ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 276/7

A High Court (Írország) által 2022. május 3-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – NN kontra An Bord Pleanála, Ireland and the Attorney General

(C-301/22. sz. ügy)

(2022/C 276/10)

Az eljárás nyelve: angol

A kérdést előterjesztő bíróság

High Court (Írország)

Az alapeljárás felei

Felperes: NN

Alperesek: An Bord Pleanála, Ireland and the Attorney General

Érdekelt felek: Bradán Beo Teoranta és Galway County Council

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1. a) Kötelesek-e a tagállamok mérettől függetlenül minden víztestet jellemezni és azt követően osztályozni, és különösen kötelező-e minden olyan tavat jellemezni és osztályozni, amelynek felülete nem éri el a 0,5 km2-t? b) Mennyiben tér el – ha egyáltalán eltér – a helyzet a védett területen lévő víztestek tekintetében,?

2. Ha az első kérdés a) pontjára adott válasz igenlő, adhat-e a fejlesztési engedély szempontjából illetékes hatóság fejlesztési engedélyt olyan projektre, amely a víztestet a kategorizálást és osztályozást megelőzően érintheti?
A Törvényszék (második tanács) T-595/19. sz., Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi v EUIPO – Fontana Food (GRILLOUMI BURGER) ügyben 2021. december 8-án hozott ítélete ellen a Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi által 2022. február 18-án benyújtott fellebbezés

(C-121/22. P. sz. ügy)

(2022/C 294/17)

Az eljárás nyelve: angol

Felek

Fellebbező: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (képviselők: V. Marsland Solicitor és C. Milbradt Rechtsanwältin)

A többi fél az eljárásban: az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO), Fontana Food AB

A Bíróság (a fellebbezés megengedhetőségéről határozó tanács) 2022. június 15-i végzésében úgy határozott, hogy a fellebbezés nem megengedhető, és hogy a Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi maga viseli saját költségeit.
2)

Amennyiben az első kérdésre adott válasz nemleges: a) Figyelembe vehető-e az általános adatvédelmi rendelet hatálybalépése előtt elfogadott tagállami nemzeti rendelkezés is az általános adatvédelmi rendelet 23. cikke (1) bekezdésének i) pontja alapján az adatkezelő által kezelt személyes adatok másolatának ingyenes rendelkezésre bocsátásához való – az általános adatvédelmi rendelet 15. cikke (3) bekezdésének a 12. cikkének (5) bekezdésével összefüggésben értelmezett első mondatából eredő – jognak a korlátozásaként? b) Amennyiben a 2. kérdés a) pontjára adott válasz igenlő: Úgy kell-e értelmezni az általános adatvédelmi rendelet 23. cikke (1) bekezdésének i) pontját, hogy mások e rendelkezésben említett jogai és szabadságai magukban foglalják az adatok másolatának az általános adatvédelmi rendelet 15. cikke (3) bekezdésének első mondata szerinti átadásával kapcsolatos költségek és a másolat rendelkezésre bocsátásával járó egyéb kiadások alóli mentességhez fűződő érdekét is? c) Amennyiben a 2. kérdés b) pontjára adott válasz igenlő: Figyelembe vehető-e az általános adatvédelmi rendelet 23. cikke (1) bekezdésének i) pontja alapján az általános adatvédelmi rendelet 15. cikke (3) bekezdésének a 12. cikkének (5) bekezdésével összefüggésben értelmezett első mondatából eredő kötelezettségek és jogok korlátozásaként az a nemzeti szabályozás, amely az orvos és a beteg közötti kapcsolatban a beteg egészségügyi dokumentációban található személyes adatai másolatának orvos általi átadása során minden esetben és a konkrét eset körülményeitől független előírja az orvos költségek megtérítésére vonatkozó, beteggel szembeni jogát?
—

semmisítse meg a határozat 1. cikke (1) bekezdésének r)/s) pontját és 1. cikke (4) bekezdésének r)/s) pontját, és a Törvényszék által a Cathay Pacific Airways Ltd kontra Európai Bizottság ügyben (T-343/17, EU:T:2022:184), illetve a Japan Airlines Co. Ltd kontra Európai Bizottság ügyben (T-340/17, EU:T:2022:181) a bírságok csökkentése érdekében követett módszert alkalmazva csökkentse további 15 %-kal a fellebbezőkkel szemben kiszabott bírságot;
2022. július 8-án benyújtott kereset – Európai Bizottság kontra Románia

(C-455/22. sz. ügy)

(2022/C 318/45)

Az eljárás nyelve: román

Felek

Felperes: Európai Bizottság (képviselők: M. Escobar Gómez, E. A. Stamate, C. Valero, meghatalmazottak)

Alperes: Románia

Kereseti kérelmek

A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság

— állapítsa meg, hogy 2020. október 3-ig Románia nem teljesítette a 2010/75/EU irányelvből (1) eredő kötelezettségeinek;

— Romániát kötelezze a költségek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

2014-től kezdődően 2020. október 3-ig az S. C. CET Govora n. 2, la S. C. Electrocentrale Deva (Marosnémeti) n. 2 és az S. C. Electrocentrale Deva (Marosnémeti) n. 3 a 2010/75 irányelv szerinti előírásoknak megfelelő érvényes környezetvédelmi engedély nélkül működtek. A román hatóságok elismerték, hogy e három létesítmény 2020. október 3-ig engedély nélkül működött, de azt állították, hogy a létesítményeket csak rendszertelenül indították be az országos energiarendszer biztonságának garantálása céljából.

Románia – mivel nem fogadta el az annak biztosításához szükséges intézkedéseket, hogy az S. C. CET Govora n. 2, az S. C. Electrocentrale Deva (Marosnémeti) n. 2 és az S. C. Electrocentrale Deva (Marosnémeti) n. 3 érvényes környezetvédelmi intézkedés alapján működjön – megsértette a 2010/75 irányelv 4. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.

Ami a létesítményeknek az országos energiarendszer biztonsága garantálására irányuló rendszertelen működésével kapcsolatos érvet illeti, a 2010/75 irányelv nem ír elő ehhez hasonló, a környezetvédelmi engedéllyel való, az irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében előírt rendelkezés kötelezettsége alóli általános jellegű kivételt. Ezenfelül, a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint egy tagállamnak az uniós jogból származó kötelezettségek megsértéséért való felelőssége az érintett felelős állami szervezettől függetlenül fennáll, és az említett állam az [uniós] irányelvekben előírt kötelezettségek megsértésének igazolása céljából nem hivatkozhat saját belső jogrendjének rendelkezéseire, gyakorlataira vagy helyzeteire. Ebben az értelemben Románia az irányelvből eredő kötelezettségek nem teljesítésének igazolása céljából nem hivatkozhat tisztán nemzeti helyzetekre, mint az üzemeltetők fizetésképtelensége vagy a létesítmények tevékenységének felfüggesztésére vonatkozó jogviták.

(1) Az ipari kibocsátásokról (a környezetszennyezés integrált megelőzése és csökkentése) szóló, 2010. november 24-i 2010/75/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2010. L 334., 17. o.)
II)

Úgy kell-e értelmezni az (EU) 2018/858 rendelet 61. cikke (1) bekezdésének második mondatát, amely szerint az információkat „könnyen elérhető módon, géppel olvasható és elektronikusan kezelhető adatok formájában” kell közzétenni, és a 61. cikk (2) bekezdésének második albekezdését, amely szerint a javítókon kívüli független gazdasági szereplők részére „az információkat géppel olvasható, általánosan rendelkezésre álló információs technológiai eszközökkel és szoftverrel elektronikusan feldolgozható [helyesen: kezelhető] formátumban is meg kell adni, amely lehetővé teszi a független gazdasági szereplők számára, hogy teljesítsék az üzleti tevékenységükkel kapcsolatos feladatokat az utópiac értékesítési láncában”, hogy a járműgyártó csak akkor tesz eleget vonatkozó kötelezettségeinek, ha 1. az információkat adatbázis-interfészen keresztül történő gépi vezérlésű lekérdezés útján teszi hozzáférhetővé az interneten az eredmények letöltésének lehetőségével, vagy elegendő, ha csupán egy emberi felhasználó által a képernyőn történő manuális keresést tesz lehetővé valamely weboldalon, és a lekérdezés eredményét a képernyőoldalak látható tartalmára korlátozza, és 2. lehetővé teszi az adatbázisban a jármű-azonosító számaival (VIN) összekapcsolt valamennyi információ keresését ezen, általa külön listában rendelkezésre bocsátandó VIN-ek alapján és ettől függetlenül — a rendelet X. melléklete 6.1. pontjának harmadik bekezdése szerinti, a járművek meghatározására szolgáló egyéb feltételek alapján is, — valamint az általa az egyes kategóriákra (például az alkatrészek, pótalkatrészek, járműjavítási és -karbantartási útmutatók, valamint műszaki ábrák kategóriáira) egyébként használt kifejezések és egyéb adatbázis-bejegyzések alapján tetszőleges kombinációkban, vagy elegendő, hogy a gyártó kizárólag az egyes konkrét járművek VIN-je alapján történő egyedi lekérdezésként kínálja fel a keresést, anélkül, hogy egyúttal a járművei összes VIN-jét tartalmazó naprakész listát is rendelkezésre bocsátana, és 3. ezen adatokat olyan fájlokban bocsátja rendelkezésre, amelyek formátuma rendeltetése szerint a fájlokban szereplő adatok (további) közvetlen elektronikus kezelését szolgálja, megadva az adatok megfelelő leírását (szövegek és táblázatok esetében), vagy elegendő erre a célra a puszta képernyőkép bármely hagyományos fájlformátumban – például PDF-fájlban – történő rendelkezésre bocsátásának lehetősége?
K)

Az 1999/70/EK irányelv mellékletét képező megállapodás és az Európai Unió Bíróság ugyanezen irányelv értelmezésével ítélkezési gyakorlata alapján a munkaszerződés állandó jellegű szerződéssé történő átalakítását az uniós jog elsőbbségének elve értelmében akkor is elő kell írni, ha az a spanyol alkotmány 23. cikkének (2) bekezdésével és 103. cikkének (3) bekezdésével ellentétesnek minősül, amennyiben ezen alkotmányos szabályokat úgy értelmezik, hogy azok előírják, hogy minden, közszférában történő alkalmazásra, ideértve a munkaszerződéssel történő foglalkoztatást is, csak azt követően kerülhet sor, ha a jelölt sikeresen teljesíti azt a kiválasztási eljárást, amelynek során az egyenlőség, az érdemeken és képességeken alapuló értékelés, valamint a nyilvánosság elvét alkalmazzák? Tekintettel arra, hogy a Tribunal Constitucional (alkotmánybíróság, Spanyolország) által követett értelmezésen kívül más értelmezés is lehetséges, az állam alkotmányos követelményeire az uniós joggal összhangban történő értelmezés elvét úgy kell-e alkalmazni, hogy kötelező az alkotmányos követelményeknek az uniós joggal összeegyeztethető értelmezését választani, ebben az esetben úgy tekintve, hogy az alkotmány 23. cikkének (2) bekezdése és 103. cikkének (3) bekezdése alapján nem kötelező az egyenlőség, valamint az érdemeken és képességeken alapuló értékelés elvének alkalmazása a munkavállalók szerződtetésének eljárásaira?
2)

a) A 2002/14/EK irányelv 4. cikke (2) bekezdésének b) pontja alapján hogyan értelmezendők a „foglalkoztatásnak” a vállalkozáson belüli – a munkavállalók tájékoztatása és a velük folytatott konzultáció kötelezettségének tárgyát képező – „helyzete, szerkezete és várható alakulása” kifejezések? b) Magukban foglalják-e a fent említett fogalmak a jogi személy – a jelen ügyben az EOPPEP – belső szabályzatának elfogadását követően az alkalmazottainak a felsővezetői tisztségükből oly módon történő felmentését, hogy e tisztségek nem kerültek ki a létszámtervből, mivel azokat az említett személyek az EKEPIS-nek és az EKEP-nek mint magánjogi jogi személyeknek a szóban forgó szervezetbe történő beolvadását követően, ideiglenesen töltötték be, ezért úgy tekinthető, hogy fennállt a munkavállalók említett személyek felmentését megelőző tájékoztatásának és a velük folytatott konzultációnak a kötelezettsége? c) Befolyásolja-e az előző kérdésre adandó választ i. az, hogy a munkavállaló felsővezetői tisztségből való felmentése a jogi személy megfelelő működésére és a szolgáltatás követelményeire hivatkozással, azzal a céllal történt, hogy a jogi személy követhesse azokat a célokat, amelyek miatt létrehozták, vagy az, hogy a munkavállalót nem az őt ideiglenes részlegvezetőként terhelő szolgálati kötelezettségek teljesítésének elmulasztása miatt mentették fel, ii. az, hogy a felsővezetői tisztségekből felmentett alkalmazottak továbbra is részét képezték a jogi személy személyzetének, vagy iii. az, hogy a jogi személy hatáskörrel rendelkező szerve a jogi személy alkalmazottainak felsővezetői tisztségekből történő felmentéséről szóló határozatával más személyeket bízott meg felsővezetői tisztségeknek az ideiglenes betöltésével?
E)

Az 1999/70/EK irányelv mellékletét képező megállapodás és az Európai Unió Bíróság ugyanezen irányelv értelmezésével ítélkezési gyakorlata alapján a munkaszerződés állandó jellegű szerződéssé történő átalakítását az uniós jog elsőbbségének elve értelmében akkor is elő kell írni, ha az a spanyol alkotmány 23. cikkének (2) bekezdésével és 103. cikkének (3) bekezdésével ellentétesnek minősül, amennyiben ezen alkotmányos szabályokat úgy értelmezik, hogy azok előírják, hogy minden, közszférában történő alkalmazásra, ideértve a munkaszerződéssel történő foglalkoztatást is, csak azt követően kerülhet sor, ha a jelölt sikeresen teljesíti azt a kiválasztási eljárást, amelynek során az egyenlőség, az érdemeken és képességeken alapuló értékelés, valamint a nyilvánosság elvét alkalmazzák? Tekintettel arra, hogy a Tribunal Constitucional (alkotmánybíróság, Spanyolország) által követett értelmezésen kívül más értelmezés is lehetséges, az állam alkotmányos követelményeire az uniós joggal összhangban történő értelmezés elvét úgy kell-e alkalmazni, hogy kötelező az alkotmányos követelményeknek az uniós joggal összeegyeztethető értelmezését választani, ebben az esetben úgy tekintve, hogy az alkotmány 23. cikkének (2) bekezdése és 103. cikkének (3) bekezdése alapján nem kötelező az egyenlőség, valamint az érdemeken és képességeken alapuló értékelés elvének alkalmazása a munkavállalók szerződtetésének eljárásaira?
1.

Első jogalapjával, amely két részre tagolódik, a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék nem végezte el a megsemmisítés iránti keresetben felhozott jogalapok megfelelő, saját érdemi felülvizsgálatát, mivel annak vizsgálatára szorítkozott, hogy a Bizottság először is foglalkozott-e bizonyos kérdésekkel, és mivel nem gyakorolta saját felülvizsgálatát a felhasznált bizonyítékok megbízhatóságára és helyes értelmezésére, valamint arra vonatkozóan, hogy a Bizottság által levont következtetések helytállóak-e, és hogy azokat a Törvényszék saját szemszögéből is megfelelően bizonyították-e. A fellebbező azt állítja, hogy az alkalmazandó korábbi, 2018. július 10-i Bertelsmann és Sony Corporation of America kontra Impala ítélettel (C-413/06 P, EU:C:2008:392), valamint 2020. május 28-i CK Telecoms UK Investments kontra Bizottság ítélettel (T-399/16, EU:T:2020:217) ellentétben a Törvényszék nem alkalmazta a helyes érdemi kritériumot annak megállapításához, hogy a Bizottság által vizsgált termékpiacokon az összefonódást követően kellő valószínűséggel sor kerülne a hatékony verseny jelentős akadályozására.
1)

Az alapügyben szereplőhöz hasonló körülmények között az a település, amely önkormányzati rendelet alapján (tartózkodási naponként bizonyos összegű) „idegenforgalmi adót” szed be a településen tartózkodó látogatóktól (kúravendégektől) gyógykúra-létesítmények (például kúrapark, kúraház, utak) rendelkezésre bocsátásáért, akkor is a 2006/112/EK irányelv (1) 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében vett gazdasági tevékenységet végez-e a gyógykúra-létesítményeknek idegenforgalmi adó ellenében a kúravendégek részére történő rendelkezésre bocsátásával, ha a gyógykúra-létesítmények egyébként is bárki számára (és ezért például idegenforgalmi adó fizetésére nem köteles lakosok vagy idegenforgalmi adó fizetésére nem köteles más személyek számára is) szabadon hozzáférhetők?
A Törvényszék (második tanács) T-382/21. sz., the airscreen company GmbH & Co. KG kontra az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) ügyben 2022.március 7-én hozott ítélete ellen a the airscreen company GmbH & Co. KG által 2022. május 12-én benyújtott fellebbezés

(C-320/22. sz. ügy)

(2022/C 424/22)

Az eljárás nyelve: német

Felek

Fellebbező: the airscreen company GmbH & Co. KG (képviselők: O. Spieker, D. Mienert, J. Selbmann Rechtsanwälte)

A többi fél az eljárásban: az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO), Moviescreens Rental GmbH

A Bíróság (a fellebbezés megengedhetőségéről határozó tanács) 2022. szeptember 28-i végzésében úgy határozott, hogy a fellebbezés nem megengedhető, és hogy a fellebbező maga viseli saját költségeit.
4)

Az első és második kérdésre adott igenlő válasz esetén: Úgy kell-e értelmezni a 2012/34/EU irányelv 56. cikkének (9) bekezdését, hogy az illetékes igazgatási szervezet e rendelkezésben foglalt, a helyzet orvoslásához szükséges intézkedései – jogkövetkezményeket tekintve – főszabály szerint annak elrendelését is lehetővé teszik, hogy a pályahálózat-működtető visszafizesse a jogellenesen felszámított díjakat, még akkor is, ha a vállalkozó vasúti társaság és a pályahálózat-működtető között felmerülő visszafizetési követelések polgári peres úton is érvényesíthetők?
2)

Úgy kell-e értelmezni az uniós jog elsőbbségének elvét, valamint a Charta 47. cikkében garantált hatékony bírói jogvédelemhez való jogot, hogy abban az esetben is a Bíróság által hozott döntések elsőbbségének elve érvényesül, ha a végső soron ítélkező tagállami bíróság is precedensként hivatkozik a korábbi ítéleteire? A Bíróság Eljárási Szabályzatának 99. cikkére is tekintettel más válasz adható-e az esetben, ha a Bíróság döntése végzés formájában hozott döntés?
A Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Middelburg (Hollandia) által 2022. augusztus 11-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – SN és társai kontra Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

(C-540/22. sz. ügy)

(2022/C 463/20)

Az eljárás nyelve: holland

A kérdést előterjesztő bíróság

Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Middelburg

Az alapeljárás felei

Felperesek: SN, AS, RA, AA, OK, SD, IS, YZ, VK, VM, SP, OZ, OK, MM, PS, OP, ST, OO, ST, OS, AB, AT, PM, IY, SO, HY, VK, VL, DT, DM, DK, OK, MK, VM, VM, AY, PD, SS, OH, AZ, RS, VD, AI, OK

Alperes: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1) Magában foglalja-e a szolgáltatásnyújtás EUMSZ 56. és EUMSZ. 57. cikk által biztosított szabadsága a valamely tagállamban székhellyel rendelkező szolgáltatásnyújtó vállalkozás által valamely másik tagállamban foglalkoztatható harmadik országbeli állampolgár munkavállalók utóbbi tagállamban fennálló, az említett jogból származtatott tartózkodási jogát?

2) Amennyiben nem: Ellentétes-e az EUMSZ 56. cikkel, hogy a szolgáltatásnyújtó vállalkozás egyszerű bejelentési kötelezettségén túlmenően minden egyes munkavállaló számára tartózkodási engedélyt kell kérni, ha a szolgáltatásnyújtás időtartama meghaladja a három hónapot?
1)

Az következik-e a 2013/32/EU irányelv (1) 40. cikkének (1) bekezdéséből, hogy a palesztin származású hontalan kérelmező által az UNRWA-nál való regisztrációja alapján benyújtott nemzetközi védelem iránti ismételt kérelem vizsgálatának engedélyezése esetén a hatáskörrel rendelkező hatóságok e rendelkezésben előírt azon kötelezettsége, hogy az ismételt kérelem keretében a további előterjesztések alapjául szolgáló minden elemet figyelembe kell venniük és meg kell vizsgálniuk, az ügy körülményei között azt a kötelezettséget is magában foglalja, hogy az ismételt kérelem tárgyát képező új elemek vagy körülmények mellett azokat az okokat is meg kell vizsgálni, amelyek miatt a személy elhagyta az UNRWA működési területét, ha az említett rendelkezés a 2011/95 irányelv (2) 12. cikke (1) bekezdése a) pontjának második mondatával összefüggésben kerül értelmezésre? Attól a körülménytől függ-e az említett kötelezettség teljesítése, hogy azokat az okokat, amelyek miatt a személy elhagyta az UNRWA működési területét, már azon [nemzetközi] védelem iránti első kérelem tárgyában lefolytatott eljárás keretében megvizsgálták, amely jogerős elutasító határozattal zárult, de amelyben a kérelmező nem hivatkozott az UNRWA-nál való regisztrációjára, és nem is bizonyította azt?
2)

Amennyiben a nemzeti bíróság – eleget téve azon kötelezettségének, hogy a megállapított visszaélést minden esetben szankcionálja (amely szankció „elengedhetetlen” és „azonnali”) – arra a következtetésre jut, hogy az uniós joggal összhangban álló értelmezés elve nem teszi lehetővé az irányelv hatékony érvényesülésének biztosítását a belső jog „contra lege[m]” értelmezése nélkül, éppen azért, mert a tagállam belső jogrendje semmilyen szankciós intézkedést nem vezetett be a keretmegállapodás 5. szakaszának a közszférában történő alkalmazása érdekében: Alkalmazni kell-e a Bíróság 2018. április 17-i Egenberger ítéletének (2) vagy a (nagytanács) 2008. április 15-i ítéletének (C-268/2006) (3) megállapításait oly módon, hogy az Európai Unió Alapjogi Chartájának 21. és 47. cikke lehetővé teszi a belső jog azon rendelkezéseinek kizárását, amelyek megakadályozzák az 1999/70/EK irányelv teljes érvényesülésének biztosítását, még akkor is, ha azok alkotmányos szintűek? Következésképpen a visszaélésszerű ideiglenes jogviszonyt olyan állandó jogviszonnyá kell átalakítani, amely azonos vagy egyenértékű az összehasonlítható határozatlan időre kinevezett köztisztviselőkével, és amely a visszaélés sértettjének állandó foglalkoztatást biztosít, annak elkerülése érdekében, hogy e visszaélés szankció nélkül maradjon, és aláássa a keretmegállapodás 5. szakaszának célkitűzéseit és hatékony érvényesülését még akkor is, ha ezen átalakítást a nemzeti szabályozás, illetve a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság) ítélkezési gyakorlata tiltja, vagy ha az esetleg ellentétes a spanyol alkotmánnyal?
14)

Az első–negyedik, ötödik–nyolcadik. és kilencedik–tizenkettedik kérdés bármelyikére adott igenlő válasz esetén, és különösen a tizenharmadik kérdésre adott igenlő válasz esetén – úgy kell-e értelmezni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését (a hatékony jogvédelem elvét) az EUSZ 2. cikkel, különösen a jogállamiság tiszteletben tartásának a Bíróság ítélkezési gyakorlatában (2021. december 21-i Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie és Tribunalul Bihor ítélet, C-357/19, C-379/19, C-547/19, C-811/19 és C-840/19, EU:C:2021:1034) értelmezett elvével összefüggésben, valamint az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében és az Alapjogi Charta 47. cikkében rögzített bírói függetlenségnek a Bíróság ítélkezési gyakorlatában (2018. február 27-i Associação Sindical dos Juízes Portugueses ítélet, C-64/16, EU:C:2018:117) értelmezett elvét, hogy azokkal – azon lehetőség miatt, hogy közvetett nyomás gyakorolható a bírákra, és e tekintetben a legfőbb ügyész kötelező érvényű utasítások adhat az alacsonyabb rangú ügyészeknek – ellentétes az ügyészség igazságügyi miniszterhez hasonló végrehajtó szervtől való függőségét érzékeltető szabályozás, valamint az olyan nemzeti szabályozás is, amely az uniós jog alkalmazása terén korlátozza a bíróság és az ügyészség függetlenségét, különösen: a) az ustawa z dnia 27 lipca 2001 roku o ustroju sądów powszechnych (a rendes bíróságok szervezetéről szóló, 2001. július 27-i törvény) 130. cikkének 1. § -a, amely az ügyész azon kötelezettségével összefüggésben, hogy jelentést tegyen az olyan esetről, amelyben a bíróság az uniós jogot alkalmazva ítélkezik, lehetővé teszi az igazságügyi miniszter számára, hogy a fegyelmi bíróság határozatának meghozatalára rendelkezésre álló, egy hónapnál rövidebb határidő lejárta előtt azonnali hatállyal felfüggessze a bíró tevékenységét abban az esetben, ha a bíró által elkövetett, az uniós jog közvetlen alkalmazásában megnyilvánuló cselekmény jellegére tekintettel az igazságügyi miniszter úgy ítéli meg, hogy ezt a bíróság tekintélye vagy az alapvető szolgálati érdekek teszik szükségessé; b) az ustawa z dnia 28 stycznia 2016 roku Prawo o prokuraturze (az ügyészségről szóló, 2016. január 28-i törvény) 1. cikkének 2. § -a, 3. cikke 1. § -ának 1. és 3. pontja, 7. cikkének 1–6. és 8. § -a, valamint 13. cikkének 1. és 2. § -a, amelyek tartalma és együttes értelmezése azt mutatja, hogy legfőbb ügyész tisztségét is betöltő és a legfőbb ügyészi szervnek tekinthető igazságügyi miniszter az alacsonyabb beosztású ügyészeknek az uniós jog közvetlen alkalmazását korlátozó vagy akadályozó módon is kötelező erejű utasításokat adhat?