ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26

A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a bontási szerződés esetében az A ellenérték fejében nyújt szolgáltatást, a szétszerelési célú vételről szóló szerződés esetében pedig ellenérték fejében vásárol terméket. Az alapeljárásban tehát az a kérdés merül fel, hogy az A az első esetben is ellenérték fejében szerez‑e be terméket, és a második esetben is ellenérték fejében nyújt‑e szolgáltatást. A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy az A vitatja az említett szerződések csereszerződésnek való minősítését, mivel e társaság szerint a bontási szerződés esetében a fémtörmelék nem minősül a bontási szolgáltatás ellenértékének, és a szétszerelési célú vételről szóló szerződés esetében a bontási szolgáltatás nem minősül a fémtörmelék vásárlása ellenértékének, hiszen nincs közvetlen kapcsolat az érintett szolgáltatásnyújtás vagy termékértékesítés és a kapott ellenérték között.
41

A GrEStG 6a. §‑ának szövegére is tekintettel – amelyből az tűnik ki, hogy ez a rendelkezés az adó alól kifejezetten mentesít bizonyos ügyleteket, amelyek a GrEStG 1. §‑a (1) bekezdésének 3. pontja és a (2a) és (3) bekezdése értelmében általában adókötelesek – meg kell állapítani, hogy a jelen ítélet 35. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatban foglalt elv értelmében az összehasonlíthatóság vizsgálatát, amint azt egyébként a kérdést előterjesztő bíróság is sugallja, az említett célra tekintettel kell értelmezni – amely cél az ingatlanra vonatkozó tulajdonjog jogosultját érintő bármely változás megadóztatása –, és amelyet általában az alapügy tárgyát képező ingatlanszerzési adóra vonatkozó szabályozás és különösen GrEStG 1. §‑ában szereplő, ezen adó tárgyát és adóztatandó tényállását meghatározó szabályok is követnek, amely szabályok a jelen ítélet 37. pontjában szereplő megállapítás szerint azt a referenciakeretet alkotják, amelyre tekintettel az összehasonlíthatóság vizsgálatát el kell végezni.
34

E határozatban az EKB megállapította, hogy megalapozott kétségek merültek fel a Banca Mediolanumban részesedést szerzők jóhírnevével kapcsolatban. Figyelemmel arra, hogy S. Berlusconi a Fininvest többségi részvényeseként és tényleges tulajdonosaként közvetetten részesedést szerzett a Banca Mediolanumban és adócsalás miatt jogerősen négy év szabadságvesztésre ítélték, az EKB megállapította, hogy a nemzeti jogszabály által a befolyásoló részesedésekkel rendelkező tulajdonosokra előírt jóhírnév követelménye nem teljesül. Arra a tényre is hivatkozott, hogy S. Berlusconi egyéb szabálytalanságokat is elkövetett, és – a Fininvest igazgatótanácsának más tagjaihoz hasonlóan – többször is elmarasztalták.
60

Amint arra a főtanácsnok az indítványának 61. és 62. pontjában rámutatott, ezen értéket a koncesszió igen magas, évente 6,6 milliárd eurót kitevő összegét, illetve a szolgáltatás éves koncessziós jutalékát, ami a begyűjtött összegek 6%‑a, vagyis megközelítőleg 400 millió euró, valamint azon lehetőséget is figyelembe véve kell értékelni, hogy az esetleges pályázók az eljárásban vállalkozások csoportulásaként is részt vehettek. Egyébként ez utóbbi pontot illetően a Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio tartomány tartományi közigazgatási bírósága) 2016. április 21‑i ítéletéből az derül ki, hogy legalább tizenöt piaci szereplő megfelelt az ahhoz szükséges ezen szempontnak, hogy részt tudjon venni az ajánlattételben.
60

Először is a 2004/18 irányelv bizonyos egyéb rendelkezéseiből következik, hogy a keretmegállapodásnak kezdettől meg kell határoznia a termékértékesítések és szolgáltatásnyújtások azon maximális mennyiségét, amelyek a későbbi szerződések tárgyai lehetnek. Közelebbről, az említett irányelv 9. cikkének (9) bekezdése, amely többek között előírja a keretmegállapodások becsült értékének kiszámítására vonatkozó módszereket, úgy rendelkezik, hogy a figyelembe veendő érték a keretmegállapodás teljes időtartamára előirányzott valamennyi szerződés legnagyobb becsült, hozzáadottérték‑adó nélküli értéke. A 2004/18 irányelv VIIA. melléklete „Ajánlati felhívás” elnevezésű címe alatt található, „Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések” című 6. pontjának c) alpontja azt is megköveteli, hogy az ilyen megállapodáshoz kapcsolódó ajánlati felhívásnak meg kell jelölnie a szolgáltatásoknak a keretmegállapodás teljes időtartamára vonatkozó becsült összértékét, és, amennyire lehetséges, az odaítélendő szerződések értékét és gyakoriságát is. Ahogyan azt a főtanácsnok indítványának 78. pontjában lényegében állította, noha a keretmegállapodásban eredetileg részes ajánlatkérő szervre csak gondossági kötelem terjed ki, amikor az egyes később odaítélendő szerződések értékének és gyakoriságának meghatározásáról van szó, ezen ajánlatkérő szervnek kötelezően meg kell határoznia azon összértéket, amelybe a későbbi szerződések illeszkedhetnek.
12

A tingsrätt (körzeti bíróság) I. Syed védjegybitorlás miatti bűnösségét a nála fellelhető valamennyi áru tekintetében megállapította. E bíróság ezenfelül megállapította I. Syed bűnösségét az (1960:729) törvény megsértése miatt is, az általa üzemeltetett üzlethelyiségben, illetve a szóban forgó két raktárban tárolt, szerzői jog által védett motívumot tartalmazó áruk tekintetében, mivel ez utóbbi áruk megegyeztek az üzletben értékesítésre bocsátott árukkal. A tingsrätt (körzeti bíróság) I. Syed bűnösségének ez utóbbi árukra is kiterjedő megállapítása során úgy vélte, hogy a felperesek/panaszosok szerzői jogait sértő áruk „értékesítésre bocsátásának” fogalma nem csak azokra az árukra vonatkozik, amelyek az adott időpontban I. Syed üzletében fellelhetők voltak, hanem az utóbbiakkal mindenben megegyező, raktárban tárolt árukra is. E bíróság ugyanakkor úgy ítélte meg, hogy az említett raktárakban tárolt többi áru nem tekinthető értékesítésre bocsátottnak. Mindezen jogsértésekért a tingsrätt (körzeti bíróság) felfüggesztett szabadságvesztést és 80 napi pénzbüntetést szabott ki vele szemben.
72

Mindazonáltal arra is emlékeztetni kell, hogy a tagállamnak azokhoz az érvekhez, amelyekre a korlátozás igazolása érdekében hivatkozhat, a tagállam által hozott korlátozó intézkedés megfelelőségének és arányosságának vizsgálatát alátámasztó alkalmas bizonyítékokat vagy elemzést, valamint az érvelését alátámasztó konkrét bizonyítékokat is csatolnia kell. Így, ha a tagállam a tőke szabad mozgásának valamely korlátozó nemzeti intézkedésből származó akadálya igazolására alkalmas célra kíván hivatkozni, akkor e tagállam feladata az e kérdést elbíráló bíróság számára minden olyan információt rendelkezésre bocsátani, amelyek alapján e bíróság megbizonyosodhat arról, hogy az említett intézkedés valóban megfelel az arányosság elvéből eredő követelményeknek (lásd analógia útján: 2018. március 6‑iSEGRO és Horváth ítélet, C 52/16 és C 113/16, EU:C:2018:157, 85. pont).
19

2011. augusztus 5‑én a Nestrade újból kérte az AEAT‑tól a 2008–2010 gazdasági év, illetve a 2011 januárja és 2011 márciusa közötti időszak során előzetesen felszámított héaösszegek visszatérítését, és egyébiránt az előzetesen felszámított héaösszegek visszatérítését is kérte. Ez alkalommal a Nestrade helyesbítő számlákat nyújtott be, és megsemmisítette az eredetileg a Hero által ezen évek tekintetében kiállított számlákat, a 2009. gazdasági év harmadik és negyedik negyedévére vonatkozó számlákat is beleértve.
9

A módosított héairányelv 2. cikke (1) bekezdésének d) pontja, valamint 138. és 201. cikke azonos módon került megfogalmazásra, mint a héairányelv vonatkozó rendelkezései. Ezzel szemben a módosított héairányelv 143. cikke kimondja: „(1) A tagállamok mentesítik az adó alól a következő ügyleteket: […] d) harmadik területről vagy harmadik országból feladott vagy fuvarozott termékeknek olyan tagállamba történő importja, amely eltér a feladás vagy a fuvarozás rendeltetési helye szerinti tagállamtól, abban az esetben, ha a 201. cikk szerint adófizetésre kötelezett, kijelölt vagy elismert importőr által végzett termékértékesítés a 138. cikknek megfelelően adómentes; […] (2) Az (1) bekezdés d) pontjában szereplő mentesség abban az esetben, ha a termékek importját a 138. cikk (1) bekezdése, valamint (2) bekezdésének c) pontja alapján mentesített termékértékesítés követi, csak akkor alkalmazható, ha az importőr az import időpontjáig legalább a következő adatokat közli az import szerinti tagállam illetékes hatóságával: a) az import szerinti tagállam által kibocsátott saját héa‑azonosítószáma vagy a héa megfizetéséért felelős adóügyi képviselőjének az import szerinti tagállam által kibocsátott héa‑azonosítószáma; b) azon megrendelőnek egy másik tagállam által kibocsátott héa‑azonosítószáma, akinek a részére a termékeket a 138. cikk (1) bekezdése szerint értékesítik, vagy a termék feladásának vagy fuvarozásának rendeltetési helye szerinti tagállam által kibocsátott saját héa‑azonosítószáma, ha a termékek a 138. cikk (2) bekezdésének c) pontja szerint továbbítják; c) annak bizonyítéka, hogy az importált termékeket az import szerinti tagállamból egy másik tagállamba szándékoznak elfuvarozni vagy feladni. A tagállamok azonban előírhatják, hogy a c) pontban említett bizonyítékot kizárólag kérésre kell közölni az illetékes hatósággal.”
21

Tekintettel e helyzetre, először is meg kell jegyezni, hogy a 883/2004 rendelet 67. cikke úgy rendelkezik, hogy egy személy az illetékes tagállam jogszabályainak megfelelően jogosult családi ellátásokra a másik tagállamban lakó családtagjai után is, mintha a családtagok is az előbb említett tagállamban rendelkeznének lakóhellyel.
1

Fellebbezésével az Islamic Republic of Iran Shipping Lines (a továbbiakban: IRISL), a Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), a Khazar Shipping Lines, az IRISL Europe GmbH, a Qeshm Marine Services & Engineering Co. (korábban IRISL Marine Services and Engineering Co.), az Irano Misr Shipping Co., a Safiran Payam Darya Shipping Lines, a Marine Information Technology Development Co. (korábban Shipping Computer Services Co.), a Rahbaran Omid Darya Ship Management Co. (másik nevén Soroush Sarzamin Asatir), a Hoopad Darya Shipping Agency (korábban South Way Shipping Agency Co. Ltd) és a Valfajr 8th Shipping Line Co. az Európai Unió Törvényszéke 2017. február 17‑i Islamic Republic of Iran Shipping Lines és társai kontra Tanács ítéletének (T‑14/14 és T‑87/14, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2017:102) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletével a Törvényszék elutasította a következőkre irányuló kereseti kérelmeiket: – a T‑14/14. sz. ügyben az Iránnal szembeni korlátozó intézkedésekről szóló 2010/413/KKBP határozat módosításáról szóló, 2013. október 10‑i 2013/497/KKBP tanácsi határozatnak (HL 2013. L 272., 46. o.) és az Iránnal szembeni korlátozó intézkedésekről szóló 267/2012/EU rendelet módosításáról szóló, 2013. október 10‑i 971/2013/EU tanácsi rendeletnek (HL 2013. L 272., 1. o.) (a továbbiakban: a vitatott 2013. októberi jogi aktusok) az őket érintő részeikben történő megsemmisítése, – a T‑87/14. sz. ügyben egyrészt a 2013/497 határozat és a 971/2013 rendelet alkalmazhatatlanságának megállapítása, másrészt az Iránnal szembeni korlátozó intézkedésekről szóló 2010/413/KKBP határozat módosításáról szóló, 2013. november 26‑i 2013/685/KKBP tanácsi határozatnak (HL 2013. L 316., 46. o.) és az Iránnal szembeni korlátozó intézkedésekről szóló 267/2012/EU rendelet végrehajtásáról szóló, 2013. november 26‑i 1203/2013/EU tanácsi végrehajtási rendeletnek (HL 2013. L 316., 1. o.) (a továbbiakban: a vitatott 2013. novemberi jogi aktusok) az őket érintő részeikben történő megsemmisítése.
10

E rendelet „Finanszírozási döntés” című 84. cikke értelmében: „(1) Minden kiadási tételre kötelezettséget kell vállalni, azt jóvá kell hagyni, engedélyezni kell, és ki kell fizetni. (2) Azon előirányzatok esetét kivéve, amelyeket […] jogalapot megteremtő jogi aktus hiányában is teljesíteni lehet, az intézmény vagy az intézmény által ráruházott hatáskörökkel rendelkező hatóságok által elfogadott finanszírozási határozatnak meg kell előznie a kiadásokra vállalt kötelezettséget. (3) A (2) bekezdésben említett finanszírozási döntés meghatározza az elérendő célokat, a várható eredményeket, a végrehajtás módszerét és annak teljes összegét. Tartalmazza a finanszírozandó fellépések leírását és az egyes fellépésekre előirányzott összegek megjelölését, valamint végrehajtásuk tervezett menetrendjét is. Közvetett irányítás esetén a finanszírozási döntés meghatározza az 58. cikk (1) bekezdésének c) pontja szerinti megbízott szervezetet vagy személyt, a szervezet vagy személy kiválasztására alkalmazott kritériumokat és a rábízott feladatokat is. […]”
8

A Manuport Services társaság, amelyet a belga Bunkering and Stevedoring társasággal együtt a Saint‑Louis Sucre a cukor átvételével és annak a hajókra történő berakodásával, valamint a kapcsolódó dokumentáció elkészítésével bízott meg, ez utóbbi nevében elkészítette e dokumentációt, és a kiviteli nyilatkozatokat átadta az illetékes kifizető ügynökség, vagyis az akkor Office central des contingents et licences‑nek (kontingensek és engedélyek központi hivatala, Belgium) nevezett Bureau d’intervention et de restitution belge (belga támogatásnyújtási és visszatérítési hivatal, a továbbiakban: BIRB) részére. E nyilatkozatok alapján a BIRB előleget fizetett a Saint‑Louis Sucre részére azon export‑visszatérítés alapján, amelyre ez utóbbi jogosult volt. Ezen előlegeket export‑visszatérítés címén akkor kapta meg véglegesen a Saint‑Louis Sucre, ha bizonyították, hogy a cukor ténylegesen elhagyta az Unió vámterületét.
–

a Morgan Stanley & Co International plc képviseletében C. Aldebert és C. Reinbold avocats,
2

A Törvényszék eljárási szabályzatának „A keresetlevél kiigazítása” című 86. cikke az elsőfokú eljárásban alkalmazandó változatában (a továbbiakban: a Törvényszék eljárási szabályzata) a következőképpen szól: „(1) Ha a megsemmisíteni kért jogi aktus helyébe azonos tárgyú másik jogi aktus lép, vagy azt módosítja, a felperes az eljárás szóbeli szakaszának befejezését, illetve a Törvényszék azon határozatát megelőzően, hogy az eljárás szóbeli szakaszának mellőzésével határozzon, ezen új körülmény figyelembevétele érdekében kiigazíthatja a keresetlevelet. (2) A keresetlevél kiigazítását külön iratban és az EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdése szerinti azon határidőn belül kell elvégezni, amelyen belül a keresetlevél kiigazítását indokoló jogi aktus megsemmisítése kérhető. (3) A kiigazítási beadvány tartalmazza a következőket: a) a kiigazított kereseti kérelmek; b) szükség esetén a kiigazított jogalapok és érvek; c) szükség esetén a kereseti kérelmek kiigazításához kapcsolódó bizonyítékok és a bizonyítékok felajánlása. (4) A kiigazítási beadvánnyal együtt a keresetlevél kiigazítását indokoló jogi aktust is be kell nyújtani. Ha e jogi aktust nem nyújtják be, a hivatalvezető e jogi aktus benyújtására észszerű határidőt állapít meg a felperes számára. Ha a felperes az előírt határidőn belül elmulasztja e hiánypótlást, a Törvényszék határoz arról, hogy e követelmény be nem tartása miatt a keresetlevelet kiigazító beadvány elfogadhatatlan‑e. (5) A Törvényszék által a keresetlevelet kiigazító beadvány elfogadhatóságának tárgyában meghozandó határozat sérelme nélkül az elnök határidőt állapít meg az alperes számára a kiigazítási beadvány megválaszolására. […]”
42

Ezen értelmezést megerősíti a 2011/98 irányelv is, amely többek között közös jogokat állapít meg a harmadik országból származó, valamely tagállam területén jogszerűen tartózkodó munkavállalók számára. Amint az ugyanis az ezen irányelv 2. cikkének b) pontjával, valamint 3. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjával, (2) bekezdésének i) pontjával és (3) bekezdésével együttesen értelmezett 12. cikke (1) bekezdésének e) pontjából kitűnik, azon harmadik országbeli állampolgárok részére, akik – akárcsak ideiglenesen is – munkavállalásra jogosultak valamely tagállamban, a 883/2004 rendelet szerinti szociális biztonsági ágak tekintetében egyenlő bánásmódot kell biztosítani.
2)

Alkalmazható‑e egyébként – továbbra is a fent említett támogatások minősítése céljából – az említett [659/1999] rendelet 1. cikke b) pontjának iv. alpontja, amely rögzíti, hogy »létező« az »olyan támogatás, amely létező támogatásnak tekintendő a 15. cikk szerint« – amely rendelkezés maga is tízéves elévülési időt ír elő a jogellenesen nyújtott támogatások visszatéríttetésére – és ha igen, milyen feltételek mellett, vagy alkalmazható‑e a bizalomvédelemnek és a jogbiztonságnak a Bíróság által is többször megerősített elve, és ha igen, milyen (a hivatkozott pozitív jogi szabályban kifejezett elvhez hasonló vagy attól eltérő) feltételek mellett?”
18

2014 során a Walbusch Walter Busch különféle napilapokban és magazinokban elhelyezett, 19 x 23,7 cm formátumú, hatoldalas reklámprospektusok terjesztésére adott megbízást. E prospektus tartalmazott egy megrendelőlapot is, kitéphető postai levelezőlap formájában. Az elállási jogra való utalást az említett postai levelezőlap első és hátsó oldalán is feltüntették, és a levelezőlapon szerepelt a Walbusch Walter Busch telefonszáma, faxszáma, internetcíme és postai címe is. A megjelölt internetes oldalon, nevezetesen a www.klepper.net internetes oldalon, az „AGB” (Allgemeine Geschäftsbedingungen, magyarul: általános szerződési feltételek) menüpontban szerepelt az elállásra vonatkozó iránymutatás és az elállásinyilatkozat‑minta.
11

A „Dublin III” rendelet (1)–(5) preambulumbekezdése a következőképpen fogalmaz: „(1) A [343/2003] rendeletet jelentősen módosítani kell. Az áttekinthetőség érdekében az említett rendeletet át kell dolgozni. (2) A közös európai menekültügyi rendszerre is kiterjedő közös menekültpolitika az Európai Uniónak a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülésén alapuló olyan térség fokozatos létrehozására irányuló célkitűzése szerves részét képezi, amely nyitva áll mindazok számára, akik kényszerítő körülmények miatt jogszerűen keresnek védelmet az Unióban. (3) Az Európai Tanács az 1999. október 15–16‑i tamperei rendkívüli ülésén egyetértett abban, hogy olyan közös európai menekültügyi rendszert kell kidolgozni, amely az [1967. évi jegyzőkönyvvel] kiegészített, a [genfi egyezmény] teljes és átfogó alkalmazásán alapul, biztosítva ily módon, hogy senkit nem küldenek vissza oda, ahol üldöztetésnek lenne kitéve, vagyis tiszteletben tartva a visszaküldés (refoulement) tilalmának elvét. Ebben a tekintetben és az érintett, az e rendeletben megállapított felelősségi feltételek sérelme nélkül a tagállamok, amelyek mind tiszteletben tartják a visszaküldés tilalmának elvét, harmadik országbeli állampolgárok vonatkozásában biztonságos országoknak tekintendők. (4) A tamperei következtetések azt is megállapították, hogy ennek a rendszernek rövid időn belül ki kell terjednie egy világos és alkalmazható módszer kialakítására is a menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározása céljából. (5) E módszernek mind a tagállamok, mind az érintett személyek vonatkozásában tárgyilagos és méltányos szempontokon kell alapulnia. Lehetővé kell tennie különösen a felelős tagállam gyors meghatározását, hogy a nemzetközi védelem megadására vonatkozó eljáráshoz való hatékony hozzáférés biztosított legyen, és a nemzetközi védelem iránti kérelmekkel kapcsolatos gyors döntéshozatal ne kerüljön veszélybe.»
24

E tekintetben emlékeztetni kell arra, mint azt a holland kormány is tette az írásbeli észrevételeiben, hogy az EUMSZ 45. cikkben szabályozott egyenlő bánásmód elve nem csupán az állampolgárságon alapuló, nyílt hátrányos megkülönböztetést tiltja, hanem a hátrányos megkülönböztetés valamennyi leplezett formáját is, amelyek egyéb megkülönböztető ismérvek alkalmazásával valójában ugyanahhoz az eredményhez vezetnek. Hacsak nem igazolják objektív okok és nem arányos az elérni kívánt céllal, a nemzeti jog valamely rendelkezése, még ha állampolgárság szerinti különbségtétel nélkül alkalmazandó is, közvetetten hátrányosan megkülönböztetőnek tekintendő, amennyiben jellegénél fogva inkább a migráns munkavállalókat érintheti, mint a belföldi munkavállalókat, és következésképpen fennáll annak a veszélye, hogy különösen az előbbieket hozza hátrányosabb helyzetbe (2013. december 5‑iZentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken ítélet, C‑514/12, EU:C:2013:799, 25. és 26. pont).
29

E pontosítást követően meg kell állapítani, hogy az állampolgárságról szóló törvény 15. cikke (1) bekezdésének c) pontja akként rendelkezik, hogy a nagykorú személy elveszíti a holland állampolgárságot, ha egyúttal külföldi állampolgársággal is rendelkezik, és nagykorúságának ideje alatt mindkét állampolgárság birtokában tízéves, megszakítás nélküli időszakon keresztül Hollandián és az EU‑Szerződés hatálya alá tartozó területeken kívül rendelkezett szokásos tartózkodási hellyel. Ezen törvény 16. cikke (1) bekezdésének d) pontja továbbá azt mondja ki, hogy a kiskorú személy elveszíti a holland állampolgárságot, ha apja vagy anyja különösen e törvény 15. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján elveszíti a holland állampolgárságot.
36

Az észrevételeket előterjesztő kormányok és az Európai Bizottság ezzel szemben arra hivatkoznak, hogy az alapügy tárgyát képező áruk a végrehajtási rendelet 313. cikke (2) bekezdésének a) pontjában szereplő kivétel hatálya alá tartoznak, mivel azokat úgy kell tekinteni, mint amelyeket a Vámkódex 37. cikke értelmében léptettek be az Unió vámterületére, amelyek az e vámterületre való beléptetésüktől kezdve vámfelügyelet alatt állnak, és mindaddig vámfelügyelet alatt maradnak, amíg a vámjogi helyzetük meghatározásához szükséges. Mivel az árukra vonatkozóan az Unió vámterületére való beléptetésükkor nem nyújtottak be vámáru‑nyilatkozatot, és nem vonták őket valamely vámeljárás alá, azokat úgy kell tekinteni, mint amelyeket jogellenesen juttatták be e területre, és a jogellenes bejuttatás időpontjában a Vámkódex 202. cikkével összhangban vámtartozás keletkezett.
127

A jelen ügyben – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálatra is figyelemmel – ezen ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a 2988/95 rendelet alkalmazandó az alapügy tényállására; hogy az Eesti Pagar az e rendelet 1. cikke értelmében vett szabálytalanságot követett el; hogy e szabálytalanság fennállását nem érinti az, hogy az EAS adott esetben tudott arról, hogy e társaság a támogatás iránti kérelmének benyújtását megelőzően feltétel nélküli és jogilag kötelező kötelezettségvállalást tett felszerelés megrendelésére; hogy a 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt négyéves elévülési idő így 2009. március 10‑én kezdődött meg, amikor is – amint a jelen ítélet 23. pontjából kitűnik – az EAS helybenhagyta az Eesti Pagar által benyújtott támogatás iránti kérelmet, és amikor ennélfogva az Unió költségvetését kár érte, és hogy e határidőt megszakította a jelen ítélet 24. pontjában hivatkozott 2013. január 22‑i levél, sőt, amennyiben a jelen ítélet 126. pontjában említett feltételek teljesülnek, a jelen ítélet 26. pontjában hivatkozott, 2012 decemberében elvégzett utólagos ellenőrzés is.
43

Amint ugyanis arra az Európai Bizottság is rámutat, a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások beszerzési eljárásairól szóló, 1990. szeptember 17‑i 90/531/EGK tanácsi irányelv (HL 1990. L 297., 1. o.) 2. cikke (2) bekezdésének c) pontját, amelyet lényegében átvesz a 2004/17 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése, abból a célból vezették be, hogy a közbeszerzési szerződések odaítélése az autóbusszal történő szállítás szolgáltatásainak ágazatában a 90/531 irányelv rendelkezéseinek hatálya alá kerüljön, és ez lehetővé tette annak megállapítását, hogy közlekedés hálózat nem csak akkor létezik, ha azt fizikai infrastruktúra, például vasúti pálya alkotja, hanem akkor is, ha az útvonalak meghatározott feltételek mellett összehangolt rendszeréből áll, mint például az autóbusz‑közlekedés területén. Az uniós jogalkotónak ugyanakkor nem az volt a szándéka, hogy e rendelkezéssel korlátozza a közbeszerzési eljárások alkalmazási körét a fizikai hálózaton lebonyolított szállítások területén.