A beavatkozási beadványnak, amelynek az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 116. cikke 4. §-ának második bekezdése szerint tartalmaznia kell a beavatkozó által felhozott jogalapok és érvek rövid ismertetését, éppúgy mint a keresetlevélnek, kellően világosnak és pontosnak kell lennie ahhoz, hogy lehetővé tegye az alperes részére a védekezésének előkészítését, és azt, hogy az Elsőfokú Bíróság adott esetben további erre vonatkozó információ nélkül is határozni tudjon a keresetről.

Következésképpen a támogatási programok jogellenességét és a közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét megállapító, valamint e programok eltörlését és a kifizetett támogatások visszatéríttetését elrendelő bizottsági határozatokkal szemben kereshetőségi joga van az olyan vállalkozások érdekeinek védelmével megbízott egyesületnek, amelyek vonatkozásában – akár a szóbeli szakasz keretében – bizonyítást nyert, hogy az említett programok címén nyújtott egyedi támogatás tényleges kedvezményezettjei, és mint ilyenek maguk is kereshetőségi joggal bírnának.

Valamely természetes vagy jogi személy csak akkor hivatkozhat arra, hogy személyében érintett, ha a vitatott aktus sajátos jellemzői vagy egy őt minden más személytől megkülönböztető ténybeli helyzet folytán vonatkozik rá, és ezáltal a címzetthez hasonló módon egyéníti őt. E tekintetben, noha valamely támogatási program potenciális kedvezményezettjei csupán ezen minőségük miatt nem tekinthetők az e programnak a közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét megállapító bizottsági határozat által személyükben érintetteknek, más helyzetben van azon vállalkozás, amelyet a kérdéses határozat nem csupán mint a vitatott támogatási program potenciális kedvezményezettjét érinti, hanem az e program címén nyújtott egyedi támogatás – amelynek visszatéríttetését a Bizottság elrendelte – tényleges kedvezményezettje minőségében is. Továbbá mivel a határozat arra kötelezi a tagállamot, hogy hozza meg a szükséges intézkedéseket a kérdéses támogatásoknak a kedvezményezettektől való visszatéríttetése érdekében, az azokból részesült vállalkozásokat e határozat által közvetlenül érintetteknek kell tekinteni.

Az olyan egyesület, amelynek feladata a vállalkozások közös érdekeinek védelme, állami támogatásokkal kapcsolatos végleges bizottsági határozat megsemmisítése iránt főszabály szerint csak akkor indíthat elfogadható keresetet, ha e vállalkozások vagy azok bármelyike maga is bír egyéni kereshetőségi joggal, vagy ha az egyesület saját érdekre tud hivatkozni.

Az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett támogatás fogalma nemcsak a szubvencióhoz hasonló pozitív juttatásokat foglalja magában, hanem azokat a beavatkozásokat is, amelyek különböző formában enyhítik a vállalkozás költségvetésére általában nehezedő terheket, és amelyek ezáltal, anélkül hogy a szó szoros értelmében szubvenciók lennének, azokkal azonos természetűek és hatásúak.

Támogatási program esetén a Bizottság szorítkozhat arra, hogy a kérdéses program általános jellemzőit tanulmányozza, anélkül hogy köteles lenne minden egyes konkrét esetet megvizsgálni, mivel abban az esetben, amikor e programot nem jelentették be, nem szükséges, hogy az indokolás e tekintetben naprakésszé tett értékelést tartalmazzon a programnak a versenyre és a tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt hatásairól.

Ha az állam által vagy állami forrásból nyújtott pénzügyi támogatás valamely vállalkozás helyzetét megerősíti a Közösségen belüli kereskedelemben egyéb versenytárs vállalkozásokkal szemben, úgy kell tekinteni, hogy a támogatás befolyásolja e kereskedelmet, még akkor is, ha a kedvezményezett vállalkozás maga nem vesz részt a kivitelben. A Bizottságnak nem kell bizonyítania, hogy ezen intézkedésnek tényleges hatása van a tagállamok közötti kereskedelemre, és hogy a versenyt ténylegesen torzítja, hanem csak azt kell megvizsgálnia, hogy ezen intézkedés érintheti-e ezen kereskedelmet, és torzíthatja-e a versenyt.

Az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett „bizonyos vállalkozásokat előnyben részesítő” szelektív előnynek minősülnek azon adórendszerek, amelyek adójóváírások formájában olyan előnyöket nyújtanak, amelyekből kizárólag a bizonyos határértéket meghaladó beruházásokat megvalósító, tehát jelentős pénzügyi forrásokkal rendelkező vállalkozások részesülnek, kizárva minden más vállalkozást, még akkor is, ha azok beruháznak, és amely adórendszerek továbbá diszkrecionális mérlegelési jogkört biztosítanak a közigazgatásnak, lehetővé téve számára azt, hogy az értékelésének alávetett beruházási projektek jellemzői alapján megváltoztassa az adókedvezmény összegét vagy nyújtásának feltételeit.

Azon tény, hogy az adóintézkedések objektív kritériumokon alapulnak, és horizontális jellegűek, nem kérdőjelezheti meg szelektív jellegüket, és nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy azok az érintett adórendszer belső logikája által igazolt intézkedéseknek minősülnek, mivel azokból kizárólag a bizonyos határértéket meghaladó beruházásokat megvalósító, tehát jelentős pénzügyi forrásokkal rendelkező vállalkozások részesülnek, kizárva minden más vállalkozást, még akkor is, ha azok beruháznak. Ugyanígy a kérdéses intézkedések által követett célkitűzés sem teszi lehetővé, hogy azok kikerüljenek az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak való minősítés alól, mivel ellenkező esetben elegendő lenne az, hogy a hatóságok a támogatási intézkedés elfogadásával elérni kívánt célkitűzések jogszerűségére hivatkozzanak annak érdekében, hogy ezen intézkedést az EK 87. cikk (1) bekezdésének alkalmazása alól kikerülő általános intézkedésnek lehessen tekinteni. Márpedig e rendelkezés nem tesz különbséget az állami beavatkozások okai vagy céljai szerint, hanem a hatásaik alapján határozza meg azokat.

Az EK 88. cikk alkalmazásáról szóló 659/1999 rendelet 1. cikke b) pontjának i. alpontja értelmében létező támogatásnak minősül többek között „minden támogatás, amely a Szerződésnek az érintett tagállamokban történő hatálybalépését megelőzően már létezett, vagyis az olyan támogatási programok és egyedi támogatások, amelyeket a Szerződés hatálybalépése előtt vezettek be, és azt követően is alkalmazhatók”.

A Szerződés különböző eljárásokat vezet be aszerint, hogy létező vagy új támogatásokról van-e szó. Míg az új támogatásokat az EK 88. cikk (3) bekezdésének megfelelően előzetesen be kell jelenteni a Bizottságnak, és nem hajthatók végre mindaddig, amíg az eljárásban végleges határozat nem születik, a létező támogatások az EK 88. cikk (1) bekezdésének megfelelően jogszerűen végrehajthatók, amíg a Bizottság nem állapítja meg a közös piaccal való összeegyeztethetetlenségüket. A létező támogatások tehát adott esetben csak a jövőre vonatkozó joghatásokkal bíró, összeegyeztethetetlenséget megállapító határozat tárgyai lehetnek.

Ebből következik, hogy még ha bizonyítást is nyerne, hogy a kérdéses intézkedés elfogadását követően megváltozott a Bizottság azon szelektivitási kritériumokkal kapcsolatos doktrínája, amelyeket az említett intézkedésnek az EK 87. cikk (1) bekezdése alapján való értékelése során alkalmazott, ez nem tenné lehetővé a 659/1999 rendelet 1. cikke b) pontjának v. alpontja értelmében vett „közös piac fejlődésének” megállapítását.

Az EK 88. cikk alkalmazásáról szóló 659/1999 rendelet 1. cikke b) pontjának v. alpontjában foglalt „közös piac fejlődésének” fogalmát a szóban forgó intézkedéssel érintett ágazat gazdasági és jogi környezetének változásaként is lehet értelmezni. Ilyen változást eredményezhet többek között a versenynek kezdetben ki nem tett piac liberalizációja is.

Az EK 88. cikk alkalmazásáról szóló 659/1999 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy a hivatalos vizsgálati eljárás keretében az érdekelt felek benyújthatják észrevételeiket a Bizottságnak. E rendelkezés kifejti, hogy ezen észrevételeket meghatározott határidőn belül kell benyújtani, amely kellően indokolt esetben meghosszabbítható, azonban e rendelkezés nem teszi lehetővé, hogy valamely érdekelt fél az e célból előírt határidő lejárta után kizárólag saját kezdeményezésére új észrevételeket nyújtson be a Bizottsághoz.

Ebből következik, hogy azon tény, hogy a Bizottság valamely érdekelt fél kiegészítő észrevételeit nem vette figyelembe arra hivatkozva, hogy azokat határidőn túl nyújtották be, és az említett fél sosem nyújtott be a 659/1999 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése alapján az előírt határidő meghosszabbítása iránti kérelmet, – arra vonatkozó pontos ígéretek hiányában, hogy határidő-hosszabbítás iránti kérelem hiányában figyelembe veszik még a késve benyújtott kiegészítő észrevételeket is – nem minősülhet a bizalomvédelem és a gondos ügyintézés elve megsértésének.

A bizalomvédelem elvére való hivatkozás joga ugyanis minden jogalanyt megillet, akiben valamely közösségi intézmény megalapozott várakozásokat keltett, és senki nem hivatkozhat ezen elv megsértésére az adminisztráció által neki tett pontos ígéretek hiányában.

Továbbá a közösségi jogrend által a közigazgatási eljárásokban biztosított garanciák közé tartozik többek között a gondos ügyintézés elve, amely értelmében az illetékes intézmény köteles alaposan és pártatlanul megvizsgálni az adott eset valamennyi releváns körülményét. A 659/1999 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése az állami támogatások ellenőrzésének eljárása keretében az említett elvek kifejeződésének minősül. Az állami támogatások ellenőrzésére vonatkozó eljárásban az érdekeltek maguk nem tarthatnak igényt a Bizottsággal való olyan kontradiktórius vitára, mint amely a támogatás nyújtásáért felelős tagállamot megilleti, és nem érvényesíthetnek olyan széleskörű jogokat, mint a védelemhez való jog. Az általános jogelvek, úgymint a gondos ügyintézés elve, nem teszik lehetővé a közösségi bíróság számára azon eljárási jogok kiterjesztését, amelyek az állami támogatások ellenőrzésére vonatkozó eljárásokban a Szerződés és a másodlagos jog szerint megilletik az érdekelteket.

(vö. 259–272. pont)