HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 245/30

2015. április 14-én benyújtott kereset – Icap és társai kontra Bizottság

(T-180/15. sz. ügy)

(2015/C 245/37)

Az eljárás nyelve: angol

Felek

Felperesek: Icap plc (London, Egyesült Királyság), Icap Management Services Ltd (London) és Icap New Zealand Ltd (Wellington, Új-Zéland) (képviselők: C. Riis-Madsen and S. Frank ügyvédek)

Alperes: Európai Bizottság

Kérelmek

A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:

— teljes egészében vagy részlegesen semmisítse meg az AT.39861 – Yen Interest Rate Derivatives – C(2015) 432 végleges bizottsági határozatot;

— másodlagosan semmisítse meg vagy csökkentse a kiszabott bírságot;

— mindenesetre kötelezze az alperest a felperes részéről a jelen ügyben felmerülő jogi és egyéb költségek viselésére;

— tegye meg az általa szükségesnek ítélt intézkedéseket.

Jogalapok és fontosabb érvek

Keresetük alátámasztása érdekében a felperesek hat jogalapra hivatkozik/hivatkoznak.

1. Az első, arra alapított jogalap, hogy a Bizottság ténybeli és jogi hibákat követett el annak megállapításával, hogy a bankok magatartása „cél általi” versenykorlátozást és/vagy versenytorzítást valósított meg

2. A második, arra alapított jogalap, hogy az alperes ténybeli és jogi hibákat követett el annak megállapításával, hogy a bankok magatartásához a felperesek által állítólagosan nyújtott bűnsegély az EUMSZ 101. cikk értelmében versenyjogi jogsértésnek minősült — A felperesek álláspontja szerint az EUMSZ 101. cikk nem terjed ki az olyan bűntársak magatartására, akik nem vesznek részt versenyt korlátozó/torzító megállapodásban. A Bizottság által alkalmazott teszt mindenesetre helytelen volt, és túlságosan széles körét foglalja magában olyan magatartásoknak, amelyek nem állnak kellően szoros kapcsolatban a jogsértő magatartással. A felperesek magatartása az alperes által a bűnsegélyre vonatkozóan alkalmazott tesztnek nem felel meg. A felperesek különösen azzal érvelnek, hogy az a megállapítás, amely szerint a felperesek bűnsegélyt nyújtottak a bankok közötti információcseréhez, ténybeli szempontból megalapozatlan, és az alperes nem hivatkozott egyetlen olyan esetre sem, amikor a felperesek ilyen információcseréhez bűnsegélyt nyújtottak. A felperesek álláspontja szerint ugyanez vonatkozik az összehangolt kereskedelmek feltárására is. A Yent érintő LIBOR adatközlések manipulációjára vonatkozóan a Bizottság elismerte, hogy a két bankból csak tudott az ICAP részvételéről. A felperesek álláspontja szerint az ICAP nem játszott a bankok magatartása tekintetében bűnsegédi szerepet. Ezenfelül e jogsértések vonatkozásában a jogsértő magatartás jóval azelőtt kezdődött, hogy az ICAP bűnsegédi tevékenysége állítólagosan kezdetét vette.

3. A harmadik, arra alapított jogalap, hogy a Bizottság ténybeli és jogi hibákat követett el a felperes jogsértésben való állítólagos részvétele tartamának a megállapítása tekintetében — A felperesek azzal érvelnek, hogy a bankok yen kamatderivatívákkal kereskedtek, ezért tudomásuk volt egymás kereskedelmi helyzetéről és érdekeiről. Irreleváns, homályos és félrevezető a Bizottság által az azon érv alátámasztása céljából megjelölt bizonyíték, hogy az ICAP tudott a kétoldalú jogsértésről. Ezenfelül a felperes állítása szerint a Bizottság hozzáállása azt feltételezi, hogy a felperesek a bankok kétoldalú jogsértésének a végéig tudomással rendelkeztek arról, és az irányításuk is fennállt, de a Bizottság nem szolgáltat bizonyítékot a felpereseknek a folyamatban lévő jogsértésről való tudomására vonatkozóan.

4. A negyedik, arra alapított jogalap, hogy a Bizottság megsértette az ártatlanság vélelmének és a megfelelő ügyintézésnek az elvét — A felperesek álláspontja szerint a Bizottság hibrid vitarendezési eljárást folytatott le, amelynek keretében a 2013 decemberében elfogadott vitarendező határozat megállapította az ICAP részvételét, és a szerepét részletes módon bűnsegélynek tüntette fel. Ettől kezdődően a Bizottság nem állíthatja többé, hogy az ICAP ügyében nem részrehajló.

5. Az ötödik, arra alapított jogalap, hogy a Bizottság megsértette a bírságkiszabási iránymutatásokat, az egyenlő bánásmód, az arányosság, valamint a jogbiztonság elvét — A felperesek álláspontja szerint a Bizottság megsértette a jogbiztonság elvét azáltal, hogy a jelképes mértéknél jóval magasabb összegű bírságokat szabott ki. Ez a Bizottság döntéshozatali gyakorlatától való eltérést is jelent. Ezenfelül a felperesek állítása szerint a Bizottság megsértette a bírságkiszabási iránymutatásokat, mivel nem a felperesek eladásainak az értékét vette a bírság alapjául, nem közölte megfelelő módon a bírság számításának módszerét, és nem igazolta a korábbi döntéshozatali gyakorlatától való ezen eltéréseket. A felpereseknek továbbá az a véleményük, hogy a Bizottság megsértette az egyenlő bánásmód elvét azzal, hogy a felpereseket egy hasonló körülmények között, ugyanazon jogsértés tekintetében bűnsegéllyel vádolt brókerhez képest eltérően kezelte. A Bizottság továbbá megsértette az egyenlő bánásmód elvét azzal, hogy a felpereseket azonos módon kezelte a jogsértést elkövető bankokkal, annak ellenére, hogy a felpereseket csak bűnsegéllyel vádolják. A felperesek érvelése szerint emiatt a kiszabott bírságok teljes mértékben aránytalanok, és a Bizottság így megsértette az arányosság elvét.