T‑417/05. sz. ügy

Endesa, SA

kontra

az Európai Közösségek Bizottsága

„Verseny – Összefonódások – 139/2004/EK rendelet – Villamosenergia-piac – Az összefonódás közösségi léptékének hiányát megállapító határozat – Forgalom kiszámítása – Számviteli standardok – Kiigazítások – Bizonyítási teher – Védelemhez való jog”

Az ítélet összefoglalása

1. Verseny – Összefonódások – A Bizottság által végzett vizsgálat – Az áttétel iránti kérelemről tíz napon belül történő határozathozatalra vonatkozó kötelezettség

(139/2004 tanácsi rendelet, 22. cikk, (3) bekezdés)

2. Verseny – Összefonódások – A Bizottság által végzett vizsgálat

(139/2004 tanácsi rendelet)

3. Verseny – Összefonódások – A Bizottság által végzett vizsgálat – A Bizottságnak a közösségi léptékű összefonódásokra korlátozódó hatásköre

(EK 10. cikk; 139/2004 tanácsi rendelet, 1. cikk, (1) bekezdés és 21. cikk)

4. Verseny – Összefonódások – A Bizottság által végzett vizsgálat – A Bizottságnak a bejelentési kötelezettség megsértését bejelentő panaszossal szemben fennálló kötelezettségei

(139/2004 tanácsi rendelet)

5. Verseny – Összefonódások – Közösségi léptékű összefonódás – Értékelési szempontok

(139/2004 tanácsi rendelet, 5. cikk)

6. Verseny – Összefonódások – Közösségi léptékű összefonódás – Értékelési szempontok

(1606/2002 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 4. cikk; 139/2004 tanácsi rendelet, 5. cikk; 707/2004 bizottsági rendelet)

7. Verseny – Összefonódások – Közösségi léptékű összefonódás – Értékelési szempontok

(139/2004 tanácsi rendelet; 98/C 66/04 bizottsági közlemény)

8. Verseny – Összefonódások – Közösségi léptékű összefonódás – Értékelési szempontok

(EK 95. cikk, (1) bekezdés; 1606/2002 európai parlamenti és tanácsi rendelet; 139/2004 tanácsi rendelet, 1. cikk és 5. cikk)

9. Verseny – Összefonódások – Közösségi léptékű összefonódás – Értékelési szempontok

(139/2004 tanácsi rendelet; 98/C 66/04 bizottsági közlemény, 26. és 27. pont)

10. Verseny – Összefonódások – Közösségi léptékű összefonódás – Értékelési szempontok

(139/2004 tanácsi rendelet; 98/C 66/04 bizottsági közlemény, 26. és 27. pont)

11. Verseny – Összefonódások – Közösségi léptékű összefonódás – Értékelési szempontok

(139/2004 tanácsi rendelet, 5. cikk, (1) bekezdés; 98/C 66/04 bizottsági közlemény, 9. és 13. pont)

1. A vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 139/2004 rendelet 22. cikkének (3) bekezdése kötelezi a Bizottságot, hogy az áttétel iránti kérelemről tíz napon belül határozzon, és előírja, hogy amennyiben e határidőt elmulasztja, úgy kell tekinteni, hogy a Bizottság az áttételt hallgatólagosan elfogadta.

Valamely összefonódás közösségi léptékének meghatározása esetén a Bizottság nem köteles e léptékről az áttétel iránti kérelemre vonatkozó határozat meghozatalát megelőzően dönteni, mivel ha így tenne, nem tudná e kérdést a megkövetelt gondossággal megvizsgálni.

(vö. 64. pont)

2. A vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 139/2004 rendelet nem ír elő az összefonódások közösségi léptékének megállapítására vonatkozó külön eljárást. Az a tény, hogy a Bizottság nem jelezte a panaszosnak, hogy milyen eljárást fog lefolytatni az összefonódás közösségi léptéke fennállásának vagy hiányának megvizsgálása során, csupán abban az esetben érintené az eljárást követően hozott határozat jogszerűségét, amennyiben ez a védelemhez való jog megsértésével járna.

(vö. 72–73. pont)

3. Abból, hogy a Bizottság kizárólagos hatáskörrel rendelkezik a közösségi léptékű összefonódások vizsgálatára, nem következik automatikusan, hogy a Bizottság kizárólagos hatáskörrel rendelkezne annak meghatározására, hogy az összefonódás közösségi léptékű‑e.

Ezzel kapcsolatosan a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 139/2004 rendelet értelmében elsősorban az érintett vállalkozásoknak kell előzetesen értékelniük az összefonódás léptékét, és következésképpen meghatározniuk, hogy mely hatóságoknak kell bejelenteni az összefonódási tervet. Továbbá, amennyiben az összefonódást nem a Bizottságnak, hanem egy vagy több tagállam hatóságainak jelentik be, az utóbbiak feladata, hogy többek között az EK 10. cikkből és a hivatkozott rendeletnek – a Bizottságnak a közösségi léptékű összefonódások pénzügyi beszámolóinak megvizsgálására vonatkozó kizárólagos hatáskörét, valamint az ezzel összefüggő, a tagállamok nemzeti versenyjogának ezen összefonódásokkal kapcsolatos alkalmazásának tiltását előíró – 21. cikkéből eredő jóhiszemű együttműködési kötelezettségüknek eleget tegyenek, valamint hogy ellenőrizzék, hogy a nekik bejelentett összefonódás nem közösségi léptékű‑e, ám eközben a Bizottságnak bármikor lehetősége van arra, hogy úgy döntsön, hogy az összefonódás a tagállamok hatóságainak álláspontjával ellentétben közösségi léptékű, és ezért annak elbírálása saját kizárólagos hatáskörébe tartozik.

(vö. 98‑99. pont)

4. A vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 139/2004 rendelet nem tartalmaz olyan különös rendelkezést, amely kifejezetten azt a kötelezettséget írná elő a Bizottságnak, hogy hivatalból bizonyosodjon meg arról, hogy minden olyan összefonódás, amelyet nem neki jelentettek be, valóban nem közösségi léptékű. Ugyanakkor, amennyiben valamely vállalkozás panaszt nyújt be a Bizottsághoz, mivel úgy véli, hogy a Bizottságnak be nem jelentett valamely összefonódás közösségi léptékű, az utóbbi köteles ellenőrzési hatósági hatásköréről állást foglalni. Ennek keretében elvileg a panaszosnak kell bizonyítania panasza megalapozottságát, miközben a Bizottság feladata, hogy a gondos ügyintézés érdekében gondos és pártatlan vizsgálatot folytasson le a hozzá benyújtott panaszról, és indokolással ellátott választ adjon a panaszos által felhozott érvekre annak megállapítása érdekében, hogy az összefonódás a Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik‑e.

(vö. 100. pont)

5. Valamely összefonódás közösségi léptékének meghatározása során a Bizottság nem köteles minden esetben hivatalból megbizonyosodni arról, hogy a neki benyújtott auditált pénzügyi beszámolók a valóságot hűen tükrözik‑e, továbbá nem köteles az összes elképzelhető kiigazítást megvizsgálni. Csupán akkor kell e kiigazításokat megvizsgálnia, amikor különös problémákra hívják fel a figyelmét.

(vö. 115. pont)

6. Valamely összefonódás közösségi léptékének meghatározása során a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 139/2004 rendelet gyakorlati okokból szükségszerűen az előző üzleti év forgalmára hivatkozik. Ennek az az oka, hogy auditált pénzügyi beszámoló általában csupán az előző teljes üzleti évre vonatkozóan létezhet, mivel az ezt követő időszakokra készített pénzügyi beszámolók nem rendelkeznek azokkal a biztosítékokkal, amelyeket az auditált pénzügyi beszámolók nyújtanak.

Egy 2005‑ben létrejött összefonódás tekintetében a hivatkozott rendelet 5. cikke értelmében az előző üzleti év pénzügyi beszámolója a 2004. évre vonatkozó beszámoló. Azon vállalkozás, amely köteles auditálandó éves pénzügyi beszámolót készíteni, csupán egyetlen hivatalos beszámolóval rendelkezik, vagyis azzal, amelyet az alkalmazandó jogszabály szerint készítettek el és vizsgáltak be. A nemzetközi számviteli standardok alkalmazásáról szóló 1606/2002 rendelet 4. cikke értelmében az IFRS standardok csupán a 2005. üzleti évtől alkalmazandóak és kötelezőek. A 2004. üzleti év pénzügyi beszámolójának az IFRS elvekkel való „összeegyeztetését” csak az 1606/2002 rendelettel összhangban egyes nemzetközi számviteli standardok elfogadásáról szóló 1725/2003 rendeletet módosító 707/2004 rendelet írja elő, hogy a régi és az új standardok közötti átmenetet megkönnyítse, amely a részvényeseknek, továbbá a befektetőknek nyújt a 2005. üzleti év pénzügyi beszámolójához – amely az első új standardok alapján készített pénzügyi beszámoló – összehasonlítási alapot. Ezen túlmenően a 2004‑es „összehasonlító” pénzügyi beszámoló, amelyet kizárólag összehasonlítás céljára készítettek, nem rendelkezik azokkal a biztosítékokkal, amelyeket az ÁSZ alapján készített és auditált hivatalos pénzügyi beszámoló nyújt. Ebből következően az a tény, hogy az új IFRS számviteli szabályozás volt hatályos a 2005‑ös nyilvános vételi ajánlattétel időpontjában, irreleváns.

(vö. 128–129. pont)

7. Még ha az összefonódások ellenőrzésére vonatkozó közösségi rendszer lehetővé is teszi, hogy a vállalkozás működésében az előző üzleti év lezárását követően felmerült eseményeket – mint például a vállalkozások aktuális üzleti év során történt eladásait, illetve vásárlásait – is figyelembe vehessük, ez a lehetőség – amint ez a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 4064/89 rendelet alapján a forgalom kiszámításáról szóló bizottsági közleményből következik – elvben azt célozza, hogy a vállalkozás gazdasági helyzetében bekövetkezett változásokat figyelembe lehessen venni, és nem azt, hogy valamely változatlan gazdasági tény számviteli értékelését teljes mértékben felülvizsgáljuk. Az összefonódás-ellenőrzési közösségi rendelet alkalmazásának minden esetben az érintett vállalkozások számvitelének Bizottság általi teljes újravizsgálásától történő függővé tétele a közösségi jogalkotó által kitűzött jogbiztonság és gyorsaság követelményeivel lenne ellentétes.

(vö. 132. pont)

8. A vállalkozások gazdasági erejének felmérésére vonatkozó célkitűzése nem kötelezi a Bizottságot arra, a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 139/2004 rendelet 1. és 5. cikkének egyedi esetben való alkalmazásakor a közösségi jog által előírt különböző számviteli megközelítések jellemzőit általánosságban értékelje, különösen akkor, ha létezik a kizárólagosan alkalmazandó számviteli standard alapján készült auditált pénzügyi beszámoló, és az érintett időszakban mind a nemzeti jog, mind a közösségi szabályozás értelmében kifejezetten ez a standard volt csak elfogadható.

Másrészt az a tény, hogy a közösségi jogalkotó úgy vélte, hogy a nemzetközi számviteli standardok alkalmazásáról szóló 1606/2002 rendelet által elfogadott nemzetközi számviteli standardok arra valók, hogy valamely vállalkozás pénzügyi helyzetéről hű képet adjanak, az a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 139/2004 rendelet 5. cikkének alkalmazásában nem jelenti automatikusan e pénzügyi standardoknak a tagállamok törvényei alapján 2005. január 1‑jéig alkalmazandó számviteli standardokkal szembeni technikai fölényét. Az EK 95. cikk (1) bekezdése alapján elfogadott 1606/2002 rendelet olyan harmonizációs intézkedést képez, amely nem tartalmaz semmiféle, a különféle nemzeti standardok értékelésére vonatkozó bírálatot.

(vö. 144–145. pont)

9. A vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 4064/89 rendelet alapján a forgalom kiszámításáról szóló bizottsági közlemény 26. pontjából következően az érintett vállalkozások forgalmát hiteles, objektív és könnyen azonosítható számadatok alapján kell kiszámítani. Ugyan a közlemény 26. pontja meghatározza, hogy a Bizottság „rendszerint auditált vagy más lezárt pénzügyi beszámolókat vesz alapul […]”, és „kivételes körülményektől eltekintve semmi esetre sem támaszkodik a vállalkozások vezetése által készített vagy egyéb ideiglenes beszámolókra”, ez mégsem jelenti azt, hogy a közlemény az auditált pénzügyi beszámolókat a „más lezárt pénzügyi beszámolókkal” egyenrangúnak tekintené. A közlemény 26. pontját nem lehet úgy értelmezni, hogy az több választási lehetőséget nyújt, amelyek közül szabadon lehet választani, hanem úgy értelmezendő, hogy olyan különleges helyzeteket is szabályoz, amelyekben nem áll rendelkezésre az előző évi auditált pénzügyi beszámoló. A közlemény 27. pontja egyébiránt csupán a legutóbbi auditált pénzügyi beszámolókra, és nem a „más lezárt pénzügyi beszámolókra” hivatkozik.

(vö. 146. pont)

10. A vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 4064/89 rendelet alapján a forgalom kiszámításáról szóló bizottsági közlemény 26. és 27. pontjában foglalt kivételes körülmények – amelyek lehetővé teszik a Bizottság számára, hogy a vállalkozások vezetése által készített vagy egyéb ideiglenes beszámolókra támaszkodjon –, csupán annak szükségére hivatkoznak – a Közösség és valamelyik közösségen kívüli ország számviteli előírásai közötti különbségek kivételével –, amikor az érintett vállalkozások valóságos gazdasági helyzetét érintő jelentős és állandó változásokat figyelembe kell venni (pénzügyi beszámolók fordulónapját követően megvalósult beszerzések, illetve értékesítések, üzembezárás).

(vö. 179. pont)

11. Amint azt a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 4064/89 rendelet alapján a forgalom kiszámításáról szóló bizottsági közlemény 9. pontja is megjegyzi, a hivatkozott rendelet 5. cikkében meghatározott forgalom fogalma kifejezetten „a rendes tevékenységi körbe tartozó termékek értékesítéséből és szolgáltatások nyújtásából származó összegre” utal.

Kivételes esetekre tekintettel a közlemény meghatározta annak lehetőségét, hogy bizonyos körülmények fennállásakor a forgalmat más módon is meg lehessen állapítani, mint a termékeladásokra és szolgáltatásnyújtásokra való hivatkozással. A közlemény 13. pontja ezzel kapcsolatban azt mondja ki, hogy a közvetítőként eljáró szolgáltató vállalkozás bevétele egyedül a kapott jutalékok összegéből tevődik össze. A közlemény e pontja a közvetítők különleges csoportjára vonatkozik, amely kizárólag a szolgáltatási tevékenységeket érinti, és amelynek bevétele egyedül a kapott jutalékok összegéből tevődik össze. Ennélfogva azon általános szabály alóli kivételről van szó, miszerint a kérdéses forgalmat az eladások teljes összege alapján kell meghatározni. Következésképpen az ilyen közvetítő fogalmát megszorítóan kell értelmezni.

Ebből következően az elosztók tevékenysége, amely nevezetesen a szállítóiktól való elektromos áram, illetve gáz vásárlásából, és annak a fogyasztó részére történő elosztásából, illetve eladásából áll, nem minősül olyan szolgáltatásnyújtásnak, amely csupán a terméknek a termelők és egyéb gazdasági szereplők javára történő szolgáltatására korlátozódik. Az ilyen elosztó vállalkozás tehát a közlemény 13. pontja értelmében jogi szempontból nem tekinthető egyszerű közvetítőnek, és elvileg nem képezhet az ebben a pontban szabályozott kivételt, mivel az elosztásból származó bevételei a 139/2004 rendelet 5. cikkének (1) bekezdése értelmében megfelelnek a rendes tevékenységének.

(vö. 203., 208., 210–211., 216. pont)

AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)

2006. július 14.( )

„Verseny – Összefonódások – 139/2004/EK rendelet – Villamosenergia-piac – Az összefonódás közösségi léptékének hiányát megállapító határozat – Forgalom kiszámítása – Számviteli standardok – Kiigazítások – Bizonyítási teher – Védelemhez való jog”

A T‑417/05. sz. ügyben,

az Endesa, SA (székhelye: Madrid [Spanyolország], képviselik: J. Flynn QC, S. Baxter solicitor, M. Odriozola Alén, M. Muñoz de Juan, M. Merola, J. García de Enterría Lorenzo‑Velázquez és J. Varcárcel Martínez ügyvédek)

felperesnek

az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: F. Castillo de la Torre, É. Gippini Fournier, A. Whelan és M. Schneider, meghatalmazotti minőségben)

alperes ellen,

támogatja:

a Spanyol Királyság (képviseli: N. Díaz Abad abogado del Estado)

és

a Gas Natural SDG, SA (székhelye: Barcelona [Spanyolország], képviselik: F. González Díaz, J. Jiménez de la Iglesia és A. Leis García ügyvédek)

beavatkozók,

a COMP/M.3986 – Gas Natural/Endesa ügyben 2005. november 15‑én hozott, az összefonódás közösségi léptékének hiányát megállapító bizottsági határozat megsemmisítésére irányuló kérelem tárgyában

AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA

(harmadik tanács),

tagjai: M. Jaeger elnök, V. Tiili és Czúcz O. bírák,

hivatalvezető: J. Palacio González főtanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2006. március 9‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

Jogi háttér

Az összefonódások ellenőrzésére vonatkozó rendeletek

1 A vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 2004. január 20‑i 139/2004/EK tanácsi rendelet 1. cikke (HL L 24., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. kötet, 3. fejezet, 40. oldal; a továbbiakban: a rendelet) a következőképpen rendelkezik:

„(1) A 22. cikknek és a 4. cikk (5) bekezdésének sérelme nélkül e rendelet minden, e cikk meghatározása szerint közösségi léptékű összefonódásra vonatkozik.

(2) Egy összefonódás akkor közösségi léptékű, ha:

a) az összes érintett vállalkozás összevont teljes világméretű forgalma meghaladja az 5 milliárd eurót; és

b) az érintett vállalkozások közül legalább két vállalkozás mindegyikének teljes közösségi szintű forgalma meghaladja a 250 millió eurót,

kivéve, ha az érintett vállalkozások mindegyike teljes közösségi szintű forgalmának több mint kétharmadát egy és ugyanazon tagállamban éri el.

[…]”

2 A rendeletnek „A forgalom kiszámítása” című 5. cikke előírja, hogy:

„(1) A teljes forgalom e rendelet értelmében az érintett vállalkozások által az előző üzleti évben a vállalkozások rendes tevékenységi körébe tartozó termékek értékesítéséből és szolgáltatások nyújtásából származó összeg, az árengedmények és a hozzáadottérték-adó, valamint a forgalomhoz közvetlenül kapcsolódó egyéb adók levonása után. Egy érintett vállalkozás teljes forgalma nem tartalmazza a (4) bekezdésben említett vállalkozások bármelyike közötti termékértékesítést vagy szolgáltatásnyújtást.

A Közösségen és a tagállamon belüli forgalom az esettől függően a Közösségen vagy a tagállamon belüli vállalkozásoknak vagy fogyasztóknak értékesített termékeket és teljesített szolgáltatásokat foglalja magában.

[…]”

3 A rendelet 19. cikke értelmében:

„(1) A Bizottság a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságainak három munkanapon belül továbbítja a bejelentések másolatait, és – a lehető leghamarabb – az e rendelet alapján a Bizottsághoz benyújtott vagy a Bizottság által kibocsátott legfontosabb dokumentumok példányait. Az ilyen dokumentumoknak olyan kötelezettségvállalásokat kell tartalmazniuk, amelyeket az érintett vállalkozások tesznek a Bizottsággal szemben, hogy az összefonódást a 6. cikk (2) bekezdése vagy a 8. cikk (2) bekezdésének második albekezdése értelmében a közös piaccal összeegyeztethetővé tegyék.

(2) A Bizottság az e rendeletben előírt eljárásokat úgy folytatja le, hogy szoros és állandó kapcsolatot tart fenn a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságaival, amelyek kifejthetik véleményüket ezen eljárásokról […]”

4 A rendelet 21. cikkének értelmében:

„(2) A Bíróság felülvizsgálatára is figyelemmel, kizárólag a Bizottság rendelkezik hatáskörrel az e rendeletben előírt határozatok meghozatalára.

(3) A tagállamok nem alkalmazhatják versenyjogi nemzeti jogszabályaikat közösségi léptékű összefonódásra.”

5 A rendelet 22. cikke úgy rendelkezik, hogy:

„(1) Egy vagy több tagállam kérelmezheti a Bizottságtól bármely 3. cikk szerinti összefonódás megvizsgálását, amely az 1. cikk értelmében nem közösségi léptékű, de hatással van a tagállamok közti kereskedelemre, és azzal fenyeget, hogy jelentősen befolyásolja a versenyt a kérelmező tagállam vagy tagállamok területén.

E kérelmet az összefonódás bejelentését, vagy ha azt nem kell bejelenteni, annak az érintett tagállam tudomására hozását követő legfeljebb 15 munkanapon belül kell benyújtani.

(2) A Bizottság haladéktalanul tájékoztatja a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságait és az érintett vállalkozásokat az (1) bekezdés szerint kapott kérelemről.

Bármely más tagállam jogosult a kezdeti kérelemhez csatlakozni, a kezdeti kérelemről a Bizottság által adott tájékoztatást követő 15 munkanapon belül.

Az összefonódásokkal kapcsolatos összes nemzeti határidőt fel kell függeszteni, amíg az e cikkben meghatározott eljárásnak megfelelően meghatározzák a vizsgálat helyét. Amint valamely tagállam tájékoztatja a Bizottságot és az érintett vállalkozásokat, hogy nem kíván a kérelemhez csatlakozni, nemzeti határideinek felfüggesztése megszűnik.

(3) A Bizottság legkésőbb a (2) bekezdésben meghatározott határidő lejártát követő 10 munkanapon belül dönt az összefonódás vizsgálatáról, amennyiben úgy ítéli meg, hogy az hatással van a tagállamok közti kereskedelemre, és azzal fenyeget, hogy jelentősen befolyásolja a piaci versenyt a kérelmező tagállam vagy tagállamok területén. Ha e határidőn belül a Bizottság nem határoz, úgy tekintendő, mintha a vizsgálat mellett határozott volna a kérelemmel összhangban.

A Bizottság határozatáról valamennyi érintett tagállamot és vállalkozást tájékoztat. Igényelheti, hogy tegyék meg a 4. cikk szerinti bejelentést.

A kérelmet benyújtó tagállam vagy tagállamok az összefonódásra nem alkalmazhatják a továbbiakban nemzeti versenyjogukat.

[…]”

6 A vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló, 2004. április 7‑i 139/2004/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló 802/2004/EK rendelet (HL L 133., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. kötet, 3. fejezet, 88. oldal) 17. cikke (3) bekezdésének értelmében:

„Az iratbetekintés joga nem terjed ki a bizalmas információkra és a Bizottságnak vagy a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságainak belső dokumentumaira. Az iratbetekintés joga nem terjed ki továbbá a Bizottság és a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai, illetve ez utóbbiak egymás közötti levelezésére.”

7 A nemzetközi számviteli standardok alkalmazásáról szóló, 2002. július 19‑i 1606/2002/EK parlamenti és tanácsi rendelet (HL 243., 1–4. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. kötet, 29. fejezet, 609. o.) 1. cikke úgy rendelkezik, hogy:

„E rendelet célkitűzése a nemzetközi számviteli standardok Közösségen belüli elfogadása és alkalmazása a 4. cikkben említett társaságok által készített számviteli információk összehangolásának céljából, annak érdekében, hogy biztosítva legyen a pénzügyi kimutatások átláthatóságának és összehasonlíthatóságának magas színvonala, és ennek következtében hatékonyan működjön a közösségi tőkepiac és a belső piac.”

A társaságok számvitelére vonatkozó szabályozásról

8 Az 1606/2002 rendelet („A nyilvánosan működő társaságok összevont (konszolidált) éves beszámolója” című) 4. cikke az alábbiakat írja elő:

„A 2005. január 1‑jén vagy ezt követően kezdődő valamennyi üzleti évről a tagállamok joga által szabályozott társaságok összevont (konszolidált) éves beszámolójukat a 6. cikk (2) bekezdésében megállapított eljárásnak megfelelően elfogadott nemzetközi számviteli standardok alapján állítják össze, ha a fordulónapjukon az értékpapírjaik forgalmazása engedélyezett az 1993. május 10‑i, az értékpapír befektetési szolgáltatásokról szóló 93/22/EGK tanácsi irányelv[9] 1. cikkének [(13) bekezdése] értelmében valamelyik tagállam szabályozott piacán.”

9 Az 1606/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel összhangban egyes nemzetközi számviteli standardok elfogadásáról szóló, 2003. szeptember 29‑i 1725/2003/EK bizottsági rendelet (HL L 261., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. kötet, 32. fejezet, 4. o.) a következőképpen rendelkezik:

„1. cikk

A mellékletben meghatározott nemzetközi számviteli standardok elfogadásra kerülnek.[…]”

10 Az 1725/2003 rendelet mellékletét képező, „Bevételek” elnevezésű IAS 18 nemzetközi számviteli standard előírja:

„FOGALMAK

7. A következő kifejezések a jelen standardban a következőkben meghatározott értelemben használatosak:

A bevétel gazdasági hasznoknak az adott időszak alatt a gazdálkodó szokásos tevékenysége során történő bruttó beáramlásai, amikor ezek a beáramlások a tulajdonosok hozzájárulásaiból eredő növekedésektől eltérő módon emelik a saját tőkét.

A valós érték az az összeg, amelyért jól tájékozott, ügyleti szándékkal rendelkező felek között szokásos piaci feltételek szerint lebonyolított ügylet keretében egy eszközt el lehet cserélni vagy egy kötelezettséget rendezni lehet.

8. A bevétel a gazdálkodónak kizárólag a saját számlára kapott és járó gazdasági hasznok bruttó beáramlásait foglalja magában. A harmadik fél javára beszedett összegek, úgy mint a forgalmi adók, áruk és szolgáltatások adói, valamint az általános forgalmi adók nem a gazdálkodóhoz befolyó gazdasági hasznok és nem eredményeznek növekedést a saját tőkében. Emiatt ezek nem tartoznak a bevételek közé. Hasonlóképpen, egy ügynöki viszonyban a gazdasági haszon bruttó beáramlásai magukban foglalják azokat az összegeket, amelyeket a megbízó nevében szedtek be és amelyek nem eredményeznek növekedést a gazdálkodó saját tőkéjében. A megbízó nevében beszedett összegek nem minősülnek bevételnek. Ezzel szemben a jutalék összege bevétel.”

11 Az egyes nemzetközi számviteli standardok elfogadásáról szóló 1725/2003/EK rendelet módosításáról szóló, 2004. április 6‑i 707/2004/EK bizottsági rendelet (HL L 111., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. kötet, 34. fejezet, 84. o.) a következőképpen rendelkezik:

„1. cikk

Az 1725/2003/EK számú rendelet mellékletében »Az IAS alkalmazása a számvitel elsődleges alapjaként« című SIC‑8 értelmezés helyébe a jelen rendelet melléklete szerinti szöveg lép.

2. cikk

Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való megjelenését követő 20. napon lép hatályba.

[…]”

12 A 707/2004 rendelet „IFRS 1 – A nemzetközi pénzügyi beszámolási standardok első alkalmazása” című melléklete kimondja, hogy:

„36. Az IAS 1 A pénzügyi kimutatások prezentálása standardnak való megfelelés érdekében a gazdálkodó első IFRS pénzügyi kimutatásainak legalább egy évnyi IFRS‑ek szerinti összehasonlító információt kell tartalmaznia.

[…]

47. Egy gazdálkodónak ezt az IFRS‑t kell alkalmaznia, ha az első IFRS pénzügyi kimutatásai a 2004. január 1‑jén vagy azt követően kezdődő időszakra vonatkoznak. A korábbi alkalmazás javasolt. […]”

A forgalom kiszámításáról szóló közleményről

13 A vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 4064/89/EGK tanácsi rendelet alapján a forgalom kiszámításáról szóló bizottsági közlemény (HL 1998. C 66., 25. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. kötet, 1. fejezet, 215. o., a továbbiakban: a közlemény) 26. pontja szerint:

„A Bizottság igyekszik a rendelkezésre álló legpontosabb és leghitelesebb számadatok alapján eljárni. Ezért a Bizottság rendszerint auditált vagy más lezárt pénzügyi beszámolókat vesz alapul. Azonban bizonyos esetekben – amikor jelentős különbségek vannak a Közösség és valamelyik közösségen kívüli ország számviteli előírásai között – a Bizottság szükségesnek tarthatja az ilyen pénzügyi beszámolóknak a közösségi előírások szerinti átalakítását a forgalom tekintetében. Kivételes körülményektől eltekintve semmi esetre sem támaszkodik a vállalkozások vezetése által készített vagy egyéb ideiglenes beszámolókra (lásd a következő bekezdést). Ha az összefonódás az év első hónapjaiban megy végbe, és az előző üzleti évre vonatkozó auditált pénzügyi beszámolók még nem állnak rendelkezésre, akkor az azt megelőző üzleti év számadatait kell figyelembe venni. Ahol jelentős eltérés mutatkozik a két évre vonatkozó pénzügyi beszámolók között, és a legutóbbi évek vonatkozó végső előzetes adatok rendelkezésre állnak, a Bizottság dönthet úgy, hogy ezeket az előzetes adatokat veszi figyelembe.”

14 A közlemény 27. pontja értelmében:

„A 26. pontban foglaltak ellenére az auditált pénzügyi beszámolók fordulónapját követően megvalósult beszerzések, illetve értékesítések figyelembevételére mindig kell kiigazítást tenni. Erre akkor van szükség, ha meg kell határozni, hogy az összefonódásban milyen valódi erőforrások koncentrálódnak. Így ha egy vállalkozás az összefonódást létrehozó végleges megállapodás aláírása, nyilvános pályázat bejelentése, vagy irányítást megalapozó részesedés megszerzése előtt bármikor értékesíti valamely üzletrészét, vagy ha egy ilyen értékesítés vagy leállítás a művelet előfeltétele, akkor a forgalom ennek az üzletrésznek betudható részét le kell vonni a bejelentésre kötelezett félnek a legutóbbi auditált pénzügyi beszámolójában kimutatott forgalmából. Ennek fordítottja is igaz: a legutóbbi auditált pénzügyi beszámolók elkészültét követően irányítás alá vont eszközöknek betudható forgalmat a bejelentés céljára hozzá kell adni a vállalkozás forgalmához.”

A jogvita alapját képező tényállás

15 A felperes Endesa, SA, többek között a madridi tőzsdén jegyzett gazdasági társaság. E társaság az Endesa csoport – amely a legnagyobb spanyol villamosenergia-szolgáltató csoport, és jelen van Olaszországban, Franciaországban, Portugáliában, Lengyelországban és Latin-Amerikában – csúcsán elhelyezkedő vállalkozás.

16 A Gas Natural SDG, SA (a továbbiakban: Gas Natural) a madridi tőzsdén jegyzett gazdasági társaság. E társaság a Gas Natural csoport – az energiaszektorban szolgáltatást nyújtó vállalkozáscsoport – csúcsán elhelyezkedő vállalkozás, amely lényegében a földgázellátás, -elosztás, valamint -értékesítés terén fejti ki tevékenységét Spanyolországban, Olaszországban, valamint Latin-Amerikában. A villamosipari ágazatban is fejleszti tevékenységét, főképpen a villamosenergia-termelés és -értékesítés területén, amely ágazatban új belépőnek minősül.

17 2005. szeptember 5‑én a Gas Natural közzétette az Endesa alaptőkéjének összességét kitevő részvényeire vonatkozó nyilvános vételi ajánlatát, amely a rendelet 3. cikke értelmében összefonódást valósít meg. A nyilvános vételi ajánlattételt az Endesa vezető szervei ellenségesnek nyilvánították.

18 A Gas Natural 2005. szeptember 12‑én bejelentette az összefonódást a spanyol versenyhatóságoknak.

19 Nem sokkal a Gas Natural nyilvános vételi ajánlattételét követően az Endesa a Bizottsághoz fordult annak feltárása érdekében, hogy szerinte az összefonódás a rendelet 1. cikke értelmében közösségi léptékű. Az Endesa álláspontja szerint ebből az következik egyrészt, hogy a Gas Naturalnak az összefonódást a rendelet 4. cikke értelmében be kellett volna jelentenie a Bizottságnak, másrészt pedig, hogy a spanyol versenyhatóságnak nem volt hatásköre arra, hogy az összefonódással kapcsolatban határozzon.

20 2005. szeptember 19‑én az Endesa azzal a kérelemmel fordult a Bizottsághoz, hogy határozzon az összefonódás közösségi léptékének megvizsgálására vonatkozó hatásköréről.

21 Beadványaiban az Endesa különösen azt emelte ki, hogy a 2004‑re vonatkozó forgalom tekintetében az új nemzetközi beszámoló-készítési standardok (IFRS) alapján kiszámított számadatok, és nem az auditált pénzügyi beszámoló számadatai veendők figyelembe, másodszor pedig, hogy a forgalom kiszámításáról szóló bizottsági közlemény rendelkezéseinek betartása érdekében számos egyéb kiigazításra is szükség van. Az így kapott összegek alapján az Endesa úgy véli, hogy 2004‑ben a teljes közösségi szintű forgalmának több mint kétharmadát Spanyolországon kívül valósította meg.

22 2005. szeptember 20‑án a portugál versenyhatóság kérelmezte a Bizottságtól, hogy a rendelet 22. cikke értelmében fogadja el az összefonódás vizsgálatának áttételét. 2005. szeptember 22‑én a Bizottság tájékoztatta a többi tagállamot az áttétel iránti kérelemről, lehetővé téve, hogy csatlakozzanak ahhoz. 2005. szeptember 28‑án a spanyol versenyhatóság arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem kíván a portugál kérelemhez csatlakozni. 2005. október 7‑én az olasz versenyhatóság arról értesítette a Bizottságot, hogy csatlakozni kíván a portugál kérelemhez. 2005. október 27‑én a Bizottság ezen áttétel iránti kérelmeket elutasította azon indokkal, hogy a nemzeti hatóságok nem bizonyították, hogy az összefonódás milyen módon érinti a Közösségen belüli kereskedelmet, valamint a szabad versenyt, és úgy határozott, hogy nem a Bizottság az ügy eldöntésére legmegfelelőbb hatóság.

23 2005. szeptember 26‑án a Bizottság levelet intézett a Gas Naturalhoz felhívva az utóbbit arra, hogy jelölje meg, milyen alapon jelentette be az összefonódást a spanyol versenyhatóságnak, és hogy tegye meg észrevételeit az Endesa által állítottakkal kapcsolatosan. A Gas Natural 2005. október 3‑án válaszolt e levélre. Válaszában megjegyezte, hogy a hatáskörrel rendelkező versenyhatóság meghatározása érdekében az Endesa 2004. évi auditált pénzügyi beszámolójában közzétett számadatokat használta fel. A Gas Natural álláspontja szerint e pénzügyi beszámoló azt mutatja ki, hogy mind az Endesa, mind a Gas Natural teljes közösségi szintű forgalmuk több mint kétharmadát Spanyolországban valósították meg.

24 Ugyancsak 2005. szeptember 26‑án a Bizottság az Endesához is levelet intézett, amelyben felhívta, hogy beadványait több helyen pontosítsa. Ezen túlmenően 2005. október 4‑én megküldte az Endesa részére a Gas Natural által az Endesa első közleményeire tett észrevételeket, és felhívta, hogy fűzzön azokhoz megjegyzést. Az Endesa e kérésekre 2005. október 5‑én és 7‑én válaszolt.

25 2005. október 6‑án a spanyol versenyhatóság közölte a Bizottsággal, hogy nem ért egyet az Endesa által felhozott érvekkel, és kijelentette, hogy magát tartja hatáskörrel rendelkezőnek a kérdéses összefonódás elbírálására.

26 2005. október 25‑én a Bizottság megküldte a Gas Naturalnak az Endesa 2005. október 5‑i és 7‑i beadványainak egy-egy példányát, lehetővé téve számára, hogy azokra választ adjon. 2005. október 26‑án a Bizottság felhívta a Gas Naturalt, az Endesát és a spanyol versenyhatóságot, hogy küldjék meg álláspontjukat a rendelet 5. cikkének értelmezéséről a fent hivatkozott bizottsági közlemény 40. pontjának fényében. Ugyanakkor megküldte a spanyol versenyhatóságnak az Endesa 2005. október 5‑i és 7‑i beadványainak egy-egy példányát, lehetővé téve számára, hogy kifejtse véleményét a szóban forgó összes kérdésről.

27 2005. október 27‑én a spanyol versenyhatóság tájékoztatta a Bizottságot, hogy a kiigazításokkal kapcsolatban nem él semmiféle kiegészítő megjegyzéssel, illetve megküldte a rendelet 5. cikkének értelmezésére vonatkozó álláspontját az ügyben alkalmazandó bizottsági közlemény 40. pontjára tekintettel. 2005. november 2‑án a Gas Natural és az Endesa is megküldte álláspontját e kérdésben. Ezenfelül a Gas Natural az Endesa 2005. október 5‑i és 7‑i közleményei alapján új megjegyzéseket fűzött az Endesa által javasolt kiigazításokhoz. E megjegyzésekben a Gas Natural olyan újabb kiigazításokat javasolt, amelyeket szerinte az Endesa kifelejtett javaslataiból. 2005. november 4‑én e kiigazítási javaslatokat megküldték az Endesa részére, amely 2005. november 9‑én ismertette az azokkal kapcsolatos észrevételeit.

28 A Bizottság 2005. november 15‑én határozatot hozott, amelyben megállapította az összefonódás közösségi léptékének hiányát (COMP/M.3986 – Gas Natural/Endesa ügy), amely a jelen eljárás tárgyát képezi (a továbbiakban: a határozat).

29 Az összefonódások nemzeti ellenőrzési eljárására vonatkozóan a spanyol gazdasági miniszter 2005. november 7‑én arról határozott, hogy elindítja a hivatkozott eljárás „második fázisát” azzal, hogy az ügyet a Servicio de Defensa de la Competenciától (versenyvédelmi szolgálat, a továbbiakban: SDC) áttette a Tribunal de Defensa de la Competenciához (versenyvédelmi bíróság, a továbbiakban: TDC).

30 2005. december 20‑án a Comisión Nacional de la Energía (nemzeti energiabizottság, a továbbiakban: CNE) álláspontot foglalt az összefonódásról, amelyben bizonyos feltételek mellett az összefonódás engedélyezését javasolta.

31 2006. január 5‑én a TDC álláspontot foglalt az összefonódásról, amelyben az összefonódás megtiltását javasolta.

32 2006. február 3‑án a spanyol minisztertanács bizonyos feltételek mellett engedélyezte az összefonódást.

33 2006. március 21‑én a madridi 3. sz. kereskedelmi bíróság felfüggesztette az összefonódást.

Eljárás

34 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2005. november 29‑én benyújtott keresetlevelével az Endesa előterjesztette a jelen keresetet. Ugyanazon a napon a felperes az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 76a. cikke 2. §‑a alapján gyorsított eljárásban történő határozathozatal iránti kérelmet nyújtott be.

35 A felperes az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2005. november 29‑én előterjesztett külön beadványában egyrészt azt kérelmezte, hogy az Elsőfokú Bíróság rendelje el a határozat végrehajtásának felfüggesztését, másrészt kötelezze a Bizottságot, hogy utasítsa a spanyol versenyhatóságokat az összes nemzeti eljárás felfüggesztésére.

36 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2005. december 2‑án és 9‑én benyújtott levelükben a Gas Natural és a Spanyol Királyság kérelmezték, hogy az eljárási szabályzat 115. cikkének 1. §‑a és 2. §‑a értelmében az alperes kérelmeinek támogatása végett beavatkozhassanak az eljárásba.

37 A két beavatkozási kérelemről az Elsőfokú Bíróság az eljárási szabályzat 116. cikkének 1. §‑a értelmében értesítette a feleket.

38 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2005. december 15‑én benyújtott levelében a felperes azt kérelmezte, hogy az eljárási szabályzat 116. cikke 2. §‑ának második mondata értelmében az Elsőfokú Bíróság az eljárási iratok bizonyos részeit ne küldje meg az esetlegesen beavatkozó feleknek.

39 2005. december 15‑én az Elsőfokú Bíróság harmadik tanácsa – amelynek az ügyet kiosztották – engedélyezte a gyorsított eljárás lefolytatását a jelen ügyben.

40 2005. december 16‑i végzéseivel az Elsőfokú Bíróság harmadik tanácsának elnöke elfogadta a Gas Natural és a Spanyol Királyság beavatkozási kérelmét, és úgy határozott, hogy a bizalmas kezelésre vonatkozó kérelem megalapozottságáról később határoz.

41 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2006. január 3‑án és 4‑én benyújtott leveleikben a Gas Natural és a Spanyol Királyság kifogást nyújtott be a részükre kézbesített eljárási iratok bizonyos részeinek bizalmas kezelése ellen.

42 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2006. január 11‑én benyújtott levelében a felperes a Gas Naturalra vonatkozóan visszavonta a keresetlevélhez csatolt Deloitte, SL által készített jelentés bizalmas kezelésére irányuló kérelmét.

43 2006. január 12‑én és 13‑án a Gas Natural és a Spanyol Királyság benyújtották beavatkozási beadványukat.

44 A Bizottság 2006. január 19‑én benyújtotta ellenkérelmét.

45 2006. január 24‑i végzéseivel az Elsőfokú Bíróság harmadik tanácsának elnöke részben helyt adott a felperes bizalmas kezelésre irányuló kérelmének, elrendelte az összes eljárási irat nem bizalmas változatának a beavatkozók részére történő megküldését, valamint felhívta az utóbbiakat, hogy az ezen iratokra vonatkozó kiegészítő észrevételeiket a tárgyalás során nyújtsák be. Egyebekben a költségekről nem határozott.

46 A T‑417/05R. sz., Endesa kontra Bizottság ügyben 2006. február 1‑jén hozott végzésével (EBHT 2006., II‑18. o.) az Elsőfokú Bíróság elnöke elutasította a felperes ideiglenes intézkedés iránti kérelmét, úgy ítélve meg, hogy a felperes nem bizonyította, hogy fennáll annak a kockázata, hogy az ideiglenes intézkedések hiányában súlyos és helyrehozhatatlan kárt szenvedne. A költségekről nem határozott.

47 Az előadó bíró jelentése alapján az Elsőfokú Bíróság (harmadik tanács) a szóbeli szakasz megnyitása mellett döntött és a pervezető intézkedések keretében felszólította a feleket bizonyos írásbeli kérdések megválaszolására. A felek a megszabott határidőben eleget tettek ezeknek a felszólításoknak.

48 A felek szóbeli előadásainak és szóbeli kérdésekre adott válaszainak meghallgatására a 2006. március 9‑i nyilvános tárgyaláson került sor.

A felek kérelmei

49 Az Endesa azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– a keresetet nyilvánítsa elfogadhatónak;

– a határozatot semmisítse meg;

– kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.

50 A Bizottság azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– a keresetet utasítsa el;

– az alperest kötelezze a költségek viselésére, ideértve az ideiglenes intézkedés iránti eljárás költségeit is.

51 A Spanyol Királyság azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– a keresetet utasítsa el;

– kötelezze a felperest a költségek viselésére.

52 A Gas Natural azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– a keresetet utasítsa el;

– kötelezze a felperest a költségek viselésére.

A jogkérdésről

53 A kereset alátámasztására a felperes öt jogalapra alapítja keresetét; elsősorban az eljárási hibákra, másodsorban a bizonyítási teher megfordítására és az indokolási kötelezettség megsértésére, harmadsorban az IAS/IFRS standardoknak megfelelően elkészített pénzügyi beszámolók figyelmen kívül hagyására, negyedsorban a javasolt kiigazítások elutasítására, ötödsorban a közleményben meghatározott feltételek megsértésére, az elemzés és az indokolás hiányára, továbbá hatásköri visszaélésre.

Az eljárási hibákra vonatkozó első jogalapról

A határozathozatal előtti áttétel iránti kérelmek alapján meghozott határozatokra vonatkozó első részről

– A felek érvei

54 Az Endesa fenntartja, hogy a rendeletből világosan kiderül, hogy a 22. cikk alapján hozott minden határozatnak olyan összefonódásra kell vonatkoznia, amely az egy vagy több nemzeti jogszabályban előírt küszöbértékeket betartja, és amely nem közösségi léptékű. Vagyis a 22. cikkben meghatározott mechanizmus arra ad lehetőséget a Bizottságnak, hogy olyan összefonódásokra is kiterjedjen a hatásköre, amelyek egyébként nem tartoznának hatáskörébe.

55 Ebből az következik, hogy a rendelet 22. cikkének alkalmazásában a közösségi lépték az áttételi határozat lényeges előfeltételét képezi. Következésképpen az Endesa szerint, mivel formálisan kérelmezte a Bizottságtól, hogy foglaljon állást az összefonódás közösségi léptékével kapcsolatosan, a Bizottság dönthetett aközött, hogy a kérelmet az eljárás megindítása nélkül elutasítja, mint nyilvánvalóan megalapozatlant, illetve aközött, hogy megindítja az eljárást, és mielőtt az áttétel iránti kérelmekről határozna, formálisan döntést hoz arról, hogy melyik hatóság rendelkezik hatáskörrel. Hozzáteszi, hogy az a tény, hogy az áttétel iránti kérelmekről való döntés határidejét a rendelet szabályozza (a nemzeti hatóságoknak egy vagy több kérelemhez való csatlakozásra előírt határidő lejártától számított tíz munkanap), nem indokolja azon logikai sorrend megfordítását, amely alapján a Bizottság vizsgálatát lefolytatja. Tekintettel arra, hogy a rendelet nem tartalmaz a hatáskörrel rendelkező hatóság meghatározására vonatkozó eljárásokat, hanem (a 22. cikk áttételi szabályain keresztül) az anyagi jogi hatáskörre vonatkozó eseteket említ, ezért a második esetre nézve előírt határidő analógia útján az első esetre is alkalmazandó. Még ha a Bizottság számára a határozathozatalhoz nem is állt rendelkezésre az összes szükséges tényező, és kiegészítő információkat kellett kérnie, információkérésének automatikusan fel kellett volna függesztenie a határozathozatal céljából rendelkezésére álló határidőt, valamint az ebből eredő minden jogi aktus – így a 22. cikkre alapozott határozat – meghozatalára rendelkezésére álló határidőket is.

56 Az Endesa azzal érvel, hogy a jelen ügyben 38 nap telt el az első áttétel iránti kérelem és az Olasz Köztársaság, valamint a Portugál Köztársaság kérelmeit elutasító bizottsági határozat meghozatala között. Azzal, hogy az áttételről szóló határozatot az összefonódás nemzeti, illetve közösségi léptékének meghatározását megelőzően hozta meg, a Bizottság előre ítélkezett a határozat eredményéről, miközben erre vonatkozóan csupán egy kifejezetten formális kitételt tüntetett fel. Ez világosan kiderül az áttétel iránti kérelmekről szóló határozat indokolásából, amely nevezetesen megjegyzi, hogy nem a Bizottság a kérdéses összefonódásról való döntésre legmegfelelőbb hatóság. Ezen állítás megalapozottságától függetlenül egyértelmű, hogy az olyan elhamarkodott ítélkezést tartalmaz azon értékelések legalább egyikére nézve – vagyis a rendelet 9. cikkére alapozott esetleges áttétel iránti kérelmekre vonatkozóan –, amelyet egy közösségi léptékű összefonódás vizsgálata során a Bizottságnak el kell végeznie.

57 A Bizottság a beavatkozó felek támogatásával azt állítja, hogy ez a jogalap egyszerűen hatástalan, mivel nem lehet analógiát vonni azon tagállam helyzete között, amely a 22. cikk értelmében kérelmet nyújt be a Bizottsághoz, és azon helyzet között, amikor valamely vállalkozás azt kéri a Bizottságtól, hogy foglaljon állást saját hatásköréről, valamint hogy a 22. cikk alapján benyújtott kérelmekkel kapcsolatban hozott határozatok nem ítélkeztek előre a közösségi lépték kérdéséről, mivel a kérdéses kérelmekről e szempont sérelme nélkül hozott kifejezett döntést.

– Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

58 Az Endesa fenntartja, hogy a Bizottságnak e határozatot a rendelet 22. cikke szerinti áttétel iránti kérelmekre vonatkozó határozat előtt kellett volna meghoznia, mivel a közösségi lépték hiánya az áttétel iránti kérelmek lényeges előfeltételét képezi.

59 A rendelet 22. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[e]gy vagy több tagállam kérelmezheti a Bizottságtól bármely 3. cikk szerinti összefonódás megvizsgálását, amely az 1. cikk értelmében nem közösségi léptékű, de hatással van a tagállamok közti kereskedelemre, és azzal fenyeget, hogy jelentősen befolyásolja a versenyt a kérelmező tagállam vagy tagállamok területén. […]”

60 Emlékeztetni kell arra, hogy az Endesa 2005. szeptember 19‑én azzal a kérelemmel fordult a Bizottsághoz, hogy határozzon az összefonódás közösségi léptékének megvizsgálására vonatkozó hatásköréről. 2005. szeptember 20‑án a portugál versenyhatóság kérelmezte a Bizottságtól, hogy a rendelet 22. cikke értelmében vegye át az összefonódás vizsgálatát. Miután a Bizottság megküldte az áttétel iránti kérelmet a többi tagállam részére, 2005. október 7‑én az olasz versenyhatóság arról értesítette a Bizottságot, hogy csatlakozni kíván a portugál versenyhatóság kérelméhez. 2005. október 27‑én a Bizottság ezen áttétel iránti kérelmeket elutasította azon indokkal, hogy a nemzeti hatóságok nem bizonyították, hogy az összefonódás Portugáliában és Olaszországban azzal fenyeget, hogy hatást gyakorol a versenyre, és úgy határozott, hogy nem a Bizottság az ügy eldöntésére legmegfelelőbb hatóság.

61 E tekintetben meg kell említeni egyrészt, hogy a felperes által hivatkozott hiba nem a határozatra vonatkozik, az csupán az áttétel iránti kérelmekről szóló 2005. október 27‑i határozatokra értendő, amelyek nem képezik a jelen eljárás tárgyát. A kifogás ennélfogva mindenképpen hatástalan.

62 Ezenfelül meg kell jegyezni, hogy – amint azzal a Bizottság érvel – a felperes által felhozott érvek jogkövetkezményei nem derülnek ki világosan. Ha ugyanis ezeket az érveket elfogadnánk, az áttétel iránti kérelmekről szóló 2005. október 27‑i határozatokat követően meghozott mindegyik határozatot – ideértve az összefonódás közösségi léptékét megállapító határozatot is – érintené az állítólagos szabálytalanság, és a felperes által hivatkozott indokok alapján megsemmisíthető lenne. Vagyis az Endesa kérelmére ezen időpontot követően hozott határozatot is – még ha a Bizottság a kérelemnek helyt is adott – meg kellene semmisíteni.

63 Másrészt meg kell állapítani, hogy a felperes nem bizonyította, hogy az áttétel iránti kérelmekről szóló 2005. október 27‑i határozatok milyen módon ítélkeztek előre a közösségi hatáskörre vonatkozó kérdésről, mivel éppen ellenkezőleg a Bizottság az áttétel iránti kérelmek kapcsán hozott határozataiban kifejezetten kinyilvánította, hogy azokat a tervezett összefonódás közösségi léptékére vonatkozó értékelés sérelme nélkül hozta meg.

64 Egyébiránt nem kifogásolható, hogy a Bizottság az áttétel iránti kérelmekről a közösségi lépték elbírálását megelőzően döntött. A rendelet 22. cikkének (3) bekezdése kötelezi a Bizottságot, hogy az áttétel iránti kérelemről tíz napon belül határozzon, és előírja, hogy amennyiben e határidőt elmulasztja, úgy kell tekinteni, hogy a Bizottság az áttételt hallgatólagosan elfogadta. A Bizottság tehát köteles az áttétel iránti kérelemről gyorsan határozni. E feltételek mellett, amennyiben a közösségi léptéket előzetesen kellett volna elbírálnia, ezt tíz napnál rövidebb határidő alatt kellett volna megtennie, és így nem lett volna ideje a tervezett összefonódás közösségi léptékének kérdését a megkövetelt gondossággal megvizsgálni.

65 Az Endesa érdekeinek messzemenőkig való tiszteletben tartása mellett az a körülmény, hogy a Bizottság elvégezte a közösségi lépték vizsgálatát és a határozatot csupán az áttétel iránti kérelmekről döntő 2005. október 27‑i határozatokat követően hozta meg, a jelen ügyben éppen ellenkezőleg azt tette lehetővé, hogy a közösségi léptékkel kapcsolatos határozat az összes releváns tényezőre kiterjedő vizsgálatra támaszkodjon.

66 Egyébiránt a felperes azon érvét, hogy a 22. cikk értelmében benyújtott kérelmek elbírálására nyitva álló határidőt analógia útján addig fel kellene függeszteni, amíg az összefonódás közösségi léptékének meghatározásával kapcsolatos ügy elbírálásra kerül, el kell utasítani. A rendeletben ugyanis sehol nem található utalás arra nézve, hogy a 22. cikk értelmében benyújtott kérelemre nyitva álló határidőt ilyen esetekben fel kellene függeszteni. A joghatás kiváltására alkalmas határidőkkel kapcsolatosan minden határidő-felfüggesztésre okot adó indokról kifejezetten rendelkezni kell. Ezzel kapcsolatosan emlékeztetni kell annak fontosságára, hogy az összefonódások ellenőrzésének mind a gondos ügyintézés, mind a gazdasági élet követelményeivel összeegyeztethető határidőkön belüli lefolytatását biztosítani kell (a Bíróság C‑170/02. P. sz., Schlüsselverlag J. S. Moser és társai kontra Bizottság ügyben 2003. szeptember 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., I‑9889. o.] 34. pontja).

67 Ennélfogva az első jogalap első részét el kell utasítani.

Az átláthatóság hiányára és a védelemhez való jog megsértésére vonatkozó második részről

– A felek érvei

68 Az Endesa megjegyzi, hogy a rendelet nem ír elő az összefonódások közösségi léptékének megállapítására vonatkozó külön eljárást. Következésképpen az Endesának az összefonódás elbírálására hatáskörrel rendelkező hatóság megállapítására irányuló formális kérelmére válaszul a Bizottságnak világosan fel kellett volna tüntetnie, hogyan fog eljárni, ami biztosította volna a jogbiztonság minimumát. Az Endesa az eljárás kezdetétől kifejezetten azt kérte a Bizottságtól, hogy tájékoztassa a feleket az eljárás szabályairól, ám ezt a kérést a Bizottság nem vette figyelembe.

69 A Bizottság által folytatott eljárás továbbá nem volt átlátható, mivel a Bizottság nem tájékoztatta az Endesát, hogy pontosan mely iratokat bocsátotta a Gas Natural rendelkezésére, illetve a Bizottság nem tájékoztatta teljes körűen az Endesát a Gas Natural által előadott érvekről. Ráadásul – annak ellenére, hogy az SDC beavatkozóként belépett az eljárásba – az Endesa 2005. szeptember 23‑i, október 10‑i és 12‑i levelében többször kifejezett kérése ellenére nem kapott semmiféle tájékoztatást, vagy legalábbis értesítést az SDC által előadott észrevételekről.

70 Az alkalmazott eljárási szabályok összekeverése és átláthatóságának hiánya a védelemhez való jog nyilvánvaló megsértését képezi. Ugyanígy értékelhető az is, hogy a Bizottság az Endesa iratait anélkül adta át az SDC‑nek, hogy erre engedélyt kért volna az előbbitől, kivéve az Endesa által a Bizottság kérésére az SDC‑nek közvetlenül megküldött első beadványát.

71 A Bizottság a beavatkozók támogatásával arra hivatkozik, hogy az Endesa eljárásban való részvétele kétségkívül elegendő volt érdekeinek védelméhez.

– Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

72 Először is azzal a kifogással kapcsolatban, hogy a Bizottság nem tájékoztatta a felperest az alkalmazandó eljárásról, meg kell jegyezni, hogy a rendelet nem ír elő az összefonódások közösségi léptékének megállapítására vonatkozó külön eljárást. Azt is meg kell állapítani, hogy a felperes nem bizonyította, hogy a tájékoztatás elmulasztása hogyan érinti a határozat jogszerűségét.

73 Mindenesetre az a tény, hogy a Bizottság nem jelezte a felperesnek, hogy milyen eljárást fog lefolytatni az összefonódás közösségi léptékének fennállása vagy hiánya megvizsgálása során, csupán abban az esetben érintené az eljárást követően hozott határozat jogszerűségét, amennyiben ez a védelemhez való jog megsértésével járna. Azonban, ahogy az alábbi megfontolásokból ki fog derülni, ez az eset nem áll fenn.

74 Másodszor a felperes azon kifogása, hogy a Bizottság nem tájékoztatta az Endesát, hogy pontosan mely iratokat bocsátotta a Gas Natural rendelkezésére, meg kell jegyezni, hogy a felperes nem határozza meg, hogy ez a körülmény mennyiben érinthette jogait, illetve befolyásolhatta a határozat tartalmát. Ezen túlmenően sem a felperes védelemhez való joga, sem az iratbetekintéshez való jog nem követelik meg, hogy arról is tudomása legyen, hogy mely személyek tekinthettek bele az akta bizonyos irataiba. Ilyen körülmények között a kifogást el kell utasítani.

75 Harmadszor azon kifogással kapcsolatban, hogy a Bizottság nem tájékoztatta a felperest teljes körűen a Gas Natural által felhozott érvekről, először is meg kell állapítani, hogy a Bizottság elismeri, bizonyos bizalmas információkat kihagyott. Továbbá meg kell jegyezni – amint arra a Bizottság hivatkozik –, hogy a felperes nem bizonyítja, hogy betekintést kért volna a bizalmasnak minősülő információkba. Végül és legfőképpen a felperes egyáltalán nem bizonyítja, hogy ezek az információk az eljárásban való részvételére nézve hasznosak lettek volna számára, vagy azért, mert a határozatban említett információkról lenne szó, vagy azért, mert az összefonódás közösségi léptékének megállapítására alkalmas információkról lenne szó. Egyébiránt mivel az Endesa és a Bizottság közötti nézeteltérés az Endesa – és nem a Gas Natural – forgalmának meghatározására vonatkozott, a Gas Natural bizalmas információi ezzel kapcsolatban irrelevánsak. Ebből következően e kifogást el kell utasítani.

76 Negyedszer az arra vonatkozó kifogás, hogy a Bizottság nem tájékoztatta teljes körűen a felperest az SDC által felhozott érvekről, az ítélkezési gyakorlatból következik (lásd analógia útján az Elsőfokú Bíróság T‑65/89. sz., BPB Industries és British Gypsum kontra Bizottság ügyben 1993. április 1‑jén hozott ítéletének [EBHT 1993., II‑389. o.] 33. pontját), hogy a tagállamokkal folytatott levelezés iratai elvileg olyan belső dokumentumoknak minősülnek, amelyekről nem kell az eljárásban részt vevő feleket tájékoztatni. Ezen túlmenően a 802/2004 rendelet 17. cikkének (3) bekezdése értelmében az iratbetekintés joga nem terjed ki a Bizottság és a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai, illetve ez utóbbiak egymás közötti levelezésére. Mindenesetre meg kell állapítani, hogy a felperes nem jelöli meg, hogy az SDC által átadott információk közül melyeket használta fel a Bizottság, vagy melyek lehettek hatással jogaira, illetve befolyásolhatták a határozatot. Ebből következően a kifogás nem megalapozott.

77 Végül ötödször a felperes azon kifogásával kapcsolatosan, hogy a Bizottság az Endesa dokumentumait anélkül küldte meg az SDC‑nek, hogy az Endesa engedélyét kérte volna, elégséges arra emlékeztetni, hogy a rendelet 19. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a Bizottság az e rendeletben előírt eljárásokat úgy folytatja le, hogy szoros és állandó kapcsolatot tart fenn a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságaival, valamint ugyanezen cikk (1) bekezdése előírja, hogy a Bizottság a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságainak három munkanapon belül továbbítja a bejelentések másolatait, és – a lehető leghamarabb – az e rendelet alapján a Bizottsághoz benyújtott vagy a Bizottság által kibocsátott legfontosabb dokumentumok példányait. Mindenestre meg kell jegyezni, hogy a felperes nem bizonyította, hogy a dokumentumok SDC részére történt továbbítása mennyiben befolyásolhatta a határozat jogszerűségét. E körülmények között a kifogás nem tartható fenn.

78 A fentiek tükrében el kell utasítani az első jogalap második részét.

A nemzeti eljárás felfüggesztésének elmaradására vonatkozó harmadik jogalapról

– A felek érvei

79 Az Endesa fenntartja, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóság meghatározására vonatkozó eljárás lefolytatása során a Bizottságnak a spanyol versenyhatóságok, valamint szabályozó hatóságok előtt párhuzamosan folyó eljárás felfüggesztését kellett volna kérnie. Úgy véli, hogy az a tény, hogy nem kérte a felfüggesztést, súlyos eljárási hibának minősül.

80 Az Endesa azzal érvel, hogy a felfüggesztés kötelező volt a rendelet 21. cikkének (3) bekezdése értelmében, amely előírja, hogy a tagállamok nem alkalmazhatják versenyjogi nemzeti jogszabályaikat közösségi léptékű összefonódásra, már az EK 10. cikkben szabályozott általános együttműködési kötelezettség miatt sem. Egyébiránt azt a tényt is figyelembe kellene venni, hogy mivel a rendelet 22. cikke szerint a párhuzamos eljárások elkerülése végett a nemzeti határidőt fel kell függeszteni, amíg a Bizottság meghatározza a vizsgálat helyét, a rendeletben található joghézag megállapítását követően ugyanezt a logikát kellett volna alkalmazni az összefonódás közösségi léptékének fennállására vagy fenn nem állására vonatkozó határozatra vonatkozóan. A Bizottságnak következésképpen kérnie kellett volna, hogy a nemzeti hatóságok függesszék fel eljárásukat.

81 Az Endesa felhívja a figyelmet arra, hogy az áttétel iránti kérelmek vizsgálatát a rendelet 22. cikke értelmében automatikusan fel kellett volna függeszteni a hatáskörrel rendelkező hatóságra vonatkozó határozat meghozataláig. Az a tény, hogy a Bizottság a határozatot az összefonódás ellenőrzési rendszere egyik alapelvének – vagyis a közösségi és nemzeti eljárások párhuzamos folytatását elkerülhetővé tévő egyablakos ügyintézés elvének ­– megsértésével hozta meg, semmissé teszi e határozatot. Ezenfelül az a tény, hogy az Endesa kénytelen volt a közösségi és a nemzeti hatóságok előtt egy időben eljárni, a védelemhez való jogának megsértését képezi. E jog megsértése az állandó ítélkezési gyakorlat szerint megsemmisítési okot képez (a Bíróság 89/85., 104/85., 114/85., 116/85., 117/85. és 125/85–129/85. sz., Ahlström Osakeyhtiö kontra Bizottság egyesített ügyekben 1988. szeptember 27‑én hozott ítélete [EBHT 1988., 5193. o.] és az Elsőfokú Bíróság T‑310/01. sz., Schneider Electric kontra Bizottság ügyben 2002. október 22‑én hozott ítélete [EBHT 2002., II‑4071. o.).

82 A Bizottság a beavatkozók támogatásával arra hivatkozik, hogy attól függetlenül, hogy valóban rendelkezik‑e azzal a jogkörrel, amelyet a felperes neki tulajdonít, soha nem hívta fel kifejezetten arra, hogy e jogkörével éljen. Egyébiránt a felfüggesztési kötelezettség nem jöhet létre egyszerű analógia útján. Ezen túlmenően a közigazgatási eljárásban részvételhez való jog nem képez olyan jogot, amely szerint valamely fél egyszerre csak egy közigazgatási eljárásban vehet részt.

– Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

83 Azzal a kifogással kapcsolatosan, hogy a Bizottság nem kérte a hatáskörrel rendelkező spanyol hatóságokat, hogy függesszék fel a nemzeti eljárást, elégséges megállapítani, hogy ezen érv a jelen kereset keretében teljesen irreleváns. A felperes egyébiránt nem bizonyította, hogy a nemzeti eljárás felfüggesztésének hiánya – még ha feltételezzük is, hogy ez a Bizottság hibás eljárásából következik – mennyiben befolyásolhatja a határozat jogszerűségét.

84 Elsősorban azzal kapcsolatosan, hogy a felperes a nemzeti eljárások fel nem függesztésére vonatkozó kifogását a rendelet 21. cikkének (3) bekezdésére és az EK 10. cikkben szabályozott általános együttműködési kötelezettségre alapozza, elegendő hangsúlyozni – amint azt az alperes is teszi –, hogy ebben az esetben a Spanyol Királyság követett volna el jogsértést, és nem a Bizottság. A Bizottság egyik határozatából sem eredhet ilyen jogellenesség, és e jogellenesség semmiképpen sem érinthetné a határozat jogszerűségét.

85 Másodsorban, mivel a kifogás a rendelet 22. cikke (2) bekezdésének harmadik albekezdésén alapul, amely azt írja elő, hogy a nemzeti határidőt fel kell függeszteni, amíg a Bizottság meghatározza a vizsgálat helyét, emlékeztetni kell arra, hogy nem lehet analógia útján párhuzamot vonni azon tagállam helyzete között, amely a 22. cikk értelmében áttétel iránti kérelmet nyújt be, valamint azon vállalkozás helyzete között, amely a Bizottságtól azt kéri, hogy foglaljon állást saját illetékességével kapcsolatosan, továbbá, hogy a felfüggesztési kötelezettség nem jöhet létre egyszerű analógia útján.

86 Harmadsorban a felperes azon érve kapcsán, miszerint a Bizottság a határozatot az egyablakos ügyintézés elvének megsértésével hozta meg, és hogy az Endesa kénytelen volt a közösségi és a nemzeti hatóságok előtt egy időben eljárni, védelemhez való jogának megsértését képezi, elegendő azt megállapítani, hogy a felperes – amely maga kérelmezte, hogy a Bizottság járjon el – nem bizonyította, hogy mennyiben és miért találta úgy, hogy álláspontjának különböző hatóságok előtt egy időben történő védelme nehézségekbe ütközik, illetve azt sem, hogy e körülmény mennyiben befolyásolhatta a határozatot. Egyébiránt meg kell jegyezni, hogy közösségi lépték hiányában a vállalkozásoknak gyakran több nemzeti hatóságnak is be kell jelenteniük az összefonódást.

87 Ennélfogva az első jogalap harmadik részét el kell utasítani.

88 A fentiekből következően az első jogalap nem megalapozott.

A bizonyítási teher megfordítására és az indokolás hiányára vonatkozó második jogalapról

A felek érvei

89 Az Endesa fenntartja, hogy a határozat indokolása hiányos, mivel a Bizottság megsértette a rendelet 1., 5. és 21. cikkét. Még ha a rendelet egyetlen rendelkezése sem említi kifejezetten, a Bizottság a közösségi léptékű összefonódással kapcsolatos ügyek elbírálására vonatkozó kizárólagos hatásköre miatt szerinte köteles a hatáskörrel rendelkező hatóságot meghatározni (a fenti 66. pontban hivatkozott Schlüsselverlag J. S. Moser és társai kontra Bizottság ítélet). A Bizottság kizárólagos hatásköre megköveteli, hogy a Bizottság megállapítsa, vajon a rendelet 1.cikke alkalmazandó‑e. Ennek érdekében a rendelet 5. cikkében meghatározott szabályok szerint meg kellene határoznia és állapítania az érintett vállalkozások előző üzleti évében megvalósított forgalmát.

90 Az Endesa fenntartja, hogy a Bizottság nem fordíthatja meg a hatáskörrel rendelkező hatóság megállapításával kapcsolatos bizonyítási terhet. Mivel a Bizottság kizárólagos hatáskörrel rendelkezik az összefonódás elbírálására, kizárólagosan a Bizottság dolga az érintett vállalkozások forgalmának ellenőrzése, és legfőképpen annak bizonyítása.

91 Ezzel szemben a Bizottság a határozatot azon tényre alapozza, hogy az Endesa nem szolgáltatott elegendő bizonyítékot az IAS/IFRS standardok szerint készített beszámolók használata, valamint a közlemény alkalmazásában történő bizonyos kiigazítások megtétele szükségességének megállapítására. Ez az indok a hatáskörrel rendelkező hatóság meghatározását szabályozó rendelkezések jellege miatt – amelyek imperatív jellegűek – nem elfogadható. Ez az indokolás ellentétes minden logikával és a közösségi jogrendszer alapvető elveivel, főképpen azért, mert a Bizottság számíthatott az Endesa teljes együttműködésére, és megkaphatott volna tőle minden olyan kiegészítő információt, amelyet relevánsnak tarthatott. Valójában a Bizottság az eljárás két hónapjának majdnem teljes egészét olyan szempontok vizsgálatával töltötte, amelyeket végül a határozatban nem tárgyalt.

92 A Bizottság annak megállapításával, hogy a gazdasági szereplők feladata, hogy a Bizottságot meggyőzzék arról, hogy az utóbbi rendelkezik kizárólagos hatáskörrel, súlyosan megsértette az indokolási kötelezettséget a határozat meghozatalakor, mivel a panaszt követően a Bizottságnak kérelemre vagy hivatalból teljes bizonyossággal meg kell állapítania, hogy a Szerződés által a Bizottság mint a Szerződés őre számára előírt kötelezettségek közül melyek azok a területek, amelyek a hatáskörébe tartoznak.

93 Ezzel kapcsolatosan az Endesa az Elsőfokú Bíróság T‑87/05. sz., EDP kontra Bizottság ügyben 2005. szeptember 21‑én hozott ítéletére hivatkozik (EBHT 2005., II‑3745. o.), amelyben az Elsőfokú Bíróság egy másik összefonódásról szóló közlemény (a kötelezettségvállalásokra vonatkozó közlemény) alkalmazása kapcsán emlékeztetett arra, hogy a Bizottság nem fordíthatta meg a bizonyítási terhet azzal, hogy a felekre kizárólag a közlemény alapján rótt olyan kötelezettséget, amelyre a rendelet nem szolgáltatott semmiféle jogi alapot. Az érintett fél kötelessége az, hogy az összefonódás értékeléséhez szükséges összes bizonyítékot a Bizottság rendelkezésére bocsássa, a Bizottságé pedig az, hogy ezen értékelést a bizonyítási teher megfordítása nélkül elvégezze.

94 A Bizottság az értékelés rendes elvégzéséhez olyan lényeges eljárási eszközökkel rendelkezik, mint például az információkérés. A Bizottság tehát független szakértők segítségét kérhette volna az Endesa beszámolójának ellenőrzéséhez, amennyiben ezt szükségesnek tartotta volna, és két hónap állt rendelkezésére, hogy részletes és kimerítő elemzést végezzen az Endesa 2004. évi forgalmának legmegfelelőbb módon való meghatározására.

95 Ráadásul az aktában szereplő, a Bizottsághoz benyújtott egyetlen irat sem enged arra következtetni, hogy az Endesa által nyújtott információk elégtelenek lettek volna. Az olyan eljárás végén, amelynek során az Endesa a lehető legszorosabban együttműködött a Bizottsággal, nem állítható, hogy a nyújtott információk nem voltak elegendőek.

96 A Bizottság a beavatkozók támogatásával arra hivatkozik, hogy az előtte lefolytatott eljárás során felmerült vita lényegében jogi jellegű volt, és hogy a határozatban a felperes érveire nem azért válaszolt, mert úgy ítélte meg, hogy a felperesre hárul a bizonyítás terhe, hanem azért, mert a határozatok indokolásának kötelezettsége magában foglalja azt is, hogy a felek által szolgáltatott érvekre válaszolni köteles, amennyiben azokat elutasítja.

Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

97 Az Endesa fenntartja, hogy a Bizottság megfordította az összefonódás megvizsgálására hatáskörrel rendelkező hatóság meghatározására vonatkozó bizonyítási terhet, mivel arra alapozta határozatát, hogy az Endesa nem szolgáltatott elegendő bizonyítékot az IAS/IFRS standardok szerint készített beszámolók használata, valamint a közlemény alkalmazásában történő bizonyos kiigazítások megtétele szükségességének megállapítására.

98 Emlékeztetni kell arra, hogy akkor közösségi léptékű az összefonódás, ha az érintett vállalkozások összevont teljes forgalma meghaladja az adott küszöbértékeket. A rendelet (17) preambulumbekezdése értelmében a Bizottságnak kizárólagos hatáskörrel kell rendelkeznie e rendelet alkalmazására, ennek felülvizsgálata a Bíróság hatáskörébe tartozik.. Az 1. cikk (1) bekezdése értelmében e rendelet minden közösségi léptékű összefonódásra vonatkozik. Ebből következően amennyiben az összefonódás közösségi léptékű, a Bizottság kizárólagos hatáskörrel rendelkezik annak vizsgálatára. Ebből viszont nem következik automatikusan, hogy a Bizottság kizárólagos hatáskörrel rendelkezne annak meghatározására, hogy az összefonódás közösségi léptékű‑e.

99 Ezzel kapcsolatosan meg kell jegyezni, hogy rendelet értelmében elsősorban az érintett vállalkozásoknak kell előzetesen értékelniük az összefonódás léptékét, és következésképpen meghatározni, hogy mely hatóságoknak kell bejelenteni az összefonódási tervet. Továbbá amennyiben – mint a jelen ügyben is – az összefonódást nem a Bizottságnak, hanem egy vagy több tagállam hatóságainak jelentik be, az utóbbiak feladata, hogy többek között az EK 10. cikkből és a rendelet – a Bizottságnak a közösségi léptékű összefonódások pénzügyi beszámolóinak megvizsgálására vonatkozó kizárólagos hatáskörét, valamint az ezzel összefüggő, a tagállamok versenyjogi nemzeti jogának ezen összefonódásokkal kapcsolatos alkalmazásának tiltását előíró – 21. cikkéből eredő jóhiszemű együttműködési kötelezettségüknek eleget tegyenek, valamint hogy ellenőrizzék, hogy a nekik bejelentett összefonódás nem közösségi léptékű‑e. Persze ebben az esetben a Bizottságnak bármikor lehetősége van arra, hogy úgy döntsön, hogy az összefonódás a tagállamok hatóságainak álláspontjával ellentétben közösségi léptékű, és ezért annak elbírálása saját kizárólagos hatáskörébe tartozik.

100 Egyébiránt az összefonódás-ellenőrzési rendelet nem tartalmaz olyan különös rendelkezést, amely kifejezetten azt a kötelezettséget írná elő a Bizottságnak, hogy hivatalból bizonyosodjon meg arról, hogy minden olyan összefonódás, amelyet nem neki jelentettek be, valóban nem közösségi léptékű. Ugyanakkor az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy amennyiben valamely vállalkozás panaszt nyújt be a Bizottsághoz, mivel úgy véli, hogy a Bizottságnak be nem jelentett valamely összefonódás közösségi léptékű, az utóbbi köteles ellenőrzési hatósági hatásköréről állást foglalni (a fenti 66. pontban hivatkozott Schlüsselverlag kontra Bizottság ítélet 27. és 28. pontja). Ennek keretében elvileg a panaszosnak kell bizonyítania panasza megalapozottságát, miközben a Bizottság feladata, hogy a gondos ügyintézés érdekében gondos és pártatlan vizsgálatot folytasson le a hozzá benyújtott panaszról, és indokolással ellátott választ adjon a panaszos által felhozott érvekre annak megállapítása érdekében, hogy az összefonódás a Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik‑e.

101 A fentiekből következik, hogy a felperes állításával ellentétben a Bizottságnak elvileg nincs hatásköre olyan összefonódást elbírálni, amelyet nem jelentettek be neki, és bizonyítani, hogy az említett összefonódás nem közösségi léptékű, még akkor sem, ha panaszt nyújtottak be hozzá.

102 Mindenesetre meg kell állapítani, hogy a felperes állításával ellentétben a Bizottság nem csupán annak megállapítására szorítkozott, hogy az Endesa nem bizonyította, hogy az összefonódás közösségi léptékű lenne, hanem ténylegesen és részletesen megvizsgálta az összefonódás léptékére vonatkozó bizonyítékokat, és a felperes érveit elutasítva arra jutott, hogy az összefonódás nem közösségi léptékű.

103 A határozat szövegéből ugyanis az tűnik ki, hogy a Bizottság gondosan kifejtette azokat az indokokat, amelyek miatt nem tartotta megfelelőnek sem az IAS/IFRS pénzügyi beszámolók használatát, sem a kiigazítások alkalmazását.

104 Elsősorban ami az IAS/IFRS standardoknak megfelelően elkészített pénzügyi beszámolók felhasználásának állítólagos szükségességét illeti, a Bizottság a határozat 20. pontjában megjegyezte, hogy a rendelet 1. cikkéből, valamint a közleményből az következik, hogy a forgalmat az auditált pénzügyi beszámoló alapján kell kiszámítani, és a Bizottság ettől az elvtől csupán kivételes körülmények között térhet el. A Bizottság továbbá úgy ítélte meg, hogy az Endesa 2004‑es auditált beszámolójában feltüntetett forgalom alapján a társaság közösségi szintű forgalmának több mint kétharmadát Spanyolországban valósította meg, ezért az Endesa feladata, hogy az auditált pénzügyi beszámolóban feltüntetett forgalomtól eltérő forgalom felhasználását indokoló kivételes körülmények fennállására utaló megfelelő bizonyítékot nyújtson (a határozat 21. pontja).

105 A Bizottság valóban megállapította ezek után, hogy az Endesa nem nyújtott megfelelő bizonyítékokat (a határozat 23. pontja). Ugyanakkor a Bizottság kifejtette azon indokokat, amelyek miatt a jelen ügyben nem állnak fenn kivételes körülmények, és feltárta azon okokat, amelyek miatt az általános számviteli elveknek (a továbbiakban: ÁSZE) megfelelően készített pénzügyi beszámolót kellett előnyben részesíteni, elutasítva a felperes által felhozott érveket.

106 A Bizottság először azt fejtette ki a határozatban, hogy egyrészt az Endesa a jogszabályoknak megfelelően az ÁSZE alapján volt köteles a 2004. évre vonatkozó hivatalos pénzügyi beszámolóját elkészíteni, másrészt pedig ez a követelmény megfelelt a beszámoló elkészítésekor hatályos közösségi számviteli szabályoknak. Megjegyzi egyébként, hogy az Endesa 2005. január 1‑jéig nem volt köteles az auditált összevont pénzügyi beszámolót az IAS/IFRS standardok alapján készíteni. Hozzáfűzi, hogy az Endesának a 2004. évre csupán annak érdekében kellett volna IAS/IFRS szerinti pénzügyi beszámolót készítenie, hogy az új 2005‑ös IAS/IFRS pénzügyi beszámolót össze lehessen hasonlítani az előző évben készítettel, ami azt is jelenti, hogy az Endesa nem volt köteles a 2004‑es IAS/IFRS pénzügyi beszámolóját bevizsgáltatni. Azt is megjegyzi még, hogy e pénzügyi beszámoló nem végleges és még módosítható, mivel azokat az IAS/IFRS standardokat, amelyek alapján a 2005‑ös pénzügyi beszámolót el kell készíteni, még nem véglegesítették teljes mértékben.

107 Másodszor a Bizottság a határozatban kifejtette, hogy a vállalkozások gazdasági erejének felmérésére irányuló célkitűzés nem írja elő, de nem is engedi meg, hogy a rendelet 1. és 5. cikkének egyedi esetben való alkalmazásakor a közösségi jog, illetve a tagállami jogszabályok által előírt különböző számviteli megközelítések jellemzőit általánosan értékelje, különösen akkor, ha az auditált pénzügyi beszámoló a kizárólagosan alkalmazandó számviteli standardok alapján készült, és az érintett időszakban mind a nemzeti jog, mind a közösségi szabályozás értelmében csak e standardok voltak megengedettek. A Bizottság megjegyezte, hogy ez a helyzet összeegyeztethetetlen a máig is érvényes azon célkitűzésekkel, amelyek a Bizottságnak az összefonódásokkal kapcsolatos hatásköre megállapításához egyszerű és objektív követelmények alkalmazásából, valamint a jogbiztonság általános elvének betartásából állnak. Megállapította, hogy szerepe a rendelet 5. cikkében meghatározott bizonyos kiigazítások megvizsgálására korlátozódik (a határozat 25. pontja).

108 A határozat ezenfelül megállapítja, hogy a közösségi jogalkotó azon rendelkezése, hogy az 1606/2002 rendelet által elfogadott IAS/IFRS standardoknak valamely vállalkozás pénzügyi helyzetéről hű képet kell adniuk, nem jelenti automatikusan e pénzügyi standardok technikai fölényét, mivel a hű megjelenítés követelménye a régi nemzeti standardokat szabályozó közösségi jogalkotásban is megfogalmazódott (a határozat 26. pontja).

109 Végül a Bizottság a határozatában kifejtette, hogy a jelen ügyben nem találja úgy, miszerint az IAS/IFRS pénzügyi beszámoló felhasználása előnyösebb lenne az összefonódások ellenőrzésére vonatkozó szabályok egységes alkalmazásának biztosítása érdekében. Megjegyzi, hogy a nem auditált IAS/IFRS pénzügyi beszámoló alkalmazása a jelen ügyben eltérő bánásmódhoz vezetne azokkal az ügyekkel szemben, amelyekben a Bizottság a nemzeti standardok alkalmazásával készített, a 2004. üzleti évre vonatkozó auditált pénzügyi beszámolókra támaszkodott.

110 A fentiekből megállapítható, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság nem fordította meg az összefonódás közösségi, illetve nemzeti léptékének bizonyítására vonatkozó bizonyítási terhet, hanem egyrészt megvizsgálta a hivatkozott összefonódás léptékét, valamint kifejtette azon okokat, amelyek alapján a jelen ügyben az ÁSZE alapján elkészített pénzügyi beszámolóra kellett támaszkodni (lásd analógia útján a fenti 93. pontban hivatkozott EDP kontra Bizottság ítélet 73. pontját), másrészt megállapította, hogy a felperes nem hozott fel olyan érveket, amelyek ezt az elemzést megkérdőjelezték volna.

111 Ugyanez igaz másodsorban bizonyos kiigazítások alkalmazásának szükségességére is. Igaz ugyan, hogy a Bizottság a határozatban (32. és 38. pont) újfent megállapította mind a „pass through” kiigazítással, mind a gázkereskedelemre vonatkozó kiigazítással kapcsolatosan, hogy az Endesa nem szolgáltatott megfelelő bizonyítékokat annak bizonyítására, hogy e kiigazítások a pénzügyi beszámolójában a rendelet 5. cikke és a közlemény értelmében indokoltak lennének. Ugyanakkor meg kell állapítani, hogy a Bizottság a felperes érveinek elutasításával egy időben anélkül fejtette ki annak indokait, hogy miért nem tartotta célszerűnek a javasolt kiigazítások alkalmazását, hogy megfordította volna a bizonyítási terhet.

112 Először a „pass through” kiigazítással kapcsolatosan a Bizottság a határozatban (30–36. pont) kifejtette, hogy a közlemény nem hivatkozik a termékeladásból és szolgáltatásnyújtásból származó (részben) továbbított bevétel fogalmára. Hozzátette, hogy a spanyol villamosenergia-szolgáltató vállalkozások nem hasonlíthatók azokhoz a vállalkozásokhoz, amelyeknek csupán közvetítői szerepük van, és amelyeknek forgalmát csupán a beszedett jutalékok összegei alkotják. A Bizottság egyébiránt megjegyezte, hogy a villamos energia szabályozott árának a végső fogyasztók általi meg nem fizetésével kapcsolatos kockázatát az elosztó társaságok, és nem az átviteli hálózatot működtetők, villamosenergia-termelők, vagy az áramtőzsdék (poolok) viselik.

113 Másodszor a gázkereskedelemmel kapcsolatos kiigazításra vonatkozóan a Bizottság a határozatban (37–40. pont) úgy ítélte meg, e kereskedelmet úgy kell tekinteni, hogy az Endesa ugyanolyan mennyiségű gázt ad el, mint amennyit vásárol, amelyet az is bizonyít, hogy ezen ügyleteket elkülönülten számlázzák. Ezenfelül megjegyezte, hogy az a tény, hogy az eladási és vételi ár megegyezik, e tekintetben nem releváns, és csupán azt jelenti, hogy az Endesa nem valósít meg nyereséget ezen ügyletek összességéből.

114 Ebből következően a Bizottság ebben az esetben sem fordította meg a felperes hátrányára a kiigazításokkal kapcsolatos bizonyítási terhet. Éppen ellenkezőleg, megvizsgálta a javasolt kiigazításokat, és kifejtette azon indokokat, amelyek miatt úgy ítélte meg, hogy azok nem alkalmazandók.

115 Egyébiránt meg kell jegyezni, hogy a Bizottság nem köteles minden esetben hivatalból megbizonyosodni arról, hogy a neki benyújtott auditált pénzügyi beszámolók a valóságot hűen tükrözik‑e, továbbá nem köteles az összes elképzelhető kiigazítást megvizsgálni. Csupán akkor kell e kiigazításokat megvizsgálnia – mint ahogy ezt a jelen ügyben meg is tette –, amikor különös problémákra hívják fel a figyelmét.

116 Végül harmadsorban a felperes fenntartja, hogy az aktában szereplő, a Bizottsághoz benyújtott egyetlen irat sem enged arra következtetni, hogy a felperes által szolgáltatott információk nem voltak elegendőek. Ezen túlmenően azzal érvel, hogy az olyan eljárás befejeztével, amely majdnem két hónapig tartott, és amely során az Endesa a lehető legszorosabban együttműködött a Bizottsággal, valamint amelynek során a Bizottság az összes szerinte releváns kiegészítő információt megkérhette volna a felperestől, nem állítható, hogy a nyújtott információk nem voltak elegendőek.

117 E tekintetben elegendő megjegyezni, hogy a Bizottság nem csupán annak megállapítására szorítkozott, hogy az Endesa által nyújtott információk nem voltak elegendőek. Ezen túlmenően – amint arra a Bizottság felhívta a figyelmet – az előtte folyó eljárás során felmerült vita lényegében jogi jellegű volt, és az alkalmazandó rendelkezések értelmezésére vonatkozott. A határozatban foglalt, az IAS/IFRS standardoknak megfelelően készített pénzügyi beszámoló és a javasolt kiigazítások figyelembe vételének elutasítására vonatkozó indokokból kiderül, hogy a Bizottság nem rótta fel a felperesnek, hogy nem nyújtotta át a szükséges ténybeli bizonyítékokat, hanem azt állapította meg, hogy a felperes érvei nem voltak meggyőzőek.

118 Mindenesetre mivel az Endesa azt állította, hogy nem az auditált pénzügyi beszámolót kellett volna felhasználni, és olyan kiigazításokat kellett volna alkalmazni, amelyek nem felelnek meg a szokványos gyakorlatnak, és amelyeket nem ír elő egyetlen alkalmazandó jogszabály sem, a fenti 66. pontban hivatkozott Schlüsselverlag J. S. Moser és társai kontra Bizottság ítélet értelmében a panaszos pozíciójában találta magát. E körülmények között a felperes feladata volt, hogy érveit pontosítsa, és azok megalapozottságát bizonyítsa, különös tekintettel az összefonódás-ellenőrzési eljárások gyorsaságára. A felperes még kevésbé róhatja fel a bizonyítási teher azáltal történt állítólagos megfordítását, hogy saját könyvelését kívánta kétségbe vonni, és ennélfogva az összes releváns tényezőről pontos tudomása kellett, hogy legyen.

119 A fenti megfontolásokból következik, hogy a második jogalap nem megalapozott.

Az IAS/IFRS standardok szerint készített pénzügyi beszámoló alkalmazásának hiányára vonatkozó harmadik jogalapról

120 A felperes e jogalapot három részre osztja, amelyek a kizárólagosan hatályosnak minősülő IAS/IFRS standardok fel nem használására, az IAS/IFRS standardok elsőbbségére, végül pedig az IAS/IFRS standardoknak megfelelően készített pénzügyi beszámoló elutasítását befolyásoló nyilvánvaló jogi és mérlegelési hibákra vonatkoznak.

A kizárólagosan hatályosnak minősülő IAS/IFRS számviteli standardok felhasználása hiányára vonatkozó első jogalapról

– A felek érvei

121 Az Endesa azzal érvel, hogy a Bizottság nem foglalt álláspontot azzal kapcsolatban, hogy 2005. szeptember 5‑én, a nyilvános vételi ajánlat közzététele napján kizárólagosan az IAS/IFRS számviteli standardok voltak hatályosak. Azután, hogy az összes nemzeti számviteli hivatkozási rendszert az IAS/IFRS standardok váltották fel, kizárólag azt a konszolidált pénzügyi beszámolót lehetett figyelembe venni az összefonódás közösségi léptékének meghatározásánál, amelyet a hatályos számviteli standardok alapján készítettek el.

122 Az Endesa felhívja a figyelmet arra, hogy valamely összefonódás közösségi léptékét a bejelentési kötelezettség létrejöttének napjára vonatkozóan kell megállapítani. A jelen esetben a bejelentési kötelezettség a nyilvános vételi ajánlat közzétételének napján jött létre. A rendelet 5. cikke szerint a forgalom az előző üzleti évben a vállalkozások rendes tevékenységi körébe tartozó termékek értékesítéséből és szolgáltatások nyújtásából származó összeg. Az előző üzleti évre történő utalás csupán formális szabály, amelyre a jogalkotó azért hivatkozik, mivel az összefonódás bejelentésének idején az aktuális üzleti év forgalmát nem tudja figyelembe venni. Az a körülmény, hogy gyakorlati okokból az előző üzleti évre kell hivatkozni, nem jelenti azt, hogy a hatályon kívül helyezett jogszabályokat, illetve a régi számviteli standardokat kellene vagy lehetne alkalmazni.

123 Az összefonódás közösségi léptékének megállapításához szükséges forgalom meghatározásánál következésképpen elengedhetetlenül figyelembe kell venni, hogy az egyedül érvényes számviteli standardok a Gas Natural által közzétett nyilvános vételi ajánlattétel időpontjában hatályos standardok voltak. Mivel az összehasonlító pénzügyi beszámoló ebben az időpontban már rendelkezésre állt, mi több, nyilvános és végleges volt, a Bizottságnak kizárólag ezt a pénzügyi beszámolót kellett volna felhasználnia, amikor az összefonódás közösségi léptékét értékelte.

124 A határozat nem vette figyelembe, hogy az európai forgalommeghatározás a más jogrendszerekben – mint például az Egyesült Államokban – létező elvektől nagyon eltérő elveket követ. Az Egyesült Államokban az összefonódásra vonatkozó hatáskört ugyancsak az előző üzleti év eredménye alapján határozzák meg, ám nem veszik figyelembe, hogy mi történt az előző üzleti év lezárását követően. A közösségi jogalkotó ezzel szemben úgy határozott, hogy az érintett vállalkozások a bejelentés időpontjában fennálló valós gazdasági erejének kritériumát alkalmazza.

125 A Bizottság a beavatkozók támogatásával előadja, hogy azon tényre való utalás, hogy az új számviteli szabályozás 2005 szeptemberében hatályos volt, annak az elkendőzésére irányul, hogy a 2004‑es pénzügyi beszámolókat az ÁSZE‑nek megfelelően kellett elkészíteni.

– Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

126 Az Endesa fenntartja, hogy a Bizottság nem vette figyelembe, hogy a nyilvános vételi ajánlat közzététele napján kizárólagosan az IAS/IFRS számviteli standardok voltak hatályosak, ami a határozat semmisségéhez vezet.

127 Emlékeztetni kell, hogy a rendelet 5. cikke értelmében „[a] teljes forgalom […] az érintett vállalkozások által az előző üzleti évben a vállalkozások rendes tevékenységi körébe tartozó termékek értékesítéséből és szolgáltatások nyújtásából származó összeg […]”.

128 Amint azt a felperes is elismeri, a rendelet gyakorlati okokból szükségszerűen az előző üzleti év forgalmára hivatkozik. Ennek az az oka, hogy auditált pénzügyi beszámoló általában csupán az előző teljes üzleti évre vonatkozóan létezhet, mivel az ezt követő időszakokra készített pénzügyi beszámolók nem rendelkeznek azokkal a biztosítékokkal, amelyeket az auditált pénzügyi beszámolók nyújtanak.

129 A jelen ügyben megállapítható, hogy a rendelet 5. cikke értelmében az előző üzleti év pénzügyi beszámolója a 2004. évre vonatkozó beszámoló. Arra is emlékeztetni kell, hogy azon vállalkozás, amely köteles auditálandó éves pénzügyi beszámolót készíteni, csupán egyetlen hivatalos beszámolóval rendelkezik, vagyis azzal, amelyet az alkalmazandó jogszabály szerint készítettek el és vizsgáltak be. Továbbá nem vitatható, hogy a felperes 2004. üzleti évére vonatkozó éves pénzügyi beszámolót – amelyet kötelezően be kellett vizsgáltatni – mindenképpen a spanyol ÁSZE‑nek megfelelően kellett elkészíteni. Amennyiben a felperes az IFRS standardok alapján elkészített pénzügyi beszámolót készített volna a 2004. üzleti évre vonatkozóan, ezzel megsértette volna a Spanyolországban fennálló jogi kötelezettségeit. Az 1606/2002 rendelet 4. cikke értelmében az IFRS standardok csupán a 2005. üzleti évtől alkalmazandóak és kötelezőek. A 2004. üzleti év pénzügyi beszámolójának az IFRS elvekkel való összeegyeztetését csak a 707/2004 rendelet írja elő a régi és az új standardok közötti átmenet megkönnyítése érdekében, amely a részvényeseknek, továbbá a befektetőknek nyújt a 2005. üzleti év pénzügyi beszámolójához – amely az első új standardok alapján készített pénzügyi beszámoló – összehasonlítási alapot. Ezen túlmenően a 2004‑es „összehasonlító” pénzügyi beszámoló, amelyet kizárólag összehasonlítás céljára készítettek, nem rendelkezik azokkal a biztosítékokkal, amelyeket az ÁSZE alapján készített és auditált hivatalos pénzügyi beszámoló nyújt. Ebből következően a felperesnek azon érve, hogy az új IFRS számviteli szabályozás volt hatályos a nyilvános vételi ajánlattétel napján, vagyis 2005. szeptember 5‑én, irreleváns.

130 Ezen túlmenően meg kell jegyezni, hogy a felperes érvelése oda vezetne, hogy mindenegyes alkalommal, amikor a számviteli szabályok változnak, az auditált hivatalos pénzügyi beszámolókat figyelmen kívül kellene hagyni, és e pénzügyi beszámolókat a hatályba lépett új elvek szerint el kellene újra készíteni abban az időpontban, amikor a bejelentési kötelezettség létrejön; ez nem lenne sem ésszerű, sem körültekintő eljárás, mivel a nem auditált pénzügyi beszámolók nem nyújtják ugyanazon biztosítékokat, amelyekkel az auditált hivatalos pénzügyi beszámolók rendelkeznek.

131 A felperes ugyancsak helytelenül hivatkozik arra, hogy a Bizottság hatályon kívül helyezett jogszabályokat alkalmazott. A Bizottság tulajdonképpen nem alkalmaz semmilyen számviteli standardot, hanem – amint azt a rendelet előírja részére – a vállalkozások előző üzleti évi pénzügyi beszámolóira hivatkozik, amelyek olyan múltbeli tényt rögzítenek, amelyet az e beszámolókra alkalmazandó standardok alapján kell értékelni. A jelen ügyben, mivel a felperes 2004. üzleti évi pénzügyi beszámolóját – amint azt a fentiekben megállapítottuk – az ÁSZE alapján kellett elkészíteni, a felperes nem állíthatja azt, hogy a Bizottság nem vette figyelembe a kérdéses standardok időbeli hatályát. Az 1606/2002 rendelet az IFRS standardok alkalmazását csupán a 2005. üzleti évre vonatkozó pénzügyi beszámolóktól kezdve tette kötelezővé, amellyel ellentétes a felperes elmélete, amely e rendeletnek visszaható hatályt tulajdonítana azzal, hogy e standardokat a 2004‑es pénzügyi beszámolóra kívánja alkalmazni. Egyébiránt sem az 1606/2002 rendelet, sem a 707/2004 rendelet nem enged arra következtetni, hogy a közösségi jogalkotónak szándékában állt volna a hatályos nemzeti számviteli standardok alapján elkészített hivatalos pénzügyi beszámolókat figyelmen kívül hagyni, és azokat – általánosságban, illetve az összefonódás ellenőrzési rendelet alkalmazásában – az IFRS alapján kiigazított, kizárólag összehasonlítás céljára készített pénzügyi beszámolókkal helyettesíttetni.

132 Végül a felperes azon érvével kapcsolatosan, hogy a határozat nem vette figyelembe, hogy az európai forgalommeghatározás a más jogrendszerekben létező elvektől nagyon eltérő elveket követ, először is meg kell jegyezni, hogy az amerikai rendszer csupán megerősíti azt, hogy szükség van annak gyors és előrelátható meghatározására, vajon az összefonódást be kell‑e jelenteni, és ha igen, melyik hatóságnál. Továbbá azt is meg kell jegyezni, hogy még ha az egyesült államokbeli rendszerrel ellentétben a közösségi rendszer lehetővé is teszi, hogy a vállalkozás működésében az előző üzleti év lezárását követően felmerült eseményeket – mint például az aktuális üzleti év során bekövetkezett vállalkozáseladást, illetve -vásárlást – is figyelembe vehessünk, ez a lehetőség – amint ez a közleményből következik – elvben azt célozza, hogy a vállalkozás gazdasági helyzetében bekövetkezett változásokat figyelembe lehessen venni, és nem azt, hogy valamely változatlan gazdasági tény számviteli értékelését teljes mértékben felülvizsgáljuk. Az összefonódás-ellenőrzési közösségi rendelet alkalmazásának minden esetben az érintett vállalkozások számvitelének Bizottság általi teljes újravizsgálásától történő függővé tétele a közösségi jogalkotó által kitűzött jogbiztonság és gyorsaság követelményeivel lenne ellentétes.

133 Ennélfogva a harmadik jogalap első részét el kell utasítani.

Az IAS/IFRS standardok elsőbbségére vonatkozó második jogalapról

– A felek érvei

134 Az Endesa fenntartja, hogy a Bizottságnak legalább azt meg kellett volna állapítania, hogy az IAS/IFRS vagy az ÁSZE közül melyek azok a számviteli standardok, amelyekkel a 2004. üzleti évre vonatkozó tényleges forgalmat a lehető legpontosabban lehet meghatározni. Hozzáteszi, hogy ennek érdekében a Bizottságnak csupán a különböző számviteli standardok, valamint a rendelkezésére álló két – érvényes, jogszerű és végleges – számviteli kimutatás jellemzőit kellett volna elemeznie.

135 Az Endesa szerint amennyiben a Bizottság elvégezte volna ezt az elemzést, szükségszerűen arra jutott volna, hogy az IAS/IFSR alapján készült pénzügyi beszámoló megfelelőbb, mivel e pénzügyi beszámoló az ÁSZE‑ben előírt standardokkal ellentétben a tartalmat részesíti előnyben a formával szemben, míg az utóbbi pont a fordítottját teszi: bizonyos ügyleteket – még ha nem is rendelkeznek tényleges gazdasági tartalommal – kizárólag formai tényezőkre alapozva rögzít a pénzügyi beszámolóban.

136 Az Endesa megjegyzi, hogy a határozat indokolásának (20. pont) kiindulópontja az az útmutatás, miszerint az alapelv az, hogy a forgalmat a vállalkozás auditált pénzügyi beszámolója alapján kell kiszámítani, és a Bizottság ezen elvtől csupán kivételes körülmények között térhet el. Ez az érvelés nyilvánvalóan hibás. Nemcsak azt sugallja ugyanis, hogy a Bizottságnak azon kötelezettsége, hogy helyesen határozza meg a közösségi léptéket, az auditált pénzügyi beszámolók egyszerű ellenőrzésére korlátozódik, hanem ráadásul a Bizottság saját gyakorlata és a közlemény hiányos értelmezésén is alapul, amely az auditált pénzügyi beszámolóknak ugyanolyan jelentőséget tulajdonít, mint az egyéb végleges pénzügyi beszámolóknak. A Bizottság a határozatban a közlemény 26. pontjára utal, ám az indokolásban elfeledkezik arról, hogy e közlemény ugyanúgy hivatkozik az auditált pénzügyi beszámolókra, mint a „más lezárt pénzügyi beszámolókra”, tekintettel arra, hogy a nem végleges pénzügyi beszámolókat csupán kivételes körülmények között használhatja fel.

137 Az Endesa fenntartja, hogy a határozat a Bizottságnak a közösségi jog által előírt kötelezettségeinek elfogadhatatlan megtagadását jelenti, amely az utóbbit arra kötelezi, hogy anélkül gyakorolja kizárólagos hatáskörét, hogy az auditált pénzügyi beszámolók feltételezett megfelelőségére vonatkozó vélelmek mögé bújna. Ezt a vélelmet – amely a Bizottság ad hoc találmánya – nem támasztja alá a rendelet egyik rendelkezése sem, amely nemcsak a pénzügyi beszámolók auditált vagy auditálatlan jellegének említését kerüli, hanem ezenfelül azt a pontos és feltétlen kötelezettséget rója a Bizottságra, hogy minden egyes esetben határozza meg az érintett vállalkozás tényleges forgalmát. Az auditált pénzügyi beszámolóra való utalás csupán a bizottsági közleményben tűnik fel, amely semmiképpen sem módosíthatja a rendelet tartalmát, illetve hatályát. A két joganyag közötti legkisebb ütközésre a normahierarchia elve alkalmazandó (a Bíróság C‑266/90. sz. Soba-ügyben 1992. január 28‑án hozott ítélete [EBHT 1992., I‑287. o.]; a C‑322/93. P. sz., Peugeot kontra Bizottság ügyben 1994. június 16‑án hozott ítélete [EBHT 1994., I‑2727. o.], valamint az Elsőfokú Bíróság T‑380/94. sz., AIUFFASS és AKT kontra Bizottság ügyben 1996. december 12‑én hozott ítélete [EBHT 1996., II‑2169. o.]). A jelen esetben viszont a közlemény az auditált pénzügyi beszámolókat a végleges pénzügyi beszámolókkal, illetve egyéb beszámolókkal egy szinten említi, vagyis a befejezett és lezárt üzleti évre vonatkozó beszámolók között.

138 Az Endesa továbbá felhívja a figyelmet arra, hogy a Bizottság e tárggyal kapcsolatos álláspontja ellentétes a saját gyakorlatával. Egy ezt megelőző ügyben (M.705 Deutsche Telekom/SAP) a Bizottság elfogadta a későbbi és nem auditált pénzügyi beszámoló felhasználását, mivel abban jelentős eltérések mutatkoztak az auditált pénzügyi beszámolóhoz képest, és csupán az előbbi alapján volt bizonyítható a közösségi lépték. A Bizottság az M.2340 EDP/Cajastur/Caser/Hidroelectrica del Cantabrico ügyben ugyancsak elfogadta az auditálatlan pénzügyi beszámoló alkalmazását.

139 Az Endesa azzal érvel, hogy a Bizottság még egy hibát vétett azzal, hogy úgy ítélte meg, miszerint az Endesa IAS/IFRS standardok alapján készített konszolidált pénzügyi beszámolója, amelyet a nyilvános vételi ajánlattétel közzétételét öt hónapot megelőzően nyilvánosságra hozott a piacon, nem minősült végleges pénzügyi beszámolónak. A Bizottság nem vette figyelembe azt a tényt sem, hogy az IAS/IFRS pénzügyi beszámoló a 2004‑es auditált pénzügyi beszámoló új számviteli standardokhoz való közelítését képezte, sem azt, hogy a [spanyol] tőzsdén jegyzett vállalkozások mindegyike benyújtotta az IAS/IFRS számviteli standardokhoz közelített 2004‑es konszolidált pénzügyi beszámolóját (a továbbiakban: összehasonlító pénzügyi beszámolók), valamint az összes 2004. üzleti évre vonatkozó időszaki adatot a Comisión Nacional del Mercado de Valoreshez (nemzeti értéktőzsdei bizottság, a továbbiakban: NÉB), sem azt a tényt, hogy a piac az utóbbi pénzügyi beszámolókat fogadja el referenciának.

140 A Bizottság tehát nemcsak a hatásköri szabályokat sértette meg azzal, hogy az auditált pénzügyi beszámolók előnyben részesítésére nézve a rendeletben nem létező vélelmet hozott létre, hanem nyilvánvaló mérlegelési hibát is vétett azzal, hogy úgy ítélte meg, hogy az IAS/IFRS pénzügyi beszámoló nem minősült véglegesnek. Az ezzel kapcsolatos indokolás még inkább ellentmondásos, mivel a Bizottság egyrészt azt sugallja, hogy az IAS/IFRS pénzügyi beszámolót nem veszi figyelembe, mivel az nem auditált (elfelejtve, hogy a közlemény 26. pontja utalást tesz a „más lezárt pénzügyi beszámolókra” is), másrészt pedig azt állítja, hogy e beszámoló elutasításának indoka az, hogy az nem végleges. A határozat tehát e hibák miatt megsemmisítendő, és mivel nem határozza meg, hogy melyik a rendelet 5. cikkének követelményeihez legközelebb álló 2004‑es konszolidált pénzügyi beszámoló.

141 A Bizottság a beavatkozók támogatásával előadja, hogy a felperes abból a hibás előfeltevésből indul ki, miszerint az ÁSZE‑nek és a 2004‑es IAS/IFRS pénzügyi beszámolónak ugyanaz a státusza, és hozzáteszi, hogy a felperes által benyújtott IAS/IFRS pénzügyi beszámolót nem lehet lezártnak tekinteni.

– Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

142 Először is a felperes összehasonlító pénzügyi beszámolójának az állítólagos megfelelőbb jellegével kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság a határozat 19–27. pontjában kifejtette azon indokokat, amelyek miatt a felperes forgalmát az ÁSZE‑nek megfelelően készített hivatalos pénzügyi beszámoló, és nem az összehasonlító pénzügyi beszámoló alapján kell meghatározni. Amint azt feljebb megállapítottuk, a Bizottság helyesen fejtette ki ezzel kapcsolatban, hogy az Endesa jogszabály alapján volt köteles a 2004‑es hivatalos konszolidált pénzügyi beszámolóját az ÁSZE alapján elkészíteni, és hogy ez a követelmény az ezen időszakban hatályos közösségi számviteli szabályoknak megfelelt, valamint hogy az összehasonlító pénzügyi beszámolót csupán összehasonlítás céljából kellett elkészíteni.

143 Továbbá meg kell állapítani – amint azt a határozat 25. és 26. pontja kifejti –, hogy a felperes azon érve, miszerint az IFRS számviteli elvek pontosabban tükrözik a vállalkozások gazdasági erejét, nem elfogadható.

144 Egyrészt a vállalkozások gazdasági erejének felmérésére vonatkozó célkitűzése nem kötelezi a Bizottságot arra, hogy a rendelet 1. és 5. cikkének egyedi esetben való alkalmazásakor a közösségi jog által előírt különböző számviteli megközelítések jellemzőit általánosságban értékelje, különösen akkor, ha létezik a kizárólagosan alkalmazandó számviteli standard alapján készült auditált pénzügyi beszámoló, és az érintett időszakban mind a nemzeti jog, mind a közösségi szabályozás értelmében kifejezetten ez a standard volt csak elfogadható.

145 Másrészt a felperes azon állítása, miszerint az IFRS standardok jobban tükrözik a gazdasági valóságot, mivel azok a ÁSZE‑ben előírt standardokkal ellentétben a tartalmat részesítik előnyben a formával szemben, egyáltalán nem bizonyított. Amint az a határozat 26. pontjában kifejtésre került, az a tény, hogy a közösségi jogalkotó úgy vélte, hogy az 1606/2002 rendelet által elfogadott nemzetközi számviteli standardok arra valók, hogy valamely vállalkozás pénzügyi helyzetéről hű képet adjanak, az összefonódási rendelet 5. cikkének alkalmazásában nem jelenti automatikusan e pénzügyi standardoknak a tagállamok törvényei alapján 2005. január 1‑jéig alkalmazandó számviteli standardokkal szembeni technikai fölényét. Az EK 95. cikk (1) bekezdése alapján elfogadott 1606/2002 rendelet olyan harmonizációs intézkedést képez, amely nem tartalmaz semmiféle, a különféle nemzeti standardok értékelésére vonatkozó bírálatot. Ezen túlmenően – amint azt a Gas Natural hangsúlyozta – az ÁSZE‑t alkalmazó számtalan spanyol számviteli standard előírja, hogy a tartalom mindig fontosabb kell legyen, mint a forma, valamint hogy a számviteli összkép a „hű képre” teszi a hangsúlyt, ami a „megvalósított ügyletek tényleges gazdasági voltának kifejezésére alkalmas mechanizmus” velejárója.

146 Másodszor a felperes azon érvével kapcsolatosan, miszerint az összehasonlító pénzügyi beszámolókat a közlemény 26. pontjának értelmében „más lezárt pénzügyi beszámolóknak” kell tekintetni, emlékeztetni kell, hogy – amint az a közleményből következik – az érintett vállalkozások forgalmát hiteles, objektív és könnyen azonosítható számadatok alapján kell kiszámítani. Ugyan a közlemény 26. pontja meghatározza, hogy a Bizottság „rendszerint auditált vagy más lezárt pénzügyi beszámolókat vesz alapul […]” és „kivételes körülményektől eltekintve semmi esetre sem támaszkodik a vállalkozások vezetése által készített vagy egyéb ideiglenes beszámolókra”, ez mégsem jelenti azt, hogy a közlemény az auditált pénzügyi beszámolókat a „más lezárt pénzügyi beszámolókkal” egyenrangúnak tekintené. A közlemény 26. pontját nem lehet úgy értelmezni, hogy az több választási lehetőséget nyújt, amelyek közül szabadon lehet választani, hanem úgy értelmezendő, hogy olyan különleges helyzeteket is szabályoz, amelyekben nem áll rendelkezésre az előző évi auditált pénzügyi beszámoló. A közlemény 27. pontja egyébiránt csupán a legutóbbi auditált pénzügyi beszámolókra, és nem a „más lezárt pénzügyi beszámolókra” hivatkozik. A jelen ügyben azonban nem vitatott, hogy létezik‑e a 2004. évre vonatkozó auditált pénzügyi beszámoló, és ezért nincs helye más lezárt pénzügyi beszámoló figyelembevételének.

147 Mindenesetre meg kell állapítani, hogy a felperes nem tudta bizonyítani, hogy az általa a Bizottságnak benyújtott összehasonlító pénzügyi beszámoló lezárt vagy végleges beszámoló lenne.

148 E tekintetben elegendő az Endesának az összehasonlító pénzügyi beszámolóhoz a 2005. április 5‑i NÉB‑hez való benyújtásakor fűzött kommentárjára emlékeztetni. A