Staff case summary



Staff case summary

Összefoglaló

1. Tisztviselők – Jogok és kötelezettségek – Az állítólagos lelki zaklatással kapcsolatos belső vizsgálat – A panaszosnak a vizsgálat anyagához való hozzáféréshez való joga – Korlátok – Az adminisztráció titoktartási kötelezettsége

2. Tisztviselők – Lelki zaklatás – Fogalom – Az érintett lejáratására vagy munkafeltételei romlásának előidézésére irányuló magatartás – A magatartás szándékosságának követelménye – Terjedelem – A zaklató ártó szándékára vonatkozó követelmény hiánya

(Személyzeti szabályzat, 12. cikk (3) bekezdés)

3. Tisztviselők – Lelki zaklatás – Fogalom – Közigazgatási határozatok és a belső szervezetet érintő kérdésekkel kapcsolatos nézetkülönbség az adminisztrációval – Kizártság

(Személyzeti szabályzat, 12a. cikk)

4. Tisztviselők – Lelki zaklatás – Fogalom – A felettes több személyt érintő magatartása – Bennfoglaltság

5. Tisztviselők – Lelki zaklatás – Fogalom – A felettes abban megnyilvánuló magatartása, hogy a személyi állomány egységvezető irányítása alatt álló tagjainak közvetlenül, az egységvezető értesítése nélkül ad utasításokat, és nekik ezen egységvezetővel szemben megfogalmazott nyílt bírálatot tartalmazó üzeneteket küld – Bennfoglaltság

(Személyzeti szabályzat, 12a. cikk)

6. Tisztviselők – Az adminisztráció segítségnyújtási kötelezettsége – Terjedelem

(Személyzeti szabályzat, 24. cikk)

7. Tisztviselők – Az adminisztráció segítségnyújtási kötelezettsége – Hatály – Terjedelem – Az adminisztrációnak a zaklatás tárgyában benyújtott panaszok kivizsgálására vonatkozó kötelezettsége – A gondoskodás és a gyorsaság követelménye – Hiány – Következmények

(az Európai Unió Alapjogi Chartája, 41. cikk (1) bekezdés; Személyzeti szabályzat, 24. cikk)

8. Tisztviselők – Fegyelmi felelősségi rendszer – A fegyelmi eljárás megindítását megelőző vizsgálat – Az adminisztráció mérlegelési jogköre – Terjedelem

(Személyzeti szabályzat, IX. melléklet)

9. Tisztviselők – Az adminisztráció segítségnyújtási kötelezettsége –Teljesítés lelki zaklatással kapcsolatban – Segítségnyújtás iránti kérelem nyomán indított közigazgatási vizsgálatot intézkedés nélkül lezáró határozat – A vizsgálatot lezáró jelentésnek vagy az annak keretében sorra került meghallgatásokról készült beszámolóknak a panaszos részére való továbbítására vonatkozó kötelezettség – Hiány

(Személyzeti szabályzat, 24. cikk, és 25. cikk, (2) bekezdés)

10. Tisztviselők – Lelki zaklatás miatti segítségnyújtás iránti kérelem nyomán indított közigazgatási vizsgálatot intézkedés nélkül lezáró határozat – Indokolási kötelezettség – Terjedelem

(Személyzeti szabályzat, 24. cikk, és 25. cikk, (2) bekezdés)

1. Lelki zaklatás miatti panasz vonatkozásában a felvett tanúvallomások bizalmas jellegét még a peres eljárásban is biztosítani kell – kivéve, ha különleges körülmények állnak fenn –, mivel ha a peres szakaszban e bizalmas jelleget esetleg feloldják, az akadályát képezheti az olyan semleges és objektív vizsgálat lefolytatásának, amelynek során a személyzeti állomány tanúskodásra felhívott tagjai vonakodás nélkül működnek együtt.

(lásd a 41. pontot)

Hivatkozás:

a Közszolgálati Törvényszék F‑43/10. sz., Cerafogli kontra EKB ügyben 2012. december 12‑én hozott ítéletének 222. pontja, az ítélettel szemben T‑114/13. P. ügyszám alatt fellebbezés van folyamatban az Európai Unió Törvényszéke előtt.

2. A személyzeti szabályzat 12a. cikkének (3) bekezdése szerint a vélelmezett zaklató ártó szándéka a lelki zaklatás megállapításához egyáltalán nem szükséges elem.

Ugyanis a személyzeti szabályzat 12a. cikkének (3) bekezdése értelmében vett lelki zaklatás megvalósulhat anélkül is, hogy a zaklatónak szándékában állt volna cselekvéseivel az áldozatot lejáratni vagy annak munkakörülményeit szándékosan rontani. Elegendő az is, hogy szándékosan megvalósított cselekvései objektíve ilyen következményekkel járnak. A zaklatásnak minősítés attól a feltételtől függ, hogy objektíve is annak tekinthető‑e kellő mértékben, abban az értelemben, hogy egy pártatlan, ésszerűen gondolkodó, átlagos érzékenységű és ugyanilyen helyzetben lévő szemlélő is túlzottnak és kifogásolhatónak tekintené.

E tekintetben az a tény, hogy a tisztviselő munkatársaihoz, illetve feletteseihez fűződő kapcsolata rossz vagy konfliktusokkal terhelt, önmagában még nem bizonyítja a lelki zaklatást. Még az alkalmazottra tett negatív megjegyzések sem ássák alá a személyiségét, méltóságát, testi vagy lelki épségét, amennyiben azokat mérsékelt szóhasználattal fogalmazzák meg, továbbá amennyiben azok nem visszaélésszerű és az objektív tényektől teljesen elrugaszkodott vádakon alapulnak.

(lásd az 52., 54., 56., 71. és 74. pontot)

Hivatkozás:

az Elsőfokú Bíróság T‑486/04. sz., Michail kontra Bizottság ügyben 2008. április 16‑án hozott ítéletének 61. pontja;

az Európai Unió Törvényszékének T‑80/09. P. sz., Bizottság kontra Q ügyben 2011. július 12‑én hozott ítélete;

a Közszolgálati Törvényszék F‑52/05. sz., Q kontra Bizottság ügyben 2008. december 9‑én hozott ítéletének 133. és 135. pontja; F‑93/08. sz., N kontra Parlament ügyben 2009. november 10‑én hozott ítéletének 93. pontja; F‑2/09. sz., Menghi kontra ENISA ügyben 2010. február 24 én hozott ítéletének 110. pontja; F‑42/10. sz., Skareby kontra Bizottság ügyben 2012. május 16‑án hozott ítéletének 65. pontja; F‑124/10. sz., Labiri kontra CESE ügyben 2013. február 26‑án hozott ítéletének 65. és 67. pontja.

3. Az intézmények belső szervezeti kérdésekre vonatkozó széles mérlegelési jogkörére tekintettel sem a közigazgatási határozatok – még ha nehezen is elfogadhatók –, sem az adminisztrációval szembeni, belső szervezettel kapcsolatos nézetkülönbség nem alkalmas önmagában arra, hogy bizonyítsa a lelki zaklatás fennállását. Márpedig az a puszta tény, hogy az adminisztráció nem követte a tisztviselő javaslatait és nem adott helyt a további létszámigényeinek, önmagában nem bizonyítja, hogy felettese nem hallgatta meg, és még kevésbé bizonyítja azt, hogy lelki zaklatásnak tette volna ki, hanem inkább csak a nézetbeli különbségeket támasztja alá.

(lásd a 82. pontot)

4. A lelki zaklatás miatti panasz vonatkozásában nem állítható, hogy a felettes bizonyos magatartása nem valósított meg lelki zaklatást abból kifolyólag, hogy nem különösen egy személyre, hanem meghatározatlan számú személyek körére irányult. Az ilyen magatartás ugyanis csak súlyosbíthatja a személyzeti szabályzat 12a. cikkének megsértését, amelynek első bekezdése a lelki zaklatás minden formáját tiltja a tisztviselők számára.

(lásd a 89. pontot)

5. A felettes abban megnyilvánuló magatartása, hogy a beosztott egységvezető irányítása alatt álló munkatársaknak közvetlenül és ismétlődő módon utasításokat ad az egységvezető értesítése nélkül – amennyiben nem igazolják különleges körülmények – alkalmas arra, hogy az egységvezetőt beosztottjai előtt teljesen megfossza hitelességétől, és ezáltal lelki zaklatásnak minősíthető. Ugyanez a helyzet azt illetően, hogy a felettes a tisztviselőre vonatkozó nyílt bírálatot tartalmazó üzeneteket küldött, melyet több munkatársnak is eljuttatott másolatban anélkül, hogy e gyakorlatot a szolgálati érdek igazolta volna. Márpedig jóllehet el kell fogadni a beosztott munkáját illető bírálatot, a szokásos alá‑fölérendeltségi viszonynak az olyan üzenetek felelnek meg, amelyek semmilyen lejárató vagy ártó megjegyzést nem tartalmaznak, és amelyeket kizárólag az érintettnek küldenek meg vagy másolatot csak a szolgálati érdek által igazolt esetben küldenek róluk.

(lásd a 94., 95., 97. és 98. pontot)

Hivatkozás:

az Elsőfokú Bíróság T‑154/05. sz., Lo Giudice kontra Bizottság ügyben 2007. október 25‑én hozott ítéletének 104. és 105. pontja;

a Közszolgálati Törvényszék fent hivatkozott Skareby kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 80. pontja.

6. A személyzeti szabályzat 24. cikke által előírt segítségnyújtási kötelezettség értelmében az adminisztráció a szolgálat rendjével és nyugalmával összeegyeztethetetlen esemény esetén, az e rendelkezés által előírt segítségnyújtási kötelezettség alapján köteles kellő határozottsággal fellépni, valamint az ügy körülményei alapján szükséges gyorsasággal és gondossággal reagálni a tények megállapítása és azokból – az ügy ismeretében – a megfelelő következtetések levonása érdekében. E célból elegendő, ha az intézménye védelmét igénylő tisztviselő bizonyítékkezdeménnyel szolgál annak a támadásnak a valódiságáról, amely őt állítása szerint érte. Ilyen körülmények esetén a szóban forgó intézmény feladata a megfelelő intézkedések meghozatala, így különösen a panasz alapjául szolgáló tények megállapítására irányuló közigazgatási vizsgálat lefolytatása, valamint hogy adott esetben ideiglenes távoltartási intézkedéseket hozzon annak érdekében, hogy megelőző jelleggel védje az e rendelkezésekben szereplő cselekmények feltételezett áldozatává vált tisztviselő egészségét és biztonságát.

Ugyanakkor a segítségnyújtási kötelezettség megelőző intézkedések hiányából fakadó megsértésére alapított jogalapra nem lehet érdemben hivatkozni a zaklatás tárgyában folytatott vizsgálatot intézkedés nélkül lezáró határozat megsemmisítésére irányuló kereseti kérelem alátámasztása céljából, ha valamely alkalmazott e zaklatás áldozatának tartja magát, mivel a személyzeti szabályzat 24. cikkének ilyen módon történő megsértése semmilyen módon nem befolyásolja az említett határozat jogszerűségét.

(lásd a 108–110. pontot)

Hivatkozás:

az Európai Unió Törvényszéke fent hivatkozott Bizottság kontra Q ügyben hozott ítéletének 84. és 92. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat;

a Közszolgálati Törvényszék F‑54/11. sz., BG kontra Ombudsman ügyben 2012. július 17‑én hozott ítéletének 83. pontja, az ítélettel szemben T‑406/12. P. ügyszám alatt fellebbezés van folyamatban az Európai Unió Törvényszéke előtt, a fent hivatkozott T‑406/12. P. sz., Cerafogli kontra EKB ügyben hozott ítélet 210. pontja.

7. Az ésszerű határidő közigazgatási eljárások során való betartásának kötelezettsége az uniós jog általános elve, amelynek tiszteletben tartását a bíróságnak kell biztosítania, és azt – mint a megfelelő ügyintézéshez való jog alkotóelemét – az Európai Unió Alapjogi Chartája 41. cikkének (1) bekezdése is tartalmazza. Ha az intézményeknek olyan súlyos kérdéssel kell foglalkozniuk, mint amilyen a lelki zaklatás, kötelesek a személyzeti szabályzat 24. cikke szerinti kérelmet benyújtó tisztviselőnek gyorsan és készségesen válaszolni.

Ugyanakkor az a körülmény, hogy a kinevezésre jogosult hatóság a gondoskodási kötelezettséget megsértve nem a szükséges gyorsasággal válaszolt a személyzeti szabályzat 24. cikke szerinti segítségnyújtás iránti kérelemre, önmagában nem befolyásolja az említett segítségnyújtás iránti kérelem alapján indított, lelki zaklatásra vonatkozó vizsgálatot intézkedés nélkül lezáró határozat jogszerűségét. Ha ugyanis az ilyen határozatot kizárólag a késedelme miatt kellene megsemmisíteni, azon új határozat, amelynek fel kellene váltania azt, semmi esetre sem lehetne kevésbé késedelmes, mint a megsemmisített határozat.

(lásd a 116., 117. és 119. pontot)

Hivatkozás:

az Elsőfokú Bíróság T‑394/03. sz., Angeletti kontra Bizottság ügyben 2006. április 11‑én hozott ítéletének 162. pontja;

az Európai Unió Törvényszéke T‑390/10. P. sz., Füller‑Tomlinson kontra Parlament ügyben 2012. december 6‑án hozott ítéletének 115. pontja;

a Közszolgálati Törvényszék F‑138/06. és F‑37/08. sz., Meister kontra OHIM egyesített ügyekben 2009. május 18‑án hozott ítéletének 76. pontja; F‑53/09. sz., J kontra Bizottság ügyben 2011. május 11‑én hozott ítéletének 113. pontja.

8. A közigazgatási vizsgálattal megbízott hatóság – akinek feladata az arányos módon elé terjesztett ügyek kivizsgálása – széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik a vizsgálatok lefolytatását, és különösen a tanúk közreműködése minőségének és hasznosságának értékelését.

(lásd a 124. pontot)

Hivatkozás:

a Közszolgálati Törvényszék fent hivatkozott Skareby kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 38. pontja.

9. Az állítólagos lelki zaklatás miatt a személyzeti szabályzat 24. cikke alapján benyújtott segítségnyújtás iránti kérelem nyomán megindult közigazgatási vizsgálatot intézkedés nélkül lezáró határozat esetén a személyzeti szabályzat 25. cikkének második bekezdése nem írja elő kifejezetten sem a közigazgatási vizsgálatot lezáró jelentés, sem az ezen vizsgálat keretében sorra került meghallgatásokról szóló beszámolók panaszos részére történő átadására vonatkozó kötelezettséget.

Mindazonáltal, az eljárás alá vont érintett személyek és a vizsgálat során tanúskodó személyek érdekeinek védelmét szem előtt tartva a személyzeti szabályzat egyetlen rendelkezése sem tiltja meg a vizsgálatot lezáró jelentés átadását olyan harmadik személy számára, akinek jogos érdeke fűződik annak megismeréséhez, mint ahogy ez a helyzet azon személy esetében, aki a személyzeti szabályzat 24. cikke szerinti kérelmet terjesztett elő.

(lásd a 132. és 133. pontot)

Hivatkozás:

az Elsőfokú Bíróság fent hivatkozott Lo Giudice kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 163. pontja;

a Közszolgálati Törvényszék fent hivatkozott Cerafogli kontra EKB ügyben hozott ítéletének 108. pontja.

10. A személyzeti szabályzat 25. cikkének második bekezdése által előírt kötelezettség szigorú értelmezése szükséges, ha a sérelmet okozó határozat a kinevezésre jogosult hatóság által hozott, az állítólagos lelki zaklatásra vonatkozó segítségnyújtás iránti kérelem alapján indított vizsgálatot intézkedés nélkül lezáró határozat.

Ugyanis a segítségnyújtás iránti kérelemre vonatkozó határozatokat – a legtöbb, a tisztviselők számára lehetségesen sérelmet okozó közigazgatási aktussal ellentétben – különös ténybeli körülményekre tekintettel hozzák meg. Elsőként az ilyen körülmények hónapokig, sőt több évig is eltarthatnak. Ezenkívül a lelki zaklatást megvalósító magatartás az egészségi állapotot különösen romboló hatású lehet. Másrészt a zaklatás – amennyiben megállapítást nyer – olyan helyzet, amely elsődlegesen nem a tisztviselő anyagi érdekeit vagy előmenetelét érinti, amely esetekben az intézmény gyorsan tud intézkedni azáltal, hogy elfogad egy aktust, vagy egy pénzösszeget nyújt az érintett számára, hanem aláássa az áldozat személyiségét, méltóságát és a testi vagy lelki épségét, ami nem tehető jóvá pénzbeli kártérítéssel. Végül az állítólagos zaklatás ak ár megalapozott volt, akár nem, a panaszos azt annak tartja, és az intézmény a gondoskodási kötelezettség alapján köteles a lehető legteljesebb mértékben indokolnia a segítségnyújtás iránti kérelem elutasítását anélkül, hogy a panaszosnak ahhoz, hogy megismerhesse annak okait, meg kellene várnia a panaszára adott választ, amelyet az intézménynek akár nem is kell megadnia.

A személyzeti szabályzat 25. cikkének második bekezdése követelményeinek nem felel meg az a határozat, amely maga csak indokláskezdeményt nyújt. Az ezzel ellentétes megoldás azzal a hatással járna, hogy a személyzeti szabályzat 24. cikke szerinti, lelki zaklatásra vonatkozó segítségnyújtás iránti kérelmet benyújtó tisztviselőnek panaszt kellene benyújtania ahhoz, hogy megkapja a közigazgatási vizsgálatot intézkedés nélkül lezáró határozatra vonatkozó, a személyzeti szabályzat 25. cikke második bekezdésének megfelelő indokolást. Ebből az következik, hogy a személyzeti szabályzat 24. cikke szerinti, lelki zaklatás miatti segítségnyújtás iránti kérelem nyomán indult vizsgálatot lezáró határozat esetében az intézmények a panaszt elutasító határozatban első alkalommal nem tudnak teljes indokolást nyújtani az érintett számára anélkül, hogy ne sértsék meg a személyzeti szabályzat 25. cikkének második bekezdése alapján őket terhelő indokolási kötelezettséget. Az ilyen megoldás azonban nem érinti az intézmények azon lehetőségét, hogy a panaszt elutasító határozat meghozatalakor konkrétan meghatározzák az adminisztráció indokait, vagy a Közszolgálati Törvényszék azon lehetőségét, hogy a határozat jogszerűségét vitató jogalap vizsgálatánál figyelembe vegye e konkrét indokokat.

Egyébként, noha valóban elfogadott a szintén indokolt és közölt jelentésre vagy véleményre utaló indokolás, mindenképpen szükséges, hogy az ilyen jelentést vagy véleményt a sérelmet okozó aktussal együtt ténylegesen közöljék az érintettel.

(lásd a 141., 142., 152. és 165–167. pontot)

Hivatkozás:

az Elsőfokú Bíróság fent hivatkozott Lo Giudice kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 163. és 164. pontja;

a Közszolgálati Törvényszék fent hivatkozott Skareby kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 32. és 53. pontja; fent hivatkozott Cerafogli kontra EKB ügyben hozott ítéletének 108. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.