3

A jogvita alapját képező tényállást a következőképpen fejti ki a megtámadott ítélet 2–18. pontja: „2 A [La Poste], amely jogszabályi monopólium alapján a [rendes postai ágazatban működik, a francia közigazgatás részét képezte 1990 végéig. 1991. január 1-jétől közjogi jogi személyként szervezték át az organisation du service public de la poste et des télécommunications [postai és a telekommunkációs a közszolgáltatás szervezéséről szóló] 1990. július 2-i 90-568. törvény rendelkezéseinek megfelelően (JORF1990. július 8., 8069. o., a továbbiakban: 90-568. sz. törvény). Ez a törvény engedélyez bizonyos, a verseny számára nyitott [helyes fordítás: a versenynek kitett] tevékenységeket, többek között a gyorsposta szolgáltatásokat. 3 A Société française de messagerie internationale (a továbbiakban: SFMI) magánjogi társaság, amely az 1985-ös év végétől a La Poste-ot bízta meg a gyorsposta szolgáltatás igazgatásával [helyes fordítás: az 1985 év végétől végezte a La Poste gyorsposta szolgáltatásának igazgatását]. Ezt a vállalkozást 10 millió francia frank (FRF) tőkével alapították (körülbelül 1524490 euró), amely a Sofipost (66%) és a TAT Express (a továbbiakban: TAT) (34%) között oszlott meg (a Sofipost 100%-ban a La Poste tulajdonában álló pénzügyi társaság, a TAT pedig a Transport aérien transrégional légitársaság leányvállalata). [helyes fordítás: Ezt a vállalkozást 10 millió francia frank (FRF) tőkével alapították (körülbelül 1524490 euró), amely a Sofipost (66%) – 100%-ban a La Poste tulajdonában álló pénzügyi társaság – és a TAT Express (34%) (a továbbiakban: TAT) – a Transport aérien transrégional légitársaság leányvállalata – tulajdonában állt.] 4 Az SFMI által EMS/Chronopost elnevezés alatt nyújtott gyorsposta szolgáltatás üzemeltetésének és értékesítésének részletes szabályait a ministère des Postes et Télécommunications français [francia postaügyi és telekommunikációs minisztérium] egy 1986. augusztus 19-i utasítása határozta meg. Ezen utasítás szerint a La Poste-nak logisztikai és kereskedelmi támogatást kellett nyújtani az SFMI részére. A La Poste és az SFMI közötti szerződéses viszonyokat megállapodások rendezték, amelyek közül az első az 1986-os évből származik. 5 1992-ben az SFMI által végzett gyorsposta szolgáltatási tevékenység szerkezetét átalakították. A Sofipost és a TAT létrehoztak egy új társaságot, a Chronopost SA-t, amelynek a részvényeit 66% illetőleg 34% arányban birtokolták. A Chronopost társaság, amelynek kizárólagos hozzáférése volt a La Poste hálózatához, 1995. január 1-jéig a nemzeti gyorspostai szolgáltatásra összpontosított. Az SFMI-t megvásárolta a GD Express Worldwide France, amely a TNT ausztrál társaságot és öt ország postáját magában foglaló nemzetközi közös vállalat leányvállalata; ezt az összefonódást a Bizottság a 1991. december 2-i határozatával engedélyezte (TNT kontra Canada Post, DBP Postdienst, La Poste, PTT Poste és Sweden Post – IV/M. 102. sz. ügy) (HL C 322., 19. o.). Az SFMI megtartotta a nemzetközi expresszkézbesítési [helyes fordítás: gyorspostai] tevékenységet, a Chronopostot a nemzetközi küldeményeinek franciaországi kezelésénél közreműködőként és szolgáltatóként [helyes fordítás: a szolgáltatások ellátójaként] vette igénybe (a továbbiakban SFMI–Chronopost). 6 A Syndicat français de l’express international (SFEI) […] a francia jog szerinti szakmai szakszervezet, amely majdnem valamennyi, az SFMI-Chronoposttal versenyző gyorsposta szolgáltatásokat nyújtó társaságot magában foglalja. 7 1990. december 21-én az SFEI panaszt nyújtott be a Bizottsághoz, többek között azért, mert a La Poste által az SFMI-nek nyújtott logisztikai és kereskedelmi támogatás az EK-Szerződés 92. cikk (jelenleg, módosítást követően: EK 87. cikk) értelmében állami támogatást tartalmazott. A panaszban elsősorban azt a tényt rótták fel, hogy az SFMI által fizetett díjazás a La Poste által nyújtott segítségnyújtásért nem felelt meg a rendes piaci feltételeknek. Az ilyen szolgáltatások igénybevételének piaci ára és az [SFMI-Chronopost] által ténylegesen fizetett ár közötti különbség állami támogatásnak minősül. A panaszhoz mellékeltek egy gazdasági tanulmányt, amelyet az SFEI kérelmére a Braxton associés tanácsadó gazdasági társaság [a továbbiakban: Braxton] készített el az 1986–1989-es időszak során a támogatás összegének értékelése céljából. 8 1992. március 10-i levelével a Bizottság tájékoztatta az SFEI-t panaszának irattárba helyezéséről [helyes fordítás: tájékoztatta az SFEI-t arról, hogy a panasza alapján nem kíván eljárni]. 1992. május 16-án az SFEI és más társaságok megsemmisítés iránti keresetet nyújtottak be a Bíróság előtt e határozat ellen. A Bíróság határozata szerint a kereset okafogyottá vált (a Bíróság C-222/92. sz., SFEI és társai kontra Bizottság ügyben 1992. november 18-án hozott végzése [az EBHT-ban nem tették közzé] a Bizottság 1992. július 9-i, az 1992. március 10-i határozat visszavonását kimondó határozatát követően. 9 A Bizottság kérésére a Francia Köztársaság az 1993. január 21-i levéllel, a május 3-i telefaxszal és a június 18-i levéllel továbbította részére az információkat. 10 1993. június 16-án az SFEI és más vállalkozások a Tribunal de commerce de Paris [párizsi kereskedelmi törvényszék] előtt keresetet nyújtottak be az SFMI-vel, a Chronoposttal, a La Poste-tal és másokkal szemben. A keresetlevélhez csatolták a [Braxton] második tanulmányát, amely naprakésszé tette az első tanulmány adatait, és kiterjesztette a tanulmány értékelési időszakát az 1991-es év végéig. Az 1994. január 5-i ítéletével a Tribunal de commerce de Paris több kérdést terjesztett előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé a Szerződés 92. cikkének és az EK-Szerződés 93. cikkének (jelenleg EK 88. cikk) értelmezéséről, amelyek egyike az állami támogatás fogalmára vonatkozott a jelen ügy körülményei között. A francia kormány az 1994. május 10-i észrevételeinek mellékletéhez csatolta az Ernst & Young társaság által készített gazdasági tanulmányt. A Bíróság a C-39/94. sz., SFEI és társai ügyben 1996. július 11-én hozott ítéletében [EBHT 1996., I-3547. o.] […]) ekként határozott: »egy közvállalkozás által a versenynek kitett tevékenységet gyakorló magánjogi leányvállalatai számára nyújtott logisztikai és kereskedelmi segítség alkalmas arra, hogy állami támogatásnak minősüljön a Szerződés 92. cikke értelmében, ha az ellenszolgáltatásként kapott díjazás alacsonyabb a szokásos piaci körülmények között igényelthez képest« (62. pont). 11 Időközben a Francia Köztársaságot a Bizottság 1996. március 20-i levelével tájékoztatták Szerződés 93. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás megindításáról. 1996. május 30-án a Francia Köztársaság elküldte a Bizottságnak az erre vonatkozó észrevételeit. […] 13 1996. augusztus 17-én az SFEI e közlésre válaszul benyújtotta a Bizottságnak az észrevételeit. Az észrevételeihez csatolt egy új gazdasági tanulmányt, amelyet a Bain & Co. iroda készített el. Ezenkívül az SFEI kiterjesztette az 1990. december 21-i panaszát bizonyos új tényekre, többek között a La Poste védjegy és az ahhoz kapcsolódó vagyoni jogok használatára, a Radio France adásához való kiváltságos hozzáférésre, a vám és adóelőnyökre és a postaforgalmi központokban a La Poste beruházásaira. 14 A Bizottság 1996 szeptemberében továbbította a Francia Köztársaság részére az SFEI észrevételeit. A Francia Köztársaság válaszul elküldött a Bizottságnak egy levelet, amelyhez mellékelte a Deloitte Touche Tohmatsu tanácsadó gazdasági társaság által készített gazdasági tanulmányt (a továbbiakban: Deloitte-jelentés). […] 18 1997. október 1-jén a Bizottság elfogadta a […] megtámadott határozatot […]”.