5

A Törvényszék a megtámadott ítélet 1–8. pontjában a következőképpen foglalta össze a jogvita előzményeit: „(1) Annak az olasz tejtermelők számára való lehetővé tétele érdekében, hogy az Olasz Köztársaság részére az 1995/1996–2001/2002‑es idény során odaítélt tejkvóta túllépése okán az Európai Unió részére fizetendő 1386475000 euró kiegészítő illetéket megfizethess[ék], e tagállam azt kérte az Európai Unió Tanácsától, hogy engedélyezze az EK 88. cikk (2) bekezdése harmadik albekezdésének alkalmazásával állami támogatási program létrehozását. (2) Az Olasz Köztársaság által a tejtermelőinek nyújtani kívánt támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségéről szóló, 2003. július 16‑i 2003/530/EK határozattal (HL 2003. L 184., 15. o., a továbbiakban: tanácsi határozat) a Tanács engedélyezte e tagállam számára, hogy »az 1995/1996‑tól 2001/2002‑ig tartó időszakban a tejre és tejtermékekre kivetett kiegészítő illeték címén az e termelők által az [Uniónak] fizetendő összeget saját maga fize[ss]e be az [Unió részére]« (a tanácsi határozat 1. cikke). Azt is megengedte, hogy az »[érdekeltek] kamat megfizetése nélkül, több év alatt, részletekben fizessék vissza [az Olasz Köztársaság felé fennálló] tartozásukat« [(a tanácsi határozat 1. cikke)]. (3) Az összeegyeztethetőséget kimondó ezen határozat feltételek két csoportját tartalmazta. Elsőként a Tanács azt írta elő az olasz hatóságok számára, hogy egyrészt jelentsék be a tejtermelők által az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) részére fizetendő kiegészítő illetéknek megfelelő összeget, másrészt pedig az Unió felé fennálló, fennmaradó tartozásukat és a hozzá kapcsolódó kamatokat vonják le az EMOGA által finanszírozott kiadásokból (a tanácsi határozat 2. cikke). Másodszor azt követelte meg, hogy a tejtermelők egyrészt hiánytalanul, egyenlő összegű éves részletekben, másrészt a 2004. január 1‑jét követő legfeljebb tizennégy éves időszakban fizessék vissza az Olasz Köztársaság felé fennálló tartozásukat (a tanácsi határozat 1. cikke). (4) Ezen összefüggésben az olasz hatóságok elfogadták a 2003. március 28‑i decreto‑legge n. 49, riforma della normativa in tema di applicazione del prelievo supplementare nel settore del latte e dei prodotti lattiero‑caseari (a kiegészítő illetéknek a tej‑ és tejtermék‑ágazatban való alkalmazására vonatkozó szabályozás reformjáról szóló 49. sz. törvényerejű rendelet) (a GURI 2003. március 31‑i 75. száma, 4. o.), valamint a decreto ministeriale del 2003. luglio 30,disposizioni per il versamento del prelievo supplementare, dovuto e non versato per i periodi dal 1995/1996 al 2001/2002 di cui all’art. 10, comma 34, della legge n. 119/2003 (a 119/2003. sz. törvény 10. cikkének (34) bekezdésében említett 1995/1996–2001/2002‑s időszakra vonatkozóan kivetett és meg nem fizetett kiegészítő illeték megfizetéséről rendelkező, 2003. július 30‑i miniszteri rendelet) (a GURI 2003. augusztus 8‑i 183. száma, 33. o.) című jogszabályt. Az utóbbi két aktus együttesen értelmezett rendelkezései lényegében kimondták, hogy a kiegészítő illetéknek az Olasz Köztársaság által viselt teljes összegét a tejtermelők kamat megfizetése nélkül, legfeljebb tizennégy évre ütemezve azonos összegű éves részletekben fizetik vissza a részére (a továbbiakban: a fizetések ütemezésének rendszere). (5) E rendelkezések több alkalommal történő módosítását követően […] az olasz hatóságok elfogadták a 2011. február 26‑i legge n. 10, Conversione in legge, con modificazioni, del decreto‑legge 2010. dicembre 29, n. 225, recante proroga di termini previsti da disposizioni legislative e di interventi urgenti in materia tributaria e di sostegno alle imprese e alle famiglie (a jogszabályi rendelkezésekben és sürgős adóügyi, vállalkozás‑ és családtámogatási fellépésekben előírt határidők meghosszabbításáról szóló, 2010. december 29‑i 225. sz. törvényerejű rendelet módosításokkal történő törvénnyé alakításáról szóló 10. sz. törvény), (a GURI 2011. február 26‑i 47. számának 53. számú rendes melléklete) című jogszabályt, amely az azt követő napon lépett hatályba. E jogszabály többek között a 225. sz. törvényerejű rendelet 1. cikkébe beiktatta (12k) bekezdést, amely úgy rendelkezett, hogy »a tejágazatot érintő súlyos válsággal szembeni fellépés érdekében a 49. sz. törvényerejű rendeletben« és az azt követő szabályozásban »szereplő részletfizetési ütemtervekben említett, 2010. december 31‑én esedékes összegek fizetési határidejét 2011. június 30‑ra kell halasztani« (a továbbiakban: fizetéshalasztás). (6) Az olasz hatóságok tájékoztatták a Bizottságot, hogy a szóban forgó intézkedés »támogatástartalmát« az Olaszország számára az [EUMSZ 107.] és [EUMSZ 108.] cikknek a mezőgazdasági termelőágazatban nyújtott de minimis támogatásokra történő alkalmazásáról szóló, 2007. december 20‑i 1535/2007/EK bizottsági rendelet (HL 2007. L 337., 35. o.) [melléklete] értelmében e tagállam tekintetében előírt de minimis támogatás terhére számolják el. […] (7) Az SA.33726 (11/C) (korábbi SA.33726 (11/NN)) számú állami támogatás – Az olaszországi tejilletékre vonatkozó fizetési halasztásról szóló, 2012. január 11‑i C (2011) 10055 végleges határozattal, amelynek az összefoglalását 2012. február 10‑én közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (HL 2012. C 37., 30. o.), a Bizottság megindította az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti eljárást. Elsőként lényegében azt jelezte, hogy kétségeket táplál a fizetéshalasztásnak az EUMSZ 107. cikkre tekintettel való minősítésével, valamint ezen intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban. Másodszor kimondta, hogy e fizetéshalasztás a tanácsi határozatban szereplő egyik feltétel megsértését eredményezi, ez a jogsértés az olasz hatóságok által bevezetett fizetéshalasztási rendszer egészét új támogatássá alakította át annyiban, amennyiben a fizetéshalasztásban részesülő tejtermelőkre vonatkozott, és ezen új támogatásnak a belső piaccal való összeegyeztethetőségét sem bizonyították. (8) [A vitatott] határozattal az olasz hatóságokkal a közigazgatási eljárás során végzett információcserét követően a Bizottság megállapította, hogy a szóban forgó intézkedések közül mindkettő, azaz egyrészről a fizetéshalasztás, másrészről a fizetések ütemezésének rendszere új, jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatásnak minősül (a [vitatott] határozat 1. cikke). Következésképpen arra kötelezte az Olasz Köztársaságot, hogy a fizetéshalasztásban részesülő tejtermelők részére odaítélt, kamatokkal növelt összegek visszafizettetését azonnali hatállyal, jogerősen hajtsa végre (a [vitatott] határozat 2. és 3. cikke).”