónak kell tekinteni (lásd ebben az értelemben: 2020. február 5‑i Hickies kontra EUIPO [Egy cipőfűző formája] ítélet, T‑573/18, EU:T:2020:32, 18. pont). Az ilyen dokumentumok ugyanis lényegében annak bizonyítására szorítkoznak, hogy egyetértés van az egyes vállalkozások által hivatkozott és a Bizottság által a megtámadott határozatban átvett „status quo torzítás” fogalmának általános értelmét illetően.

98 Harmadszor meg kell állapítani, hogy bár az eljárási szabályzat 85. cikke alapján a bizonyítékokat és a bizonyítékok felajánlását főszabály szerint az első beadványváltás keretében kell előterjeszteni, a válaszban, illetve a viszonválaszban a felperes és az alperes érveik alátámasztására további bizonyítékokat terjeszthetnek elő vagy ajánlhatnak fel, illetve kivételesen, az eljárás szóbeli szakaszának befejezését megelőzően is sor kerülhet erre, feltéve hogy a késedelmes előterjesztés vagy felajánlás igazolt. Az ítélkezési gyakorlatból azonban kitűnik, hogy az ellenkérelemben szereplő érvet vagy ott tett ellenbizonyítást követő ellenbizonyítást vagy bizonyítékfelajánlási kiegészítést az említett rendelkezésben előírt jogvesztő szabály nem szabályozza. E rendelkezés ugyanis az újonnan kelt bizonyítékok felajánlására vonatkozik, és azt az eljárási szabályzat 92. cikkének (7) bekezdésével összefüggésben kell értelmezni, amely kifejezetten úgy rendelkezik, hogy az ellenbizonyítás és a felajánlott bizonyítékok kiegészítése megengedett (lásd ebben az értelemben: 1998. december 17‑i Baustahlgewebe kontra Bizottság ítélet, C‑185/95 P, EU:C:1998:608, 71. és 72. pont; 2006. december 5‑i Westfalen Gassen Nederland kontra Bizottság ítélet, T‑303/02, EU:T:2006:374, 189. pont).

99 A jelen ügyben a felperesek és az alperes, illetve a beavatkozó felek által előterjesztett egyes érvek és bizonyítékok relevanciájával, sőt elfogadhatóságával szemben a felek által megfogalmazott különböző kifogások vizsgálatából kitűnik, hogy ezek mindegyikét el lehet utasítani azzal az indokkal, hogy ezek az érvek és bizonyítékok a kontradiktórius eljárás elvének gyakorlásához kapcsolódnak, mivel az érdekelt felek azért terjesztették elő azokat, hogy olyan érvre vagy ellenbizonyítékra válaszoljanak, amelyet a Törvényszékkel ezt megelőzően közöltek.

100 Ebből a szempontból a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy sem az első alkalommal a kereset keretében előterjesztett bizonyítékokat, sem a másik fél által az eljárás során előterjesztett érvek megcáfolására – szükség esetén belső adatok figyelembevétele mellett –, illetve valamely közismert tény tanúsítására előterjesztett tényeket vagy bizonyítékokat nem lehet elfogadhatatlannak nyilvánítani, és hogy azok relevanciáját ezt követően a megtámadott határozattal szemben előterjesztett különböző jogalapok vizsgálata alapján lehet értékelni.

101 E megfontolások fényében kell megvizsgálni a Google által a kereset alátámasztása érdekében előterjesztett különböző jogalapokat, valamint a felek által előterjesztett bizonyítékok összességét.

B. Az érintett piac meghatározásának és az erőfölény fennállásának téves értékelésére alapított, első jogalapról

102 A kereset három részből álló első jogalapjával a Google azt kifogásolja, hogy a Bizottság több mérlegelési hibát is vétett az érintett piacok meghatározása és egyes ilyen piacokon fennálló erőfölényének ezt követő értékelése során.

1. Háttérinformációk

103 Előzetesen, ahhoz, hogy meg lehessen vizsgálni a Google által a jelen jogalap keretében hivatkozott „ökoszisztémák” közötti verseny fogalmát, egyrészt emlékeztetni kell arra, hogy mi a fő jelentősége az erőfölénnyel való visszaélés területén az érintett piac meghatározásának, másrészt pedig meg kell vizsgálni a jelen ügy sajátosságait.

a) Az érintett piac, az erőfölény és a versenykényszer fogalma, különösen egy „ökoszisztéma” fennállása esetén

104 Emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 102. cikk alkalmazásával összefüggésben az érintett piac meghatározásának célja azon határok kijelölése, amelyek között meg kell vizsgálni azon kérdést, hogy az érintett vállalkozás számára lehetséges‑e, hogy versenytársaitól, ügyfeleitől és a fogyasztóktól nagymértékben függetlenül viselkedjen (lásd: 2020. január 30‑i Generics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 127. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

105 Az érintett piac meghatározása tehát főszabály szerint előfeltétele az érintett vállalkozás részéről az erőfölény esetleges fennállása értékelésének. E feladat feltételezi először is azoknak az áruknak vagy szolgáltatásoknak a meghatározását, amelyek az érintett piac részét képezik (a továbbiakban: termékpiac), másodszor pedig e piac földrajzi kiterjedésének meghatározását (lásd: 2020. január 30‑i Generics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 127. és 128. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

106 Ami a termékpiacot illeti, az érintett piac fogalma magában foglalja, hogy hatékony verseny létezhet a piacon lévő termékek vagy szolgáltatások között, ami feltételezi, hogy e termékek vagy szolgáltatások között elegendő mértékű felcserélhetőség vagy helyettesíthetőség áll fenn. A felcserélhetőséget vagy a helyettesíthetőséget nemcsak a szóban forgó termékek vagy szolgáltatások objektív jellegzetességeire figyelemmel kell értékelni. Figyelembe kell venni a versenyfeltételeket, valamint a piaci kereslet és kínálat szerkezetét is (lásd: 2020. január 30‑i Generics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 129. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

107 Földrajzi kiterjedése szerint az érintett piac annak a területnek felel meg, amelyen belül a versenyfeltételek hasonlóak, és kellően homogén egészet képeznek ahhoz, hogy azt átfogóan lehessen értékelni, és lehetővé tegye az érintett vállalkozás gazdasági ereje alakulásának értékelését (lásd ebben az értelemben: 1978. február 14‑i United Brands és United Brands Continentaal kontra Bizottság ítélet, 27/76, EU:C:1978:22, 11., 44., 52. és 53. pont).

108 Ezen elvek alkalmazásában az EUMSZ 102. cikkben említett erőfölény tehát olyan, valamely vállalkozás rendelkezésére álló gazdasági erőre vonatkozik, amely révén e vállalkozásnak lehetősége van megakadályozni a tényleges verseny fenntartását az érintett piacon, és a versenytársaitól, üzletfeleitől és végső soron a fogyasztóktól jelentős mértékben függetlenül viselkedni (1978. február 14‑i United Brands és United Brands Continentaal kontra Bizottság ítélet, 27/76, EU:C:1978:22, 65. pont).

109 E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy az érintett piac és az e piacon az érintett vállalkozás által élvezett erőfölény meghatározásának nem csupán az e piacra jellemző belső versenykényszer valóságának és terjedelmének meghatározása a célja, hanem annak ellenőrzése is, hogy nem áll‑e fenn a vizsgált érintett piac részét képezőkön kívül más árukból, szolgáltatásokból vagy területekből eredő külső versenykényszer.

110 Általános jelleggel ugyanis a Bizottságnak meg kell jelölnie és meg kell határoznia azt a keretet, amelyen belül a vállalkozások között verseny érvényesül, annak meghatározása érdekében, hogy az érintett vállalkozás jelentős mértékben függetlenül járhat‑e el a hatékony verseny által eredményezett kényszerektől.

111 Márpedig, amint a Bíróság már megállapította, a termékek vagy szolgáltatások felcserélhetősége és helyettesíthetősége természetesen dinamikus jelleget mutat, mivel egy újabb kínálat megváltoztathatja a már piacon lévő valamely termékkel vagy szolgáltatással felcserélhetőnek vagy e termékkel vagy szolgáltatással helyettesíthetőnek tekintett termékekkel vagy szolgáltatásokkal kapcsolatos felfogást, ily módon pedig igazolhatja a releváns piac paramétereinek újabb meghatározását (2020. január 30‑i Generics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 130. pont).

112 Az ilyen értékelés azonban azt feltételezi, hogy az érintett piac részét képező termékek vagy szolgáltatások és az e piacon a kereslet kielégítésére előirányzott termékek vagy szolgáltatások között kellő mértékű felcserélhetőség áll fenn. Ez az eset áll fenn, ha az alternatív ajánlat nyújtójának módjában áll rövid időn belül reagálni a keresletre olyan erővel, amely elegendő ahhoz, hogy komoly ellensúlyt képezzen az érintett vállalkozás által az érintett piacon élvezett erővel szemben (lásd ebben az értelemben: 2020. január 30‑i Generics (UK) és társai ítélet, C‑307/18, EU:C:2020:52, 132. és 133. pont).

113 Bár bizonyos körülmények között célszerű lehet tehát megvizsgálni azt a külső kényszert, amelyet egy alternatív ajánlat jelenthet, figyelembe kell venni az egyes helyzetek egyedi sajátosságait is, különösen abban az esetben, ha több piac egymásra épül.

114 Noha ugyanis a fent kifejtett elvek érvényesek maradnak az érintett piac és az erőfölény fogalmai világos és átlátható elemzési keretének meghatározása céljára, alkalmazásuk olykor részletesebb vizsgálatot igényel, amely túlmutat a puszta piaci szegmentáción, annak érdekében, hogy jobban meg lehessen ítélni az e piacokon fennálló versenykényszert és az érintett vállalkozás gazdasági erejét.

115 Ez különösen igaz az olyan piacok esetében, amelyek – mint a jelen ügyben is – a digitális gazdaság körébe tartoznak, ahol az olyan hagyományos paraméterek, mint a termékek vagy szolgáltatások ára vagy az érintett vállalkozás piaci részesedése kevésbé jelentősek lehetnek, mint a klasszikus piacok esetében, összevetve más változókkal, mint az innováció, az adatokhoz való hozzáférés, a többoldalú szempontok, a felhasználók magatartása vagy a hálózati hatások.

116 Így egy digitális „ökoszisztéma” fennállása esetén, amely egy platformon belül egyesíti és készteti interakcióra a szolgáltatók, az ügyfelek és a fogyasztók több kategóriáját, az ezen ökoszisztémát képező érintett piacok részét képező áruk vagy szolgáltatások horizontális vagy vertikális kiegészítő jellegüknél fogva egymásra épülhetnek vagy összekapcsolhatók egymással. Ezen érintett piacok együttesen vizsgálva átfogó dimenzióval is rendelkezhetnek, figyelembe véve az összetevőiket egyesítő rendszert és az e rendszeren belül fennálló vagy más rendszerekből eredő esetleges versenykényszert.

117 Az érintett vállalkozás rendelkezésére álló gazdasági erő értékelése szempontjából releváns versenyfeltételek azonosítása így több szinten vagy több irányban is szükségessé teheti a vizsgálatot az e vállalkozásra esetlegesen gyakorolt különböző versenykényszer valódiságának és terjedelmének meghatározása érdekében.

118 Következésképpen, ami a jelen jogalap szempontjából fontos, az az, hogy a felek érveire és a megtámadott határozatban kifejtett érvelésre tekintettel azt kell megvizsgálni, hogy a Bizottság által az érintett piacokon neki tulajdonított erő Google általi gyakorlása ténylegesen lehetővé tette‑e számára, hogy jelentős mértékben függetlenül cselekedjen a magatartására kényszerítő hatást gyakorolni képes különböző tényezőktől.

119 A Google szerint ugyanis – amint arra lényegében a közigazgatási eljárás során hivatkozott, és amelyre a jelen jogalap keretében újból hivatkozik – a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie azon állításait, amelyek szerint az Apple ökoszisztéma által gyakorolt versenynyomás miatt nem volt ereje arra, hogy megakadályozza a hatékony verseny fennmaradását az Android ökoszisztémához kapcsolódó érintett piacokon.

b) Elkülönült, de egymással összekapcsolódó piacok

120 A jelen ügyben először is meg kell jegyezni, hogy a Bizottság négy érintett piactípust határozott meg (a megtámadott határozat (217) és (402) preambulumbekezdése): először is az intelligens mobileszközökhöz való licencelt operációs rendszerek értelmében vett licencelt operációs rendszerek (Kínán kívüli) világpiaca (lásd a fenti 3. pontot, a továbbiakban: licencelt operációs rendszerek piaca); másodszor, az Android alkalmazás‑áruházak (Kínán kívüli) világpiaca; harmadszor, az általános keresési szolgáltatások nyújtásának különböző nemzeti piacai az EGT‑n belül, negyedszer pedig a nem operációsrendszer‑specifikus, mobilos használatra szánt internetes böngészők (a továbbiakban: mobil internetböngészők) világpiaca.

121 Ezt követően a Bizottság megállapította, hogy a Google erőfölénnyel rendelkezik az első három piacon (a megtámadott határozat (439) preambulumbekezdése), vagyis jelentős mértékben képes volt e piacokon versenytársaitól, ügyfeleitől és a fogyasztóktól független magatartást tanúsítani.

122 Ezen elemzés keretében a Bizottság többek között figyelembe vette az Apple által a Google‑ra gyakorolt versenynyomást, és azt „közvetett kényszernek” minősítette, amennyiben az a felhasználók és alkalmazásfejlesztők szintjén érvényesült (a megtámadott határozat (242) preambulumbekezdése), és „elégtelennek” ítélte a Google releváns piacokon fennálló erőfölényének megkérdőjelezéséhez (a megtámadott határozat (243), (322), (479)–(559) és (652)–(672) preambulumbekezdése). A megtámadott határozat értelmében az Apple és az iOS ökoszisztéma nem tudott elegendő versenykényszert gyakorolni a Google‑ra és az Android ökoszisztémára.

123 E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy a Google célszerűségi okokból és az ezzel kapcsolatos álláspontjának sérelme nélkül a keresetlevélben jelzi, hogy nem vitatja a megtámadott határozatban az általános keresési szolgáltatások különböző nemzeti piacain fennálló erőfölényére vonatkozóan tett megállapítást.

124 Mivel e tekintetben a Google által tett, a Bizottság által a Cseh Köztársaságban az általános keresési szolgáltatások piacával kapcsolatban vizsgált versenyfeltételekre vonatkozó utólagos mellékes megjegyzésen kívül más érv nem hangzott el, amely piacon nem vitatott, hogy a Google piaci részesedése alacsonyabb, mint a többi EGT‑országban, a Törvényszéknek nincs oka megkérdőjelezni a Bizottságnak a megtámadott határozat (674)–(727) preambulumbekezdésében e nemzeti piacokkal kapcsolatban tett megállapításait.

125 A jelen ügy szempontjából meg kell tehát állapítani, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban megfelelően bizonyította, hogy a Google, mivel versenytársaitól, ügyfeleitől és a fogyasztóktól jelentős mértékben független magatartást volt képes tanúsítani, erőfölényben volt az EGT‑n belül az általános keresési szolgáltatások különböző nemzeti piacain (lásd a megtámadott határozat (674) és (675) preambulumbekezdését, valamint az e következtetést alátámasztó okfejtést).

126 Másodszor hangsúlyozni kell, hogy bár az érintett piacokat a megtámadott határozat elkülönülten mutatja be, azok nem választhatók el mesterségesen, mivel azok mindegyike a Bizottság által megfelelően hivatkozott kiegészítő vetületekkel bírt.

127 Ez volt a helyzet a licencelt operációs rendszerek piaca és az Android alkalmazás‑áruházak piaca esetében. Az Android alkalmazás‑áruházból elérhető alkalmazásoknak ugyanis csak azért volt jelentőségük, mert Android licenc alapján működnek az operációs rendszeren. És fordítva, a licencelt operációs rendszer vonzerejének növelése az ezen az operációs rendszeren esetlegesen működő alkalmazások számától, sokféleségétől és minőségétől függött (a megtámadott határozat (84)–(88) és (271) preambulumbekezdése).

128 Hasonlóképpen, az általános keresési szolgáltatások nemzeti piacai nem választhatók el a licencelt operációs rendszerek, az Android alkalmazás‑áruházak, valamint a nem operációsrendszer‑specifikus mobil internetböngészők piacaitól. Az érintett piacok e három típusával érintett áruk vagy szolgáltatások együttesen ugyanis az általános keresési szolgáltatások belépőpontjának minősülnek (lásd például a megtámadott határozat (1341) preambulumbekezdését).

129 Az elkülönülő, azonban összekapcsolódó releváns piacok e ténybeli keretei között, valamint a Bizottság szerint alapvetően a Google általános keresési szolgáltatások nemzeti piacain fennálló erőfölényének biztosítására irányuló átfogó stratégia végrehajtása keretében kell megvizsgálni az első jogalappal kapcsolatos érveket.

2. A intelligens mobileszközök licencelt operációs rendszereit érintő erőfölényre vonatkozó, első részről

130 A licencelt operációs rendszerek piacának meghatározása érdekében a Bizottság úgy ítélte meg, hogy e piacról ki kell zárni a számítógépek operációs rendszereit, a korlátozott funkcionalitású mobileszközök operációs rendszereit és a licenc nélküli operációs rendszereket, utóbbiak alatt értve az intelligens mobileszközök olyan operációs rendszereit, amelyeket nem licencelve kínálnak, többek között az Apple iOS rendszerét. Ezzel szemben a Bizottság jelezte, hogy e piac magában foglalja az összes licencelt operációs rendszert, és nem áll fenn különbség aszerint, hogy ezen operációs rendszerek intelligens telefonokon vagy tableteken működnek (a megtámadott határozat (218)–(267) preambulumbekezdése).

131 Ezt követően a Bizottság megállapította, hogy a Google a Google Android eszközeivel erőfölényben volt a licencelt operációs rendszerek piacán. E következtetés levonásakor a Bizottság a Google piaci részesedésére és annak időbeli alakulására, a piacra lépés és a terjeszkedés akadályainak vizsgálatára, a kiegyenlítő vásárlóerő hiányára, valamint a licenc nélküli operációs rendszerek – különösen az Apple iOS – jelentette elégtelen versenykényszer fennállására támaszkodott (a megtámadott határozat (440)–(589) preambulumbekezdése).

132 Az első jogalap első részében a Google azt állítja, hogy a Bizottság tévesen értékelte az e piacon fennálló helyzetét, mivel nem vette megfelelően figyelembe egyrészt a licenc nélküli operációs rendszerek – különösen az Apple iOS – által támasztott versenyt, másrészt pedig az AOSP licencből eredő versenyt.

a) Az első rész elfogadhatóságáról

133 A Bizottság azt állítja, hogy az első részt, amennyiben az a licencelt operációs rendszerek piaca meghatározásának vitatására irányul, elfogadhatatlannak kell nyilvánítani. A Google ugyanis csak az e piacon fennálló erőfölényének megállapítását vitatja.

134 E tekintetben, bár a Google érveit a licencelt operációs rendszerek piacán fennálló állítólagos erőfölényére összpontosítja, és ebben az értelemben fogalmazza meg az első rész címét is, érveivel azt rója fel a Bizottságnak, hogy e piacot az eredetiberendezés‑gyártókra, és nem a felhasználókra vagy az alkalmazásfejlesztőkre tekintettel határozta meg, akik figyelembe veszik az Apple által gyakorolt versenykényszert.

135 Ez az érvelés azon okfejtés fényében értelmezendő, amely alapján a Bizottság nem értette bele a licenc nélküli operációs rendszereket a releváns piacba, és amely figyelembe veszi többek között azt a tényt, hogy az Apple‑től eredő verseny közvetett és elégtelen volt, valamint azt, hogy a Google által hivatkozott 2002. október 22‑i Schneider Electric kontra Bizottság ítéletben (T‑310/01, EU:T:2002:254) kialakított megoldások nem voltak alkalmazhatók (lásd a megtámadott határozatnak a piac meghatározására vonatkozó 7.3.5 pontját, valamint (241)–(245) preambulumbekezdését). Ezenkívül a licencelt operációs rendszerek piaca meghatározásának szakaszában a Bizottság maga hivatkozott a Google e piacon fennálló erőfölényének értékelése során kifejtett érvelésre, amely figyelembe veszi az Apple által esetlegesen gyakorolt versenykényszert is, különösen a felhasználókra és az alkalmazásfejlesztőkre tekintettel (lásd a megtámadott határozat (243) és (267) preambulumbekezdését, amelyek az erőfölény értékeléséről szóló 9.3.4 pontra hivatkoznak).

136 Ennélfogva, mivel a Google mind a licencelt operációs rendszerek piacának meghatározása érdekében kifejtett érvelést, mind pedig az e piacon fennálló erőfölényének értékelése érdekében kifejtett érvelést vitatja, az első rész elfogadhatóságát nem lehet a vitatott érvelés második részére korlátozni.

137 Következésképpen meg kell állapítani, hogy elfogadható a Google azon érvelése, amely az első jogalap első része alapján a licencelt operációs rendszerek piaca meghatározásának vitatására irányul.

b) Az első rész megalapozottságáról

138 Az első jogalap első részének alátámasztására a Google két kifogásra hivatkozik, amelyek közül az első a licenc nélküli operációs rendszerek – különösen az Apple iOS – által gyakorolt versenynyomás téves értékelésére, a második pedig az AOSP licenc nyílt jellege által eredményezett versenynyomás téves értékelésére vonatkozik.

1) A licenc nélküli operációs rendszerek által gyakorolt versenykényszerről

139 A megtámadott határozatban a Bizottság egyrészt úgy vélte, hogy a licenc nélküli operációs rendszerek nem képezik ugyanannak a piacnak a részét, mint a licencelt operációs rendszerek (lásd a megtámadott határozat (238)–(267) preambulumbekezdését), másrészt pedig, hogy a Google‑nak a licencelt operációs rendszerek piacán fennálló erőfölényét nem érintette az Apple és a BlackBerry licenc nélküli operációs rendszerei által e piacon gyakorolt versenykényszer (lásd a megtámadott határozat (479)–(589) preambulumbekezdését). Így a megtámadott határozat e két szakaszában felvetett kérdések, noha elkülönítve kezelik az érintett piac meghatározását és a Google által az említett piacon elfoglalt helyzetet, jelentős összefüggést mutatnak.

140 E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a licencelt operációs rendszerek piacának meghatározása érdekében a Bizottság figyelembe vette azt a Google által nem vitatott tényt, hogy az eredetiberendezés‑gyártók nem férhettek hozzá a licenc nélküli operációs rendszerekhez, különösen az Apple iOS‑hoz (a megtámadott határozat (239) preambulumbekezdése). Ennélfogva azt a szerepet, amelyet a licenc nélküli operációs rendszerek játszhatnak, csak a felhasználók és az alkalmazásfejlesztők szintjén lehetett vizsgálni, amint arra egyébként a Google is hivatkozott (a megtámadott határozat (241) preambulumbekezdésének 2. pontja, valamint (243) preambulumbekezdése). A Bizottság ugyanakkor úgy vélte, hogy e közvetett verseny nem volt elegendő a Google piaci erejének ellensúlyozására (a megtámadott határozat (243) preambulumbekezdése, amely utal a 9.3.4 pontra).

141 E következtetés levonásához a Bizottság többek között az Android minősége enyhe, de észlelhető és nem ideiglenes romlásának esetét (Small but Significant and Non transory decrease in Quality, a továbbiakban: minőségromlás vagy SSNDQ‑teszt) vizsgálta. E teszt révén megvizsgálta a felhasználók és az alkalmazásfejlesztők által az Android minőségromlására adott reakciót. Másként fogalmazva, a Bizottság megvizsgálta, hogy a Google tartózkodhat‑e az Android fejlesztésétől és finanszírozásától anélkül, hogy a felhasználók és az alkalmazásfejlesztők válaszként előnyben részesítenék az alternatív kínálatot.

142 Az első résszel kapcsolatban a Google azt kifogásolja, hogy a Bizottság figyelmen kívül hagyta az Apple által a felhasználók és az alkalmazásfejlesztők tekintetében gyakorolt versenyt mind a licencelt operációs rendszerek piacának meghatározása tekintetében, mind pedig az e piacon fennálló ereje értékelésének szakaszában. Először is a Bizottság tévesen utasította el az Apple versenynyomására vonatkozó bizonyítékokat. Másodszor, a Bizottság nem vette figyelembe a 2002. október 22‑i Schneider Electric kontra Bizottság ítéletben (T‑310/01, EU:T:2002:254) kialakított elveket, amelyek a vertikálisan integrált vállalkozások közötti versenyre vonatkoztak. Harmadszor, az SSNDQ‑teszt eredményeként, amely továbbra is pontatlan eszköz, a Bizottság alábecsülte az Android minőségromlásának hatását azáltal, hogy tévesen értékelte a felhasználóknak az operációs rendszer minőségére való érzékenységét, az Apple árpolitikájának jelentőségét, egy másik operációs rendszerre való átállás költségeit, a felhasználók operációs rendszerek iránti hűségét, valamint az alkalmazásfejlesztők magatartását.

i) Az Apple versenykényszerére vonatkozó bizonyítékokról

– A felek érvei

143 A Google a támogatása érdekében beavatkozó felekhez hasonlóan azt állítja, hogy a Bizottság tévesen utasított el több bizonyítékot az Apple versenykényszerére vonatkozóan. Ez a helyzet először is a Google által az Android operációs rendszer fejlesztése érdekében eszközölt jelentős befektetések esetében; másodszor az ezen operációs rendszer és az Apple iOS tekintetében történt innovációk szabályszerűsége kapcsán; harmadszor pedig a megtámadott határozat (250)–(252) preambulumbekezdésében említett dokumentumok vonatkozásában, amelyek az Apple által támasztott versenyt szemléltetik.

144 A Bizottság mindenekelőtt hangsúlyozza, hogy helyesen tekintette úgy, hogy az Apple és a BlackBerry licenc nélküli operációs rendszerei által gyakorolt versenynyomás elégtelen volt. E tekintetben először is a Google által az Android fejlesztése érdekében eszközölt befektetéseket a Google pénzügyi érdeke indokolja; másodszor, a Google által hivatkozott innovációs verseny nem bizonyított, tekintettel többek között arra, hogy a felhasználók nem operációs rendszert, hanem inkább eszközt választanak, harmadszor pedig a Google által hivatkozott dokumentumok kisszámúak és elégtelenek annak bizonyításához, hogy az Apple elegendő versenykényszert gyakorolt.

– A Törvényszék álláspontja

145 Azon állítás alátámasztása érdekében, hogy téves az Apple által a licencelt operációs rendszerek piacán gyakorolt versenynyomásra és az e piacon fennálló erőfölényére vonatkozó értékelés, a Google különböző, a következőképpen összefoglalható elemekre támaszkodik:

– egyik vezetőjének nyilatkozatai, amelyek szerint a Google az Apple versenykényszerére válaszul fektetett be az Androidba;

– a Bizottság információkéréseire adott, a keresetlevélhez mellékelt bizonyos válaszok, amelyek az Apple és a Google közötti versenyviszonyra utalnak;

– a Google két belső dokumentuma, nevezetesen egy 2012. május 16‑i e‑mail, valamint egy 2011. októberi belső prezentáció, amelyekre a megtámadott határozat (252) preambulumbekezdése hivatkozik, és amelyekből kitűnik, hogy a Google a versenytársai – köztük az Apple – részéről támadásokat szenved el, és hogy a Google célja, hogy versenyezzen e vertikálisan integrált vállalkozással.

146 E tekintetben mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy a Google nem vitatja, hogy az Apple‑től származó versenynyomás nem állt fenn az eredetiberendezés‑gyártók tekintetében, amint arra a Bizottság rámutatott (lásd a megtámadott határozat (239), (249) és (252) preambulumbekezdését). A Google az Apple által a felhasználók és alkalmazásfejlesztők tekintetében támasztott versenyre való hivatkozásra szorítkozik, amelyet a Bizottság megvizsgált, és megállapította, hogy e versenykényszer nem csupán közvetett, hanem elégtelen is (lásd a megtámadott határozat (242) és (243) preambulumbekezdését, valamint a 9.3.4 pontban a (249) és (267) preambulumbekezdésre való utalást).

147 Ezt követően meg kell állapítani, hogy a Google által hivatkozott bizonyítékokból nem tűnik ki, hogy az Apple olyan versenykényszert gyakorolna, amely megakadályozhatná őt abban, hogy versenytársaitól, ügyfeleitől és a fogyasztóktól jelentős mértékben független magatartást tanúsítson. A Google egyik vezetőjének nyilatkozatai, valamint a különböző vállalkozások által a Bizottság információkéréseire adott válaszok ugyanis nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy az Apple által támasztott közvetett verseny a felhasználók és az alkalmazásfejlesztők tekintetében elegendően erős volt ahhoz, hogy ellensúlyozza a Google licencelt operációs rendszerek piacán fennálló erejét. E dokumentumok csupán arra utalnak, hogy a Google és más vállalkozások az Apple‑t versenytársnak tekintik. Nem igazán meggyőzőek abban a kérdésben, hogy a Google‑t jelentős mértékben korlátozza‑e az Apple által az érintett piacon támasztott verseny. Ugyanez a megállapítás érvényes a Google‑nak a Bizottság által a megtámadott határozat (252) preambulumbekezdésében hivatkozott két belső dokumentumára is, amelyek csupán a Google és az Apple közötti versenyviszony fennállását tanúsítják, anélkül azonban, hogy lehetővé tennék jelentőségének értékelését, vagy alkalmasak lennének arra, hogy a Google‑nak a licencelt operációs rendszerek piacán fennálló erejére tekintettel alátámasszák e viszony jelentős jellegét.

148 Ami közelebbről a Google azon állításait illeti, amelyek szerint az Androidba eszközölt befektetéseinek összege, valamint az Android és az iOS innovációinak párhuzamossága bizonyítja az Apple‑lel fennálló verseny élénkségét, ezek nem elegendőek a Bizottság által a megtámadott határozatban kifejtett érvelés megkérdőjelezéséhez.

149 Egyrészt ugyanis a Google által az Android fejlesztése érdekében eszközölt befektetések önmagukban nem magyarázhatók az Apple részéről a Google‑lal szemben az intelligens mobileszközök felhasználóit és az ezen eszközökkel foglalkozó alkalmazásfejlesztőket illetően támasztott verseny jelentőségével. Amint azt a Bizottság helyesen kifejti, e befektetések lényegében azzal magyarázhatók, hogy az Android a Google mobilinternetre való áttéréssel összefüggő kihívás kezelésére irányuló stratégiájának alapvető elemét képezte, mivel ezen operációs rendszer lehetővé teszi a Google általános keresési szolgáltatásainak fogadását az intelligens mobileszközökön.

150 Másrészt a Bizottság a megtámadott határozatban már válaszolt az innovációk párhuzamosságára vonatkozó érvelésre, többek között azzal, hogy – anélkül, hogy annak a jelen kereset alapján e tekintetben ellentmondtak volna – megjegyezte, hogy ez a párhuzamosság nem volt olyan rendszeres, amint azt a Google állította, mivel az Apple iOS 2011 előtti hivatkozott frissítései közül néhány csak az operációs rendszer karbantartását szolgáló köztes frissítés volt, nem pedig valódi frissítés, és mivel az Android‑frissítések 2011‑től kezdődő lassulása, és így az iOS‑frissítésekhez való igazodása valószínűleg azzal magyarázható, hogy a Google ettől az időponttól kezdve jelentős piaci erőre tett szert, ami lehetővé tette, hogy hosszabb ideig kihasználhassa az Android‑verziókat anélkül, hogy a korábbiakhoz hasonlóan sokat kellene beruháznia a frissítéseikbe (lásd a megtámadott határozat (258)–(262) preambulumbekezdését).

151 Így nem kifogásolható, hogy a Bizottság relativizálta az Android és az iOS közötti állítólagos innovációs versenyt a 2008–2011‑es időszakban, mivel ebben az időszakban az iOS esetében mindössze három egymást követő változatot fejlesztettek ki, az Android esetében pedig hetet. Ugyanígy a Bizottság helyesen állapította meg, hogy az Android frissítési gyakoriságainak 2011‑ben kezdődő csökkenése inkább olyan tényezőnek minősül, amely alkalmas a Google piaci erejének alátámasztására, mintsem olyan elemnek, amely az Apple által gyakorolt versenynyomást tükrözi, amely egyébként semmi esetre sem lenne elégséges.

152 Ennélfogva, noha az iOS frissítése és az Android frissítése közötti okozati összefüggésre bizonyos mértékben hivatkozni lehet, az e tekintetben hivatkozott bizonyítékok nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy az annyira jelentős volt, hogy lehetővé tette az Apple számára, hogy oly módon gyakoroljon kényszert a Google‑ra, hogy ez utóbbi vállalkozás ne legyen képes versenytársaitól, ügyfeleitől és a fogyasztóktól jelentős mértékben független magatartást tanúsítani.

153 Végül, ami az azzal szemben megfogalmazott kifogásokat illeti, hogy a Bizottság a megtámadott határozat (251) preambulumbekezdésében elutasította a 2011 előtti dokumentumokat azzal az indokkal, hogy a Google még nem volt erőfölényben a licencelt operációs rendszerek piacán, meg kell állapítani, hogy a 2011 előtti és utáni versenyhelyzet megváltozott a Google e piacon fennálló helyzetének változása miatt. Az Apple‑től származó versenynyomás mértékét így nem lehet olyan időszakra vonatkozó adatok alapján vizsgálni, amikor a Google nem rendelkezett erőfölénnyel, tehát a Bizottság helyesen állapította meg, hogy a szóban forgó dokumentumok nem relevánsak az értékelése szempontjából. Ez utóbbit mindazonáltal nem módosították volna, ha azokat figyelembe vették volna, mivel bár az Apple versenykényszerét mutatják, nem teszik lehetővé mértékének értékelését, és nem alkalmasak annak bizonyítására, hogy az a Google licencelt operációs rendszerek piacán fennálló erejére tekintettel jelentős volt.

154 Következésképpen el kell utasítani a Google azon érveinek összességét, amelyek az Apple iOS által a licencelt operációs rendszerek piacán gyakorolt versenynyomásra vonatkozó egyes bizonyítékok értékelésére vonatkoznak.

ii) A 2002. október 22‑i Schneider Electric kontra Bizottság ítélet (T‑310/01, EU:T:2002:254) figyelembevételéről és a korábbi határozathozatali gyakorlattal való összhangról

– A felek érvei

155 A Google azt állítja, hogy a Bizottság azáltal, hogy nem vette figyelembe az Apple által gyakorolt versenykényszert, a Törvényszék által a 2002. október 22‑i Schneider Electric kontra Bizottság ítéletben (T‑310/01, EU:T:2002:254) szankcionálttal azonos hibát követett el. Ez utóbbi ügyben a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy valamely nem integrált vállalkozás downstream piacon fennálló helyzetének értékelése céljából figyelembe kell venni az ugyanezen a piacon az integrált vállalkozások által támasztott versenyt. A Google azt is állítja, hogy a Bizottság megsértette határozathozatali gyakorlatának koherenciáját.

156 A Bizottság megjegyzi, hogy a jelen ügy ténybeli háttere eltér a 2002. október 22‑i Schneider Electric kontra Bizottság ítélet (T‑310/01, EU:T:2002:254) alapjául szolgáló ügy tényállásától, mivel többek között az Apple és a Google között nem áll fenn verseny az eredetiberendezés‑gyártókkal kapcsolatban. Ezenkívül azok a határozatok, amelyekre a Google hivatkozik, semmilyen következetlenséget nem mutatnak a Bizottság gyakorlatához képest.

– A Törvényszék álláspontja

157 Elsősorban, a 2002. október 22‑i Schneider Electric kontra Bizottság ítélet (T‑310/01, EU:T:2002:254) figyelembevételét illetően emlékeztetni kell arra, hogy ezen ítélet a két vállalkozás, a Schneider Electric SA és a Legrand SA közötti összefonódást a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánító határozat megsemmisítése iránti keresetet zárja le. Ebben az ítéletben a Törvényszék többek között azzal az indokkal semmisítette meg a Bizottság határozatát, hogy az nem megfelelően vette figyelembe az integrált vállalkozások piaci erejét, és ezáltal túlbecsülte a nem integrált vállalkozások, különösen a Schneider és a Legrand összefonódása eredményeképpen létrejövő jogalany piaci erejét.

158 Közelebbről a 2002. október 22‑i Schneider Electric kontra Bizottság ítélet (T‑310/01, EU:T:2002:254) 282. pontjából kitűnik, hogy a villamos kapcsolótáblákhoz szükséges alkatrészek nem integrált gyártói, mint a Schneider és a Legrand, két szinten voltak kitéve az integrált gyártók versenyének. Ez a verseny közvetlenül az integrált gyártóknak és hálózataik összeszerelőinek azon közbeszerzési eljárásokban való részvétele révén valósult meg, amelyekben az esetileg más összeszerelőkhöz kapcsolódó nem integrált gyártók is részt vettek. A verseny közvetve úgy is megvalósult, hogy az integrált gyártók eladták alkatrészeiket azon összeszerelőknek, amelyek közbeszerzési eljárást nyertek, de nem tartoztak a hálózataikhoz. E két esetben a nem integrált gyártók ki voltak téve az integrált gyártók versenyének.

159 Márpedig a jelen ügy ténybeli háttere eltér a 2002. október 22‑i Schneider Electric kontra Bizottság ítélet (T‑310/01, EU:T:2002:254) alapjául szolgáló ügy tényállásától. Először is a downstream piacra nem voltak jellemzők az olyan beszerzési eljárások, amelyekben az Apple és a Google közvetlenül részt venne. A felhasználók downstream piacán fennálló verseny az Apple és a többi eredetiberendezés‑gyártó között zajlik, amelyek a mobileszközeiket nem kizárólag a Google által értékesített alkatrészekből hozták létre. Az operációs rendszer csak egy elem volt a sok között. Még ha feltételezzük is, hogy az Android beépítésével az eredetiberendezés‑gyártó kapcsolatban állt a Google‑lal, és szemben állt az Apple‑lel mint integrált vállalkozással, a felhasználókkal kapcsolatos verseny nem korlátozódhat kizárólag az operációs rendszerre.

160 Másodszor, amint arra a Bizottság a megtámadott határozat (245) preambulumbekezdésében helyesen mutatott rá, az Apple mint integrált vállalkozás nem kínálta az iOS‑t az eredetiberendezés‑gyártóknak. Ezen a szinten tehát nem állhat fenn verseny az Apple és a Google között. Más lett volna a helyzet, ha az iOS alatt működő eszközök értékesítésén túl az Apple licencelve kínálta volna operációs rendszerét. Míg a 2002. október 22‑i Schneider Electric kontra Bizottság ítéletben (T‑310/01, EU:T:2002:254) az integrált és a nem integrált vállalkozások versenyben álltak egymással annak érdekében, hogy alkatrészeiket az összeszerelők részére felkínálják, a jelen ügyben nem ez volt a helyzet.

161 Ami az eredetiberendezés‑gyártókat illeti, az iOS és az Android tehát nem volt helyettesíthető egymással, ami azt igazolta, hogy ne határozzanak meg az összes operációs rendszert magában foglaló piacot. Bár a Google kétségkívül versenyben állt az Apple‑lel a felhasználók és alkalmazásfejlesztők tekintetében, mivel az operációs rendszer egyike lehetett azoknak a paramétereknek, amelyeket az utóbbiak figyelembe vettek, mielőtt egy mobileszközt vásárolnának, vagy ezen operációs rendszerre vonatkozóan alkalmazást fejlesztenének, mindazonáltal csak egy tényező volt a többi közül. Nyilvánvaló volt tehát, hogy a helyettesíthetőség erre a szintre korlátozódik, ami – amint azt a Bizottság a megtámadott határozat (243) preambulumbekezdésében hangsúlyozta – indokolhatta, hogy az iOS‑t és az Androidot ne tekintsék ugyanazon piac részének.

162 Mindenesetre nem kifogásolható, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban figyelmen kívül hagyta az Apple által támasztott versenyt a felhasználók és az alkalmazásfejlesztők tekintetében, mivel a Bizottság figyelembe vette azt azon következtetés levonása érdekében, hogy e verseny közvetett, egyszersmind elégtelen volt.

163 Ennélfogva a Bizottság a jelen ügyben helyesen járt el, amikor nem alkalmazta a 2002. október 22‑i Schneider Electric kontra Bizottság ítéletben (T‑310/01, EU:T:2002:254) kialakított megoldásokat.

164 Másodsorban, a megtámadott határozatnak a Bizottság korábbi határozathozatali gyakorlatával való összhangját illetően emlékeztetni kell arra, hogy a más ügyekre vonatkozó határozatok csak jelzésértékűek, mivel ezen ügyek körülményei nem azonosak (lásd ebben az értelemben: 2013. szeptember 16‑i Roca Sanitario kontra Bizottság ítélet, T‑408/10, EU:T:2013:440, 64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

165 Mindenesetre a Bizottságnak minden egyes ügy körülményeit egyéni módon kell elemeznie, úgy, hogy nem kötik a más gazdasági szereplőkre, más termék‑ és szolgáltatási piacokra vagy más földrajzi piacokra különböző időpontokban vonatkozó korábbi határozatai (lásd: 2009. szeptember 9‑i Clearstream kontra Bizottság ítélet, T‑301/04, EU:T:2009:317, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ennélfogva nem kifogásolható, hogy a Bizottság a jelen ügy sajátos körülményeit figyelembe véve megsértette volna határozathozatali gyakorlatának koherenciáját.

166 Mindenesetre először is az összefonódást a közös piaccal és az EGT‑Megállapodás működésével összeegyeztethetőnek nyilvánító, 2012. április 4‑i C(2012) 2405 final bizottsági határozatból (COMP/M.6439 – AGRANA/RWA/JV ügy) kitűnik, hogy ebben az ügyben úgy tekintették, hogy az integrált vállalkozások versenykényszert gyakorolnak, mivel képesek voltak a gyümölcslékoncentrátum‑termelésük egy részét harmadik személyek felé irányítani és értékesíteni. Márpedig a jelen ügyben az Apple egyáltalán nem kínálta harmadik személyeknek az operációs rendszerét. Ezenkívül, bár a fent hivatkozott határozat (115) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság figyelembe vette, hogy az integrált vállalkozások közvetett versenykényszert gyakoroltak a gyümölcslékoncentrátum‑feldolgozókra, a jelen ügyhöz képest semmilyen különbség nem állapítható meg. A Bizottság valóban megvizsgálta az Apple‑től származó közvetett versenykényszert, majd végül nem tekintette azt relevánsnak értékelése szempontjából, annak elégtelensége miatt.

167 Másodszor, az összefonódást a közös piaccal és az EGT‑Megállapodás működésével összeegyeztethetőnek nyilvánító, 2014. november 12‑i C(2014) 8546 final bizottsági határozatban (COMP/M.7342 – Alcoa/Firth Rixson ügy), valamint az összefonódást a közös piaccal és az EGT‑Megállapodás működésével összeegyeztethetőnek nyilvánító, 2005. július 13‑i C(2005) 2676 final bizottsági határozatban (COMP/M.3653 – Siemens/VA Tech ügy) követett megközelítés hasonlónak bizonyult a jelen ügyben követetthez, így semmilyen következetlenség nem állapítható meg. E határozatokban ugyanis a Bizottság azon versenykényszer jelentőségét vizsgálta, amelyet az érintett piacon vertikálisan integrált vállalkozások gyakorolhatnak.

168 Harmadszor, az összefonódást a közös piaccal és az EGT‑Megállapodás működésével összeegyeztethetőnek nyilvánító, 2012. február 13‑i C(2012) 1068 final bizottsági határozatban (COMP/M.6381 – Google/Motorola Mobility ügy), a Bizottság egyáltalán nem tekintette úgy, hogy a licencelt és a licenc nélküli mobil operációs rendszerek ugyanazon piachoz tartoznak. E határozat (30) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság inkább nyitva hagyta ezt a kérdést, mivel a Google és a Motorola Mobility közötti összefonódás e tekintetben nem vetett fel nehézségeket.

169 Negyedszer ugyanez vonatkozik az EUMSZ 102. cikk és az EGT‑Megállapodás 54. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárásban 2009. december 16‑án hozott C(2009) 10033 bizottsági határozatra (COMP/39.530 – Microsoft [árukapcsolás] ügy). Bár e határozat (17) preambulumbekezdése alapján megkérdőjelezhető egy olyan piacmeghatározás, amely magában foglalja a licencelt és a licenc nélküli számítógépes operációs rendszereket is, meg kell állapítani, hogy ez a kérdés nem képezte vita tárgyát. E határozat (30) preambulumbekezdéséből ugyanis kitűnik, hogy a Microsoft egyáltalán nem vitatta, hogy erőfölénnyel rendelkezik a számítógépes operációs rendszerek piacán.

170 Ötödször, az összefonódást a közös piaccal és az EGT‑Megállapodás működésével összeegyeztethetőnek nyilvánító, 2013. december 4‑i C(2013) 8873 bizottsági határozat (COMP/M.7047 – Microsoft/Nokia ügy) vizsgálata is ugyanilyen értelmű. E határozat (102) preambulumbekezdéséből ugyanis kitűnik, hogy a Bizottság nem nyilatkozott arról, hogy fennáll‑e a licencelt és licenc nélküli operációs rendszerek piaca, vagy sem.

171 Ennélfogva nem kifogásolható, hogy a Bizottság megsértette határozathozatali gyakorlatának koherenciáját, így a Google által e tekintetben előadott érveket el kell utasítani.

iii) Az SSNDQ‑tesztről

– A felek érvei

172 A Google szerint a Bizottság ellentmondott önmagának, amikor felvázolta az Android minőségromlására vonatkozó forgatókönyvet, mivel ezzel párhuzamosan azt állította, hogy a Google‑nak mindenféleképpen érdeke az Android‑eszközök lehető legszélesebb körű forgalmazásának biztosítása. A Google a támogatása érdekében beavatkozó felekhez hasonlóan azt is hangsúlyozza, hogy az e tekintetben alkalmazott minőségromlási teszt pontatlan, és hogy nem ismeri annak konkrét végrehajtási módjait.

173 A Bizottság szerint először is semmilyen következetlenség nem állapítható meg azon megállapítás között, amely szerint a Google kereskedelmi stratégiája az Android eszközök forgalmazásának fokozására irányult, és azon megállapítás között, amely szerint a Google hasznot húzhatott az Android minőségromlásából. Ez a feltevés azonban nem jelenti azt, hogy a Google érdekében állna az Android minőségének lerontása. Másodszor a Bizottság hangsúlyozza, hogy nem kötelezhető arra, hogy az SSNDQ‑teszt végrehajtásához egy rögzített minőségromlási szintet határozzon meg, mert azt így a gyakorlatban kiüresítené.

– A Törvényszék álláspontja

174 Meg kell jegyezni, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság a Google licencelt operációs rendszerek piacán fennálló helyzetének értékelése érdekében figyelembe vette az Android esetleges minőségromlását. A Bizottság e tekintetben megjegyezte, hogy a licencelt operációs rendszerek felhasználói és fejlesztői nem kellően érzékenyek az Android minőségromlására (a megtámadott határozat (483) preambulumbekezdése). A Bizottság ezen értékelésre is utalt a licencelt operációs rendszerek piaca terjedelmének meghatározása érdekében (lásd a megtámadott határozat (243) és (267) preambulumbekezdését).

175 Így lényegében a felhasználókat és az alkalmazásfejlesztőket illetően kifejtett közvetett és elégtelen nyomás miatt a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a licenc nélküli operációs rendszerek nem ugyanazon piachoz tartoznak, mint a licencelt operációs rendszerek, és az előbbieket üzemeltető vállalkozások, különösen az Apple, nem ellensúlyozzák a Google piaci erejét.

176 Márpedig először is a releváns piac meghatározása és az érintett vállalkozás e piacon fennálló versenyhelyzetének értékelése céljából a Bizottság valószínűsítő körülmények csoportjára támaszkodhat, anélkül hogy köteles lenne a különböző információforrások vagy a rendelkezésére álló különböző típusú bizonyítékok merev hierarchikus rendjét követni (lásd ebben az értelemben: 2017. január 11‑i Topps Europe kontra Bizottság ítélet, T‑699/14, nem tették közzé, EU:T:2017:2, 80–82. pont).

177 Egy olyan termék esetében, amely kapcsán nehezen lehet elvégezni a hipotetikus monopolista klasszikus tesztjét, amely a piac által a termék árának enyhe, de jelentős és nem ideiglenes emelésére (Small but Significant and Non transitory Increase in Price) adott válasz ellenőrzésére irányul, az SSNDQ‑teszt, amely a szóban forgó termék minőségromlását vizsgálja, az érintett piac meghatározása szempontjából releváns valószínűsítő körülménynek minősül. A vállalkozások közötti verseny kétségkívül megvalósulhat az árakat illetően, de a minőség és az innováció területén is.

178 Ezt a feltételezést a megtámadott határozat 9.3.4.1–9.3.4.3 pontjában annak ellenőrzésére is fel lehetett használni, hogy a licencelt operációs rendszerek piacán erőfölényben lévő Google‑re gyakorolt‑e nyomást az e piacon kívül az Apple által folytatott verseny. A piac meghatározásának szakaszában egy termék minőségromlása esetén a közvetett kereslet gyenge helyettesíthetőségének megállapítása az erőfölény értékelésének szakaszában is releváns maradt, az így meghatározott piacon kívüli más terméket forgalmazó vállalkozástól eredő kényszer értékelése szempontjából.

179 Továbbá e feltevés megfogalmazása egyáltalán nem jelenti azt, amint azt a Google tévesen állítja, hogy a Bizottság azt állította volna, hogy a Google érdekében áll az Android minőségromlása. Épp ellenkezőleg, az Android minőségromlásának vizsgálata csupán annak ellenőrzésére irányult, hogy a Google a felhasználók és az alkalmazásfejlesztők tekintetében szembesült‑e az Apple versenykényszerével, amint azt a Google állította a közigazgatási eljárás során.

180 Végül a célzott termék minőségromlására vonatkozó pontos mennyiségi szint meghatározása nem lehet előfeltétele az SSNDQ teszt alkalmazásának. Az Android alacsony minőségromlásának feltételezéséhez – hasonlóan a hipotetikus monopolista klasszikus tesztjéhez, amelynek esetében az ár enyhe, de jelentős és nem ideiglenes emelkedése könnyebben számszerűsíthető – nem volt szükség arra, hogy előzetesen megállapítsák a romlás pontos szintjét. Kizárólag az az elgondolás bír jelentőséggel, amely szerint a minőségromlás enyhe marad, noha jelentős, és nem ideiglenes.

181 Következésképpen a Bizottság megalapozottan vizsgálta az Android minőségromlását az SSNDQ‑teszt révén.

iv) A felhasználóknak az operációs rendszerükkel szembeni hűségéről

– A felek érvei

182 A Google szerint a felhasználók hűsége nem volt releváns tényező. Noha 2015‑ben az Android alatt működő eszközt vásárló öt felhasználó közül több mint négy felhasználó szerzett be egy új Android eszközt, ez kizárólag a Google által az operációs rendszer minőségének fenntartása érdekében tett erőfeszítések eredménye volt. A hűség tehát az Android minőségétől függ, amit több, a Bizottság által indokolatlanul elutasított bizonyíték is szemléltet. Ráadásul a Bizottság tévesen utasítja el a Klemperer gazdasági modell használatát, amely azt bizonyítja, hogy a Google az első vásárlók bevonása érdekében verseng az Apple‑lel, és hogy e verseny hatást gyakorol az Android valamennyi felhasználója felé tanúsított magatartásra.

183 A Bizottság szerint a felhasználók hűsége releváns tényező volt azon feltevés kizárása szempontjából, hogy az Android enyhe minőségromlása esetén a felhasználók jelentős mértékben átállhatnak egy másik operációs rendszerre. A Bizottság ugyanígy elutasította a Klemperer gazdasági modell használatával elért eredmények jelen ügyben való relevanciáját.

– A Törvényszék álláspontja

184 E tekintetben először is meg kell jegyezni, hogy a felhasználók Android felé fennálló hűsége a Bizottság szerint nem magyarázható pusztán az operációs rendszer minőségével. Amint azt a Bizottság az eredetiberendezés‑gyártóknak a megtámadott határozat (524) és (534) preambulumbekezdésében hivatkozott nyilatkozatai alapján kiemelte, a felhasználók Android felé irányuló nagy fokú hűségét a felhasználók részéről a személyes adatok hordozhatóságának biztosítása során tapasztalt nehézségek, illetve az alkalmazások újravásárlásának kötelezettsége is magyarázhatja. Közelebbről, amint arra többek között ezen eredetiberendezés‑gyártók egyike rámutatott, a felhasználók hozzászoknak az intelligens eszközük működéséhez, és nem kívánnak ismét egy új rendszert megtanulni (lásd a megtámadott határozat (534) preambulumbekezdésének 3. pontját). A felhasználók hűsége nem magyarázható önmagában az operációs rendszer minőségével sem, amint azt a Bizottság a megtámadott határozat (488) preambulumbekezdésében kifejtette, mivel számos felhasználó használta az Android nem frissített változatát.

185 Másodszor a Google egyik vezetőjének a keresetlevélhez mellékelt nyilatkozata nem kérdőjelezi meg a felhasználók operációs rendszer felé fennálló hűségére alapított tényező jelentőségét. E nyilatkozat többek között a Google arra irányuló erőfes