A NEO megjelölésnek a görög nyelvben a védjegybejelentéssel érintett áruk tekintetében történő használatát illetően meg kell állapítani, hogy az érintett fogyasztó magából a szóból bonyolult szellemi művelet elvégzése nélkül is arra következtet, hogy az valamilyen új, korszerű, illetve a műszaki fejlődés legújabb eredményeinek megfelelő dologra utal, és hogy ezen a nyelven ez a megjelölés pusztán olyan dicsérő jelző, amellyel a bejelentett védjegybejelentéssel érintett áruk pozitív tulajdonságait kívánják kiemelni.

A közösségi védjegyről szóló 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében a NEO szómegjelölés – amelynek lajstromozását a Nizzai Megállapodás szerinti 7. és 12. osztályba tartozó áruk tekintetében kérték – a közösségi védjegybejelentésben szereplő áruk tekintetében leíró jellegű a görögül beszélő érintett fogyasztók szemszögéből nézve.

A közösségi védjegyről szóló 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának és (2) bekezdésének megsértésére alapított kifogással kapcsolatban bizonyos átfedés van a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának és 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának hatálya között, mivel a 7. cikk (1) bekezdés c) pontjában említett leíró jellegű megjelölések nem alkalmasak a megkülönböztetésre ugyanezen rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében. Az utóbbi rendelkezés abban különbözik az elsőtől, hogy az összes olyan körülményre vonatkozik, amelynek fennállásakor valamely megjelölés nem alkalmas arra, hogy valamely vállalkozás áruit vagy szolgáltatásait megkülönböztesse más vállalkozások áruitól vagy szolgáltatásaitól.

A közösségi védjegyről szóló 207/2009 rendelet 112. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében nincs helye a közösségi védjegybejelentés, illetve a közösségi védjegy nemzeti védjegybejelentéssé történő átalakításának, ha a közösségi védjegybejelentés vagy a közösségi védjegy tekintetében lajstromozást kizáró, megszűnési vagy törlési okok állnak fenn a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) határozata alapján valamely tagállamban való oltalomszerzés szempontjából.

E rendelkezés azonban nem tartalmazhat eltérést a 207/2009 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése alól, amely úgy rendelkezik, hogy az említett cikk (1) bekezdésében foglalt feltétlen kizáró okokat akkor is alkalmazni kell, ha e kizáró okok csak az Unió egy részében állnak fenn. Márpedig a 207/2009 rendelet 7. cikkének (2) bekezdésében foglalt szabály tartalmát pedig elferdítené a 207/2009 rendelet 112. cikke (2) bekezdése b) pontjának olyan értelmezése, amely szerint az elbíráló azon határozata ellen benyújtott fellebbezés ügyében eljáró fellebbezési tanács, amely arra való hivatkozással utasította el a védjegybejelentést, hogy a bejelentett védjegy a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja értelmében leíró jellegű és nem alkalmas a megkülönböztetésre, valamennyi tagállamra vonatkozóan köteles lenne részleteiben vizsgálni a megjelölés megkülönböztető képességét abban az esetben is, ha nyilvánvaló, hogy a megjelölés az érintett fogyasztói kör szempontjából és a védjegybejelentésben szereplő áruk, illetve szolgáltatások tekintetében valamelyik tagállami nyelven leíró jellegű.

Következésképpen semmi nem enged arra következtetni, hogy a 207/2009 rendelet 75. cikkével összefüggésben értelmezett 112. cikke (2) bekezdésének b) pontja arra is kötelezné az elbíráló azon határozata ellen benyújtott fellebbezés ügyében eljáró fellebbezési tanácsot, amely elutasította a védjegybejelentést arra való hivatkozással, hogy a bejelentett védjegy a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja, valamint 7. cikkének (2) bekezdése értelmében az Unió egy részében leíró jellegű és nem alkalmas a megkülönböztetésre, hogy valamennyi tagállamra vonatkozóan részleteiben vizsgálja a megjelölésnek a védjegybejelentésben szereplő áruk, illetve szolgáltatások tekintetében fennálló megkülönböztető képességét.

(vö. 56–58. pont)