Hatá rozatok Tá r a  
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (tizedik tanács) 
2020 . november 19. * 
„Előzetes döntéshozatal – Vámunió – 2913 /92/EGK rendelet – Közösségi Vámkódex – A 29. cikk  
(1) bekezdése és (3) bekezdésének a) pontja – A 32. cikk (1) bekezdésének c) pontja és  
(5) bekezdésének b) pontja – 2454 /93/EGK rendelet – A 157. cikk (2) bekezdése – A vámérték  
megállapítása – Az importált áru ügyleti értéke – Az »eladás feltételének« fogalma –  
Kizárólagos forgalmazási jog biztosítása ellenében teljesített kifizetés”  
AC-775/19. sz. ügyben, 
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a 
Finanzgericht Baden-Württemberg (baden-württembergi pénzügyi bíróság, Németország) a Bírósághoz 
2019 . október 22-én érkezett, 2019 . július 22-i határozatával terjesztett elő 
a 5th AVENUE Products T rading GmbH 
és 
a Hauptzollamt Singen 
között folyamatban lévő eljárásban, 
A BÍRÓSÁG (tizedik tanács), 
tagjai: E. Regan, az ötödik tanács elnöke, a tizedik tanács elnökeként eljárva (előadó), Juhász E. és 
I. Jarukaitis bírák,  
főtanácsnok: M. Szpunar,  
hivatalvezető: A. Calot Escobar,  
tekintettel az írásbeli szakaszra,  
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:  
– a Hauptzollamt Singen képv iseletében B. Geyer, meghatalmazotti minőségben,  
– a cseh kormány képv iseletében M. Smolek, J. Vláčil és L. Dvořáková, meghatalmazotti minőségben,  
– a spanyol kormány képv iseletében M. J. Ruiz Sánchez, meghatalmazotti minőségben,  
– az Európai Bizottság képv iseletében C. Vollrath és M. Kocjan, meghatalmazotti minőségben,  
* Az eljárás nyelve: német. 
HU 
ECLI:EU:C:2020 :948 1 
2020 . 11. 19-I ÍTÉLET – C-775/19. SZ. ÜGY 
5TH AVENUE PRODUCTS TRADING 
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a 
főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor, 
meghozta a következő 
Ítéletet 
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992 . október 
12-i 2913 /92/EGK tanácsi rendelet (HL 1992 . L 302., 50. o.; magyar nyelvű különkiadá s 2. fejezet, 
4. kötet, 307. o.; a továbbiakban: Vámkódex) 32. cikke (1) bekezdése c) pontjának és (5) bekezdése 
b) pontjának, valamint a 2913 /92 rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról 
szóló, 1993 . július 2-i 2454 /93/EGK bizottsági rendelet (HL 1993 . L 253., 1. o.; magyar nyelvű 
különkiadá s 2. fejezet, 6. kötet, 3. o.; helyesbítés: magyar nyelvű különkiadá s 2. fejezet, 16. kötet, 
133. o.; a továbbiakban: végrehajtási rendelet) 157. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozik. 
2 E kérelmet a 5th AVENUE Products Trading GmbH (a továbbiakban: 5th Avenue) és a Hauptzollamt 
Singen (singeni központi vámhivatal, Németország; a továbbiakban: vámhivatal) között annak 
tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, hogy a valamely harmadik országból az 
Európai Unió területén történő szabad forgalomba bocsátás céljából behozott áruk vámértékének 
megállapítása során figyelembe lehet-e venni a kizárólagos forgalmazási jog biztosítása ellenében 
teljesített kifizetést. 
Jogi háttér 
A Vámkódex 
3 A Vámkódexet hatályon kívül helyezte és felváltotta a Közösségi Vámkódex létrehozásáról (Modernizált 
Vámkódex) szóló, 2008 . április 23-i 450/2008 /EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2008 . 
L 145., 1. o.), majd az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló, 2013 . október 9-i 952/2013 /EU európai 
parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013 . L 269., 1. o.; helyesbítések: HL 2013 . L 287., 90. o.; HL 2016 . 
L 267., 2. o.; HL 2018 . L 173., 35. o.). Mindazonáltal ez utóbbi rendelet 288. cikkének (2) bekezdésével 
összefüggésben értelmezett 286. cikkének (2) bekezdése értelmében a Vámkódex 2016 . április 30-ig 
alkalmazandó marad t. 
4 A Vámkódexnek „A behozatali vagy kiviteli vámok és az áruforgalomra vonatkozó egyéb intézkedések 
alkalmazását megalapozó tényezők” című II. címének „Az áruk vámértéke” című 3. fejezetében szereplő 
29. cikke a következőket írta elő: 
„(1) Az importált áru vámértéke az ügyleti érték, vagyis a Közösség vámterületére irányuló kivitel 
céljából történő eladáskor az áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő, szükség esetén a 32. és 
33. cikknek megfelelően kiigazított ár […] 
[…] 
(3) a) A ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő ár az importált áruért az eladónak vagy az eladó javára 
a vevő részéről teljesített vagy teljesítendő teljes kifizetés, és magában foglal a vevő részérőlaz 
eladónak vagy a vevő részéről valamely harmadik félnek az eladó kötelezettségének teljesítésére 
az importált áru eladásának feltételeként teljesített vagy teljesítendő minden kifizetést. […] 
[…]” 
ECLI:EU:C:2020 :948 2 
2020 . 11. 19-I ÍTÉLET – C-775/19. SZ. ÜGY 
5TH AVENUE PRODUCTS TRADING 
5 Az említett kódex ugyanezen fejezetben szereplő 32. cikke a következőképpe n rendelkezett: 
„(1) A vámértéknek a 29. cikk alapján történő megállapításakor az importált áruért ténylegesen  
kifizetett vagy kifizetendő árhoz hozzá kell számítani:  
[…]  
c) avevő által közvetve vagy közvetlenül, az értékelendő áru eladásának feltételeként fizetendő,az  
értékelendő áruval kapcsolatos jogdíjak és licencdíjak, amennyiben azok a ténylegesen kifizetett 
vagy kifizetendő árban nincsenek benne; 
d) az importált áru későbbi viszonteladásából, átengedéséből vagy felhasználásából származó bevétel 
azon részének értéke, amely közvetve vagy közvetlenül az eladóhoz kerül; 
[…] 
(2) A ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árba történő beszámítás e cikk alapján kizárólag objektív 
és mennyiségileg meghatározható adatok alapján történhet. 
[…] 
(5) Az (1) bekezdés c) pontjától eltérően: 
[…] 
b) az importált áru forgalmazási vagy viszonteladási jogáért a vevő által teljesített kifizetéseket nem 
lehet hozzáadni az importált áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árhoz, ha az ilyen 
kifizetések nem képe zik feltételét az áru közösségi exportra történő eladásának.” 
A végrehajtási rendelet 
6 A végrehajtási rendelet 157. cikke, amely e rendelet „Vámérték” című V. címének a „Jogdíjakra és 
licencdíjakra vonatkozó rendelkezések” címet viselő 2. fejezetében szerepel, a következőképpe n 
rendelkezett: 
„(1) A Vámkódex 32. cikke (1) bekezdése c) pontjának alkalmazásában a jogdíjak és licencdíjak 
különösen az alábbiakra vonatkozó jogok használatáért történő kifizetéseket jelentenek: 
– importált áruk gyártása (különösen szabadalmak, formatervezési minták, használati minták és 
gyártási know-how), 
vagy 
– importált áruk exportcélú eladása (különösen védjegyek, bejegyzett formatervezési minták),  
vagy  
– importált áruk felhasználása vagy újraeladása (különösen szerzői jogok, az importált árukban 
elválaszthatatlanul megtestesített gyártási eljárások). 
ECLI:EU:C:2020 :948 3 
2020 . 11. 19-I ÍTÉLET – C-775/19. SZ. ÜGY 
5TH AVENUE PRODUCTS TRADING 
(2) A Vámkódex 32. cikke (5) bekezdésének sérelme nélkül, ha az importált áruk vámértékét a 
Vámkódex 29. cikkének rendelkezései szerint állapítják meg, a ténylegesen kifizetett vagy fizetendő 
árhoz csak akkor kell hozzászámítani a jogdíjat vagy licencdíjat, ha ez a kifizetés: 
– az értékelendő árukra vonatkozik, 
és 
– ezen áruk eladásának feltételét képe zi.” 
7 Az említett rendelet e 2. fejezetben szereplő 158. cikkének (3) bekezdése kimondta: 
„Ha a jogdíjak vagy licencdíjak részben az importált árukra, részben pedig egyéb olyan összetevőkre 
vagy alkotóelemekre vonatkoznak, amelyeket az árukhoz importálásuk után adnak hozzá, vagy az 
importálást követő tevékenységekre vagy szolgáltatásokra vonatkoznak, megfelelő arányú megosztást 
csak objektív és mennyiségileg meghatározható adatok alapján lehet tenni, a Vámkódex 32. cikke 
(2) bekezdéséhez fűzött, a 23. mellékletben megtalálható értelmező megjegyzéssel összhangban.” 
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések 
8 2012 . január 31-én a 5th Avenue Németországban letelepedett társaság, amelynek tevékenysége többek 
között dohánygyártmányok, valamint dohányosoknak szánt termékek forgalmazására terjed ki, és a 
Habanos SA, szivarokat exportáló kubai állami társaság egy „Exclusive Distribution Agreeme nt” 
(kizárólagos forgalmazási megállapodás, a továbbiakban: EDA) elnevezésű szerződést kötött, amelynek 
értelmében a 5th Avenue egyetlen és kizárólagos forgalmazó minőségben kizárólagos jogot szerzett az 
említett állami társaság által gyártott szivarok Németországba és Ausztriába történő importálására, 
valamint e tagállamokban történő értékesítésére és forgalmazására. E kizárólagos forgalmazási jog 
Ausztriában történő biztosítása ellenében a 5th Avenue kötelezettséget vállalt arra, hogy egy négyéves 
időszakban „kompe nzációnak” minősített éves összeget fizet a Habanos részére, amely a szivarok e 
tagállamban történő értékesítéséből származó éves árbevétel 25%-ának felel meg. 
9 Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a 5th Avenue árlista alapján rendelte a 
szivarokat, és e termékek behozatalához a németországi székhelyén található, engedélyezett vámraktárat 
használt. Ezen áruk raktározásának időpontjában a 5th Avenue bejelentette a vámhatóságoknak a 
ténylegesen kifizetett vételárat, valamint a fuvardíjat és a biztosítási díjat, anélkül azonban, hogy 
hozzászámította volna az áruk Ausztriában eladott része után az EDA alapján fizetendő kompe nzációt. 
Ebben az időpontban ugyanis még nem tudta megállapítani, milyen arányban értékesíti majd az 
említett árukat Ausztriában, illetve Németországban. Az említett raktárból való kitároláskor a 
szivarokat egyszerűsített vámeljárás keretében szabad forgalomba bocsátották a könyvelésben való 
feltüntetésük útján, anélkül hogy azokat újból bemutatták volna a vámhatóságoknak. 
10 Vámellenőrzést követően az ellenőr megállapította, hogy az EDA által előírt kompe nzáció kifizetése az 
importált áruk vételárától elkülönülő olyan elemnek minősül, amelyet a Vámkódex 29. cikke 
(3) bekezdésének a) pontja alapján figyelembe kell venni ezen áruk vámértékének megállapításakor. 
11 A vámhivatal az ellenőr álláspontját követve több, a behozatali vámok és illetékek megállapításáról 
szóló határozatot hozott, amelyek között szerepel a 2015 . augusztus 28-i vámme gállapító határozat; az 
alapügyben kizárólag e határozat vitatott. E vámme gállapító határozatnak megfelelően az említett 
hivatal utólagosan behozatali vámot vetett ki a 5th Avenue által a 2013 . február 21. és december 12. 
közötti időszakban vámraktározási eljárás alá vont árukra. 
12 2015 . szeptember 23-án a 5th Avenue kifogást emelt az említett vámme gállapító határozattal szemben. 
ECLI:EU:C:2020 :948 4 
2020 . 11. 19-I ÍTÉLET – C-775/19. SZ. ÜGY 
5TH AVENUE PRODUCTS TRADING 
13 2017 . november 22-i határozatával a vámhivatal e kifogást mint megalapozatlant lényegében 
elutasította. 
14 2017 . december 6-án a 5th Avenue e határozattal szemben keresetet nyújtott be a Finanzgericht 
Baden-Württemberghez (baden-württembergi pénzügyi bíróság, Németország) azzal az indokkal, hogy 
a kizárólagos forgalmazási jogokért járó kompe nzáció címén teljesített kifizetések nem minősülnek a 
Vámkódex 32. cikke (5) bekezdésének b) pontja értelmében vett eladási feltételnek, és nem is 
vonatkoznak a végrehajtási rendelet 157. cikkének (2) bekezdése értelmében véve az értékelendő árura. 
Egyrészt e kompe nzáció fizetése nem bír olyan jelentőséggel, hogy annak megfizetése hiányában az 
eladó megtagadta volna az értékesítést. Az említett kompe nzációt ugyanis kizárólag az ausztriai 
kizárólagos forgalmazási jog ellentételezéseként kellett kifizetni, és kizárólag az első négy évnek 
megfelelő időszakra. Másrészt a kizárólagos forgalmazási jog meghaladja az árukkal viszonteladás 
céljából való rendelkezés jogát, és nem befolyásolja az áruknak az importálás során fennálló értékét. 
Az áruk értékesítése a kizárólagos forgalmazási jog biztosítása hiányában ugyanis jogilag nem lenne 
kizárt. 
15 A vámhivatal azt állítja, hogy az alapügyben szóban forgó kompe nzációt – függetlenül attól, hogy azt a 
vételártól elkülönülő elemnek vagy jogdíjnak, illetve licencdíjnak kell-e tekinteni – hozzá kell adni a 
vámértékhez, mivel az az eladás feltételét képe zi, és az importált árukra vonatkozik. A Vámkódex 
32. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében ugyanis a jogdíj vagy licencdíj fizetése akkor 
tekintendő az eladás feltételének, ha az eladó vagy a vele kapcsolatban álló személy a vevőtől 
megköveteli e kifizetés teljesítését. Amennyiben – amint a jelen ügyben is – az áruk eladója és a 
szomszédos jogok jogosultja, akinek ezen áruk vevője e jogok biztosításáért díjat fizet, egy és ugyanazon 
személy, úgy kell tekinteni, hogy a licencia hatálya alá tartozó áruk értékesítése nem csupán a vételár, 
hanem a díj megfizetésétől is függ, hasonlóan ahhoz, amit immár a 952/2013 rendelet egyes 
rendelkezéseinek végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015 . november 
24-i (EU) 2015 /2447 bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2015 . L 343., 558. o.; helyesbítések: HL 2016 . 
L 87., 35. o.; HL 2017 . L 101., 195. o.; HL 2018 . L 157., 27. o.; HL 2019 . L 181., 124. o.) 136. cikke 
(4) bekezdésének a) pontja ír elő. A 5 Avenue egyébként nem szolgáltatott bizonyítékot arra 
vonatkozóan, hogy a Habanos e díjak megfizetése hiányában is szállítaná az árukat. Egyébként a 
jogdíjak és licencdíjak továbbá az importált árukra vonatkoznak. E díjakat ugyanis az ezen áruk 
eladásából származó árbevétel alapján számítják ki. Ezenkívül a területi védelem iránti kérelem nem a 
vevőtől származott. 
16 A kérdést előterjesztő bíróság szerint az EDA által előírt, az alapügyben szóban forgó kompe nzáció 
nem minősül a Vámkódex 29. cikke (3) bekezdésének a) pontja értelmében vett vételártól elkülönülő 
elemnek, hanem az említett Vámkódexnek a végrehajtási rendelet 157. cikke (1) bekezdésének 
harmadik francia bekezdésével és (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 32. cikke 
(1) bekezdésének c) pontja és (5) bekezdésének b) pontja értelmében vett jogdíjak és licencdíjak körébe 
tartozik. E kompe nzációt ugyanis az importált áru felhasználásához vagy újraeladásához kapcsolódó 
jogok használatáért fizetik. A 2017 . március 9-i GE Healthcare ítéletnek (C-173/15, EU:C:2017 :195) 
megfelelően e jogdíjakat és licencdíjakat ennélfogva akkor kell a vételárhoz hozzáadni, ha három 
kumulatív feltétel teljesül, nevezetesen, ha azokat nem számították be a ténylegesen kifizetett vagy 
kifizetendő árba, továbbá az említett díjak az értékelendő árura vonatkoznak, és a vevő az értékelendő 
áru eladásának feltételeként köteles megfizetni azokat. 
17 E bíróság szerint a jelen ügyben az első és a harmadik feltétel teljesül. Egyrészt az EDA 
rendelkezéseiből kitűnik, és végeredményben a felek között sem vitatott, hogy az érintett áruk ausztriai 
kizárólagos forgalmazási jogának ellenértékeként fizetett jogdíjakat és licencdíjakat nem foglalták bele 
az értékelendő áruk vételárába. Másrészt az alapügyben szóban forgó kompe nzáció kifizetése az 
értékesítés egyik feltételének is minősül. Ugyanis, ha az importált áruk eladója egyben a hasznosítást 
engedélyező is, vélelmezni kell, hogy ez utóbbi megköveteli, hogy a vevő, aki egyben a hasznosításba 
vevő is, az áron felül jogdíjakat és licencdíjakat is fizessen. Meg kell tehát állapítani, hogy a Habanos 
az Ausztriában történő forgalmazásra szánt árukat nem szállította volna e kompe nzáció megfizetése 
ECLI:EU:C:2020 :948 5 
2020 . 11. 19-I ÍTÉLET – C-775/19. SZ. ÜGY 
5TH AVENUE PRODUCTS TRADING 
nélkül, illetve mindenesetre nem ugyanolyan szerződéses feltételek mellett szállította volna azokat, mint 
amelyekben megállapodtak. E tekintetben nem releváns az a körülmény, hogy e kötelezettség egy 
négyéves időszak letelte után megszűnik, mivel e körülmény nem bizonyítja, hogy a vevő ezen 
időszakra vonatkozóan az említett kompe nzáció megfizetése nélkül is kizárólagos forgalmazási jogot 
szerzett volna. Nincs jelentősége annak a ténynek sem, hogy az alapügyben szóban forgó 
kompe nzációról olyan keretszerződésben állapodtak meg, mint az EDA, mivel e szerződés előírja e 
kompe nzáció minden későbbi egyedi vásárlás esetén történő megfizetésének elvét. 
18 Ezzel szemben az említett bíróságnak a második feltétel teljesülésével kapcsolatban kétségei vannak. E 
tekintetben álláspontja szerint különbséget kell tenni a forgalmazási jog, amely értelmében a 
forgalmazónak joga van arra, hogy az importált árukat egy adott területen első alkalommal 
újraértékesítse, és a területi kizárólagosság között, amelynek értelmében e forgalmazó területi 
védelemben részesülve kizárólagos jogot szerez az érintett áruk e területen történő forgalmazására. 
Noha e két elem az EDA értelmében megkülönböztetés nélkül az alapügyben szóban forgó 
kompe nzáció hatálya alá tartozik, kizárólag a forgalmazási jog van egyértelmű kapcsolatban az 
importált árukkal, mivel az ezen áruk viszonteladásához vagy forgalmazásához való jog az azokkal való 
rendelkezés jogának részét képe zi, tehát abba bele van foglalva. Ezzel szemben a kizárólagos 
forgalmazási jog olyan kiegészítő jognak minősül, amely túlmutat az áruk feletti rendelkezési jog 
átruházásán. Ebből az következik, hogy a kizárólagos forgalmazási jog biztosítása ellenében kért 
jogdíjat vagy licencdíjat már nem az importált áru ellenértékeként fizetik meg, hanem azért, hogy az 
eladó a megállapodás hatálya alá tartozó területen ne szállítson más személyeknek. 
19 Abban az esetben, ha a területi kizárólagosság biztosítása nem tekinthető az importált árukhoz 
kapcsolódónak, a kérdést előterjesztő bíróság egyébiránt arra keresi a választ, hogy ezen áruk 
vámértékének megállapítása érdekében hozzá kell-e adni e kompe nzáció teljes összegét az áruk 
vételárához, vagy csak az árukhoz kapcsolódó kompe nzáció értékének megfelelő részt kell-e 
hozzászámítani. A 2017 . március 9-i GE Healthcare ítélet (C-173/15, EU:C:2017 :195) 52. pontjában a 
Bíróság a végrehajtási rendelet 158. cikkének (3) bekezdését illetően kimondta, hogy még ha a jogdíjak 
vagy licencdíjak részben az importált árukra, részben pedig az import utáni szolgáltatásokra 
vonatkoznak is, a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti kiigazítás alkalmazható 
olyan objektív és számszerűsíthető adatok alapján, amelyek lehetővé teszik az ezen árukhoz 
kapcsolódó jogdíjak vagy licencdíjak összegének megállapítását. Meg kell tehát vizsgálni, hogy az 
alapügyben is alkalmazhatók-e ezek a feltételek. Ha ez a helyzet áll fenn, felmerül a kérdés, hogy az e 
rendelkezések értelmében vett bármely objektív és számszerűsíthető adat hiányában milyen 
kritériumok alapján kell elvégezni e felosztást az alapügyben szóban forgó kompe nzáció tekintetében. 
20 E körülmények között a Finanzgericht Baden-Württemberg (baden-württembergi pénzügyi bíróság) 
úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket 
terjeszti a Bíróság elé: 
„1) A [Vámkódex] 32. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében vett, az ugyanezen rendeletnek – a 
[végrehajtási] rendelet 157. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett – 32. cikke 
(5) bekezdésének b) pontja alapján az importált áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árhoz 
hozzáada ndó jogdíjaknak és licencdíjaknak minősülnek-e azok a kifizetések, amelyeket az áru vevője 
a vételáron felül árbevételétől függően négy éven át évente egyszer azért teljesít, hogy az árut 
– meghatározott területen, 
– legelsőként, 
– kizárólagosan és 
– hosszú távon 
ECLI:EU:C:2020 :948 6 
2020 . 11. 19-I ÍTÉLET – C-775/19. SZ. ÜGY 
5TH AVENUE PRODUCTS TRADING 
értékesíthesse? 
2) Adott esetben csak az importált áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő ár arányában kell-e 
hozzáadni ezeket a díjakat, és ha igen, milyen szemp ontok szerint és milyen mértékben?” 
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről 
Az első kérdésről 
21 Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a Vámkódexnek a 
végrehajtási rendelet 157. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 32. cikke 
(1) bekezdésének c) pontját és (5) bekezdésének b) pontját úgy kell-e értelmezni, hogy az importált 
áruk vevője által ezen áruk eladója részére korlátozott ideig annak érdekében teljesített kifizetést, hogy 
az eladó ezen áruk adott területen való forgalmazására kizárólagos jogot biztosítson, és amely kifizetést 
az e területen elért árbevétel alapján számítják ki, bele kell foglalni az említett áruk vámértékébe. 
22 Emlékeztetni kell arra, hogy a vámérték megállapítására vonatkozó uniós szabályozás méltányos, 
egységes és semleges rendszer létrehozására irányul, amely kizárja az önkényes és fiktív vámértékek 
alkalmazását. A vámértéknek tehát a behozott áru valós gazdasági értékét kell tükröznie, ennélfogva 
figyelembe kell vennie ezen áru minden, gazdasági értékkel rendelkező elemét (lásd különösen: 2006 . 
november 16-i Compaq Computer International Corporation ítélet, C-306/04, EU:C:2006 :716, 
30. pont; 2017 . december 20-i Hamamatsu Photonics Deutschland ítélet, C-529/16, EU:C:2017 :984, 
24. pont; 2019 . június 20-i Oribalt Rīga ítélet, C-1/18, EU:C:2019 :519, 22. pont). 
23 Közelebbről a Vámkódex 29. cikke értelmében az importált áru vámértéke az ügyleti értékéből, vagyis 
az Unió vámterületére irányuló kivitel céljából történő eladáskor az áruért ténylegesen kifizetett vagy 
kifizetendő árból tevődik össze, figyelemme l azonban a többek között e kódex 32. cikkének 
megfelelően adott esetben elvégzendő kiigazításokra (lásd különösen: 2016 . június 16-i EURO 2004 . 
Hungary ítélet, C-291/15, EU:C:2016 :455, 24. pont; 2017 . március 9-i GE Healthcare ítélet, C-173/15, 
EU:C:2017 :195, 31. pont; 2017 . december 20-i Hamamatsu Photonics Deutschland ítélet, C-529/16, 
EU:C:2017 :984, 25. pont). 
24 Amint arra a Bíróság már rámutatott, a vámértéket elsősorban az importált áru úgynevezett „ügyleti 
értékének” módszere alapján kell meghatározni (2016 . június 16-i EURO 2004 . Hungary ítélet, 
C-291/15, EU:C:2016 :455, 30. pont; 2017 . december 20-i Hamamatsu Photonics Deutschland ítélet, 
C-529/16, EU:C:2017 :984, 26. pont). Ekképpe n a vámérték meghatározásának e módszerét tekintik a 
legmegfelelőbbnek, és ezt alkalmazzák a leggyakrabban (2013 . december 12-i Christodoulou és társai 
ítélet, C-116/12, EU:C:2013 :825, 44. pont; 2016 . június 16-i EURO 2004 . Hungary ítélet, C-291/15, 
EU:C:2016 :455, 30. pont). 
25 Az árukért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő ár képe zi tehát főszabály szerint a vámérték 
kiszámításának alapját, még ha ezen ár olyan adat is, amelyet adott esetben ki kell igazítani, ha e 
művelet az önkényes vagy fiktív vámérték megállapításának elkerülése érdekében szükséges (lásd 
különösen: 2016 . június 16-i EURO 2004 . Hungary ítélet, C-291/15, EU:C:2016 :455, 25. pont; 2017 . 
december 20-i Hamamatsu Photonics Deutschland ítélet, C-529/16, EU:C:2017 :984, 27. pont; 2019 . 
június 20-i Oribalt Rīga ítélet, C-1/18, EU:C:2019 :519, 23. pont). 
26 A Vámkódexnek a vámérték megállapítására vonatkozó szabályai által követett, a jelen ítélet 
22. pontjában felidézett célnak megfelelően ugyanis az ügyleti értéknek a behozott áru valós gazdasági 
értékét kell tükröznie (2013 . december 12-i Christodoulou és társai ítélet, C-116/12, EU:C:2013 :825, 
40. pont; 2016 . június 16-i EURO 2004 . Hungary ítélet, C-291/15, EU:C:2016 :455, 26. pont; 2017 . 
december 20-i Hamamatsu Photonics Deutschland ítélet, C-529/16, EU:C:2017 :984, 28. pont). 
ECLI:EU:C:2020 :948 7 
2020 . 11. 19-I ÍTÉLET –C-775/19. SZ. ÜGY 
5TH AVENUE PRODUCTS TRADING 
27 Ennek alapján a vámérték megállapítása érdekében az importált áruért ténylegesen kifizetett vagy 
kifizetendő árhoz hozzáada ndó elemeket a Vámkódex 32. cikke tartalmazza. Így e rendelkezés 
(1) bekezdésének c) pontja értelmében ezen árhoz hozzá kell számítani a vevő által az értékelendő áru 
eladásának feltételeként fizetendő, az értékelendő áruval kapcsolatos jogdíjakat és licencdíjakat, 
amennyiben azok a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árban nincsenek benne. 
28 A végrehajtási rendelet 157. cikkének (2) bekezdése e tekintetben kifejti, hogy a ténylegesen kifizetett 
vagy fizetendő árhoz akkor kell hozzászámítani a jogdíjat vagy licencdíjat, ha a kifizetés egyfelőlaz 
értékelendő árura vonatkozik, másfelől pedig ezen áru eladásának feltételét képe zi. 
29 Mindazonáltal, amint azt az Európai Bizottság az írásbeli észrevételeiben helyesen megjegyezte, meg 
kell állapítani, hogy az e rendelkezésekben szereplő „jogdíj”és „licenciadíj”fogalma kizárólag a vevő 
által az eladónak szellemi tulajdonjogok használata címén teljesített kifizetésekre vonatkozik. 
30 Ugyanis, amint az magából a végrehajtási rendelet 157. cikke (1) bekezdésének szövegéből kitűnik, e 
fogalmak az áruk gyártására –úgymint különösen „szabadalmak, formatervezési minták, használati 
minták és gyártási know-how”–, az áruk exportcélú eladására – úgymint különösen „védjegyek, 
bejegyzett formatervezési minták”–, valamint ezen áruk felhasználására vagy újraeladására –úgymint 
különösen „szerzői jogok, az importált árukban elválaszthatatlanul megtestesített gyártási eljárások”– 
vonatkozó jogok használatáért történő kifizetéseket jelentenek (lásd ebben az értelemben: 2017 . 
március 9-i GE Healthcare ítélet, C-173/15, EU:C:2017 :195, 33. pont). 
31 Márpedig a jelen ügyben a Bíróság rendelkezésére álló adatokból kitűnik, hogy az alapügyben szóban 
forgó kifizetésekre az alapeljárás feleit kötelező szerződéses rendelkezések értelmében nem szellemi 
tulajdonjogok, hanem kizárólagos forgalmazási jog biztosítása fejében került sor. Közelebbrőlaz 
előzetes döntéshozatalra utaló határozatban semm i nem utal arra, hogy e kifizetéseket azért kellene 
megfizetni, mert az eladó esetleg olyan szellemi tulajdonjogokra vonatkozó licenciát adott, amelyeknek 
ő a jogosultja. 
32 Ebből következik, hogy a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdésének c) pontja és (5) bekezdésének b) pontja, 
valamint a végrehajtási rendelet 157. cikkének (2) bekezdése az alapügyben nem alkalmazható. 
33 A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint ugyanakkor a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az 
EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti 
bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez érdemi választ adjon. Ennek érdekében a 
Bíróságnak adott esetben át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdéseket. A Bíróság feladata ugyanis 
az uniós jog minden olyan rendelkezésének értelmezése, amelyre a nemzeti bíróságoknak az eléjük 
terjesztett jogviták eldöntése érdekében szükségük van, még akkor is, ha e bíróságok az általuk 
előterjesztett kérdésekben nem jelölik meg kifejezetten e rendelkezéseket (2020 . március 12-i Caisse 
d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace-Moselle ítélet, C-769/18, EU:C:2020 :203, 
39. pont). 
34 Következésképpe n, még ha az előterjesztő bíróság az első kérdését formálisan a Vámkódex 32. cikke 
(1) bekezdése c) pontjának és (5) bekezdése b) pontjának, valamint a végrehajtási rendelet 157. cikke 
(2) bekezdésének értelmezésére is korlátozta, e körülmény nem képe zi akadá lyát annak, hogy a Bíróság 
a nemzeti bíróság részére az uniós jognak az előtte folyamatban lévő ügy elbírálásához hasznos, 
valamennyi értelmezési szemp ontját megadja, függetlenül attól, hogy a nemzeti bíróság a kérdései 
megfogalmazásában utalt-e azokra, vagy sem. E tekintetben a Bíróságnak kell a nemzeti bíróság által 
szolgáltatott információk összessége, és különösen az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 
indokolása alapján meghatároznia az uniós jog azon rendelkezéseit, amelyeknek az értelmezése a per 
tárgyára figyelemme l szükséges (2020 . március 12-i Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail 
d’Alsace-Moselle ítélet, C-769/18, EU:C:2020 :203, 40. pont). 
ECLI:EU:C:2020 :948 8 
2020 . 11. 19-I ÍTÉLET – C-775/19. SZ. ÜGY 
5TH AVENUE PRODUCTS TRADING 
35 A jelen ügyben, mivel – amint az a jelen ítélet 23–25. pontjából kitűnik – a Vámkódex 32. cikkében 
előírt kiigazításokat az importált áruknak a Vámkódex 29. cikke értelmében vett ügyleti értékéhez csak 
akkor lehet hozzáadni, ha e kiigazítások szükségesek ahhoz, hogy ez az érték az említett áruk valós 
gazdasági értékét tükrözze, meg kell vizsgálni, hogy – amint arra a Bizottság hivatkozik – az olyan 
kifizetés, mint amelyről az alapügyben szó van, e 29. cikk, és különösen annak (1) bekezdése és 
(3) bekezdésének a) pontja alapján mint a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő ár eleme már részét 
képe zi-e az említett áruk vámértékének. 
36 Következésképpe n meg kell állapítani, hogy az előterjesztő bíróság által feltett első kérdés arra 
vonatkozik, hogy a Vámkódex 29. cikkének (1) bekezdését és (3) bekezdésének a) pontját úgy kell-e 
értelmezni, hogy az importált áruk vevője által ezen áruk eladója részére korlátozott ideig annak 
érdekében teljesített kifizetést, hogy az eladó ezen áruk adott területen való forgalmazására kizárólagos 
jogot biztosítson, és amely kifizetést az e területen elért árbevétel alapján számítják ki, bele kell foglalni 
az említett áruk vámértékébe. 
37 E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy a Vámkódex 29. cikkének (1) bekezdése értelmében vett 
„ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő […]ár” e cikk (3) bekezdése a) pontjának megfelelően az 
importált áruért az eladónak a vevő részéről teljesített vagy teljesítendő teljes kifizetésnek felel meg, és 
magában foglalja az ezen áru „eladásának feltételeként” e felek között teljesített minden kifizetést. 
38 Ebből következik, hogy valamely, a vevő által az eladónak teljesített kifizetést bele kell számítani az 
érintett áruk ügyleti értékébe, amennyiben e kifizetés ezen árunak a Vámkódex 29. cikke 
(3) bekezdésének a) pontja értelmében vett „eladása feltételének” részét képe zi. 
39 E következtetést végeredményben megerősíti e kódex 32. cikke (5) bekezdésének b) pontja is, amely 
ellenkezőleg, konkrétan az importált áruk forgalmazására vagy viszonteladására vonatkozó jog 
ellenértékeként a vevő által teljesített kifizetéseket illetően előírja, hogy e kifizetéseket nem lehet 
hozzáadni a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árhoz, amennyiben azok nem képe zik ezen áruk 
eladásának ilyen feltételét. 
40 Bár a Vámkódex, illetve a végrehajtási rendelet egyetlen rendelkezése sem tartalmazza az e kódex 
29. cikke (3) bekezdésének a) pontja értelmében vett „eladás feltétele” fogalmának meghatározását, a 
Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az ügyleti érték módszere elsőbbségének megőrzése 
érdekében az e 29. cikkben szereplő fogalmakat tágan kell értelmezni (lásd ebben az értelemben: 2013 . 
december 12-i Christodoulou és társai ítélet, C-116/12, EU:C:2013 :825, 45. pont). 
41 Így a Bíróság az „eladás feltételének” a Vámkódex 32. cikke (1) bekezdésének c) pontjában szereplő 
fogalmával kapcsolatban már kimondta, hogy valamely kifizetés akkor minősül az értékelendő áruk 
„eladása feltételének”, ha – az eladó vagy a vele kapcsolatban álló személy és a vevő közötti 
szerződéses jogviszonyok keretében – e kifizetés olyan jelentőséggel bír az eladó számára, hogy az 
említett kifizetés hiányában elállna az eladástól (2017 . március 9-i GE Healthcare ítélet, C-173/15, 
EU:C:2017 :195, 60. pont). 
42 Mivel e kódex 32. cikke az importált árunak az említett kódex 29. cikke értelmében vett ügyleti 
értékének pontosítására irányul, és így ugyanazt a célt követi, mint az említett 29. cikk, meg kell 
állapítani, hogy az „eladás feltétele” fogalmának ezen értelmezése az utóbbi cikkel összefüggésben is 
alkalmazandó. Ugyanis figyelembe véve az uniós jogrend egységének és koherenciájának 
követelményét, az ugyanazon a területen elfogadott jogi aktusok által használt fogalmaknak azonos 
jelentéssel kell rendelkezniük, kivéve ha az uniós jogalkotó kinyilvánította az ettől eltérő szándékát 
(lásd különösen: 2016 . szeptember 15-i Landkreis Potsdam-Mittelmark ítélet, C-400/15, 
EU:C:2016 :687, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
ECLI:EU:C:2020 :948 9 
2020 . 11. 19-I ÍTÉLET – C-775/19. SZ. ÜGY 
5TH AVENUE PRODUCTS TRADING 
43 Ebből következik, hogy az olyan kifizetést, mint amelyről az alapügyben szó van, az importált áruknak a 
Vámkódex 29. cikke (3) bekezdésének a) pontja értelmében vett „eladása feltételének” kell tekinteni, 
amennyiben az eladó e kifizetést ezen áruk érintett területen történő kizárólagos forgalmazásának 
feltételeként követelte meg. 
44 Márpedig a Bíróság rendelkezésére álló adatokból kitűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által 
végzett értékelés szerint pontosan ez a helyzet, mivel e bíróság már az előzetes döntéshozatalra utaló 
határozatban arra a következtetésre jutott, hogy az áruk eladója, mivel ő a szóban forgó kifizetés 
kedvezményezettje is, e kifizetés hiányában nem szállította volna ezen árukat az osztrák területen 
történő kizárólagos forgalmazásuk céljából, ennélfogva úgy kell tekinteni, hogy e kifizetés az említett 
áruk eladása feltételeinek részét képe zi. 
45 E tekintetben – amint azt egyébként a kérdést előterjesztő bíróság is megállapította – nem releváns az 
a körülmény, hogy e kifizetést nem az érintett árukra vonatkozó későbbi egyedi adásvételi szerződések, 
hanem a kizárólagos forgalmazási keretszerződés írja elő, mivel az e keretszerződésben rögzített 
feltételek határozzák meg azon feltételeket, amelyek mellett az egyes egyedi adásvételi ügyleteket 
teljesíteni kell (lásd ebben az értelemben: 1986 . február 4-i Van Houten International ítélet, 65/85, 
EU:C:1986 :53, 13. pont; 2006 . február 23-i Dollond & Aitchison ítélet, C-491/04, EU:C:2006 :144, 
26. pont). 
46 Ugyanígy nincs jelentősége annak, hogy – amint arra e bíróság szintén rámutatott – az említett 
kifizetést csak korlátozott időszakban, a jelen ügyben négy évig kell teljesíteni, mivel az alapeljárás 
éppe n az érintett áruk vámértékének ezen eredeti időszak tekintetében történő megállapítására 
vonatkozik, amely időszak során az eladó az áruinak kizárólagos forgalmazásáért ténylegesen ilyen 
kifizetést követelt meg. 
47 A fenti megfontolások összességére tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 
Vámkódex 29. cikkének (1) bekezdését és (3) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy az 
importált áruk vevője által ezen áruk eladója részére korlátozott ideig annak érdekében teljesített 
kifizetést, hogy az eladó ezen áruk adott területen való forgalmazására kizárólagos jogot biztosítson, és 
amely kifizetést az e területen elért árbevétel alapján számítják ki, bele kell foglalni az említett áruk 
vámértékébe. 
A második kérdésről 
48 Az első kérdésre adott válaszra tekintettel a második kérdésre nem szükséges válaszolni. 
A költségekről 
49 Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt 
folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képe zi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a 
Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, 
nem téríthetők meg. 
A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpe n határozott: 
A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1 9 9 2 . október 1 2-i 2 9 1 3 / 9 2 / E GK tanácsi rendelet 
2 9. cikkének (1) bekezdését és (3) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy az importált 
áruk vevője által ezen áruk eladója részére korlátozott ideig annak érdeké ben teljesített kifizetést, 
hogy az eladó ezen áruk adott területen való forgalmazására kizárólagos jogot biztosítson, és 
amely kifizetést az e területen elért árbevétel alapján számítják ki, bele kell foglalni az említett 
áruk vámértéké be. 
ECLI:EU:C:2020 :948 10 
2020 . 11. 19-I ÍTÉLET – C-775/19. SZ. ÜGY 
5TH AVENUE PRODUCTS TRADING 
Aláírások 
ECLI:EU:C:2020 :948 11