T‑110/07. sz. ügy

Siemens AG

kontra

Európai Bizottság

„Verseny – Kartellek – A gázszigetelt kapcsolóberendezésekre vonatkozó projektek piaca – Az EK 81. cikk és az EGT-Megállapodás 53. cikkének megsértését megállapító határozat – A piac felosztása – A közös piacon belüli hatások – A folyamatos jogsértés fogalma – A jogsértés időtartama – Elévülés – Bírságok – Arányosság – Súlyosító körülmények – Irányítói szerep – Enyhítő körülmények – Együttműködés”

Az ítélet összefoglalása

1. Verseny – Kartellek – Összehangolt magatartás – Versenytorzítás – Értékelési szempontok – Versenykorlátozó cél – Megfelelő megállapítás

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk, (1) bekezdés)

2. Közösségi jog – Elvek – Alapvető jogok – Az ártatlanság vélelme – Versenyfelügyeleti eljárás – Alkalmazhatóság

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EU 6. cikk, (2) bekezdés)

3. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – Bizonyítási mód – Bizonyítékok csoportjának igénybevétele

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

4. Verseny – Kartellek – Vállalkozások közötti megállapodások – A jogsértés bizonyítéka – A Bizottság hivatkozása más eljárás alá vont vállalkozások nyilatkozatára – Megengedhetőség

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)

5. Verseny – Kartellek – Vállalkozások közötti megállapodások – A jogsértés bizonyítéka – Valamely dokumentum bizonyító erejének értékelése – Szempontok

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

6. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – A jogsértésnek és a jogsértés időtartamának a Bizottságra háruló bizonyítása

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 2002/C 45/03 bizottsági közlemény)

7. Verseny – Közigazgatási eljárás – A védelemhez való jog tiszteletben tartása – Kifogásközlés – A kifogásközlés megküldését követően további bizonyítékok előterjesztése – Megengedhetőség – Feltételek

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 1/2003 tanácsi rendelet, 25. cikk)

8. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – A jogsértésnek és a jogsértés időtartamának a Bizottságra háruló bizonyítása – A bizonyítási teher terjedelme

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 1/2003 tanácsi rendelet, 25. cikk)

9. Verseny – Közigazgatási eljárás – A védelemhez való jog tiszteletben tartása – Az elv terjedelme – Korlátok – A vállalkozás azon joga, hogy a terhére vallomást tévő tanúkhoz kérdéseket intézzen – Kizártság

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

10. Verseny – Kartellek – Valamely vállalkozás kartellben való részvétele

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

11. Verseny – Kartellek – Jogsértés – A jogsértés egységes jellege – Értékelési szempontok

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 25. cikk, (2) bekezdés)

12. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1.A. pont, negyedik és hatodik bekezdés)

13. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – A szempontok kötött vagy kimerítő listájának hiánya

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés)

14. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A Bizottság mérlegelési mozgástere – A bírság általános mértékének növelése

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés)

15. Verseny – Bírságok – Bírságot kiszabó határozat – Indokolási kötelezettség – Terjedelem

(EK 253. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés)

16. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Súlyosító körülmények – Irányítói vagy felbujtói szerep a jogsértésben

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 2. pont, harmadik francia bekezdés)

17. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Súlyosító körülmények – Irányítói szerep a jogsértésben

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

18. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – A bírság alóli mentesítés vagy a bírság csökkentése az eljárás alá vont vállalkozás együttműködésének ellentételezéseként

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés; 2002/C 45/03 bizottsági közlemény, 22. és 29. pont)

1. Annak értékeléséhez, hogy valamely összehangolt magatartást az EK 81. cikk (1) bekezdése tilt‑e, felesleges a magatartás tényleges hatásának figyelembevétele, amennyiben nyilvánvaló, hogy annak célja a közös piacon belüli verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása.

(vö. 40. pont)

2. Az emberi jogok európai egyezménye 6. cikkének (2) bekezdéséből eredő ártatlanság vélelme azon alapvető jogok egyike, amelyek a Bíróságnak – egyébként az EU 6. cikk (2) bekezdése által is megerősített – ítélkezési gyakorlata értelmében a közösségi jog általános jogelveit képezik.

A kérdéses jogsértések jellegéből és az ezt követő büntetések komolyságából és jellegéből adódóan az ártatlanság vélelmének elve alkalmazandó azokban a vállalkozásokat érintő, versenyszabályok megsértésére vonatkozó eljárásokban, amelyek bírság vagy kényszerítő bírság megállapításához vezethetnek ezzel kapcsolatosan a bíróságban felmerülő bármely kételynek annak a vállalkozásnak a javát kell szolgálnia, amely a jogsértést megállapító határozat címzettje. Egy bírságot kiszabó határozat megsemmisítésére irányuló eljárás során ezen elvet figyelembe kell venni. A bíróságban felmerülő bármely kételynek annak a vállalkozásnak a javát kell szolgálnia, amely a jogsértést megállapító határozat címzettje. A bíróság tehát nem állapíthatja meg, hogy a Bizottság jogilag megkövetelt módon bizonyította a kérdéses jogsértés fennállását, amennyiben – különösen egy bírságot kiszabó határozat megsemmisítésére irányuló eljárás során – még bármely kételye áll fenn e kérdéssel kapcsolatosan.

(vö. 44–45. pont)

3. Versenyjogi ügyekben a Bizottságnak pontos és egybevágó bizonyítékokat kell nyújtania annak bizonyítására, hogy a jogsértés megtörtént, illetve azon szilárd meggyőződésének alátámasztására, hogy az állítólagos jogsértések az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében érezhetően korlátozzák a versenyt. Ugyanakkor nem szükséges a Bizottság által előterjesztett minden egyes bizonyítéknak a jogsértés összes elemét tekintve eleget tennie e feltételeknek. Elegendő, ha az intézmény által hivatkozott bizonyítékok összességében értékelve megfelelnek e követelménynek. A versenyellenes magatartás vagy megállapodás létezésére tehát bizonyos egybeesésekből és jelekből olyan következtetéseket lehet levonni, amelyek együttes vizsgálata egyéb összefüggő magyarázat hiányában a versenyjogi szabályok megsértésének bizonyítékát nyújthatják.

Amennyiben a Bizottság kizárólag az érintett vállalkozások piaci magatartására támaszkodik a jogsértés fennállásának bizonyításakor, elegendő, hogy az utóbbiak bizonyítsák olyan körülmények fennállását, amelyek más megvilágításba helyezik a Bizottság által a közösségi versenyszabályok megsértésének megállapítása érdekében leírt tényállást, és a bizottsági érvelést helyettesítő hihető magyarázatát adják azoknak. Mindazonáltal a tényállás eltérő magyarázata csak akkor releváns, ha a Bizottság kizárólag az érintett vállalkozások piacon tanúsított magatartására támaszkodik. Vagyis az ilyen magyarázat abban a pillanatban irrelevánssá válik, ahogy a jogsértés fennállása nemcsak hogy feltételezett, hanem azt bizonyítékok is alátámasztják. Egyébiránt a bizonyítékok szabad értékelése elvének értelmében bármilyen bizonyíték elfogadható valamely jogsértés bizonyítása érdekében, ezért valamely tényállás eltérő magyarázata irreleváns, amennyiben a jogsértés nem irati bizonyítékok révén, ám jogilag megkövetelt módon nyer bizonyítást.

(vö. 46–49., 51. pont)

4. Az EK 81. cikk és az Európai Gazdasági Térségről (EGT) szóló Megállapodás 53. cikke megsértésének megállapítása érdekében felhozható bizonyítékok tekintetében a közösségi jogban érvényesülő elv a bizonyítékok szabad értékelésének elve. Így különösen a közösségi jog egyetlen előírása vagy általános elve sem tiltja, hogy a Bizottság valamely vállalkozással szemben más eljárás alá vont vállalkozások nyilatkozatára támaszkodjon. Ha ez nem így lenne, az EK 81. cikkel és EK 82. cikkel ellentétes magatartás bizonyításának terhe tarthatatlan és a Szerződés alapján ráruházott azon feladattal ellentétes lenne, hogy felügyelje ezen előírások megfelelő alkalmazását.

(vö. 50. pont)

5. A versenyjogban az egyetlen fontos tényező, amelyet a bizonyítékok szabad értékelése során meg kell vizsgálni, a bizonyítékok hitelessége. A bizonyítékra vonatkozóan általában alkalmazandó szabályok szerint valamely dokumentum hitelessége, és ennélfogva bizonyító ereje az irat eredetétől, készítésének körülményeitől, címzettjétől függ és attól, hogy tartalma értelmes és megbízható‑e. Így különösen nagy jelentőséget kell tulajdonítani annak, ha valamely dokumentum a tényekkel szoros összefüggésben vagy e tények közvetlen tanúja révén jött létre. Ezen túlmenően általában különösen megbízható bizonyítéknak kell tekinteni azt a nyilatkozatot, amely a nyilatkozattevő érdekeivel ellentétes.

Ennélfogva főszabály szerint jelentős bizonyító erejűnek kell tekinteni azon személy tanúvallomását, aki a kartell majdnem teljes időtartama alatt a kartell egyik főszereplőjének képviselője volt, így tehát közvetlen tanúja volt a tanúvallomásában előadott körülményeknek.

(vö. 54., 75. pont)

6. A versenyjogban az a tény, hogy valaki bírság csökkentése érdekében el kívánja érni a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény alkalmazását, nem jelent szükségszerűen indítékot arra, hogy elferdített bizonyítékokat terjesszen elő. A Bizottság félrevezetésére irányuló szándék ugyanis megkérdőjelezi a kérelmező együttműködésének őszinteségét és teljességét, következésképpen az engedékenységi közlemény kedvezményéből való részesülése kerül veszélybe.

Mindazonáltal, amennyiben a közösségi versenyszabályok megsértése miatt eljárás alá vont vállalkozás nyilatkozatait más olyan vállalkozások is vitatják, amelyekkel szemben a Bizottság azt állítja, hogy ugyancsak résztvettek egy közös egyezségben, e nyilatkozatokat más bizonyítékoknak is alá kell támasztaniuk ahhoz, hogy azok e közös egyezség létezésének és hatályának megfelelő bizonyítékát képezzék.

(vö. 65–66. pont)

7. A kifogásközlésnek az érdekeltek részére azt kell lehetővé tennie, hogy ténylegesen tudomást szerezhessenek a Bizottság által velük szemben kifogásolt magatartásokról, és ez a követelmény akkor teljesül, ha a végleges határozat az érdekelteket nem teszi felelőssé a kifogásközlésben ismertetettektől eltérő jogsértésekért, és csak olyan tényeket állapít meg, amelyekről az érdekeltek kifejthették álláspontjukat. Ugyan igaz, hogy valamely vállalkozás nem vonható felelősségre a vele szemben a kifogásközlésben kifogásoltaktól eltérő jogsértésekért, ám ez nem vonatkozik a megállapított tényekre, mivel e tényekkel kapcsolatosan elegendő, ha az eljárás alá vont vállalkozásoknak az összes terhükre szóló ténnyel kapcsolatosan lehetőségük volt álláspontjuk kifejtésére. Ugyanis egyetlen rendelkezés sem tiltja, hogy a Bizottság a kifogásközlés megküldését követően olyan új dokumentumokról tájékoztassa a feleket, amelyekről úgy véli, hogy alátámasztják elméletét, feltéve hogy a vállalkozásoknak megfelelő időt biztosít arra, hogy e tekintetben kifejtsék álláspontjukat.

(vö. 86–87. pont)

8. A bizonyítási teher arra a félre vagy hatóságra hárul, amely a versenyszabályok megsértését állítja, és jogilag megkövetelt módon kell bizonyítania a jogsértést képező tényállást. Továbbá a jogsértés megállapításával szemben valamely védekezési jogalapra hivatkozó vállalkozás kötelessége annak bizonyítása, hogy e védekezési jogalap alkalmazásának feltételei teljesülnek, oly módon, hogy az említett hatóságnak más bizonyítékokhoz kell folyamodnia.

Azt az általános alapelvet, miszerint a Bizottság feladata a jogsértés azon alkotóelemeinek – így az időtartamnak – bizonyítása, amelyek hatással lehetnek a jogsértés súlyának végleges megállapítására, nem vonhatja kétségbe azon tény, hogy az érintett vállalkozás elévülésre vonatkozó jogalapra hivatkozott, amelynek bizonyítása főszabály szerint e vállalkozás feladata.

Az ilyen jogalapra történő hivatkozás ugyanis szükségszerűen megkívánja azt, hogy a jogsértés időtartama és annak vége bizonyított legyen. Márpedig önmagukban e körülmények nem indokolják a bizonyítási tehernek az érintett vállalkozás hátrányára történő megváltoztatását. Egyrészt a jogsértés időtartama – amelyhez ismerni kell a jogsértés befejezésének időpontját – a jogsértés egyik lényeges eleme, amelynek bizonyítása a Bizottság feladata, függetlenül attól, hogy e tényállási elemek vitatása a védekezésül felhozott, elévüléssel összefüggő jogalap részét is képezik. Másrészt ezt a következtetést alátámasztja az is, hogy a bizottsági eljárásra vonatkozó, az 1/2003 rendelet 25. cikkében előírt elévülési idő nem járt le, objektív jogi szempont, amely a jogbiztonság elvéből származik, és ezért ez valamennyi szankciót megállapító határozat érvényességének feltétele. A Bizottság akkor is köteles ezt tiszteletben tartani, ha az érintett vállalkozás nem hozott fel védekezésül erre vonatkozó jogalapot.

Mindazonáltal a bizonyítási teher ilyen megoszlása változhat attól függően, hogy az egyik fél által hivatkozott tényállási elem olyan jellegű lehet, amely a másik felet magyarázatra vagy igazolásra kötelezheti; ennek hiányában azonban megállapítható a bizonyítottság. Így különösen, ha a Bizottság bizonyította a megállapodás fennállását, akkor az ebben részt vevő vállalkozás feladata arra vonatkozó bizonyítékok előterjesztése, hogy elhatárolódott a megállapodástól, amely bizonyítéknak az erre irányuló egyértelmű akaratot kell bizonyítania, továbbá hogy a többi résztvevő tudomására hozta, hogy kivonul e megállapodásból.

(vö. 173–176. pont)

9. A védelemhez való jog tiszteletben tartásának alapvető elve azt követeli meg, hogy az érintett vállalkozásoknak és vállalkozások társulásainak a közigazgatási eljárástól kezdve lehetőségük legyen kifejteni álláspontjukat a Bizottság által állított tényállás, kifogások és körülmények valószerűségéről és jelentőségéről. Ennélfogva valamely vállalkozásnak a Bizottság kifogásközlésére adott válaszára nem lehet egy másik vizsgálat alá vont vállalkozással szemben hivatkozni olyan esetben, ha e vállalkozás nem férhetett a válaszhoz a bizottság határozat meghozatalát megelőzően.

Ezzel szemben a hivatkozott elv nem követeli meg, hogy a vállalkozás a közigazgatási eljárásban maga is kérdéseket tehessen fel a Bizottság által meghallgatott tanúk részére.

(vö. 189., 199. pont)

10. Az a tény, hogy valamely vállalkozás nem határolta el magát nyilvánosan attól a jogsértéstől, amelyben részt vett, illetve a jogsértést nem jelentette be a közigazgatási hatóságoknak, azzal a hatással jár, hogy a jogsértés folytatását bátorította, és veszélyeztette annak felfedését, következésképpen ezt a hallgatólagos beleegyezést részességnek vagy a jogsértésben való passzív részvételnek lehet tekinteni.

(vö. 222. pont)

11. Több olyan kritérium releváns az EK 81. cikk és az Európai Gazdasági Térségről (EGT) szóló Megállapodás 53. cikke megsértésének egységes jellegének értékelése során; ilyenek a szóban forgó magatartások azonos vagy eltérő célkitűzései, az érintett termékek és szolgáltatások közötti azonosság, az abban részt vevő vállalkozások azonossága, valamint a végrehajtás módjának azonossága. További releváns kritériumnak számít a vállalkozások nevében eljáró természetes személyek azonossága, valamint a szóban forgó magatartások földrajzi hatályának azonossága.

Így különösen a versenyellenes magatartások közös célkitűzésének fogalma tekintetében az, hogy az EK 81. cikket sértő megállapodások és magatartások összessége egységes és folyamatos jogsértést képez‑e, kizárólag csak objektív tényezőktől – így többek között a hivatkozott megállapodások és magatartások közös célkitűzésétől – függ. Az utóbbi olyan kritérium, amelyet kizárólag a megállapodások és magatartások tartalma alapján kell értékelni, és amelyet nem szabad összetéveszteni a különböző vállalkozások egységes és folyamatos kartellben való részvételére vonatkozó szubjektív szándékával. Ezzel szemben e szubjektív szándékot csak az egyes vállalkozásoknak az ilyen egységes és folyamatos megállapodásban való egyedi részvételének értékelése során lehet és kell figyelembe venni. E tekintetben elegendő az, hogy amikor a szóban forgó vállalkozás – miután kivonult a kartellből – újra részt vesz ugyanabban a kartellben, tudomása legyen arról, hogy ugyanabban a kartellben vesz részt, mint előtte. Már az is elegendő, ha az utóbbinak tudomása volt a jogsértés egységes jellegének megállapítását igazoló – fent hivatkozott – lényeges kritériumokról, még ha fel is tehető, hogy maga nem jutott erre a következtetésre a kartell létezéséből.

(vö. 241., 246., 253. pont)

12. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás iránymutatás 1.A. pontjának negyedik és hatodik bekezdése előírja, hogy figyelembe kell venni, hogy a jogsértők milyen tényleges gazdasági lehetőségekkel rendelkeznek ahhoz, hogy más piaci szereplőknek kárt okozzanak, illetve azt, hogy az egyes vállalkozások jogsértő magatartása milyen sajátos súlyt gyakorol a versenyre, különösen, ha az azonos típusú jogsértéseket elkövető vállalkozások mérete között jelentős különbség áll fenn. Ezzel szemben az iránymutatás nem írja elő, hogy a vállalkozások tényleges gazdasági lehetőségeit vagy magatartásuk sajátos súlyát valamilyen sajátos kritériummal – mint például a vállalkozásoknak az érintett termékkel kapcsolatos Európai Gazdasági Térség (EGT) piacán vagy a belső piacon fennálló részesedésével – összhangban kellene értékelni. Ennélfogva a Bizottság e tekintetben a minden egyes esetben az adott eset körülményeire figyelemmel megfelelő kritériumot alkalmazhatja.

(vö. 279. pont)

A közösségi verseyszabályokba ütköző jogsértések súlyát számos tényező alapján kell meghatár ozni – mint például az ügy sajátos körülményei, az ügy háttere, a bírságok elrettentő hatása –, azonban nincs olyan felsorolás, amely kimerítő vagy kötelező módon tartalmazná a mérlegelendő tényezőket. A jogsértések súlyának értékelésére hatással lévő elemek között szerepel az egyes vállalkozások magatartása, az összehangolt magatartásban játszott szerepük, a haszon, amelyet e magatartásból húzhattak, a méretük, és az érintett áruk értéke, valamint az a veszély, amelyet az ilyen jogsértések jelentenek a Közösség célkitűzései számára.

Ebből egyrészt az következik, hogy a bírság összege meghatározásának érdekében a Bizottság ugyanúgy jogosult figyelembe venni a vállalkozás jelzés értékű teljes forgalmát – még ha az hozzávetőleges vagy hiányos is, annak méretét, valamint a vállalkozás gazdasági teljesítményét –, mint a jogsértés tárgyát képező termékekből származó azon forgalomhányadot, amely a jogsértés terjedelme tekintetében jelzésértékű lehet. Másrészt ebből az következik, hogy egyik összegnek sem szabad a többi mérlegelési tényezőhöz képest aránytalan fontosságot tulajdonítani, következésképpen az arányos bírság megállapítása nem lehet csak a teljes forgalmon alapuló számítás eredménye. Ez még inkább így van, amikor a kérdéses termékek a teljes forgalomnak csak kis hányadát teszik ki.

A valamely jogsértés súlyának értékelésekor mérlegelendő tényezők felsorolása tehát se nem kimerítő, se nem kötelező. Ennélfogva a Bizottság szabadon figyelembe vehet más tényezőket is, vagy kisebb súlyt tulajdoníthat a fent hivatkozott tényezők egyikének, vagy akár figyelmen kívül is hagyhatja azt, amennyiben egy adott ügy körülményei alapján ez tűnik számára megfelelőnek.

Egyébiránt „az érintett áruk értékének” fogalmát úgy kell érteni, mint az érintett vállalkozásoknak a jogsértés tárgyát képező termékekből származó összesített forgalmának hányadát, és nem úgy, mint amely e termékek Európai Gazdasági Térségen (EGT) belüli piacának méretére vonatkozik.

(vö. 286–288. pont)

13. A Bizottság korábbi határozathozatali gyakorlata önmagában nem szolgál jogi háttérként a versenyjogi bírságok tekintetében. A Bizottság az 1/2003 rendelet keretében eljárva a Bizottság széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a bírságok megállapítása során annak érdekében, hogy a vállalkozások magatartását a versenyszabályok tiszteletben tartásának irányába terelje. Ennélfogva az a tény, hogy a Bizottság a múltban bizonyos típusú jogsértésekre bizonyos mértékű bírságot alkalmazott, nem fosztja meg attól a lehetőségtől, hogy az 1/2003 rendeletben meghatározott korlátok között megemelje ezt a mértéket, amennyiben ez szükséges ahhoz, hogy a közösségi versenypolitika végrehajtását biztosítsa. Éppen ellenkezőleg, a közösségi versenyszabályok hatékony alkalmazása megkívánja, hogy a Bizottság a bírságok mértékét bármikor e politika igényeihez tudja igazítani.

Ebből következik, hogy az olyan közigazgatási eljárásban érintett vállalkozások, amelyben bírság kiszabására is sor kerülhet, sem a bírságszámítási módszerre, sem arra nem alapíthatnak jogos bizalmat, hogy a Bizottság a korábban kiszabottakhoz képest nem fogja növelni a bírságok összegét. Következésképpen a fent említett vállalkozásoknak tekintetbe kell venniük azt a lehetőséget, hogy a Bizottság bármikor úgy dönthet, hogy a múltban alkalmazott mértékhez képest megemeli a bírságok összegét.

(vö. 290–291. pont)

14. A Bizottság által a közösségi versenyszabályok megsértéséért kiszabott bírságok kiszámítása tekintetében az indokolási kötelezettséggel járó alapvető alaki követelmények teljesülnek akkor, amikor a Bizottság a határozatában megjelöli azokat az értékelési tényezőket, amelyek lehetővé tették számára a jogsértés súlyának és időtartamának mérését, anélkül hogy köteles lenne részletesebb ismertetést vagy a bírság számítási módjával kapcsolatos számadatokat feltüntetni.

Így különösen, a bírságok megállapításakor a Bizottság mérlegelési jogkörének gyakorlását különösen a kívánt elrettentő hatás tekintetében befolyásoló számszerűsített elemek megjelölése olyan lehetőség, amellyel a Bizottságnak kívánatos élnie, de amely túllép az indokolási kötelezettségből eredő követelményeken.

(vö. 311–312. pont)

15. Ahhoz, hogy valamely vállalkozás „irányítónak” minősüljön, a szóban forgó vállalkozásnak jelentős hajtóerőt kellett képviselnie a kartell számára, vagy e vállalkozásoknak különleges és konkrét felelősséggel kellett rendelkeznie a szóban forgó kartellek létrehozásában és működésében. Ezt a tényezőt az ügy összefüggései alapján az összes körülményre tekintettel kell értékelni. Az „irányítói szerep” fennállása akkor állapítható meg, amikor bizonyításra került, hogy a szóban forgó vállalkozás koordinátori szerepet töltött be a kartellen belül, és többek között a kartell konkrét végrehajtásával megbízott titkárságot megszervezte, valamint ellátta személyzettel, vagy amikor a szóban forgó vállalkozás központi szerepet töltött be a kartell konkrét működésében – például számos találkozó megszervezése, a kartellen belül információk gyűjtése és szolgáltatása, bizonyos tagok kartellen belüli képviseletének elvállalása, vagy a kartell működésével kapcsolatos javaslatok leggyakrabban általa történő megfogalmazása révén. Továbbá teljesen elképzelhető, hogy a Bizottság egyszerre két, vagy akár több vállalkozás vezető szerepét is megállapítsa különösen egy számos résztvevőt érintő kartell esetén.

Egyébiránt, amint a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 2. pontja harmadik francia bekezdésének megfogalmazásából is következik, különbséget kell tenni a jogsértés „irányítójának” és „felbujtójának” fogalma között. Ugyanis, míg a felbujtó szerep a kartell létrehozásának vagy bővítésének pillanatával függ össze, addig az irányító szerep a kartell működéséhez kapcsolódik. Ennélfogva a jogsértés irányítója és annak felbujtója nincsen ugyanabban a helyzetben, ezért az, hogy a Bizottság a kartell felbujtójának, illetve a kartell irányítójának minősített vállalkozásokat eltérően kezel, nem minősül az egyenlő bánásmód elve megsértésének.

(vö. 337., 345., 348. pont)

16. Azt feltételezve is, hogy a Bizottság a valamely vállalkozás által a kartellben játszott meghatározó szerep ellenére tévesen nem minősítette az utóbbit kartellirányítónak, a másik előnyére alkalmazott eltérő bánásmód nem indokolja, hogy a Törvényszék helyt adjon egy, a bizottsági határozat megsemmisítésére irányuló jogalapnak. Ugyanis az egyenlő bánásmód, illetve megkülönböztetésmentesség elvének tiszteletben tartását össze kell egyeztetni a jogszerűség elvének tiszteletben tartásával, ami azt jelenti, hogy saját javára senki sem hivatkozhat valamely harmadik személy javára elkövetett jogsértésre.

(vö. 358. pont)

17. A közösségi versenyjogi jogsértés elkövetésében részt vevő vállalkozások együttműködése esetén való bírságcsökkentés alapját az a megfontolás adja, hogy ez az együttműködés megkönnyíti a Bizottság feladatát, amely a jogsértés létezésének megállapítására és adott esetben megszüntetésére irányul.

Amint a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény 29. pontja megemlíti, ez olyan jogos elvárásokat teremtett, amelyekre azok a vállalkozások hivatkoznak, amelyek valamely kartell létezéséről kívánják tájékoztatni a Bizottságot. Tekintetbe véve a jogos bizalmat, amely e közlemény alapján a Bizottsággal együttműködni kívánó vállalkozásokban kialakulhatott, a Bizottság köteles a közleménynek eleget tenni, amikor a valamely vállalkozással szemben kiszabott bírság összegének meghatározása során értékeli annak együttműködését.

Mindazonáltal az engedékenységi közleményben meghatározott keretek között a Bizottság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik annak megítélésében, hogy az érintett vállalkozás által előterjesztett bizonyítékok a hivatkozott közlemény 22. pontja értelmében hozzáadott értéket képviseltek‑e, vagy sem, és hogy e közlemény alapján a vállalkozás esetében helye van‑e a bírság csökkentésének.

(vö. 374–376. pont)

A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (második tanács)

2011. március 3.( )

„Verseny – Kartellek – A gázszigetelt kapcsolóberendezésekre vonatkozó projektek piaca – Az EK 81. cikk és az EGT-Megállapodás 53. cikkének megsértését megállapító határozat – A piac felosztása – A közös piacon belüli hatások – A folyamatos jogsértés fogalma – A jogsértés időtartama – Elévülés – Bírságok – Arányosság – Súlyosító körülmények – Irányítói szerep – Enyhítő körülmények – Együttműködés”

A T‑110/07. sz. ügyben,

a Siemens AG (székhelye: Berlin [Németország] és München [Németország], képviselik kezdetben: I. Brinker, T. Loest és C. Steinle, később: I. Brinker és C. Steinle ügyvédek)

felperesnek

az Európai Bizottság (képviselik kezdetben: F. Arbault és O. Weber, később: X. Lewis és R. Sauer és végül: R. Sauer és A. Antoniadis, meghatalmazotti minőségben)

alperes ellen

elsődlegesen az EK‑Szerződés 81. cikke és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/F/38.899 gázszigetelt kapcsolóberendezések ügy) 2007. január 24‑én hozott C (2006) 6762 végleges bizottsági határozat részleges megsemmisítésére, illetve másodlagosan a felperessel szemben kiszabott bírság csökkentésére irányuló kérelem tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács),

tagjai: I. Pelikánová elnök (előadó), K. Jürimäe és S. Soldevila Fragoso bírák,

hivatalvezető: K. Andová tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2009. december 16‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

1 A felperes Siemens AG olyan tőzsdén jegyzett társaság, amely az elektrotechnika és az elektronika területén tevékenykedik. Székhelye Berlinben (Németország) és Münchenben (Németország) található.

2 A gázszigetelt kapcsolóberendezések a villamosenergia-hálózatokban áramló energiát hivatottak ellenőrizni. Olyan erősáramú villamos berendezésekről van szó, amelyeket a kulcsrakész villamossági alállomások fő alkotórészeként használnak. Az alállomások olyan segéderőművek, amelyek a villamos áramot alakítják át. A transzformátoron kívül az alállomások alkotóelemei az ellenőrző rendszerek, relék, akkumulátorok, töltők és a kapcsolóberendezések. A kapcsolóberendezés feladata a transzformátor túlterheléstől való megóvása és/vagy a villamos áram hibás transzformátortól való elszigetelése.

3 A gázszigetelt kapcsolóberendezések lehetnek gázszigeteltek, légszigeteltek vagy vegyes szigetelésűek, amikor is a két utóbbi eljárást kombinálják. A gázszigetelt kapcsolóberendezéseket vagy a kulcsrakész villamossági alállomások integrált részeként, vagy ezen alállomásokba beépítendő alkatrészekként világszerte értékesítik. E kapcsolóberendezések ezen alállomások teljes árának 30–60%‑át teszik ki.

4 2004. március 3‑án az ABB Ltd tájékoztatta a Bizottságot, hogy a gázszigetelt kapcsolóberendezések (a továbbiakban: GIS) ágazatában versenyellenes magatartások állnak fenn, és a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló 2002. február 19‑i bizottsági közleménynek (HL 2002. C 45., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 155. o.; a továbbiakban: engedékenységi közlemény) megfelelően szóbeli mentességi kérelmet intézett a Bizottsághoz.

5 Az ABB által bejelentett magatartások a GIS‑projektek (a továbbiakban: GIS‑projektek) eladásának világszintű összehangolásából állt, amely a piacfelosztást, a kvóták felosztását és a piaci részesedések fenntartását, a GIS‑projektek erre kijelölt gyártóknak való odaítélését, valamint a közbeszerzési eljárások manipulációját (összejátszás az ajánlattétel során) – annak érdekében, hogy a szerződések e gyártóknak kerüljenek odaítélésre –, az áraknak azon GIS‑projektekre vonatkozó összetett egyezségek révén történő rögzítését, amelyek nem kerültek odaítélésre, a kartellben részt nem vevő vállalkozásokkal kötött licencia szerződések megszüntetését, továbbá a bizalmas piaci információk cseréjét foglalta magában.

6 Az ABB szóbeli bírság alóli mentességi kérelmét szóbeli észrevételekkel és irati bizonyítékokkal egészítette ki. 2004. április 25‑én a Bizottság feltételes mentességet adott az ABB‑nek.

7 A Bizottság az ABB nyilatkozata alapján vizsgálatot indított, és 2004. május 11‑én és 12‑én helyszíni vizsgálatot végzett az Areva T&D SA, a Siemens AG, a VA Tech, a Hitachi Ltd, illetve a Japan AE Power Systems Corp (a továbbiakban: JAEPS) vállalkozások telephelyein.

8 A Bizottság 2006. április 20‑án kifogásközlést fogadott el, amelyet 20 társaságnak, többek között a Siemensnek is kézbesített.

9 A Bizottság 2006. július 18‑án és 19‑én meghallgatást tartott.

10 A Bizottság az EK‑Szerződés 81. cikke és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/F/38.899 gázszigetelt kapcsolóberendezések ügy) 2007. január 24‑én elfogadta a C (2006) 6762 végleges bizottsági határozatot (a továbbiakban: megtámadott határozat). E határozatot a Siemens 2007. február 8‑án kapta kézhez.

11 A Siemensen kívül a megtámadott határozat címzettje volt az ABB, az Alstom, az Areva, az Areva T&D AG, az Areva T&D Holding SA és az Areva T&D SA, a Fuji Electric Holdings Co., Ltd és a Fuji Electric Systems Co., Ltd (a továbbiakban együttesen: Fuji), a Hitachi Ltd és a Hitachi Europe Ltd (a továbbiakban együttesen: Hitachi), a JAEPS, a Mitsubishi Electric System Corp. (a továbbiakban: Melco), a Nuova Magrini Galileo SpA, a Schneider Electric SA, a Siemens AG Österreich, a Siemens Transmission & Distribution Ltd (a továbbiakban: Reyrolle), a Siemens Transmission & Distribution SA, a Toshiba Corp. és a VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG.

12 A Bizottság a megtámadott határozat (113)–(123) preambulumbekezdésében kifejtette, hogy a kartellben részt vevő különböző vállalkozások világszinten – néhány piac kivételével – összehangolták a GIS‑projektek odaítélését azon szabályok szerint, amelyekben különösen a becsült történeti piaci részesedéseket nagyban tükröző kvóták fenntartása érdekében állapodtak meg. Hozzátette, hogy a GIS‑projekteket egy közös „japán” és egy közös „európai” kvóta alapján ítélték oda, amelyeket aztán a japán gyártóknak, illetve az európai gyártóknak maguk között kellett felosztaniuk. Egy 1988. április 15‑én Bécsben aláírt megállapodás (a továbbiakban: GQ‑megállapodás) állapította meg a GIS‑projekteknek vagy a japán gyártóknak, vagy az európai gyártóknak való odaítélését lehetővé tévő szabályokat, és azok mennyiségének a megfelelő kvótába való beszámítását.

13 Egyébiránt a Bizottság a megtámadott határozat (124)–(132) preambulumbekezdésében kifejtette, hogy a kartellben részt vevő különböző vállalkozások íratlan egyezséget kötöttek (a továbbiakban: közös egyezség), amelynek értelmében egyrészt a japán GIS‑projektek, másrészt a kartell európai tagországai (együttesen a GIS‑projektek „gyártó országai”) a kartell japán, illetve európai tagjai részére voltak fenntartva. A GIS‑projektek a „gyártó országokban” nem voltak a két csoport közötti információcsere tárgyai, és azok nem kerültek a csoportok kvótáiban beszámításra. A GQ‑megállapodás két gyártócsoport között a kartell működéséhez – az érintett közbeszerzések manipulációjához és a fel nem osztható GIS‑projektekkel kapcsolatos árak rögzítéséhez – szükséges információcserére vonatkozó szabályokat is tartalmazott, amely működést többek között a két csoport titkárai biztosítottak. A GQ‑megállapodás 2. melléklete értelmében e megállapodás – az Egyesült Államok, Kanada, Japán és 17 nyugat európai ország kivételével – az egész világra kiterjedt. Továbbá a közös egyezség szerint a „gyártó országoknak” nem minősülő európai országokban létező GIS‑projektek is az európai csoportnak voltak fenntartva, mivel a japán gyártók kötelezettséget vállaltak arra, hogy Európában nem nyújtanak be ajánlatokat a GIS‑projektek tekintetében.

14 A Bizottság álláspontja szerint a GIS‑projektek európai gyártók közötti felosztását egy ugyancsak Bécsben 1988. április 15‑én aláírt és „E‑Group Operation Agreement for GQ‑Agreement” nevű megállapodás (az E csoportnak a GQ‑megállapodás végrehajtására vonatkozó megállapodása) (a továbbiakban: EQ‑megállapodás). A Bizottság megjegyezte, hogy a GIS‑projektek odaítélésére Európában ugyanazok a szabályok vonatkoztak, amelyek e projektek odaítélésére a többi országban irányadók voltak. Különösen az Európában létező GIS‑projekteket ugyanúgy be kellett jelenteni, nyilvántartásba kellett venni, oda kellett ítélni, vagy minimálárszintet jelöltek ki azokra.

15 A Bizottság a megtámadott határozat (142) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a GQ‑megállapodásban és az EQ‑megállapodásban, valamint a kartell megszervezésének és működésének érdekében a kartell különböző tagjai – az európai tagok esetében számokból álló, a japán tagok esetében betűkből álló – kóddal kerültek beazonosításra. Az eredeti kódokat 2002 júliusától számokkal helyettesítették.

16 A Bizottság a megtámadott határozat 1. cikkének o) pontjában megállapította, hogy a Siemens az 1988. április 15. és 1999. szeptember 1‑je közötti időszakban, illetve a 2002. március 26. és 2004. május 11. közötti időszakban vett részt a jogsértésben.

17 A megtámadott határozat 1. cikkében szereplő jogsértés miatt a Bizottság a Siemensszel szemben a megtámadott határozat 2. cikkének m) pontjában 396 562 500 euró összegű bírságot szabott ki.

Eljárás és a felek kérelmei

18 A Törvényszék Hivatalához 2007. április 16‑án benyújtott keresetlevelével a felperes előterjesztette a jelen keresetet.

19 Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (második tanács) a szóbeli szakasz megnyitásáról határozott.

20 A Törvényszék eljárási szabályzatának 64. cikkében szabályozott pervezetési intézkedések keretében a Törvényszék felhívta a feleket, hogy válaszoljanak az általa feltett írásbeli kérdésekre. A felek e kérésre időben válaszoltak.

21 A Törvényszék a 2009. december 16‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit és a Törvényszék kérdéseire adott válaszaikat.

22 A Siemens azt kéri, hogy a Törvényszék:

– semmisítse meg a megtámadott határozatot a rá vonatkozó részben;

– másodlagosan csökkentse a vele szemben kiszabott bírság összegét;

– kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.

23 A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– utasítsa el a keresetet;

– kötelezze a Siemenst a költségek viselésére.

A jogkérdésről

24 A Siemens megsemmisítési keresete alátámasztása érdekében három jogalapra hivatkozik. Az első jogalap az EK 81. cikk (1) bekezdésének, valamint az Európai Gazdasági Térségről szóló Megállapodás (EGT‑Megállapodás) 53. cikkének megsértésére vonatkozik. A második jogalap [az EK 81. cikkben] és [az EK 82. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) 25. cikkének a megsértésére vonatkozik. A harmadik jogalap a bírság összegének téves kiszámítására vonatkozik.

I – Az EK 81. cikk (1) bekezdésének, valamint az EGT‑Megállapodás 53. cikkének megsértésére vonatkozó első jogalapról

25 Az első jogalap két részre osztható. Az első rész keretében a Siemens „a kifogásolt jogsértések nem megfelelő leírására” hivatkozik. A második részben „az állítólagos megállapodások és azok közös piacra gyakorolt hatásainak téves elemzésére” hivatkozik.

A – Az első jogalapnak a „kifogásolt jogsértések nem megfelelő leírására” vonatkozó első részéről

1. A felek érvei

26 A Siemens arra hivatkozik, hogy a Bizottság nem írta le és nem bizonyította megfelelően a vele szemben kifogásolt jogsértést. Lényegében elsősorban arra hivatkozik, hogy a Bizottság nem bizonyította a kifogásolt magatartások egységes és folyamatos jellegét, másodsorban arra, hogy a Bizottság nem írta le a kartellnek a közös piacra gyakorolt tényleges hatását, harmadsorban pedig arra, hogy a Bizottság nem bizonyította a felperesnek azon általános szándékát, hogy kétszer ugyanabban a jogsértésben vegyen részt.

27 A Bizottság arra hivatkozik, hogy ezt a jogalapot el kell utasítani, mint nem megfelelően megalapozottat. Egyébiránt arra hivatkozik, hogy a Siemens állításai alaptalanok.

2. A Törvényszék álláspontja

28 Meg kell állapítani, hogy az első jogalap első része kizárólag olyan kifogásokat tartalmaz, amelyek vagy a kereset többi részében is szerepelnek, vagy azokat a Siemens által felhozott egyéb, a megtámadott határozatnak a kifogásolt jogsértést megállapító 1. cikkére vonatkozóan felhozott jogalapok vizsgálatának keretében kell megvizsgálni. Így például a kifogásolt magatartások egységes és folyamatos jellege bizonyításának hiányára vonatkozó kifogásra a felperes a második jogalap második részében is hivatkozik, és a Siemens jogsértésben való részvételével kapcsolatos általános szándékára vonatkozó kifogását ugyancsak e jogalap keretében kell vizsgálni. Továbbá a felperes a kartellnek a közös piacra gyakorolt tényleges hatása leírásának hiányára vonatkozó kifogását az első jogalap második részében sokkal részletesebben kifejti. Úgy tűnik tehát, hogy a jelen rész nem rendelkezik önálló jelleggel.

29 Ennélfogva nem szükséges az első jogalap első részéről külön határozni.

B – Az első jogalapnak az „állítólagos megállapodások és azok közös piacra gyakorolt hatásainak téves elemzésére” vonatkozó második részéről

30 Az első jogalap második részének keretében a Siemens három kifogást hoz fel, amelyek az EGT‑n belül hatást gyakorló kartell nem létezésére, a piacok japán gyártók és európai gyártók közötti földrajzi felosztásának hiányára, valamint a „gyártó országok” védelmének hiányára vonatkoznak.

31 E három jogalap szorosan összefügg. Egyrészt a második és harmadik jogalap a Bizottság azon kijelentéseire vonatkozik, amelyek – amennyiben feltételezzük, hogy bizonyítottak – az EGT‑n belül hatást gyakorló kartell létezését bizonyítják, amely kérdés viszont az első kifogás tárgya. Másrészt a három kifogás olyan szempontból is összefügg, hogy a Bizottság által hivatkozott ugyanazon bizonyítékokra vonatkozik. Ennélfogva e részeket együtt kell vizsgálni.

1. A felek érvei

32 A Siemens a jogsértésben való részvételének 1988‑tól 1999‑ig tartó időszaknak megfelelő első szakasza kapcsán arra hivatkozik, hogy a vele szemben kifogásolt jogsértés a megtámadott határozatban nem kerül kellőképpen alátámasztásra. Különösen a Bizottság tévesen állapította meg, hogy a GQ‑megállapodás és az EQ‑megállapodás azt bizonyítják, hogy a jogsértés az EGT‑n belül is kifejtette hatását, miközben e földrajzi terület kifejezetten ki volt zárva e megállapodások hatálya alól. Ezt a jogsértést a Bizottság által bemutatott egyéb bizonyítékok sem bizonyították.

33 A Siemens e tekintetben úgy véli, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy az európai és a japán gyártók a közös egyezség keretében úgy döntöttek volna, nem avatkoznak be a versenybe saját országaik piacán. A piacok ily módon történő földrajzi felosztását nem bizonyítja sem a 17 európai ország GQ‑megállapodás hatályából való kizárása, sem az, hogy az Európában létező GIS‑projekteket állítólag beszámították a világszintű kvótába, sem a Hitachi és a Fuji Bizottság által hivatkozott nyilatkozatai. Ezzel szemben az a tény, hogy a GQ‑megállapodás résztvevői tartózkodtak attól, hogy termékeiket egyes európai piacokon értékesítsék, kizárólag az e piacokra való belépés technikai és gazdasági akadályainak tudható be.

34 A Siemens vitatja mind az európai piacoknak a „gyártó országok” vagy „hazai piacok” elve szerinti földrajzi felosztását, mind az állítólagos „Európára vonatkozó előzetes egyezségekben” való részvételt, amelyekre a Bizottság azon elméletének alátámasztása érdekében hivatkozott, miszerint a kartell európai résztvevői az EGT‑ben felosztották a piacokat. A Bizottság által ezzel kapcsolatosan előterjesztett bizonyítékok elégtelenek. Végül az, hogy egyes gyártók bizonyos nemzeti piacokon nem fejtettek ki tevékenységet, nem csupán egy jogsértő kartell létezésével magyarázható.

35 A Bizottság vitatja a Siemens által hivatkozott érveket.

2. A Törvényszék álláspontja

36 Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy a Siemens beadványaiban kifejezetten elismeri a megtámadott határozatban a jogsértés 2002 és 2004 közötti második szakaszában való részvételére vonatkozóan kifejtett tényállást. A Siemens által hivatkozott első jogalap tehát csupán a jogsértés 1988 és 1999 közötti első szakaszában való részvételre vonatkozik. Következésképpen azon bizonyítékok, amelyekre a Bizottság támaszkodott az első jogalap jelen részében, csupán annyiban vizsgálandók, amennyiben azok a jogsértés első szakaszára vonatkoznak, feltéve hogy azokból ezen időszakra vonatkozó következtetések vonhatók le.

37 E tekintetben el kell utasítani a Bizottság azon érvét, miszerint a 2002 és 2004 közötti időszakra vonatkozó észrevételeket jogszerűen ki lehetne vetíteni az azt megelőző időszakra, mivel ugyanarról a jogsértésről van szó. Ugyanis, anélkül hogy az ítélet e szakaszában szükséges lenne a Siemensnek a két különböző időszakban való részvételét magában foglaló egységes jogsértés létezéséről dönteni, megállapítható, hogy egyenként kell értékelni, hogy a jogsértés egy bizonyos időszakára vonatkozó bizonyítékok mennyiben nyújthatnak érvényes útmutatást a felperesnek a jogsértés első szakaszában való részvételére nézve is.

38 Egyébiránt a Bizottság azon elmélete, miszerint a Siemens csupán a kartell EGT‑n belüli versenyre gyakorolt hatásának vitatására szorítkozik, miközben a Bizottság a megtámadott határozatban azt kifogásolja, hogy a felperes olyan kartellmegállapodást kötött, amelynek célja a verseny közös piacon belüli torzítása volt, nem vezethet csupán a Siemensszel szemben kifogásolt tények vizsgálatának korlátozásához. A Siemens beadványaiban kifejtettekből ugyanis kitűnik, hogy nem csupán azt vitatja, hogy a kifogásolt kartell hatást fejtett ki (Liechtenstein és Izland kivételével) az EGT‑n belül, hanem azt a tényt is, hogy annak a verseny közös piacon és EGT‑n belüli torzítása lett volna a célja.

39 A felek lényegében abban nem értenek egyet, hogy a Bizottság az 1988 és 1999 közötti időszakra nézve bizonyította‑e olyan kartell létezését, amely hatást fejthetett ki a közös piacon és az EGT‑n belül.

40 Azt kell tehát meghatározni, hogy a GQ‑megállapodás és az EQ‑megállapodás – irati bizonyíték mivoltában – bizonyítja‑e olyan kartell létezését, amely hatást fejthetett ki a közös piacon és az EGT‑n belül. E tekintetben nem kell különbséget tenni az EK 81. cikk (1) bekezdésében meghatározott két eset között. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis annak értékeléséhez, hogy valamely összehangolt magatartást az EK 81. cikk (1) bekezdése tilt‑e, felesleges a magatartás tényleges hatásának figyelembevétele, amennyiben nyilvánvaló, hogy annak célja a közös piacon belüli verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása (lásd a Bíróság C‑8/08. sz., T‑Mobile Netherlands és társai ügyben 2009. június 4‑én hozott ítéletének [EBHT 2009., I‑4529. o.] 29. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). A fent hivatkozott ítélkezési gyakorlat analógia útján az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdésére is alkalmazandó.

41 A fenti kérdésre adandó nemleges válasz esetén azt kell meghatározni, hogy a Bizottság által hivatkozott közös egyezség létezését megfelelően alátámasztja‑e az összes többi bizonyíték.

42 Mindemellett még e vizsgálatok megkezdése előtt érdemes emlékeztetni a bizonyítási teherre alkalmazandó szabályokra, tekintettel arra, hogy a felek ebben a kérdésben sem értenek egyet.

a) A bizonyítási teherről

43 Először is emlékeztetni kell, hogy a Bizottság kötelezettsége bizonyítani az általa megállapított, EK 81. cikkel szembeni jogsértést, és olyan bizonyítékokat előterjeszteni, amelyek a jogilag megkövetelt módon igazolják a jogsértést megvalósító körülmények fennállását (a Bíróság C‑185/95. P. sz., Baustahlgewebe kontra Bizottság ügyben 1998. december 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑8417. o.] 58. pontja és a C‑49/92. P. sz., Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑4125. o.] 86. pontja).

44 Ezzel kapcsolatosan a bíróságban felmerülő bármely kételynek annak a vállalkozásnak a javát kell szolgálnia, amely a jogsértést megállapító határozat címzettje. A bíróság tehát nem állapíthatja meg, hogy a Bizottság jogilag megkövetelt módon bizonyította a kérdéses jogsértés fennállását, amennyiben – különösen egy bírságot kiszabó határozat megsemmisítésére irányuló eljárás során – még bármely kételye áll fenn e kérdéssel kapcsolatosan (a Törvényszék T‑44/02. OP., T‑54/02. OP., T‑56/02. OP., T‑60/02. OP. és T‑61/02. OP. sz., Dresdner Bank és társai egyesített ügyekben 2006. szeptember 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑3567. o.] 60. pontja).

45 Ebben a helyzetben figyelembe kell venni a többek között az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában 1950. november 4‑én aláírt európai egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 6. cikkének (2) bekezdéséből eredő ártatlanság vélelmét, amely az alapvető jogok egyike, amelyek az EU 6. cikk (2) bekezdése által is Bíróság megerősített ítélkezési gyakorlata értelmében a közösségi jog általános jogelveit képezik. A kérdéses jogsértések jellegéből és az ezt követő büntetések komolyságából és jellegéből adódóan az ártatlanság vélelmének elve alkalmazandó azokban a vállalkozásokat érintő, versenyszabályok megsértésére vonatkozó eljárásokban, amelyek bírság vagy kényszerítő bírság megállapításához vezethetnek (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑199/92. P. sz., Hüls kontra Bizottság ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑4287. o.] 149. és 150. pontját, valamint a C‑235/92. P. sz., Montecatini kontra Bizottság ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑4539. o.] 175. és 176. pontját).

46 Ezért a Bizottságnak pontos és egybevágó bizonyítékokat kell nyújtania annak bizonyítására, hogy a jogsértés megtörtént (a fenti 44. pontban hivatkozott Dresdner Bank és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 62. pontja), illetve azon szilárd meggyőződésének alátámasztására, hogy az állítólagos jogsértések az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében érezhetően korlátozzák a versenyt (a Törvényszék T‑185/96., T‑189/96. és T‑190/96. sz., Riviera Auto Service és társai egyesített ügyekben 1999. január 21‑én hozott ítéletének [EBHT 1999., II‑93. o.] 47. pontja).

47 Ugyanakkor fontos hangsúlyozni, hogy nem szükséges a Bizottság által előterjesztett minden egyes bizonyítéknak a jogsértés összes elemét tekintve eleget tennie e feltételeknek. Elegendő, ha az intézmény által hivatkozott bizonyítékok összességében értékelve megfelelnek e követelménynek (lásd a fenti 44. pontban hivatkozott Dresdner Bank és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 63. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

48 Ezen túlmenően a versenyellenes megállapodások tilalmának közismert jellegére és ennélfogva végrehajtásuk titkos jellegére figyelemmel a Bizottságtól nem várható el, hogy olyan okirati bizonyítékot nyújtson, amely kifejezetten bizonyítja az érintett szereplők kapcsolatfelvételét. A Bizottság rendelkezésére álló töredékes és szórványos elemek mindenesetre kiegészíthetők a releváns körülmények rekonstruálására alkalmas következtetésekkel. A versenyellenes magatartás vagy megállapodás létezésére tehát bizonyos egybeesésekből és jelekből olyan következtetéseket lehet levonni, amelyek együttes vizsgálata egyéb összefüggő magyarázat hiányában a versenyjogi szabályok megsértésének bizonyítékát nyújthatják (a fenti 44. pontban hivatkozott Dresdner Bank és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 64. és 65. pontja, valamint a Bíróság C‑204/00. P., C‑205/00. P., C‑211/00. P., C‑213/00. P., C‑217/00. P. és C‑219/00. P. sz., Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. január 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑123. o.] 55–57. pontja).

49 Mindazonáltal, amennyiben a Bizottság kizárólag az érintett vállalkozások piaci magatartására támaszkodik a jogsértés fennállásának bizonyításakor, elegendő, hogy az utóbbiak bizonyítsák olyan körülmények fennállását, amelyek más megvilágításba helyezik a Bizottság által a közösségi versenyszabályok megsértésének megállapítása érdekében leírt tényállást, és a bizottsági érvelést helyettesítő hihető magyarázatát adják azoknak (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑67/00., T‑68/00., T‑71/00. és T‑78/00. sz., JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑2501. o.] 186. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

50 Az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke megsértésének megállapítása érdekében felhozható bizonyítékok kapcsán meg kell említeni, hogy a közösségi jogban érvényesülő elv a bizonyítékok szabad értékelésének elve (a Törvényszék T‑50/00. sz., Dalmine kontra Bizottság ügyben (2004. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑2395. o.] 72. pontja). Így különösen a közösségi jog egyetlen előírása vagy általános elve sem tiltja, hogy a Bizottság valamely vállalkozással szemben más eljárás alá vont vállalkozások nyilatkozatára támaszkodjon. Ha ez nem így lenne, az EK 81. cikkel és EK 82. cikkel ellentétes magatartás bizonyításának terhe tarthatatlan, és az EK‑Szerződés alapján ráruházott feladattal ellentétes lenne, hogy felügyelje ezen előírások megfelelő alkalmazását (a fenti 49. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 192. pontja).

51 Ennélfogva a tényállás eltérő magyarázata csak akkor releváns, ha a Bizottság kizárólag az érintett vállalkozások piacon tanúsított magatartására támaszkodik. Vagyis az ilyen magyarázat abban a pillanatban irrelevánssá válik, ahogy a jogsértés fennállása nem csak hogy feltételezett, hanem azt bizonyítékok is alátámasztják. Egyébiránt az előző pontban hivatkozott bizonyítékok szabad értékelése elvének értelmében bármilyen bizonyíték elfogadható valamely jogsértés bizonyítása érdekében, ezért valamely tényállás eltérő magyarázata irreleváns, amennyiben a jogsértés nem irati bizonyítékok révén, ám jogilag megkövetelt módon nyer bizonyítást (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑305/94–T‑307/94., T‑313/94–T‑316/94., T‑318/94., T‑325/94., T‑328/94., T‑329/94. és T‑335/94. sz., Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1999. április 20‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., II‑931. o.] 727. és 728. pontját).

52 A jelen ügyben tehát a Siemens által vitatott tényezők tekintetében azt kell megvizsgálni, hogy a Bizottság által a megtámadott határozatban a Siemensszel szemben kifogásolt magatartásokat bizonyítékok támasztják‑e alá, vagy a Bizottság csupán az érintett vállalkozások piaci magatartásából következtetett azokra. Csupán az utóbbi esetben kell megvizsgálni, hogy adható‑e olyan eltérő magyarázat az érintett vállalkozások piaci magatartására, amely megfelelően hihető ahhoz, hogy a megtámadott határozatban tett megállapításokat megcáfolhassa.

53 Ezzel szemben az ítélkezési gyakorlat értelmében a versenyellenes megállapodások tilalmának közismert jellegére és ennélfogva végrehajtásuk titkos jellegére figyelemmel valamely kartell egybevágó bizonyítékok összességével is bizonyítható (lásd a fenti 48. pontot). Ennélfogva a Siemens nem hivatkozhat arra, hogy egy ilyen bizonyíték irreleváns azon ténnyel érvelve, hogy a Bizottság által felhozott bizonyítékok egyenként és külön-külön értékelve nem bizonyítják megfelelően a vele szemben kifogásolt magatartásokat. Ugyanis a Bizottság által felhozott egybevágó bizonyítékok összességének részét képező egyes elemei külön-külön értékelve nem tekinthetők e magatartás teljes értékű bizonyítékainak.

54 A különböző bizonyítékoknak tulajdonítandó bizonyító erővel kapcsolatosan ki kell emelni, hogy az egyetlen fontos tényező, amelyet a bizonyítékok szabad értékelése során meg kell vizsgálni, a bizonyítékok hitelessége (lásd a Törvényszék T‑44/00. sz., Mannesmannröhren-Werke kontra Bizottság ügyben 2004. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑2223. o.] 84. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot; a fenti 50. pontban hivatkozott Dalmine kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 72. pontját, valamint a fenti 49. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 273. pontját). A bizonyítékra vonatkozóan általában alkalmazandó szabályok szerint valamely dokumentum megbízhatósága, és ennélfogva bizonyító ereje az irat eredetétől, készítésének körülményeitől, címzettjétől függ és attól, hogy tartalma értelmes és megbízható‑e (a Törvényszék T‑25/95., T‑26/95., T‑30/95–T‑32/95., T‑34/95–T‑39/95., T‑42/95–T‑46/95., T‑48/95., T‑50/95–T‑65/95., T‑68/95–T‑71/95., T‑87/95., T‑88/95., T‑103/95. és T‑104/95. sz., Cimenteries CBR és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2000. március 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑491. o.] 1053. pontja; Vesterdorf bírónak főtanácsnoki minőségben a Törvényszék T‑1/89. sz., Rhône-Poulenc kontra Bizottság ügyben 1991. október 24‑én hozott ítéletére vonatkozó indítványa [EBHT 1991., II‑867. o., II‑869. o. és II‑956. o.]). Így különösen nagy jelentőséget kell tulajdonítani annak, ha valamely dokumentum a tényekkel szoros összefüggésben (a Törvényszék T‑157/94. sz., Ensidesa kontra Bizottság ügyben 1999. március 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1999., II‑707. o.] 312. pontja, valamint T‑5/00. és T‑6/00. sz., Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied és Technische Unie kontra Bizottság egyesített ügyekben 2003. december 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑5761. o.] 181. pontja) vagy a tényállás e tények közvetlen tanúja révén jött létre (a fenti 49. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 207. pontja). Ezen túlmenően általában különösen megbízható bizonyítéknak kell tekinteni azt a nyilatkozatot, amely a nyilatkozattevő érdekeivel ellentétes (a fenti 49. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 207., 211. és 212. pontja).

b) A GQ‑megállapodás és az EQ‑megállapodás bizonyító ereje

55 Először is a GQ‑megállapodással kapcsolatosan a felek egyetértenek abban, hogy e megállapodás a GIS‑projektekkel kapcsolatos világszintű kartell végrehajtását szabályozza, amely többek között az ajánlattételekkel és megkötött közbeszerzési szerződésekkel kapcsolatos – egységesített nyomtatványokon történő – információk cseréjét, az európai és japán gyártók csoportjai közötti kvótafelosztást, az ajánlattétel során történő összejátszást, a minimálárak rögzítését és a kartellen kívüli vállalkozások elleni harcot foglalja magában. Mindazonáltal a Siemens kijelentésével egybehangzóan meg kell jegyezni, hogy a GQ‑megállapodás szövege kizárta annak európai alkalmazását. E megállapodásnak a területi hatályra vonatkozó 2. melléklete ugyanis öt területi egységet határoz meg. Az első egység Európát és a Földközi-tenger medencéjét foglalja magában, a Közösség akkori tizenkét tagállama, illetve Ausztria Svédország, Svájc, Finnország és Norvégia kivételével. Az EGT‑tagállamok közül csupán Liechtenstein és Izland tartozott a fenti megállapodás hatálya alá, amely körülmény csupán az EGT‑Megállapodás 1994. január 1‑jei hatálybalépésétől számít relevánsnak. A második területi egység Ázsiát foglalja magában, Japán kivételével.

56 A GQ‑megállapodás szövege tehát önmagában nem bizonyítja, hogy olyan kartell állt volna fenn, amely a közös piac és az EGT területén hatást fejtett ki.

57 Továbbá az EQ‑megállapodással kapcsolatosan meg kell említeni, hogy az csupán a GQ‑megállapodás egyik végrehajtó megállapodása, amelyet a címe és a bevezető részében található rendelkezések is megerősítenek, amelyek szerint többek között az EQ‑megállapodás a GQ‑megállapodás végrehajtásának keretében alkalmazandó, és az utóbbiban található szabályok elsőbbséget élveznek az EQ‑megállapodás szabályaival szemben. Az EQ‑megállapodás lényegében az „európai” közös kvótanak az európai gyártók közötti újrafelosztására vonatkozó szabályokat tartalmazza. Az kvóták újrafelosztása az EQ‑megállapodás 4. cikkében meghatározott eljárás és a megállapodás 8. cikkében meghatározott kvóták szerint történt.

58 Mivel az EQ‑megállapodás főszabály szerint csupán a GQ‑megállapodásban meghatározott – amely a fentiekben már említettek értelmében kizárja a hatálya alól a közös piacot és az EGT‑térség nagy részét – „európai” közös kvóta felosztására vonatkozik, e megállapodás nem bizonyítja, hogy olyan kartell állt volna fenn, amely a közös piac és az EGT területén hatást fejtett ki. Ennélfogva – amint az a fenti 39. pontban már kifejtésre került – azt kell megvizsgálni, hogy a Bizottságnak sikerült‑e más módon is bizonyítania e hatás létezését. A GQ‑megállapodásból és az EQ‑megállapodásból a szövegezésükön túl levonható következtetéseket az irati bizonyítékokra vonatkozó 140. és azt követő pontokban fogjuk elemezni.

c) A közös egyezség bizonyításáról

59 Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy az a körülmény, miszerint a GQ‑megállapodásnak azon kitételei, amelyekre az EQ‑megállapodás is hivatkozik, hatályuk alól kifejezetten kizárják az európai és a japán piacot, nem fogható fel automatikusan annak bizonyítékaként, hogy a kartell nem fejtett ki hatást az európai piacokra, sem annak bizonyítékaként, hogy a piacok nem kerültek földrajzi, illetve „gyártó országok” közötti felosztásra. Ugyan a hivatkozott kizárás azt is jelentheti, hogy az érintett vállalkozások torzításmentes versenyt biztosítottak maguk számára a piacon, ám azt is jelentheti, hogy az európai és japán csoport közötti kvótafelosztás és –ellenőrzés e piacokra nézve nem volt szükséges, mivel azok – a Bizottság által kifejtett értelmezés szerint – egyébként is valamelyik csoport számára voltak kizárólagosan fenntartva.

60 Hangsúlyozni kell, hogy ha a kartell feleinek az európai és a japán piacon kialakult hagyományosan privilegizált helyzetének tiszteletben tartását célzó megegyezését bizonyítottnak tekintjük, az már önmagában is a közös piacra hatást gyakorló kartellnek minősül, mivel kiiktatja a japán gyártók potenciális versenyét a közös piacon. Ez a feltételezés abban az esetben is megállja a helyét, amennyiben a Bizottság nem tudja bizonyítani, hogy az európai gyártók ezenfelül még fel is osztották maguk között az európai piacot. Mindazonáltal – amint az az alábbiakban kifejtésre kerül – a Bizottság jogilag megkövetelt módon bizonyította a Siemens által az első jogalap keretében vitatott tények összességét.

61 A közös egyezség létezésének és hatályának bizonyítása érdekében a Bizottság a megtámadott határozatban olyan tényezők összességére utalt, mint például az ABB nyilatkozatai, M. tanúvallomása, a Fuji nyilatkozata és a Hitachi nyilatkozata, illetve azon tény, hogy sem az Alstom, sem az Areva‑csoportot alkotó társaságok, sem az a csoport, amelynek a VA Technologie volt az anyavállalata (a továbbiakban: VA Tech‑csoport) nem vitatta nyíltan a közös egyezséget, továbbá az ABB által rendelkezésre bocsátott, a kartellen belül megtárgyalt GIS‑projektek listája, valamint egyes okirati bizonyítékok. Ezért meg kell vizsgálni a fenti elemek mindegyikének terjedelmét és bizonyító erejét.

Az ABB nyilatkozatai és M. tanúvallomása

62 Az ABB nyilatkozataiban kijelentette, hogy a nyugat‑európai és a japán terület védelme létezett, és bizonyos olyan esetek, amikor a japán gyártók e rendelkezés ellenére európai közbeszerzési eljárásokon kívántak részt venni, a kartellen belül problémát okoztak, ám végül megoldódtak. Egyébiránt az ABB 2005. február 3‑i nyilatkozatában kijelentette, hogy a GIS‑projektek közös piacon belüli odaítélési eljárásainak eredményeit – a „gyártó országok” kivételével – később beszámították a kartellben részt vevő európai gyártók világszintű kvótájába. Végül az ABB 2005. október 4‑i nyilatkozatában elismerte a „gyártó országok” rendszerének létezését, miszerint amennyiben ezen országokban csak egy gyártó volt, e gyártó volt a projektek egyedüli gazdája, ha pedig több gyártó volt, akkor elosztották maguk között a projekteket.

63 A Siemens ezzel kapcsolatosan azzal érvel, hogy az ABB nyilatkozatai pusztán a fenti társaság érdekeit képviselő kijelentések, amelyek nem bizonyító erejűek, mivel azokat nem támasztják alá pontos és ellenőrizhető bizonyítékok. A Bizottság viszont úgy véli, hogy egy olyan vállalkozás nyilatkozata, amelyik bírság alóli mentességet kér, különös bizonyító erővel bír azon egyszerű oknál fogva, hogy annak tartalma a nyilatkozattevő természetes érdeke ellen irányul.

64 Az ABB nyilatkozatainak tulajdonítandó bizonyító erő mértékével kapcsolatosan meg kell jegyezni, hogy a jelen ügyben a kartell első bejelentőjeként az ABB ésszerűen bízhatott abban, hogy az engedékenységi közlemény 8. pontjában meghatározottak szerint a bírság alóli teljes mentességet kap. Ennélfogva nem zárható ki, hogy arra érzett ösztönzést, hogy piaci versenytársainak tönkretétele érdekében a bejelentett jogsértő magatartás jelentőségét felnagyítsa.

65 Mindazonáltal ez nem jelenti azt, hogy az ABB nyilatkozatait teljesen hitelteleneknek kell tekinteni. E tekintetben az ítélkezési gyakorlat úgy szól, hogy az a tény, hogy valaki a bírság csökkentése érdekében el kívánja érni e közlemény alkalmazását, nem jelent szükségszerűen indítékot arra, hogy elferdített bizonyítékokat terjesszen elő. A Bizottság félrevezetésére irányuló szándék ugyanis megkérdőjelezi a kérelmező együttműködésének őszinteségét és teljességét, következésképpen az engedékenységi közlemény kedvezményéből való részesülése kerül veszélybe (a Törvényszék T‑120/04. sz., Peróxidos Orgánicos kontra Bizottság ügyben 2006. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑4441. o.] 70. pontja).

66 Mindazonáltal, mivel az ABB nyilatkozatait más olyan vállalkozások is vitatják, amelyekkel szemben a Bizottság azt állítja, hogy ugyancsak közös egyezséget kötöttek, e nyilatkozatokat más bizonyítékoknak is alá kell támasztaniuk ahhoz, hogy azok a közös egyezség létezésének és hatályának megfelelő bizonyítékát képezzék (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑337/94. sz., Enso‑Gutzeit kontra Bizottság ügyben 1998. május 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., II‑1571. o.] 91. pontját és T‑38/02. sz., Groupe Danone kontra Bizottság ügyben 2005. október 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑4407. o.] 285. pontját).

67 Azt kell tehát megvizsgálni, hogy az ABB‑nek a piacok európai és japán gyártók, illetve a „gyártó országok” közötti felosztásra vonatkozó nyilatkozatait milyen mértékben támasztják alá a Bizottság által hivatkozott bizonyítékok.

68 Ennek kapcsán meg kell állapítani, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban különösen M.‑nek, az ABB azon korábbi alkalmazottjának tanúvallomásaira hivatkozik, aki 1988 és 2002 között a kartellben operatív szinten képviselte az ABB‑t.

69 M. tanúvallomásaival kapcsolatosan elöljáróban hangsúlyozni kell, hogy tanúvallomása nem tekinthető az ABB nyilatkozatától eltérőnek és függetlennek. Ugyanis nemcsak hogy e társaság alkalmazottja volt szakmai pályafutása teljes ideje alatt – amely körülmény nem biztosítja, hogy érdekeik ne térhessenek el, amint azt a Bizottság helyesen megjegyzi –, hanem – amint az a 2005. szeptember 23‑i meghallgatás során elhangzott nyilatkozatok átiratának bevezető részéből is kitűnik – a Bizottság előtt az engedékenységi közlemény 11. pontjának megfelelően az ABB bírság alóli mentességből való részesülése miatti együttműködési kötelezettsége keretében M. mint az ABB meghatalmazottja is nyilatkozott. Egyébiránt a Bizottság például M.‑nek a megtámadott határozat 90. és 91. lábjegyzetében hivatkozott tanúvallomását az ABB nyilatkozataival rokonította.

70 Következésképpen M. nyilatkozatai a fenti 66. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében nem az ABB nyilatkozatait alátámasztó más bizonyítéknak, hanem az utóbbiak részét képező bizonyítéknak tekintendők. Ugyan ez a körülmény nem foszthatja meg e nyilatkozatokat bizonyító erejüktől, mivel azok többek között az ABB nyilatkozatainak pontosítására szolgálhatnak, mindazonáltal az M. tanúvallomásaiból származó információkat más bizonyítékokkal is meg kell erősíteni ahhoz, hogy azok a közös egyezség létezését és hatályát megfelelően bizonyító bizonyítéknak legyenek tekinthetők, ugyanúgy, mint az ABB nyilatkozataiból származó információkat, még akkor is, ha M.‑nek – az ABB‑vel ellentétben – nem fűződhet személyes érdeke ahhoz, hogy a versenytársak jogsértő magatartásának jelentőségét felnagyítsa. Ugyanezen megfontolások irányadók egyébként a Bizottság által az előző pontban M. tanúvallomásával kapcsolatosan leírt feltételekkel megegyező körülmények között meghallgatott ABB alkalmazott, V.‑A. nyilatkozataira is.

71 M. nyilatkozatainak tartalma kapcsán meg kell jegyezni, hogy M. kijelentette, hogy a hazai piacok védelmének elve a kartell létrejötte szempontjából elsődleges jelentőségű volt, és a kartell nem működhetett volna ezen elv tiszteletben tartása nélkül.

72 M. szerint éppen ezen okból a kartell 1988-ban történt létrehozásakor az abban részt vevő különböző vállalkozások kvótáinak meghatározása során az európai és japán gyártók hazai piacai – vagyis egyrészt a Japán mint a japán vállalkozások hazai piaca, másrészt pedig Németország, Franciaország, Svédország, Svájc és Olaszország mint az európai vállalkozások hazai piacai – az egyes vállalkozások rendelkezésére álló piaci részesedések értékeléséből ki voltak zárva.

73 M. továbbá kijelentette, hogy a „gyártó országoknak” nem minősülő európai országok ki voltak zárva a GQ‑megállapodás által szabályozott projektfelosztási rendszerből, annak érdekében, hogy ne befolyásolják a különböző gyártók között helyi szinten az évek során létrejött bizonyos jogellenes gyakorlatok működését. Ezzel szemben az egyes gyártók által így szerzett piacok nagyságát figyelembe vették az európai és japán gyártók világszintű kvótája, valamint az egyes vállalkozások kvótái betartásának ellenőrzése keretében.

74 M. egyébiránt úgy ítélte meg, hogy nem álltak fenn olyan áthághatatlan technikai vagy kereskedelemi akadályok, amelyek megakadályozhatták volna a japán vállalkozások európai piacra való belépését, és bizonyos beruházások révén középtávon lehetőség nyílhatott volna a belépésre. Ennélfogva véleménye szerint a japán vállalkozások inkább a kartell szabályainak betartása miatt, mint technikai okokból tartózkodtak az európai piacra való belépésétől.

75 M. tanúvallomásának hitelességével kapcsolatosan figyelembe kell venni azt a tényt, hogy M. volt a kartellben az ABB egyik képviselője annak fennállása során, vagyis 1998 és 2002 között, miközben az ABB volt a kartell egyik főszereplője. M. tehát közvetlen tanúja volt az általa említett körülményeknek. Ennélfogva tanúvallomását főszabály szerint jelentős bizonyító erejűnek kell tekinteni.

76 Egyébiránt M. nyilatkozatai koherensek és egyértelműek, még akkor is, ha nem emlékszik azon kartell végrehajtásának összes ténybeli részletére, amelyben az ABB nevében tizennégy éven keresztül részt vett. Ugyanis egy ilyen hosszú időszakot felölelő tanúvallomás tekintetében az a tény, hogy a nyilatkozatokban felmerül néhány kisebb pontatlanság, normálisnak tekinthető.

77 Ennélfogva M. nyilatkozatainak nagyfokú hitelességet kell tulajdonítani, eltekintve a fentiekben hivatkozott azon ténytől, hogy azok az ABB érdekében tett nyilatkozatoknak minősülnek.

78 Ezt az értékelést nem cáfolhatják a Siemens által az M. által tett tanúvallomás hitelességének megkérdőjelezése tekintetében előadott érvek, és különösen az M.‑féle és a V.‑A.‑féle tanúvallomás közötti állítólagos ellentmondások. A Siemens azon állításai, miszerint egyrészt V.‑A. azt állította, hogy az EGT tagállamai – ugyanúgy, mint az észak‑amerikai államok – ki voltak zárva a GQ‑megállapodás hatálya alól, másrészt pedig a Bizottság nem bizonyította, hogy V.‑A. tanúvallomása miért kevésbé hiteles, mint M. tanúvallomása, nem állja meg a helyét, mivel V.‑A. tanúvallomása nem mond ellent M. tanúvallomásának.

79 Ezzel kapcsolatosan meg kell jegyezni, hogy 2005. szeptember 21‑i nyilatkozattétele során V.‑A. maga is megerősítette, hogy 1997 és 1998 között csupán a kartell működésével kapcsolatos hat-tíz találkozón vett részt, korlátozott ismeretekkel rendelkezett, és e tekintetben M. információitól függött, mivel az utóbbi volt az egyetlen személy, aki bizonyos információkkal rendelkezett többek között Észak-Amerikának és Európának a GQ‑megállapodás hatálya alóli kizárásáról.

80 Továbbá V.‑A. különbséget vélt felfedezni Észak-Amerikának és Európának a fenti megállapodás hatálya alóli kizárása között, hozzátéve, hogy az Egyesült Államok azért került kizárásra, mert a kartellek résztvevőit ebben az országban szigorú büntetések fenyegetik, miközben úgy vélte, hogy az európai projekteket ténylegesen a kartellben részt vevő vállalkozások kezelték, ha nem is azon találkozók keretében, amelyeken ő maga részt vett.

81 Végül V.‑A. kijelentette, hogy azokon a találkozókon, amelyeken részt vett, olyan vitáknak volt tanúja a japán gyártók csoportjának és az európai gyártók csoportjának képviselői között, amelyek a japán gyártóknak európai piacokra a Nyugat-Európában az európai gyártókkal való versenyt tiltó megállapodás megsértésével való állítólagos belépési kísérletére vonatkoztak. Azt is hozzátette, hogy nem látta semmiféle áthághatatlan technikai vagy kereskedelemi akadályát annak, hogy a japán gyártók beléphessenek az európai piacokra.

82 Azon korlátozott információk alapján, amelyekkel saját bevallása szerint a kartell működésével kapcsolatosan rendelkezett, V.‑A. nyilatkozatai összeegyeztethetők M. nyilatkozataival, és azokat bizonyos szempontból – különösen a piacok európai és japán gyártók közötti felosztásával kapcsolatosan – meg is erősítik. Ugyan a Bizottság ezt a megtámadott határozatban nem mondta ki kifejezetten, V.‑A. tanúvallomása inkább a Siemens terhére, mint mentségére szóló bizonyítéknak minősül. Ennélfogva a Siemensnek az M. és V.‑A. tanúvallomása közötti ellentétre vonatkozó érvét el kell utasítani.

83 Következésképpen M. meglehetősen hitelesnek minősülő nyilatkozatai a Bizottság „gyártó országok” védelmére vonatkozó elvének bizonyítékát képezik, a „gyártó országokon” kívüli európai piacoknak az európai gyártók részére történő fenntartása, illetve annak érdekében, hogy az utóbbi országokban elért eladások a világszintű kvóták betartása céljából beszámításra kerüljenek. Mindazonáltal, amint az a fenti 70. pontban megállapításra került, M. nyilatkozatait – ugyanúgy, mint az ABB nyilatkozatait – más bizonyítékoknak is meg kell erősíteniük ahhoz, hogy azok a közös egyezség létezését és hatályát megfelelően bizonyítsák.

A Fuji nyilatkozatairól

84 A Fuji kijelentette, hogy tudomása volt azon közös egyezségről, miszerint a japán gyártóknak tartózkodniuk kell az európai piacra való belépéstől. Mindazonáltal arra hivatkozott, hogy a saját be nem lépése az európai piacra főleg annak volt betudható, hogy más indokok miatt – így különösen a csekély világszintű piaci részesedése miatt, amely nem tette lehetővé, hogy állja az egy európai bázis kiépítésével szükségszerűen felmerülő költségeket – nem tudott komolyan GIS‑ek eladására gondolni Európában. Az egyetlen olyan GIS‑projekttel – vagyis egy 1995‑ben Cseh Köztársaságban végrehajtott projekttel – kapcsolatosan, amelyet a Fuji Európában valósított meg, arra hivatkozik, hogy ebben az esetben egy másik japán társaság alvállalkozójaként járt el, amelynek Japánban is ő szállította a szóban forgó GIS‑eket. Ennélfogva ezt a projektet Japánban végrehajtott GIS‑projektnek tekinti, és úgy véli, hogy az utóbbi nem bizonyítja, hogy általában képes lenne Európában szolgáltatást nyújtani.

85 A Siemens ezzel kapcsolatosan arra hivatkozik, hogy a Fuji e nyilatkozatát csupán a fenti 9. pontban hivatkozott meghallgatást követően tette, vagyis olyan időpontban, amikor már nem tehetett pártatlan és objektív tanúvallomást. Márpedig az ítélkezési gyakorlat szerint csupán azok a dokumentumok minősülnek elfogadható bizonyítéknak, amelyekre a kifogásközlés hivatkozik, illetve amelyeket megemlít (lásd a Bíróság C‑62/86. sz., AKZO kontra Bizottság ügyben 1991. július 3‑án hozott ítéletének [EBHT 1991., I‑3359. o.] 21. pontját és a fenti 54. pontban hivatkozott Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied és Technische Unie kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 34. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

86 Ez a kifogás nem állja meg a helyét. A kifogásközlésnek ugyanis az érdekeltek részére azt kell lehetővé tennie, hogy ténylegesen tudomást szerezhessenek a Bizottság által velük szemben kifogásolt magatartásokról, és ez a követelmény akkor teljesül, ha a végleges határozat az érdekelteket nem teszi felelőssé a kifogásközlésben ismertetettektől eltérő jogsértésekért, és csak olyan tényeket állapít meg, amelyekről az érdekeltek kifejthették álláspontjukat (a Bíróság 41/69. sz., ACF Chemiefarma kontra Bizottság ügyben 1970. július 15‑én hozott ítéletének [EBHT 1970., 661. o.] 94. pontja; a Törvényszék T‑191/98., T‑212/98–T‑214/98. sz., Atlantic Container Line és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2003. szeptember 30‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑3275. o.] 138. pontja, valamint T‑236/01., T‑239/01., T‑244/01–T‑246/01. T‑251/01. és T‑252/01. sz., Tokai Carbon és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. április 29‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑1181. o.] 47. pontja).

87 Ugyan igaz, hogy valamely vállalkozás nem vonható felelősségre a vele szemben a kifogásközlésben kifogásoltaktól eltérő jogsértésekért, ám ez nem vonatkozik a megállapított tényekre, mivel e tényekkel kapcsolatosan elegendő, ha az eljárás alá vont vállalkozásoknak az összes terhükre szóló ténnyel kapcsolatosan lehetőségük volt álláspontjuk kifejtésére. Amint ugyanis azt az ítélkezési gyakorlat már megállapította, egyetlen rendelkezés sem tiltja, hogy a Bizottság a kifogásközlés megküldését követően olyan új dokumentumokról tájékoztassa a feleket, amelyekről úgy véli, hogy alátámasztják elméletét, feltéve hogy a vállalkozásoknak megfelelő időt biztosít arra, hogy e tekintetben kifejtsék álláspontjukat (a Törvényszék T‑23/99. sz., LR AF 1998 kontra Bizottság ügyben 2002. március 20‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑1705. o.] 190. pontja; lásd továbbá ebben az értelemben a Bíróság 107/82. sz., AEG‑Telefunken kontra Bizottság ügyben 1983. október 25‑én hozott ítéletének [EBHT 1983., 3151. o.] 29. pontját).

88 A jelen ügyben nyilvánvaló, hogy a Bizottság 2006. augusztus 25‑i levelében tájékoztatta a Siemenst a Fuji nyilatkozatairól, és felhívta, hogy tegye meg észrevételeit e nyilatkozatokkal kapcsolatosan. Ezen túlmenően a hivatkozott nyilatkozatok nem fogalmaztak meg olyan kifogásokat a Siemensszel szemben, amelyek a kifogásközlésben előadottakhoz képest újaknak számítottak volna, és csupán a kifogásközlésben már említett kifogásnak, vagyis annak a ténynek az alátámasztására szolgáló új bizonyítékot tartalmazott, hogy japán és az európai gyártók között olyan közös egyezség állt fenn, miszerint a japán gyártók nem léphettek be az európai piacra.

89 Ennélfogva a Fuji nyilatkozatai Siemenst terhelő bizonyítékként elfogadhatók.

90 A Fuji nyilatkozatainak tulajdonítandó hitelesség tekintetében meg kell jegyezni, hogy mivel a Fuji elismerte legalábbis közvetetten, hogy az európai piacon való jelen nem léte részben a közös egyezségnek volt köszönhető, olyan tényt ismert el, amelyet a Bizottság a Fuji terhére állapíthatott meg. Márpedig, amint az a fentiekben már megállapításra került, általában különösen megbízható bizonyítéknak kell tekinteni azt a nyilatkozatot, amely a nyilatkozattevő érdekei ellen irányul (a fenti 49. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 211. pontja).

91 Ez akkor is igaz, ha a jelen ügyben a Fuji kérelmezte az engedékenységi közlemény vele szemben való alkalmazását. Először is a Fuji nyilatkozatait nem e kérelem keretében, hanem a kifogásközlésre adott válaszában tette, még ha a két dokumentum majdnem egy időben is keletkezett. Másodszor az, hogy a Fuji elismerte azt a tényt, hogy tudomása volt az európai és japán piacok felosztásáról, nem kizárólagosan a többi vállalkozással szemben terhelő – amely körülmény alapján e nyilatkozatot fenntartással kellene kezelni –, hanem az általa elkövetett jogsértést is elismeri. Ilyen körülmények között meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben a Fuji nyilatkozata különösen hitelesnek tekintendő.

92 Végül a Fuji nyilatkozata tartalmának kapcsán hangsúlyozni kell, hogy ebben a nyilatkozatban a Fuji nem szorítkozik pusztán annak elismerésére, hogy az európai és japán gyártók felosztották maguk között a piacokat, hanem ismerteti a kartellben részt vevő vállalkozások különböző célkitűzéseinek részleteit, amelyekből további következtetések vonhatók le. A Fuji ugyanis megjegyzi, hogy a maga részéről nem a közös egyezség volt a fő ok, amiért nem lépett be az európai piacra, és számos olyan indokot sorol fel, amelyek véleménye szerint nagyobb súllyal szerepeltek ebben a választásban. Különösen az az érv, miszerint világszintű piaci részesedése túl csekély volt ahhoz, hogy állja az egy európai bázis kiépítésével szükségszerűen felmerülő költségeket, arra enged következtetni, hogy a nagyobb világszintű piaci részesedéssel rendelkező japán – és fordítva, európai – gyártók képesek lettek volna az adott gyártók csoportja által védett piacokra való belépés technikai vagy kereskedelemi akadályain felülemelkedni és egy ilyen beruházást nyereségessé tenni. E szemszögből vizsgálva, minél nagyobb piaci részesedéssel rendelkezett az adott vállalkozás, a technikai vagy kereskedelemi akadályokra vonatkozó érvelés az adott vállalkozás tekintetétben annál többet veszít a jelentőségéből, illetve annál nagyobb jelentőséget kap a közös egyezség keretében megállapított azon tiltás, hogy az egyik gyártócsoport tagjai a másik gyártócsoport piacaira beléphessen.

93 Ugyanis, ha a Bizottság által a megtámadott határozat (484)–(488) preambulumbekezdésében megállapított piaci részesedésekre hivatkozunk – amelyek maguk a vállalkozások által feltüntetett eladásokon alapulnak, és amelyeket a jelen ügyben senki sem vitatott – kitűnik, hogy a Fuji volt messze a kartellben részt vevő legkisebb jelentőségű GIS‑gyártó a kartellben részt vevő vállalkozások összesített, a szóban forgó projektekből származó világszintű forgalmából való legfeljebb 2%‑os részesedésével. A többi japán vállalkozás piaci részesedése jóval magasabb volt; a Melco részesedése ugyanis 15–20%, a Toshiba részesedése 8–12% közötti, a Hitachi részesedése 4–7% volt. A Siemens 23–29% világszintű piaci részesedéssel rendelkezett. Ennélfogva a Fuji nyilatkozata arra enged következtetni, hogy a japán és az európai piacoknak az európai gyártók és a japán gyártók részére történő védelme az érintett vállalkozások nagy részének érdekében állt, mivel a Fujiénál jóval jelentősebb piaci részesedésük jóval inkább lehetővé tette volna számukra a másik gyártócsoport piacára való belépéssel járó költségek viselését.

94 Egyébiránt meg kell jegyezni, hogy a Bizottság nem az európai és a japán csoport piacára való belépéssel kapcsolatos technikai és kereskedelemi akadályok létezését vitatja, hanem azt az érvelést, miszerint ezen akadályok áthághatatlanok voltak. Ezzel kapcsolatosan két Cseh Köztársaságban megvalósított GIS‑projektre támaszkodott. Az első projektet a Fuji nyerte meg, a másodikra pedig a Melco tett ajánlatot, amit a Siemens sem vitatott. Ez azt bizonyítja, hogy nem álltak fenn olyan áthághatatlan technikai vagy kereskedelemi akadályok, amelyek megakadályozhatták volna a japán vállalkozások európai piacra való belépését, ami a Bizottság azon érvét látszik alátámasztani, miszerint a kartellben részt vevő vállalkozásoknak szubjektív érdekében állt, hogy a másik csoport gyártói ne próbáljanak felülemelkedni ezeken az akadályokon.

95 Összefoglalva, a Fuji nyilatkozatai olyan igen hiteles bizonyítékot képeznek, amely bizonyítja, hogy az adott gyártócsoportok saját javukra osztották fel az európai és a japán piacokat.

A Hitachi nyilatkozatairól

96 A Hitachi kijelentette, hogy az európai gyártók között felosztott európai GIS‑projekteket a GQ‑megállapodás keretében beszámították a közös „európai” kvótába, és ezért a japán gyártók 1999‑ig utólagosan értesültek az európai GIS‑projekteknek az európai gyártók közötti felosztásáról. A Hitachi a kifogásközlésre adott válaszában a következőket mondta:

„A Hitachi megerősíti, hogy 1999 előtt az európai GIS‑gyártók az japán GIS‑gyártókkal közölték az előbbiek által Európában megvalósítandó GIS‑projekteket. A Hitachi továbbá megerősíti, hogy e közlés célja annak biztosítása volt, hogy az európai projektek értéke a GQ‑megállapodásnak megfelelően figyelembe legyen véve az Európán kívüli projektek európai gyártók és japán gyártók közötti felosztandó kvótájára vonatkozó megállapodás során […]

E mechanizmus gyakorlati jelentősége hiányának figyelembevétele érdekében azon időszak során, amikor e mechanizmus hatályban volt (vagyis 2002 előtt), hangsúlyozni kell, hogy az európai projektek részleteinek a GQ megállapodás keretében való közlése nem kapcsolódott a japán gyártók semmiféle, az európai piactól való távolmaradására vonatkozó beleegyezéséhez, és nem is bizonyítja, hogy létezett volna ilyen megegyezés, mivel semmiféle »közös egyezség« nem létezett. Ami még ennél is fontosabb lehet mindenesetre, az az, hogy az európai GIS‑projektek európai kartell értelmében történő odaítélése egyáltalán nem az európai és a japán GIS‑gyártók közötti közlésekből »származtak«, amint azt a Bizottság állítja. Az európai és a japán GIS‑gyártók közötti összes információközlésre azt követően került sor, hogy az európai GIS‑projektek odaítélése megtörtént.”

97 Ez a nyilatkozat több szempontból is tanulságos. Először is azzal, hogy a Hitachi kifejezetten megerősíti, hogy az európai gyártók által megvalósított GIS‑projektek a GQ‑megállapodás keretében fennálló világszintű kvótájukba beszámításra kerültek, megerősíti a Bizottság azon elméletét, miszerint az európai gyártók – közöttük a Siemens is – a projektek tekintetében megállapodásokat kötöttek a közös piacon belül (a kartell első éveiben a kelet‑európai piac még nem volt elérhető), illetve miszerint, ebből következően, a kartell igenis hatást fejtett ki a közös piacon és az EGT‑n belül.

98 Másodszor a Hitachi nyilatkozata – a nyilatkozattevő szándékától függetlenül – olyan bizonyítékot képez, amely alátámasztja a Bizottság azon elméletét, miszerint az európai piacok összességükben az európai gyártóknak volt fenntartva. A Hitachi ugyanis többször is hangsúlyozza azt a körülményt, miszerint a japán gyártók informálása utólagosan történt meg. Ebből a Bizottság egyrészt azt a következtetést vonja le, hogy az utóbbiak nem vettek részt az európai gyártók európai piacokon kifejtett jogsértő magatartásában. Másrészt úgy véli, hogy a hivatkozott információközlés semmiféle kapcsolatban nem állt a japán gyártók arra vonatkozó kötelezettségvállalásával, hogy távol tartják magukat az európai piacoktól, és azt sem bizonyította, hogy ilyen kötelezettségvállalás állt volna fenn, illetve vitatja a közös egyezség fennállását.

99 Márpedig az a Hitachi által is elismert körülmény, miszerint az európai gyártók között felosztott európai GIS‑projektek az európai gyártók világszintű kvótájába beszámításra kerültek, nem magyarázható ésszerű módon, ha az európai piacok technikai és kereskedelmi okokból egyébként sem voltak elérhetők a japán gyártók számára. Ugyanis ebben az esetben az európai gyártóknak semmiféle indokuk nem lett volna arra, hogy beleegyezzenek abba, hogy e projekteket beszámítsák világszintű kvótájukba, ami szükségszerűen csökkentette azon GIS‑projektek számát és értékét, amelyekre a világpiacokon pályázhattak a kartell keretében. Ezzel szemben az a tény, hogy a japán gyártók beleegyeztek ebbe az ellentételezésbe, bizonyítja, hogy a japán gyártók európai piacokra történő belépésétől való tartózkodása az európai gyártók részéről igazolhatta a hivatkozott ellentételezést.

100 A Hitachi nyilatkozatának hitelességével kapcsolatosan meg kell jegyezni, hogy a szóban forgó vállalkozás kérelmezte az engedékenységi közlemény vele szemben való alkalmazását. Ennélfogva e nyilatkozatokat fenntartással kellene kezelni, ha azok kizárólag a többi vállalkozásra nézve lennének terhelőek. Ám a jelen esetben nem ez a helyzet. Ugyanis az, a Hitachi nyilatkozatából levonható következtetés, miszerint a japán gyártók beleegyeztek abba, hogy ne lépjenek be az európai piacokra, a Hitachi érdekeivel ugyanúgy ellentétes, mint a kartell többi résztvevőjének érdekeivel, mivel olyan tényt erősít meg, amelyet a Bizottság vele szemben is felhasználhat. Ezen túlmenően a Hitachinak nyilvánvalóan nem volt tudomása mindazon következtetésekről, amelyeket a Bizottság az ő nyilatkozata tartalmából levonhatott, többek között az európai piacoknak az európai gyártók részére való fenntartása kapcsán, és ez a körülmény növeli e nyilatkozat hitelességét.

101 Következésképpen a Hitachi nyilatkozatainak nagyfokú hitelességet kell tulajdonítani.

A közös egyezség Areva, Alstom és VA Tech‑csoport általi vitatásának hiányáról

102 A közös egyezség Areva, Alstom a VA Tech‑csoport általi vitatásának hiánya kapcsán meg kell állapítani, hogy az akta iratai vagy nem igazolják, hogy e ténynek jelentős bizonyító erőt kellene tulajdonítani, vagy nem teszik lehetővé, hogy a Bizottság állításait alátámasszák.

103 Először is az Arevával és az Alstommal kapcsolatosan a Bizottság a megtámadott határozat (125) preambulumbekezdésében kijelenti, hogy e két társaság nem vitatta a kartellben részt vevő vállalkozásoknak a hazai piacukon fennálló hagyományos kiváltságos helyzete tiszteletben tartását célzó közös egyezség létezését, sem a kifogásközlésre adott válaszukban, sem a későbbiekben, vagyis – a Fuji közös egyezséget elismerő válaszának kézhezvételét követően – 2006. november 21‑én, illetve 26‑én tett nyilatkozatukban. Mindazonáltal sem a Siemens, sem a Bizottság nem tért ki a Törvényszék elé terjesztett beadványaiban arra, hogy az Areva és az Alstom a fenti tényt nem vitatta. E körülmények között meg kell állapítani, hogy ez a kérdés nem képezi a jelen jogvita tárgyát.

104 Másodszor a VA Tech‑csoporttal kapcsolatosan a Bizottság a megtámadott határozat (125) preambulumbekezdésében megjegyzi, hogy az utóbbi kifogásközlésre adott válaszában nem vitatta nyíltan a közös egyezségre vonatkozó információkat. E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy a hivatkozott válasz nem szerepel az aktában, és hogy a Törvényszéknek csupán a Bizottság által a megtámadott határozat 79. lábjegyzetében hivatkozott idézet áll rendelkezésére, amely így hangzik: „A japán gyártók a magas belépési akadályok miatt a feltételezett közös egyezség hiányában is távol tartották volna magukat az európai piactól, amint az a továbbiakban részletesen bizonyításra kerül.” Másodszor meg kell jegyezni, hogy azon puszta tény, hogy valamely társaság bizonyos tényeket nem vitatott nyíltan, meglehetősen csekély bizonyító erővel bír, főleg mivel nincs lehetőség a nem vitatás körülményeinek vizsgálatára pusztán egy ilyen kiragadott idézet alapján. Harmadszor fel kell hívni a figyelmet arra, hogy a hivatkozott idézetnek még kiragadva sem az az értelme, amelyet a Bizottság annak tulajdonít. Ezzel kapcsolatosan ki kell emelni a VA Tech‑csoport által a közös egyezség minősítésére használt „feltételezett” kifejezés jelentőségét. E kifejezés használatából az tűnik ki, hogy ugyan a VA Tech‑csoport nem vitatta kifejezett módon a közös egyezség létezését, ám azt még kevésbé ismerte el, akár hallgatólagosan is. Éppen ellenkezőleg, a hivatkozott részletet úgy kell értelmezni, hogy az a közös egyezség létezésének hallgatólagos tagadása.

105 Ennélfogva a közös egyezség Areva, Alstom és VA Tech‑csoport általi vitatásának állítólagos hiányát nem lehet a Bizottság európai piacoknak az európai gyártók részére való fenntartására és a „gyártó országok” védelmére vonatkozó elméletét alátámasztó bizonyítéknak tekinteni.

Az európai GIS‑projektek listájáról

106 A Bizottság által a megtámadott határozat (164) preambulumbekezdésében hivatkozott tizenegy GIS‑projektet felsoroló lista esetében tulajdonképpen egy, az ABB által rendelkezésre bocsátott „Enquirylist1” című, a kartell keretében az 1988 és 1999 közötti időszakban megtárgyalt GIS‑projektek listájának másolatáról (a továbbiakban: összefoglaló lista) van szó, amely többek között az ajánlattételek benyújtásának dátumára, az egyes projektek iránt érdeklődést mutató vállalkozásokra és a kartellben folytatott tárgyalások eredményére (vagyis az adott projekt valamelyik kartelltagnak való odaítélésére vagy a minimálár szintjének rögzítésére) vonatkozó információkat tartalmaz.

107 Ezen információk szerint a listán szereplő tizenegy európai GIS‑projektből hat esetben az a vállalkozás kapta – három esetben az ABB, három másik esetben pedig a Siemens – a megrendelést, amelyiknek a kartell keretében odaítélték az adott projektet. Az öt másik projekt esetében az összefoglaló lista megjegyzi, hogy azok nem valamelyik kartellben részt vevő vállalkozásnak lettek odaítélve, hanem azok tekintetében alacsonyabb árszint került megállapításra, vagyis a kartellben részt vevő európai vállalkozások megegyeztek az adott közbeszerzésre benyújtandó esetleges ajánlattételükben feltüntetendő minimálárban.

108 A Siemens kezdetben megpróbálta általánosságban kétségbe vonni az összefoglaló listában szereplő információk megbízhatóságát, anélkül hogy kifejezetten vitatta volna az abban szereplő projektek tényleges létezését vagy különösen az abban megemlített tizenegy európai GIS‑projekt létezését, illetve akár azt, hogy ezek a projektek a kartellben belül megvitatásra kerültek.

109 Ennek keretében a Siemens többek között azt állította, hogy egyes projektek többször is feltüntetésre kerültek, hogy számos projekt soha nem került megvalósításra, és hogy az összefoglaló lista sehol sem említi, hogy valamelyik gázszigetelt kapcsolóberendezésekre vonatkozó EGT‑n belüli projektet neki ítélték volna oda. Két olyan esetben, amikor ő nyerte el az adott projektre vonatkozó közbeszerzési eljárást, versenyszerű magatartása miatt nyert. Ezenfelül a Siemens az összefoglaló listának egy független társaság általi elemzésére hivatkozik, amely többek között azt mutatja ki, hogy az EGT‑n belüli GIS‑projektek nem képezték tárgyát egy, a GQ‑megállapodásban és az EQ‑megállapodásban előírtakhoz hasonló módon működő felosztási rendszernek.

110 Továbbá a Törvényszék által a tárgyalás előtt feltett írásbeli kérdésekre nyújtott válaszában a Siemens vitatta, hogy az összefoglaló listán szereplő tizenegy európai GIS‑projekt a kartellen belül megegyezés tárgyát képezte volna.

111 Ezen állításokat az alábbi 116–138. pontban vizsgáljuk meg.

– Az összefoglaló lista eredetéről és keltéről, valamint bizonyítéki minőségéről

112 Meg kell állapítani – amint arra a Siemens is hivatkozott –, hogy az összefoglaló lista eredete és kelte nem volt teljes pontossággal megállapítható.

113 Ezzel kapcsolatosan mindazonáltal meg kell jegyezni – amint az a megtámadott határozat (88) preambulumbekezdéséből, illetve 21. lábjegyzetéből is kitűnik –, hogy az ABB az összefoglaló listát 2004. május 7‑én – vagyis a lista első oldalának tetején található 2004. május 6‑i dátumot követő napon, amely valószínűleg vagy e lista keltének, vagy kinyomtatásának időpontja – nyújtotta be. Továbbá azt is meg kell jegyezni, hogy az ABB a listában a kartell többi tagjával szemben többletkódolással rendelkezett. Ugyanis az ABB kivételével az európai és a japán kartelltagok a lista „Member” megnevezésű oszlopában két csoportban a kartellben alkalmazott saját kódjukkal szerepelnek. Ezzel szemben az ABB – az M. által a Bizottság által tartott 2005. szeptember 23‑i meghallgatás során használt kifejezéssel élve – a „GCs” elnevezésű oszlopban „rejtőzik”, amely főszabály szerint az esetleges általános szerződések feltüntetésére van fenntartva. M. tájékoztatása értelmében ebben az esetben a svéd versenyhatóság ABB‑val szemben lefolytatott vizsgálatát követő óvintézkedésről volt szó.

114 E két körülmény arra enged következtetni, hogy az összefoglaló listát eredetileg az ABB állította össze a kartell alakulásának saját belső követésére és azt a Bizottságnak való benyújtása érdekében nyomtatták ki. Tehát ezen – egyébiránt a Siemens számára legelőnyösebb és az utóbbi szerzői mivoltát vitató nyilatkozataival összeegyeztethető – vélelemre kell támaszkodni.

115 Ennélfogva a Siemens által hivatkozottaknak megfelelően az összefoglaló listát az ABB nyilatkozatai részének kell tekinteni. Mivel – amint az megállapításra került – az összefoglaló listának vagy az ABB a szerzője, vagy az utóbbi nyomtatta ki egy belső elektronikus dokumentumról az engedékenységi közlemény alapján benyújtott bírság alóli mentesség iránti kérelme keretében történt nyilatkozattételével majdnem egy időben, e dokumentum nem minősül irati bizonyítéknak. Ebből következően a fenti 64–67. pontban az ABB nyilatkozatainak bizonyító erejével kapcsolatosan kifejtett megfontolások az összefoglaló listára is érvényesek. Így különösen az összefoglaló listából származó információk nem támaszthatják alá az ABB nyilatkozatait, hanem éppen ellenkezőleg, pontosan ezen információkat kell – a fenti 66. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően – más bizonyítékokkal alátámasztani.

– Azon állításról, miszerint az összefoglaló listában említett európai GIS‑projektek a kartellben nem kerültek megtárgyalásra

116 Amint azt a fenti 110. pontban megjegyeztük, a Siemens a Törvényszék a tárgyalás előtt feltett írásbeli kérdéseire nyújtott válaszában először vitatta, hogy az összefoglaló listán szereplő tizenegy európai GIS‑projekt kartellen belüli megegyezés tárgyát képezte volna. Valóban azt mondta a tárgyalás során erre vonatkozóan feltett kérdésre válaszolva, hogy ennek vitatására már a Bizottság előtti közigazgatási eljárás keretében, valamint a keresetében is hivatkozott. Mindazonáltal a kereset e tekintetben csak a fenti 109. pontban ismertetett elemeket tartalmazza, és még ha fel is tételezzük, hogy a Siemens a közigazgatási eljárás során vitatta a fenti tényeket, ez nem pótolja azt, hogy a Siemens a keresetindítás szakaszában nem vitatta a Törvényszék előtt e tényeket. A Siemens azon állítását, miszerint az összefoglaló listán szereplő tizenegy európai GIS‑projekt nem képezte kartellen belüli megegyezés tárgyát, az eljárási szabályzat 48. cikkének 2. §‑a értelmében mint elkésettet el kell utasítani.

117 Ezenfelül ki kell emelni az összefoglaló listán található információk részletességét. Ez a lista ugyanis többek között a szóban forgó projektek tekintetében nyújtandó berendezések jellemzőire vonatkozó tájékoztatást, az ajánlattételek benyújtására előírt határidőket, a kartellen belüli döntések időpontjait, a kartell különböző tagjainak az egyes projektekkel kapcsolatos érdeklődésének kinyilvánítására, a projekt elnyerőjének esetleges személyére vonatkozó információkat, vagy arra vonatkozó megjegyzést tartalmaz, hogy a kartellen belül minimálárszintet határoztak meg, illetve adott esetben arra vonatkozó megjegyzést, hogy a projektet valóban az azt elnyerő vállalkozás kapta meg. Nem elfogadható az, hogy az eltérő témájú és pontosságú információkat valamely fél pusztán azon állítással vonja kétségbe, hogy a tizenegy európai GIS‑projekt nem képezte kartellen belüli megegyezés tárgyát.

118 Ezzel kapcsolatosan emlékeztetni kell, hogy a Siemens nem vitatja, hogy ő töltötte be a kartell európai főtitkárának szerepét az 1988 és 1999 közötti időszakban. A Siemensnek tehát szükségszerűen tudomása kellett, hogy legyen az európai gyártók csoportjában megtárgyalt összes projektről, és ennélfogva alkalma lett volna arra, hogy az ABB által felsorolt projekteket saját iratai alapján részletesen és egyenként vitassa, amennyiben az összefoglaló lista téves információkat tartalmazott. Azon tény alapján, hogy a Siemens nem élt ezzel a lehetőséggel, illetve nem adott magyarázatot arra, hogy mi akadályozta meg ebben, megállapítható, hogy a Siemens ténylegesen nem vitatta azon tényt, hogy az összefoglaló listán felsorolt projektek és különösen az EGT‑n belüli tizenegy projekt kartellen belüli megegyezés tárgyát képezte.

119 A Siemens a tárgyalást megelőzően a Törvényszék által feltett írásbeli kérdésekre adott válaszában azon állítását, miszerint a tényállás bekövetkezésének idején a szóban forgó tizenegy projektet az EGT‑n kívülre vonatkozott, mint tévest, el kell utasítani. A kartellben 1992 és 1998 között megtárgyalt tizenegy projekt közül ugyanis három spanyolországi, egy dániai, egy írországi és egy portugáliai projekt szerepel, és a fenti országok mindegyike 1988 előtt csatlakozott a Közösséghez. Továbbá két, 1994. évi és 1995. évi finnországi projekt kétségtelenül az EGT‑Megállapodás, illetve az EK‑Szerződés hatálya alá tartozik, mivel a Finn Köztársaság 1994. január 1‑jétől az EGT tagja, 1995. január 1‑jétől kezdve pedig a Közösség tagállama. Ugyanez a megállapítás irányadó egy 1998‑as izlandi, illetve két 1998‑as norvégiai projektre, amely időpontban az Izlandi Köztársaság és a Norvég Királyság már az EGT tagja volt. A szóban forgó projektek megbeszélése idején tehát fenti országok mindegyike tagja volt már vagy a közös piacnak, vagy az EGT‑nek.

120 Egyébiránt el kell utasítani a Siemens azon állítását, miszerint az összefoglaló lista „zavaros” lenne. Igaz, hogy ez a táblázat formájában szerkesztett lista különböző számokból és/vagy betűkből álló kódokat használ. Mindazonáltal különösen a 2005. szeptember 23‑án tartott meghallgatás során M. mint tanú magyarázatot ny