6

A jogvita alapját képező tényállás a megtámadott ítélet 4–16. pontjában szerepel: „4 A felperes olyan konzorcium, amelynek tagja az olasz állam, a Regione Campania, Nápoly megye és több helyhatóság. Az 1971. július 29-i 578. sz. olasz törvény hozta létre azzal a céllal, hogy gondoskodjon a 18. században épült vezúvi villákból és azok tartozékaiból (parkok, kertek és melléképületek) álló épületegyüttes megóvásáról és értékének növeléséről. 5 A felperes által benyújtott és a Bizottság által nem vitatott információk szerint 1986-ban az olasz kormány a felperes kérelmére a Bizottságtól pénzügyi támogatást kért az ERFÁ-ból egy olyan infrastrukturális beruházásra, amelynek célja a Favorita villa belső parkjának, a Ruggiero villa kertjének és a Campolieto villa építészeti együttesének a felújításából álló integrált rendszer volt. E villák közül az első az olasz állam, a másik kettő a felperes tulajdonában van. 6 Az Olasz Köztársaságnak címzett, 1986. december 18-i C (86) 2029/120 határozatában a Bizottság az ERFÁ-ból a támogatható kiadások 50% erejéig maximum 7,5 milliárd olasz lírának (ITL) megfelelő összegű pénzügyi támogatást (86/05/04/054. sz.) ítélt oda a Campolieto, Favorita és Ruggiero villák idegenforgalmi célokra történő hasznosítására (a továbbiakban: támogatás nyújtásáról szóló határozat). 7 E határozatában a felperest nevezik meg a támogatás kedvezményezettjeként ((3) preambulumbekezdés és 3. cikk), valamint a kérelemnek és a projekt megvalósításának a felelőseként (a határozat melléklete). E határozat mellékletében található menetrend szerint e projekt megvalósítására vonatkozó kiadások támogathatósági időszaka 1987 januárjában kezdődött és 1990 júniusában fejeződött be. Az említett határozat 4. cikke értelmében a Bizottság az ERFÁ-ból nyújtott pénzügyi támogatást csökkentheti vagy megszüntetheti, amennyiben a határozatban meghatározott feltételeket, beleértve a projekt megvalósítására meghatározott határidőket, nem tartják be. Ilyen esetben a Bizottság kérheti a »határozat kedvezményezettjének« már kifizetett támogatás teljes vagy részleges visszafizetését. Csökkentésre, megszüntetésre vagy visszatéríttetésre csak akkor kerülhet sor, amikor a kedvezményezett a Bizottság által e célból előírt határidőn belül észrevételeit előterjesztette (4. cikk). 8 E határozat végrehajtása során és az olasz hatóságok kérelmére 1988-ban és 1990-ben két, egyenként 3 milliárd ITL összegű részletet nyújtottak. 9 1995. március 29-i levelével az olasz állam a végleges kifizetésre vonatkozó kérelmek benyújtására rendelkezésre álló, a 4254/88 rendelet 12. cikkében 1995. március 31-ben rögzített határidő meghosszabbítását kérte, arra való hivatkozással, hogy a projektet »különböző jellegű jogi intézkedések« vagy »a kisajátítással érintett személyekkel folyó jogviták« miatt felfüggesztették. 10 2000. február 15-i levelükben az olasz hatóságok arra emlékeztettek, hogy a fenti határidő meghosszabbítását kérték. Ezenkívül egy újabb részlet lehető leghamarabb történő kifizetését kérték, arra való hivatkozással, hogy az addig felmerült kiadások összege lényegesen magasabb, mint a már kifizetett részletek. Kérelmük alátámasztására a Bizottságnak egy, az általuk végzett projektellenőrzésről szóló, 1999. június 16-án kelt jelentést továbbítottak. E jelentés a következő megjegyzéseket tartalmazta: a Campolieto villára vonatkozó munkálatok »kifizetése befejezésének az időpontja«: 1994.; a Ruggiero villa »(tényleges) munkálatai befejezésének időpontja« 1994.; a Favorita villát érintő munkálatok [első] üteme: 1993. »A felfüggesztés jogi okai« című rovatban e jelentés a Campolieto villával kapcsolatban azt tartalmazza, hogy »nem merül[t] fel jogi probléma«. A Ruggiero villával kapcsolatban feltünteti »a kertfoglalók kilakoltatására vonatkozó eljárásokat«. Ami a Favorita villára vonatkozó munkálatok befejezését illeti, a jelentés a következőket említi: »a köztulajdon végleges koncessziója, valamint az illegális foglalók kilakoltatása és a földrengés áldozatainak menedéket nyújtó konténerek kiürítése«. Ezenkívül e jelentésben szerepel, hogy a közösségi támogatás kifizetésének esetleges elmaradása »komoly pénzügyi nehézségeket okozhat a [felperesnek], amennyiben azt nem tudja más külső finanszírozással helyettesíteni (például a projektnek a Campania 94/99 [közösségi támogatás] keretébe történő bevonásával), mivel a [felperes] nem rendelkez[ett] olyan saját forrásokkal, amely a fent hivatkozott forrásokat helyettesíteni tudja«. 11 Az olasz hatóságok a 2001. március 8-i levéllel egy, a fennmaradt összeg kifizetése iránti kérelmet nyújtottak be. 12 A 2001. október 12-i levéllel a Bizottság az olasz hatóságokkal az ERFÁ-ból nyújtott pénzügyi támogatás lezárására vonatkozó javaslatot közölt. Miután megjegyezte, hogy a hozzá eljuttatott iratokból nem derül ki, hogy az 1999. június 16-i jelentésben (lásd a fenti 10. pontot) említett események jogi eljárásokhoz vezettek, e levélben jelezte, hogy a 4254/88 rendelet 12. cikkének értelmében vett jogi indokok hiányában a pénzügyi támogatást az 1990. április 9-i kifizetési iránti kérelem alapján lezárja, mivel ez minősült az 1995. március 31. előtt továbbított, utolsó kifizetés iránti kérelemnek. A Bizottság meghatározta, hogy a bejelentett kiadásokat 2,8 milliárd ITL-ig becsülték támogathatónak, így az ERFÁ-ból nyújtott támogatás 1,4 milliárd ITL-t tett ki. A Bizottság tehát a visszatérítendő összeget 4,6 milliárd ITL-ben rögzítette, és előírta az 1,5 milliárd ITL-nek megfelelő fennmaradó összegre vonatkozó kötelezettségvállalás visszavonását. Ezenkívül a Bizottság a következőket jelezte: »Mivel ez a lezárás pénzügyi következményekkel járhat a végső kedvezményezettre vagy a kedvezményezettekre nézve, hivatalosan felhívom Önöket, hogy biztosítsák azok megfelelő tájékoztatását, és hogy tegyék lehetővé számukra a tekintetükben megállapított azon tényezőkre vonatkozó álláspontjuk ismertetését, amelyeken a megtámadott határozat alapul. Kérném Önöket, hogy az erre vonatkozó információkat továbbítsák számunkra.« A Bizottság továbbá azt kérte az olasz hatóságoktól, hogy két hónapos határidőn belül továbbítsák észrevételeiket, ha e lezárási javaslattal nem értenek egyet. 13 A 2001. november 21-i levélben az olasz hatóságok azt válaszolták, hogy a [4,6 milliárd ITL támogatás első két részlete egy része visszafizetésének] pénzügyi következménye a végső kedvezményezett költségvetésére nézve […] nagyon súlyosnak bizonyul, mivel a Bizottság által fizetett összegeket már [felhasználta] a tervezett munkálatok teljes megvalósítása céljából abban a meggyőződésben, hogy a [végleges kifizetés iráni kérelmek benyújtására nyitva álló] határidők meghosszabbítása iránti […] kérelmet elfogadják. E tekintetben azzal érvelnek, hogy az 1999. június 16-i jelentésből az derül ki, hogy a projekt megvalósítását három funkcionális ütemre osztották, amelyekből csak egy, vagyis a Favorita villára vonatkozó munkálatok befejezését érintő ütem késett a megvalósítással, ami miatt az olasz hatóságok a végeleges kifizetés iráni kérelmek benyújtására nyitva álló határidő felfüggesztését kérték. Ezzel szemben a Campolieto és Ruggiero villák munkálatainak első két ütemét érintő, 7996087050 ITL-nek megfelelő kiadások 1995. március 31. előtt merültek fel, és nem képezték meghosszabbítás iránti egyedi kérelmek tárgyát. 14 A 2002. március 13-i levéllel a Bizottság közölte az olasz hatóságokkal a végleges határozatát, amelyben a hozzá 1995. március 31-ét megelőzően benyújtott utolsó, kiadásokra vonatkozó bejelentés alapján elrendelte a szóban forgó pénzügyi támogatás lezárását annak megfelelően, amit a lezárásról szóló, 2001. október 12-i javaslatában jelzett (D (2002) 810111 határozat, a továbbiakban: megtámadott határozat). Ezt a határozatot az olasz hatóságok 2002. április 9-én telefaxban közölték a felperessel. 15 A megtámadott határozatban a Bizottság megjegyezte, hogy »a végső kedvezményezett észrevételeit [vele] nem közölték«. Ezenkívül hangsúlyozta, hogy az olasz hatóságok nem vitatták azt, hogy elutasította annak elismerését, hogy az 1999. június 16-i jelentésben (lásd a fenti 12. pontot) hivatkozott események a 4254/88 rendelet 12. cikkének értelmében vett »jogi indokoknak« minősülnek. Továbbá az arra irányuló kérelmük elutasítást indokolta, hogy fogadja el a munkálatok két ütemére (Campolieto és Ruggiero villák) vonatkozó, 1995. március 31. előtt felmerült, de ezen időpontot követően bejelentett kiadásokat, azzal érvelve, hogy az e hatóságok által a hosszabbításra vonatkozóan az 1995. március 29-i levélben benyújtott kérelem a pénzügyi támogatás egész fennmaradó részét érintette (1,5 milliárd ITL). A hosszabbítás iránti e kérelemben ugyanis nem pontosították, hogy az csak a munkálatok egy meghatározott részét érinti, ahogyan azt az olasz hatóságok a 2001. november 21-i levelükben állították. 16 Ugyanezen határozatban a Bizottság végül jelezte, hogy »sem a [megtámadott] határozat, sem a közösségi jog más rendelkezése nem akadályozza meg a tagállamot azon döntésében, hogy ne térítesse vissza a saját kezdeményezésére már kifizetett összegeket«. Továbbá »hivatalosan« kérte az olasz hatóságokat, hogy tértivevényes ajánlott levélben tájékoztassák a végső kedvezményezettet a megtámadott határozatról. E tekintetben megállapította, hogy »amennyiben a kedvezményezettet közvetlenül és személyében érintheti a [megtámadott] határozat, két hónapon és – a távolság miatt – további tíz napon belül keresetet nyújthat be az Elsőfokú Bírósághoz«.”