18

Végül az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 260–279. pontjában elutasította a szabadalom jogosultjának versenyellenes magatartásából következő hatások vizsgálatával kapcsolatban az alaprendelet 8. cikke (6) és (7) bekezdésének megsértésére alapított ötödik jogalapot, az alábbiakra hivatkozva: „260. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a kár meghatározásakor a közösségi intézményeknek meg kell vizsgálniuk, hogy a kár, amelyre következtetéseiket alapítani kívánják, ténylegesen a dömpingelt vagy támogatott behozatal következtében keletkezett-e, és figyelmen kívül kell hagyniuk a más tényezők által okozott kárt, különösen a közösségi gyártókat érintő versenyellenes magatartás által okozott kárt (a [Bíróság C-358/89. sz.,] Extramet Industrie kontra Tanács ügyben [1992. június 11-én] hozott ítélet[ének] [EBHT 1992., I-3813. o.] 16. pontja, valamint a[z Elsőfokú Bíróság T-58/99. sz.,] Mukand és társai kontra Tanács ügyben [2001. szeptember 19-én] hozott ítélet[ének] [EBHT 2001., II-2521. o.] 39. és 40. pontja). 261. Jelen esetben az iratokból kiderül, hogy 2003. január 7-i beadványában a panaszt tevő közösségi ipar arra hivatkozik, hogy a társaság, amely a CD-R-ekre vonatkozó szabadalmak jogosultja, visszaélt erőfölényével, amikor túlzott mértékű jogdíjakat szabott meg, valamint hogy az egyik európai gyártó visszavonult a piacról, miután e társasággal jogvitába került. Az ipar ezt az észrevételt a felperes azon állításának megcáfolására tette, miszerint az alaprendelet 10. cikke (8) bekezdésének értelmében a kifogás támogatottságának szintje az eljárás folytatásához megkívánt küszöb alá süllyedt. A felperes ugyanezt az észrevételt tette a vizsgálat során, azzal érvelve, hogy az állítólagos versenyellenes magatartás hatása – amely magatartás a túlzott mértékű jogdíjak meghatározásában állt – a kár meghatározásának keretében vizsgálandó tényező. 262. E jogalap keretében a felperes arra hivatkozik, hogy a Tanács elmulasztotta e tényező vizsgálatát, és a [vitatott] rendelet [százharmincötödik] preambulumbekezdésében csak annak megállapítására szorítkozott, hogy a szóban forgó állítást semmilyen, a versenyhatóságok által vezetett vizsgálat alapján hozott határozat sem igazolja. 263. E tekintetben meg kell állapítani, hogy a [vitatott] rendelet [százharmincötödik] preambulumbekezdéséből nem következik, hogy a közösségi intézmények ténylegesen megvizsgálták, hogy a megállapított kár nem az állítólagos versenyellenes magatartásból következett-e. 264. Amennyiben tehát e preambulumbekezdés nem elegendő a felperes által hivatkozott tényező hatásainak elvetéséhez, meg kell állapítani, hogy a [vitatott] rendelet keretében elfogadott érvelés egészével kapcsolatban meg kell vizsgálni azt a kérdést, hogy a Tanács nem mulasztotta-e el figyelembe venni az említett hatásokat (ebben az értelemben lásd a[z Elsőfokú Bíróság T-166/94. sz.,] Koyo Seiko kontra Tanács ügyben [1995. július 14-én] hozott ítélet[ének] [EBHT 1995., II-2129. o.] 79. pontját). 265. A Tanács arra hivatkozik, hogy a [vitatott] rendelet [százharmincnegyedik] preambulumbekezdésében figyelembe vette ezt a tényezőt. Az említett preambulumbekezdésből kitűnik, hogy a Tanács általánosságban megvizsgálta a szabadalmakból eredő jogdíjak fizetésének hatásait, és megállapította, hogy a jelen esetben e tényező nem töri meg az okozati viszonyt. A Tanács úgy érvel, hogy ezzel a megállapítással arra az állításra is válaszolt, miszerint a jogdíjak túlzott mértékűek voltak, és versenyellenes magatartást valósítottak meg. 266. Bár a [százharmincnegyedik] és a [százharmincötödik] preambulumbekezdés különböző alcím alatt szerepel (tudniillik »Jogdíjak«, illetve »Más tényezők«), a felek érveléséből kitűnik, hogy mindkettő az iratok ugyanazon elemére, mégpedig a jogdíjak fizetésére vonatkozik. Ráadásul a két preambulumbekezdés egymásra következik, ezért a [vitatott] rendelet szerkezete megkívánja együttes olvasatukat. 267. A [százharmincnegyedik] preambulumbekezdésben tett megállapításokat tehát figyelembe kell venni annak vizsgálatakor, hogy a Tanács kizárta-e a felperes által hivatkozott versenyellenes magatartásból eredő esetleges kár fennállását. 268. A felperes elsősorban az említett megállapítások helytállóságát vitatja, úgy érvelve, hogy az intézményeknek különös figyelemmel kellett volna értékelniük a jogdíjak hatásait annak megállapításához, hogy a közösségi ipar még a túlzott mértékű jogdíjak hiányában is kárt szenvedett volna. 269. E tekintetben meg kell állapítani, hogy a külső tényezőből eredő hatás kizárásához a közösségi intézményeknek meg kell vizsgálniuk, hogy az említett hatások megtörhetik-e a szóban forgó behozatal és a közösségi ipar által elszenvedett kár közötti okozati összefüggést […]. Ez a vizsgálat azonban nem feltétlenül jelenti a szóban forgó tényező pontos hatásainak meghatározását. Elegendő, ha a közösségi intézmények megállapítják, hogy – e külső tényező ellenére – a szóban forgó behozatal okozta kár jelentős. 270. A jelen esetben a Tanács úgy érvel, hogy az indiai behozatal jelentős kárt okozott a közösségi iparnak, különösen a közösségi áraknál alacsonyabb árak megszabásával. Megindokolta, hogy még ha a jogdíjak kedvezőtlenül hatottak is a közösségi ipar nyereségére, e tényező, amely a piac minden gyártóját egyaránt érintette, már 1999-ben jelen volt, azelőtt, hogy a behozatal jelentőssé vált volna. A közösségi gyártók helyzetének 1999-től kezdődő kedvezőtlen változásának tehát nem e tényező az oka. Mindezekre tekintettel a Tanács részéről nem volt ésszerűtlen annak megállapítása, hogy a jogdíjak fizetése nem befolyásolhatta a támogatott behozatal által okozott kárt. 271. A Tanács jogosan állítja, hogy azon kérdés vizsgálata, hogy a jogdíjak a szabadalom jogosultjának versenyellenes magatartása miatt túlzott mértékűek voltak-e, semmi esetre sem vonja kétségbe a fenti pontban említett következtetését. 272. Azt is meg kell jegyezni, hogy az Extramet [Industrie kontra Tanács] ügyre, illetve a Mukand és társai kontra Tanács ügyre jellemző helyzetekkel ellentétben az állítólagos versenyellenes gyakorlat nem tudható be a közösségi gyártók magatartásának. E tényező hatásának az értékelésekor a jelen esetben a közösségi intézményeknek nem kell megvizsgálniuk, hogy a közösségi ipar maga közrejátszhatott-e az elszenvedett kár keletkezésében. 273. Másodorban a felperes úgy érvel, a Mukand és társai kontra Tanács ügyben hozott, fent hivatkozott ítéletre utalva, hogy az alákínálással meghatározott kárt nem értékelték megfelelően, amennyiben a közösségi árak a túlzott mértékű jogdíjak miatt mesterségesen magasak voltak. 274. Emlékeztetni kell arra, hogy a Mukand és társai kontra Tanács ügy olyan magatartásra vonatkozott, amely csak a közösségi árakat érintette, a behozatal árait azonban nem. A jelen esetben a Tanács megállapította, hogy a szóban forgó jogdíjakat minden gyártónak fizetnie kellett, a felperest is beleértve. A felperes ezt a tényt nem vitatta. 275. Így a Tanács a [vitatott] rendelet [százharmincnegyedik] preambulumbekezdésében joggal vélhette úgy, hogy a szóban forgó külső tényező nem indokolta a közösségi árak és az indiai árak közötti különbséget, és ennélfogva nem befolyásolta az alákínálás mértékének kiszámításához figyelembe vett tényezőket. Még ha a versenyellenes magatartásból kifolyólag a jogdíjak túlzott mértékűek voltak is, e tényező nem érinti ezt az értékelést. 276. Mindezekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a felperes nem bizonyította, hogy a kár értékelésekor a Tanács elmulasztotta kizárni az állítólagos versenyellenes magatartás hatásait. 277. E körülmények között nem kell határozni a felperes által a válaszában előterjesztett ténybeli bizonyítéknak, azaz a Bizottság 2003. augusztus 3-i sajtóközleményének az elfogadhatóságáról, amely közlemény az EK 81. és az EK 82. cikk – bizonyos típusú CD-kre vonatkozó szabadalmakat érintő általános megállapodás tekintetében történő – alkalmazására vonatkozó vizsgálatot érinti. A felperes érveléséből kitűnik, hogy e bizonyítékot azon feltevésének alátámasztására terjesztette elő, miszerint a közösségi intézmények ismerték a szóban forgó tényezőt. Ugyanakkor nem magyarázta meg, hogy az említett közlemény hogyan támaszthatná alá azt az érvelést, miszerint a jelen esetben e tényező megtörte az okozati összefüggést. 278. Ennélfogva az ötödik jogalapnak nem lehet helyt adni. 279. A fentiekre tekintettel a keresetet teljes egészében el kell utasítani. Következésképpen a Tanács másodlagos kereseti kérelméről nem kell határozni.”