ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
29

E tekintetben az 1408/71 rendelet 12. cikkének (2) bekezdéséből kitűnik, hogy – ha e rendelet másként nem rendelkezik – a tagállami jogszabályok csökkentésre vonatkozó rendelkezései abban az esetben is érvényesíthetők az e tagállam költségén ellátásban részesülő személyekkel szemben, ha egyéb szociális biztonsági ellátásban is részesülhetnek, még ha ezen ellátásra való jogosultságot egy másik tagállam jogszabályai szerint szerezték is meg (a fent hivatkozott Insalaca-ügyben hozott ítélet 22. pontja).
2

E kérelmet az ITV Broadcasting Ltd, az ITV 2 Ltd, az ITV Digital Channels Ltd, a Channel 4 Television Corporation, a 4 Ventures Ltd, a Channel 5 Broadcasting Ltd, valamint az ITV Studios Ltd és a TVCatchup Ltd (a továbbiakban: TVC) között, ez utóbbi által az alapeljárás felperesei által sugárzott televíziós műsorok lényegében egyidejű interneten keresztül történő továbbközvetítésére vonatkozó jogvitában terjesztették elő.
2

E kérelmet a Wheels Common Investment Fund Trustees Ltd és társai, valamint a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (a továbbiakban: Commissioners) között annak tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő, hogy az utóbbi megtagadta a Wheels Common Investment Fund Trustees Ltd és társai részére nyújtott vagyonkezelési szolgáltatások hozzáadottérték-adó (a továbbiakban: héa) alóli mentesítését.
17

Ezen arzénvegyületekre vonatkozóan a XVII. melléklet ugyanezen 19. pontjában, „A korlátozás feltételeit” szabályozó 2. oszlopában kimondja: „[…] 3. Nem használható fel faanyag tartósítására. Az így kezelt faanyag pedig nem hozható forgalomba. 4. A 3. ponttól eltérve: a) A faanyagok tartósítására használt anyagokra és keverékekre vonatkozóan: ezek csak olyan ipari berendezésekben használhatók, amelyek vákuumot vagy nyomást alkalmaznak a fa impregnálásához, ha ezek C típusú szervetlen réz-, króm- és arzénvegyületek (CCA) oldatai, és a 98/8/EK irányelv 5. cikkének (1) bekezdése szerint engedélyezettek. Az így kezelt faanyag a tartósítószer teljes megkötése előtt nem hozható forgalomba. b) Az a) alpont szerint CCA-oldattal kezelt faanyag szakmai vagy ipari célokra forgalomba hozható, ha a faanyag szerkezete garantálja mind az emberek, mind az állatok biztonságát, valamint a faanyag felhasználásának teljes időtartama alatt bőrrel nem érintkezhet [helyesen: valamint nem valószínű, hogy a faanyag a felhasználásának teljes időtartama alatt bőrrel érintkezik]: — építési faanyagként középületekben, mezőgazdasági épületekben, irodaházakban és ipari létesítményekben, — hidakban és hídépítési munkáknál, […] — villamosenergia-vezeték és távközlési póznaként, […] d) Az a) alpontban említett, kezelt faanyag nem használható fel: — lakóépületekben, semmilyen célra, — semmilyen olyan felhasználási területen, ahol ismétlődően fennáll a bőrrel érintkezés kockázata, — […] 5. Az olyan arzénvegyülettel kezelt fa, amely 2007. szeptember 30. előtt használatban volt a Közösségben, vagy amelyet a 4. pont szerint hoztak forgalomba, a helyén maradhat és továbbra is használható hasznos élettartamának végéig. 6. C típusú CCA-vegyülettel kezelt olyan faanyag, amely 2007. szeptember 30. előtt használatban volt a Közösségben, vagy amelyet a 4. pont szerint hoztak forgalomba: — a 4. pont b), c) és d) alpontjában a felhasználásra előírt feltételek mellett használható vagy újrahasználható, — a 4. pont b), c) és d) alpontjában a felhasználásra előírt feltételek mellett forgalomba hozható. 7. A Közösségben 2007. szeptember 30. előtt használatban lévő, más típusú CCA-oldattal kezelt fa esetében a tagállamok engedélyezhetik ezek: — felhasználását vagy újrahasználatát a 4. pont b), c) és d) alpontjában a felhasználásra előírt feltételek mellett, — forgalomba hozatalát, a 4. pont b), c) és d) alpontjában a felhasználásra előírt feltételek mellett.”
11

A 2009/299 kerethatározat a 2. cikkében eltörölte a 2002/584 kerethatározat 5. cikkének 1. pontját, és ugyanitt az érintett személy megjelenése nélkül lefolytatott eljárást követően hozott határozatokra vonatkozóan egy 4a. cikket vezetett be, amely a következőképpen hangzik: „(1) A végrehajtó igazságügyi hatóság abban az esetben is megtagadhatja a szabadságvesztés-büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását, ha az érintett személy személyesen nem volt jelen a határozat meghozatalát eredményező tárgyaláson, kivéve ha az európai elfogatóparancs szerint a kibocsátó tagállam nemzeti jogában meghatározott további eljárási követelményekkel összhangban: a) az érintett személyt kellő időben: i. személyesen idézték, és ily módon tájékoztatták annak a tárgyalásnak a kitűzött időpontjáról és helyéről, amely a határozat meghozatalához vezetett, vagy az érintett más módon ténylegesen hivatalos tájékoztatást kapott a szóban forgó tárgyalás kitűzött időpontjára és helyére vonatkozóan, mégpedig oly módon, hogy egyértelműen megállapítást nyert, hogy a kitűzött tárgyalásról tudomást szerzett; valamint ii. tájékoztatták arról, hogy a határozat meghozatalára meg nem jelenése esetén is sor kerülhet; vagy b) az érintett személy a kitűzött tárgyalás ismeretében meghatalmazta vagy az általa választott vagy az állam által kirendelt jogi képviselőt arra, hogy a tárgyalás során a védelmét ellássa, és az említett jogi képviselő ténylegesen ellátta az érintett személy védelmét a tárgyaláson; vagy c) az érintett személy a határozat kézbesítését, és azt követően, hogy kifejezetten tájékoztatták őt a perújításhoz vagy fellebbezéshez való jogáról, amely eljárásban joga van részt venni, és amely lehetővé teszi az ügy újbóli érdemi vizsgálatát – beleértve az új bizonyítékokat –, és amely az eredeti határozat megváltoztatásához vezethet: i. egyértelműen kijelentette, hogy nem vitatja a határozatot; vagy ii. a megállapított határidőn belül nem kért perújítást vagy nem fellebbezett; vagy d) a határozatot nem kézbesítették személyesen az érintett személynek, de: i. az átadást követően haladéktalanul, személyesen kézbesíteni fogják neki, és kifejezetten tájékoztatni fogják őt a perújításhoz vagy fellebbezéshez való jogáról, amely eljárásban joga van részt venni, és amely lehetővé teszi az ügy újbóli érdemi vizsgálatát – beleértve az új bizonyítékokat –, és amely az eredeti határozat megváltoztatásához vezethet; valamint ii. tájékoztatni fogják arról, hogy milyen határidőn belül kérhet perújítást vagy fellebbezhet, amint arra a vonatkozó európai elfogatóparancs utalást tartalmaz. […]”
23

A kérdést előterjesztő bíróság szerint tehát az, hogy az alperes által hivatkozott kártalanítás iránti jog megalapozott-e, attól függ, hogy a 261/2004 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése a 261/2004 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett késés hiányában is alkalmazható-e. A Bundesgerichtshof álláspontja szerint ugyanis a fent hivatkozott Sturgeon és társai egyesített ügyekben hozott ítélet indokolása alapján nem állapítható meg, hogy a 261/2004 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése szerinti kártalanításhoz való jog keletkezése szempontjából kizárólag az utolsó célállomáson tapasztalható késés időtartama releváns-e, vagy az ilyen késés miatti kártalanításhoz való jognak az is feltételét képezi, hogy megvalósuljanak a 261/2004 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének alkalmazási feltételei, tehát már a kérdéses járat indulására is az e rendelkezésben rögzített időhatárokat meghaladó késéssel kerüljön sor.
29

A Tanács 2011. január 18-án és 2011. április 7-én értesítéseket tett közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában a vitatott jogi aktusokban előírt korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személyek részére (HL C 14., 8. o., és HL C 108., 2. és 4. o.). Ezekben az értesítésekben a Tanács emlékeztet az említett intézkedések fennállására, mindegyik jegyzékbe vétel oka tekintetében utal a releváns jogi aktusokra, és felhívja a figyelmet arra, hogy az érintett tagállam illetékes hatóságainál lehetőségük van kérelmezni, hogy engedélyezzék a befagyasztott pénzeszközök alapvető szükségletekre vagy konkrét kifizetésekre történő használatát. Ezenkívül a Tanács ismerteti, hogy az érintett személyek és szervezetek felülvizsgálati kérelmet nyújthatnak be hozzá. Végezetül emlékeztet arra a lehetőségre, hogy a határozatát az EUMSZ 275. cikk második bekezdésében, valamint az EUMSZ 263. cikk negyedik és hatodik bekezdésében megállapított feltételek mellett a Törvényszék előtt megtámadják.
21

Továbbá emlékeztetni kell arra, hogy abban az esetben, ha valamely tagállam az uniós jog szabályainak megsértésével vetett ki adót, a jogalanyok nem csak a jogosulatlanul kivetett adó visszatérítésére, hanem az e tagállam részére fizetett vagy az általa ezen adóval közvetlen összefüggésben levont összegek visszatérítésére is jogosultak. Ez magában foglalja az abból eredő veszteségeket is, hogy az adó idő előtti követelése követeztében a pénzösszeg nem állt rendelkezésre (lásd a C-397/98. és C-410/98. sz., Metallgesellschaft és társai egyesített ügyekben 2001. március 8-án hozott ítélet [EBHT 2001., I-1727. o.] 87–89. pontját, a C-446/04. sz. Test Claimants in the FII Group Litigation ügyben 2006. december 12-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-11753. o.) 205. pontját, a fent hivatkozott Littlewoods Retail és társai ügyben hozott ítélet 25. pontját, valamint a C-113/10., C-147/10. és C-234/10. sz., Zuckerfabrik Jülich és társai egyesített ügyekben 2012. szeptember 27-én hozott ítélet 65. pontját).
9

A 2004. július 10-i, angol nyelven szövegezett „Letter of Employment” (a továbbiakban: munkaszerződés) alapján A. Las, Hollandiában lakóhellyel rendelkező holland állampolgárt határozatlan időre „Chief Financial Officer”-ként alkalmazta az antwerpeni (Belgium) székhelyű, de kikötői terminálokat üzemeltető, szingapúri székhelyű nemzetközi csoporthoz tartozó PSA Antwerp. A munkaszerződés előírta, hogy A. Las munkavégzésének helye elsősorban Belgium, de Hollandiából is el kellett látnia bizonyos feladatokat.
32

Ami az alapügyet érinti, a CFL-i-rendeletek alapján végleges dömpingellenes vámot vezettek be a Kínából származó, váltóárammal működő, egy vagy több gázcsővel rendelkező, olyan integrált elektronikus kompakt fénycső (ideértve a mind váltóárammal, mind pedig egyenárammal működő integrált elektronikus kompakt fénycsövet is) behozatalára, amelyben az összes világító elemet és elektronikus alkatrészt a lámpaaljzathoz erősítették vagy abba beleépítették, és amely az ex 8539 31 90 KN-kód alá tartozik, valamint a Vietnámban, Pakisztánban és a Fülöp-szigeteken feladott ugyanezen termékeknek a behozatalára.
34

Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy – ahogyan az a 2195/91 rendelet harmadik preambulumbekezdéséből kitűnik – a Bíróság már ezen időpontot megelőzően is úgy ítélte meg, hogy még ha az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontja kifejezetten nem is említette az olyan munkavállalók esetét, akik nem folytatnak keresőtevékenységet akkor, amikor egészségbiztosítási ellátásokat igényelnek, ez a rendelkezés adott esetben annak az államnak a jogszabályait rendelte alkalmazni, amelynek területén a munkavállalót utoljára foglalkoztatták, így az a munkavállaló, aki valamely tagállamban felhagyott a keresőtevékenységével, és nem ment el keresőtevékenységet folytatni egy másik tagállamba, továbbra is az utolsó munkahelye szerinti tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik (lásd ebben az értelemben a 150/82. sz. Coppola-ügyben 1983. január 12-én hozott ítélet [EBHT 1983., 43. o.] 11. pontját és a fent hivatkozott Ten Holder-ügyben hozott ítélet 13–15. pontját).
28

E körülmények között a Bundesgerichtshof úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) A jogalap nélkül teljesített kifizetés visszakövetelése akkor is a 44/2001 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése értelmében vett polgári ügynek minősül-e, ha valamely hatóság a szövetségi tartományok egyikét arra utasítja, hogy kárpótlás céljából fizesse ki a károsultaknak az ingatlanra vonatkozó adásvételi szerződésből származó vételár egy részét, a tartomány azonban ehelyett tévedésből a teljes vételárat átutalja a károsultaknak? 2) Akkor is fennáll-e a keresetek között a 44/2001 rendelet 6. cikkének 1. pontja szerint szükséges szoros kapcsolat, ha az alperesek további kárpótlási igényekre hivatkoznak, amelyek tárgyában csak egységes határozat hozható? 3) Azokra az alperesekre is alkalmazható-e a 44/2001 rendelet 6. cikkének 1. pontja, akiknek lakóhelye nem az Európai Unióban van? Ha igen: akkor is így van-e ez, ha az ítélet elismerése az alperes lakóhelye szerinti államban a kibocsátó állammal kötött kétoldalú egyezmények alapján joghatóság hiánya miatt megtagadható?”
2

Ezt a kérelmet a P. Sweetman, Ireland, az Attorney General és a Minister for the Environment, Heritage and Local Government (környezetvédelmi, kulturális örökségi és helyi önkormányzati miniszter) által a Galway County Council és a Galway City Council által támogatott An Bord Pleanála (a továbbiakban: An Bord) ellen indított azon eljárás keretében terjesztették elő, amelynek tárgya az An Bordnak a Galway várost elkerülő N6-os útra vonatkozó projektet engedélyező határozata.
38

Egyébiránt, míg a hatodik irányelv 4. cikke (4) bekezdésének második albekezdését a héairányelv 11. cikke különböző nyelvi változatainak nagyobb része hasonló megszövegezéssel vette át, e cikk angol nyelvi változatában hozzátették az „any” (bármely) kifejezést, így e rendelkezés releváns része a következőképpen szól: „[...] each Member State may regard as a single taxable person any persons established in the territory of that Member State [...]” ([...] a tagállamok egyetlen adóalanynak tekinthetnek e tagállam területén letelepedett valamennyi személyt [...]).
2

A felperes Mindo Srl felszámolás alatt álló olasz társaság, amelynek alapvető tevékenysége a nyersdohány elsődleges feldolgozása. Eredetileg családi vállalkozás volt, amelyet a Dimon Inc. egyik leányvállalata 1995-ben felvásárolt. Felvásárlását követően a társaság neve Dimon Italia Srl-re módosult. 2004. szeptember 30-án a Dimon Inc. leányvállalata a társaságban fennálló teljes részesedését eladta négy magánszemélynek, akik semmilyen kapcsolatban nem álltak a Dimon csoporttal, és az eladást követően a társaság neve Mindóra változott. 2005. május 13-án a Dimon összeolvadt a Standard Commercial Corporationnel, egy új, Alliance One International, Inc. (a továbbiakban: AOI) elnevezésű jogalanyt hozva létre.
2

Ezt a kérelmet a D. Edwards és L. Pallikaropoulos által az Environment Agency, a First Secretary of State, valamint a Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs ellen indított azon eljárásban terjesztették elő, amelynek tárgya az Environment Agency által egy cementműnek kiadott működési engedély. A kérelem a House of Lords azon határozatának az uniós joggal való összeegyeztethetőségére vonatkozik, amely L. Pallikaropoulost, akinek a fellebbezését mint megalapozatlant elutasították, az ellenérdekű fél költségeinek viselésére kötelezte.
12

A Legfelsőbb Bíróságnak az érvénytelenségi perekben felmerülő egyes eljárásjogi kérdésekről szóló, 2010. június 28-i 2/2010/VI.28./PK. véleménye az alábbi pontosításokat teszi: „4. a) A bíróságnak csak a rendelkezésre álló bizonyítási anyag alapján tényként egyértelműen megállapítható, nyilvánvaló semmisséget kell hivatalból észlelnie. [...]. b) A semmisség hivatalból történő észlelése a másodfokú eljárásban is kötelezettsége a bíróságnak, ha az elsőfokú eljárás adataiból a semmisségi ok fennállása egyértelműen megállapítható. [...] 5. a) [...] A polgári perben a bíróság a kereseti tényállásban előadottakhoz, valamint a kereset tárgyához, tehát a fél által érvényesíteni kívánt joghoz is általában kötve van. A Pp. 121. §-a (1) bekezdésének c) pontja értelmében az érvényesített jogot kell a keresetlevélben megjelölni, nem pedig a konkrét jogcímet. Így a kereseti kérelemhez kötöttség nem jelenti azt, hogy a bíróság a fél által tévesen megjelölt jogcímhez kötve lenne. Ha a fél által előadott tények a keresetet, vagy a viszontkeresetet más jogcímen megalapozzák, a bíróság a jogviszonyt a jogszabályoknak megfelelően minősítheti. [...]”
37

E következtetést egyébiránt a rendelet előkészítő anyagai is megerősítik. A Bizottságnak a rendelet elfogadásához vezető (COM(2001) 447 végleges) javaslatában ugyanis az szerepel, hogy a rendelet 3. cikkének (2) bekezdésében foglalt szabályt azért vezették be, hogy minden tagállam politikai, humanitárius vagy gyakorlati szempontok alapján önállóan dönthessen úgy, hogy megvizsgálja a menedékjog iránti kérelmet akkor is, ha a rendeletben szereplő feltételek alapján azért nem felelős.
33

Úgy tűnik, hogy a román szabályozás nem vette figyelembe e megkülönböztetést. Az adótörvény 192-6. cikkének (1) bekezdése ugyanis, amely lényegében átveszi a visszatérítésnek a 92/12 irányelv 22. cikkének (1) bekezdésében, valamint (2) bekezdésének a) és c) pontjában előírt feltételeit, a 22. cikk (1) bekezdésének c) pontja tekintetében eltér e cikktől, mivel előírja, hogy a visszatérítési kérelemhez mellékelni kell azon okmányt, amely igazolja, hogy a jövedéki adót a rendeltetési hely szerinti tagállamban megfizették, míg az említett 22. cikk (2) bekezdésének c) pontja nem követeli meg e feltétel teljesítését.
19

A Cours des comptes (számvevőszék) észrevételeit követően azonban a francia kormány úgy határozott, hogy jogbiztonsági indokokból bejelent a Bizottságnak egy, a szakmaközi szervezetek által végrehajtható intézkedési keretprogramot, amelyhez tíz, a legjelentősebb szakmaközi szervezetek által kötött megállapodást csatolt. A Bizottság a fent hivatkozott Pearle és társai ügyben hozott ítéletre hivatkozva a valamely állami támogatása vonatkozó, 2008. december 10-i N 561/2008 (C(2008) 7846 végleges) határozatában megállapította, hogy a szóban forgó intézkedések az állami támogatás fogalmába tartoznak. Mindazonáltal megállapította, hogy ezen intézkedések a piac közös szervezésének rendszere tekintetében nem adnak okot kifogásra, és hogy nem áll fenn a veszélye annak, hogy ezen intézkedések a kereskedelmi feltételeket olyan mértékben érintenék, amely a közös érdekkel ellentétes, és ebből arra következtetett, hogy az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének c) pontjában foglalt eltérés hatálya alá eshetnek. A Bizottság másik két későbbi határozatában is ezen az állásponton volt. Mindezen határozatok ellen megsemmisítés iránti keresetet nyújtottak be mind a Francia Köztársaság, mind pedig az érintett szakmaközi szervezetek, amely eljárások jelenleg is folyamatban vannak a Törvényszék előtt.
4

Az említett rendelet (11), (12) és (15) preambulumbekezdése szerint: „(11) A joghatósági szabályoknak nagymértékben kiszámíthatóknak kell lenniük, és azt az elvet kell követniük, hogy a joghatóságot általában az alperes lakóhelye alapozza meg, és a joghatóságnak ezen az alapon mindenkor megállapíthatónak kell lennie, kivéve egyes pontosan meghatározott eseteket, amelyekben a per tárgya vagy a felek szerződéses szabadsága eltérő joghatósági okot kíván meg. A jogi személyek székhelyét a közös szabályok átláthatóságának fokozása és a joghatósági okok összeütközése elkerülése végett önállóan kell meghatározni. (12) Az alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében. […] (15) A harmonikus jogalkalmazás érdekében a párhuzamos eljárások lehetőségét el kell kerülni, és biztosítani kell, hogy ne hozzanak egymással összeegyeztethetetlen határozatot két tagállamban. […]
5

A közigazgatási eljárás 2006. november 29-én a vitatott határozat meghozatalával végződött. E határozat 1. cikke értelmében az Eni, a Versalis és a vitatott határozat többi címzett vállalkozása, azaz a Bayer AG, a The Dow Chemical Company, a Dow Deutschland Inc., a Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH és a Dow Europe, a Shell Petroleum NV, a Shell Nederland BV, a Shell Nederland Chemie BV, az Unipetrol a.s., a Kaučuk a.s., valamint a Trade-Stomil sp. z o.o. megsértette az EK 81. cikket és az EGT 53. cikket, mivel egységes és folyamatos megállapodásban vettek részt, amelynek keretében a BR és az ESBR ágazatában árcélok rögzítésében, ügyfelek nem agresszív megállapodások révén történő felosztásában, valamint az árakra, a versenytársakra és az ügyfelekre vonatkozó érzékeny információk cseréjében állapodtak meg, az Enit illetően az 1996. május 20-tól2002. november 28-ig tartó időszakban.
2

E kérelmet az O. A. Alarape és fia, O. A. Tijani, valamint a Secretary of State for the Home Department (a továbbiakban: Secretary of State) között annak tárgyában folyó jogvitában terjesztették elő, hogy ez utóbbi elutasította a 2004/38 irányelv értelmében vett, az Egyesült Királyságban való huzamos tartózkodás iránti kérelmüket.
2

E kérelmet T. Hogan és a Waterford Crystal Ltd (a továbbiakban: Waterford Crystal) más volt munkavállalói, valamint a Minister for Social and Family Affairs (szociális és családügyi miniszter), Ireland (az Ír Állam) és az Attorney General (főügyész) között a 2008/94 irányelv átültetése tárgyában folyó peres eljárásban terjesztették elő.
8

A KN 29. árucsoportjának címe: „Szerves vegyi anyagok”. Az ehhez az árucsoporthoz fűzött megjegyzések 1. pontjának a) és b) alpontja így szól: „Eltérő rendelkezés hiányában ebbe az árucsoportba tartoznak: a) az elkülönített, vegyileg meghatározott szerves vegyületek akkor is, ha szennyeződést tartalmaznak; b) az azonos szerves vegyületek két vagy több izomerjének keverékei (akkor is, ha szennyeződést tartalmaznak), kivéve az aciklikus szénhidrogén-izomerek (a sztereoizomerek kivételével) keverékeit[, telített is] (27. árucsoport);”
7

Az 1/2003 rendelet 15. cikke (3) bekezdésének első albekezdése a következőképpen rendelkezik: „A tagállamok saját kezdeményezésükre eljáró versenyhatóságai írásbeli észrevételeket nyújthatnak be a tagállamok bíróságainak a[z EUMSZ 101.] vagy [az EUMSZ 102. cikk] alkalmazására vonatkozó ügyekben. A tagállamok versenyhatóságai az érintett bíróság hozzájárulásával szóbeli észrevételeket is tehetnek a tagállamok nemzeti bíróságainak. Amennyiben a[z EUMSZ 101.] vagy [az EUMSZ 102. cikk] egységes alkalmazása megkívánja, a saját kezdeményezésére eljáró Bizottság írásbeli észrevételeket nyújthat be a tagállamok bíróságainak. A Bizottság az érintett bíróság hozzájárulásával szóbeli észrevételeket is tehet.”
12

A Conseil d’État, úgy ítélve, hogy a FranceAgriMer által előterjesztett jogalap az említett rendelkezés értelmezésére irányuló kérdést vet fel, úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és a következő, a C-671/11–C-676/11. sz. ügyekben azonos megfogalmazású kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: „A[…] 4045/89[…] rendelet 2. cikkének (4) bekezdése szerinti, a vizsgált időszaknak az általa meghatározott, »a 12 hónapos időszakot megelőző vagy követő […] időszakokra« történő kiterjesztésére vonatkozó lehetőséggel a tagállam is élhet-e, figyelemmel egyrészt a Közösség pénzügyi érdekei védelmének szükségességére, másrészt a jogbiztonság elvére, illetve annak szükségességére, hogy a vizsgáló hatóságok ne rendelkezzenek meghatározatlan hatáskörrel? Különösen: — a vizsgált időszaknak minden esetben be kell-e fejeződnie a »vizsgálati« időszakot, vagyis az azon időszakot megelőző tizenkét hónapos időszak alatt, amelynek során a vizsgálati cselekményeket elvégezték, különben a vizsgálatot olyan szabálytalanság terheli, amelyre a vizsgált személy hivatkozhat azzal a határozattal szemben, amely következményeket állapít meg a vizsgálat alapján? — amennyiben az előző kérdésre adandó válasz igenlő, hogyan kell értelmezni a [4045/89] rendeletben kifejezetten szereplő lehetőséget arra, hogy a vizsgált időszakot kiterjesszék »a 12 hónapos időszakot […] követő időszakokra«? — amennyiben az első kérdésre adandó válasz nemleges, a vizsgált időszaknak ennek ellenére tartalmaznia kell-e olyan tizenkét hónapos időszakot, amely azon vizsgálati időszak során fejeződik be, amely megelőzi azt, amelynek során a vizsgálatot végezték, különben a vizsgálatot olyan szabálytalanság terheli, amelyre a vizsgált személy hivatkozhat azzal a határozattal szemben, amely következményeket állapít meg a vizsgálat alapján, vagy a vizsgálat csak olyan időszakra vonatkozhat, amely befejeződött az előző vizsgálati időszak kezdete előtt?”