2.

Második jogalap: téves jogalkalmazás a megtámadott határozat indokolásában, amennyiben elutasította a fellebbezőknek a Törvényszékhez benyújtott keresetében megfogalmazott, a Szerződés és az arányosság elve megsértésére vonatkozó érvelését. — A 2342/2002 rendelet 85. cikkének rendelkezéséből az következik, hogy ha fennállnak az említett cikkben előírt feltételek és követelmények, annak, aki elfogadja a közösségi határozatot (a jelen ügyben a számvitelért felelős tisztviselő) értékelnie kell az érdekelt vállalkozás által benyújtott, a fizetési határidő meghosszabbítása iránti kérelmet, és engedélyeznie kell, ha fennállnak az említett feltételek és teljesülnek az ehhez szükséges törvényi követelmények. — A Bizottság számvitelért felelős tisztviselőjének a hivatkozott rendelet 85. cikke által biztosított „széles mérlegelési jogkör” a fizetés határidejének meghosszabbítására irányuló, az érdekelt vállalkozás által benyújtott kérelem értékelésében és annak engedélyezésében ölt konkrét formát, anélkül, hogy kiterjedne azon bankgarancia típusára, amelyet a Bizottság elfogadhatónak tart, amiért is a megtámadott határozat felülvizsgálatának tekintetében nem elegendő annak bizonyítása, hogy az nyilvánvalóan alkalmatlan a kitűzött célok elérésére, amint azt a megtámadott határozat tévesen állította. — Egy hitelintézet által kibocsátott, első felszólításra fizető bankgarancia, a Bizottság által megkövetelt modellhez igazítva megfelelő és arányos forma a tartozás összege kiegyenlítésének garantálására. A portugál jogrendszer ugyanis, összességében, – és az Európai Unió más országainak jogrendszerei is, általánosságban – elfogadja több eltérő vonatkozásban a bankgarancia nyújtását, a bírósági határozatok végrehajtásának felfüggesztése céljából, különösen a Bizottság által a nemzeti bíróságok előtt valamely meg nem fizetett bírság behajtása érdekében indított végrehajtás céljából is. — Ebben a konkrét esetben a fellebbezők által javasolt garanciát – amelyet a Bizottság nem fogadott el – a Banco Comercial Português, S.A. bocsátotta volna ki, amely hitelintézet székhelye az Európai Unióban van, és alá van vetve a közösségi intézmények által meghatározott ellenőrzési és konszolidációs rendelkezéseknek. Következésképpen semmi sem igazolja, hogy a Közösségek jogainak védelmében megtagadják annak lehetőségét, hogy az említett bank garanciát nyújtson, és azt sem, igazolja semmi, hogy a bankgaranciát hosszú lejáratú „AA” minősítéssel rendelkező bank nyújtsa. — Ezenfelül, fennáll azon közismert konjunkturális körülmény, hogy a portugál bankok minősítését érintette a Portugál Köztársaság minősítésének módosítása. Ily módon egyetlen Portugáliában letelepedett bank sem felel meg a minősítési követelményeknek (hosszú lejáratú „AA”), amelyeket a Bizottság határozata ír elő. E körülmény említésre került a megtámadott határozatban, „A jogvita alapjául szolgáló tények” cím alatt, a határozat indokolásában. — A Bizottság határozata ily módon nem felel meg a szükségességnek (amely az arányosság elve egyik fontos szempontját alkotja), tekintettel arra, hogy a Bizottság az összes rendelkezésre álló intézkedések közül azt választotta, amely az akkori konjunkturális helyzetben a legjobban sértette a fellebbezők érdekeit. — Ily módon nyilvánvaló aránytalanság áll fenn a Bizottság által előírt követelmény (hosszú lejáratú „AA” minősítéssel rendelkező európai bank által kibocsátott bankgarancia) és az elérni szándékozott cél között (a Bizottságnak az összegek beszedéséhez való jogának védelme), amiért is a megtámadott határozat téved, amikor megállapítja, hogy a megtámadott aktus nem sértette meg az arányosság elvét.