Az állami támogatások területén kétféle helyzetet kell megkülönböztetni: az egyikben az állam beavatkozása gazdasági, a másikban pedig közhatalmi jellegű. Amennyiben az állami beavatkozás a természetére és tárgyára tekintettel, valamint annak célját figyelembe véve nem minősül egy magánbefektető által is megvalósítható befektetésnek, ezt a beavatkozást az állam mint a közhatalom gyakorlója beavatkozásának lehet tekinteni, ami így kizárja a körültekintő magánbefektető kritériumának alkalmazását. Ezzel szemben, ha az állami beavatkozás a természetére és tárgyára tekintettel, valamint annak célját figyelembe véve a magánbefektető által is megvalósítható befektetéssel összehasonlítható befektetésnek minősül, ezt a beavatkozást a körültekintő magánbefektető kritériumát alkalmazva kell vizsgálni. E vizsgálat annak ellenőrzésére irányul, hogy hasonló körülmények között és csupán a megtérülés előrelátható lehetőségére alapozva egy magánbefektető is ugyanekkora mértékű tőkejuttatást adott volna-e, függetlenül az állami beavatkozás formájától, és attól, hogy az állam közhatalmi jogosítványainak gyakorlásából eredő pénzügyi forrásokhoz is hozzáfér, különösen az adóból származó forrásokhoz, melyekkel egy magánbefektető nem rendelkezik.

Más megfogalmazásban az intézkedést nem formája, hanem természete, tárgya és céljai szerint kell elemezni, ami feltételezi, hogy minden lehetséges szempontból meg kell vizsgálni, a hátterét képező összefüggéseket is figyelembe véve. Másfelől ebből az következik, hogy az a tény, hogy az állami beavatkozás törvényi formát ölt, önmagában nem zárja ki, hogy a vállalkozás tőkéjébe történő állami beavatkozás olyan gazdasági célt kövessen, melyet a magánbefektető is követhetne.

A konkrét eset körülményeinek figyelembevételével azt kell megállapítani, hogy a kedvezményezett vállalkozás tőkéjében való állami részesedés vagy beavatkozás olyan gazdasági célt követ-e, amit egy magánbefektető is követhetne, és ezért az állam gazdasági szereplőként ugyanazon az alapon jár el, mint egy magán piaci szereplő, vagy pedig ezzel ellentétesen a részesedést vagy beavatkozást közérdekű célkitűzés indokolja, és így azt az állam mint közhatalmi szereplő beavatkozásának kell tekinteni, mely esetben az állam magatartása nem hasonlítható össze egy piacgazdasági magánbefektető vagy piaci szereplő magatartásával.

Következésképpen azt kell megvizsgálni, hogy az a tagállam, amely egyszerre minősül egy állami vállalat adójogi hitelezőjének és egyedüli részvényesének, érvényesen hivatkozhat-e a magánbefektető kritériumára, ha ebben a vállalatban az adótartozás elengedésével tőkeemelést hajt végre, vagy pedig úgy kell-e tekinteni, hogy a tartozás adó jellegére, illetve arra tekintettel, hogy az állam a tartozásról való lemondáskor közhatalmi jogosítványainak gyakorlásával járt el, a Bizottságnak joga volt e kritérium alkalmazását mellőzni a szóban forgó tőkeemelést illetően.

Ezért, ha a tagállam a vállalkozás egyedüli részvényeseként tőkeemelést hajt végre e vállalkozásnál különösen abból a célból, hogy a vállalkozás mérlegének egyensúlyát helyreállítsa, olyan magatartást tanúsít, melyet egy magánbefektető is tanúsíthat, így nem lehet eleve kizárni, hogy az ilyen befektető céljával összehasonlítható célt valósít meg. Ennek megállapítása érdekében szükséges vizsgálni, hogy a magánbefektető kritériuma teljesül-e, mely esetben a vitatott intézkedést nem lehetne támogatásnak minősíteni.

(vö. 223., 233–237., 246., 258. pont)