36

E körülmények között a Verwaltungsgerichtshof (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Ausztria) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Figyelembe kell‑e venni a […] [»Dublin III« rendelet] 2. cikke m) pontjának, 12. és 13. cikkének értelmezése során azokat a jogi aktusokat, amelyekhez a »Dublin III« rendeletet valamiféle kapcsolat fűzi, vagy e jogi aktusoktól független jelentést kell tulajdonítani az említett rendelkezéseknek? 2) Ha a »Dublin III« rendelet rendelkezéseit más jogi aktusoktól függetlenül kell értelmezni: a) Az alapügyek körülményei között, amelyeket az jellemez, hogy olyan időszakra esnek, amelyben a legjelentősebb szerepet betöltő államok nemzeti hatóságai kivételesen nagyszámú olyan személlyel szembesültek, akik a területükön kívántak átutazni, a »Dublin III« rendelet 2. cikkének m) pontja és 12. cikke értelmében vett »vízumnak« tekintendő‑e a valamely tagállam által gyakorlatilag eltűrt, a területére való olyan beutazás, amelynek egyedüli célja az éppen e tagállamon való átutazás és a nemzetközi védelem iránti kérelem valamely másik tagállamban történő benyújtása? A második kérdés a) pontjára adandó igenlő válasz esetén: b) Abból kell‑e kiindulni az átutazás céljából való beutazás gyakorlati tűrése tekintetében, hogy az érintett tagállamból való kiutazással a »vízum« érvényességét vesztette? c) Abból kell‑e kiindulni az átutazás céljából való beutazás gyakorlati tűrése tekintetében, hogy a »vízum« még mindig érvényes, ha az érintett tagállamból való kiutazásra még nem került sor, vagy a »vízum« a kiutazás elmaradásától függetlenül érvényességét veszti abban az időpontban, amikor a kérelmező véglegesen feladja azon szándékát, hogy más tagállamba utazzon? d) Azzal jár‑e az eredetileg célországnak tekintett tagállamba való utazásra irányuló szándéknak a kérelmező általi feladása, hogy a »Dublin III« rendelet 12. cikkének (5) bekezdése értelmében vett, a »vízum« kiadása után elkövetett hamisítás esete áll fenn, és így a »vízumot« kibocsátó tagállam nem felelős? A második kérdés a) pontjára adandó nemleges válasz esetén: e) Úgy kell‑e értelmezni a »Dublin III« rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében szereplő »harmadik országból érkezve szabálytalanul lépte át egy tagállam határát szárazföldön, tengeri vagy a légi úton« fordulatot, hogy az alapügyek ismertetett különleges körülményei között nem tekinthető szabálytalannak a külső határok átlépése? 3) Ha a »Dublin III« rendelet rendelkezéseit más jogi aktusokra figyelemmel kell értelmezni: a) Annak értékelése során, hogy a »Dublin III« rendelet 13. cikkének (1) bekezdése értelmében vett »szabálytalan határátlépés« esete áll‑e fenn, különösen azt kell‑e figyelembe venni, hogy a beutazás időpontja miatt az alapügyekre alkalmazandó Schengeni határ‑ellenőrzési kódex – különösen [annak] 5. cikke – alapján fennállnak‑e a beutazási feltételek? A harmadik kérdés a) pontjára adandó nemleges válasz esetén: b) Különösen az uniós jog mely rendelkezéseit kell figyelembe venni annak értékelése során, hogy a »Dublin III« rendelet 13. cikkének (1) bekezdése értelmében vett »szabálytalan határátlépés« esete áll‑e fenn? A harmadik kérdés a) pontjára adandó igenlő válasz esetén: c) Az alapügyek körülményei között, amelyeket az jellemez, hogy olyan időszakra esnek, amelyben a legjelentősebb szerepet betöltő államok nemzeti hatóságai kivételesen nagyszámú olyan személyekkel szembesültek, akik a területükön kívántak átutazni, a belépésnek a Schengeni határ‑ellenőrzési kódex 5. cikke (4) bekezdésének c) pontja értelmében vett engedélyezésének tekintendő‑e a valamely tagállam által a konkrét eset körülményeinek vizsgálata nélkül gyakorlatilag eltűrt, a területére való olyan beutazás, amelynek egyedüli célja az éppen e tagállamon való átutazás és a nemzetközi védelem iránti kérelem valamely másik tagállamban történő benyújtása? A harmadik kérdés a) és c) pontjára adandó igenlő válasz esetén: d) Azzal jár‑e a belépésnek a Schengeni határ‑ellenőrzési kódex 5. cikke (4) bekezdésének c) pontja szerinti engedélyezése, hogy a Schengeni határ‑ellenőrzési kódex 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett vízummal egy tekintet alá eső engedélyről, és így a »Dublin III« rendelet 2. cikkének m) pontja szerinti »vízumról« van szó, mire tekintettel a »Dublin III« rendelet felelős tagállam meghatározására vonatkozó rendelkezéseinek alkalmazása során ez utóbbi rendelet 12. cikkét is figyelembe kell venni? A harmadik kérdés a), c) és d) pontjára adandó igenlő válasz esetén: e) Abból kell‑e kiindulni az átutazás céljából való beutazás gyakorlati tűrése tekintetében, hogy az érintett tagállamból való kiutazással a »vízum« érvényességét vesztette? f) Abból kell‑e kiindulni az átutazás céljából való beutazás gyakorlati tűrése tekintetében, hogy a »vízum« még mindig érvényes, ha az érintett tagállamból való kiutazásra még nem került sor, vagy a »vízum« a kiutazás elmaradásától függetlenül érvényességét veszti abban az időpontban, amikor a kérelmező véglegesen feladja azon szándékát, hogy más tagállamba utazzon? g) Azzal jár‑e az eredetileg célországnak tekintett tagállamba való utazásra irányuló szándéknak a kérelmező általi feladása, hogy a »Dublin III« rendelet 12. cikkének (5) bekezdése értelmében vett, a »vízum« kiadása után elkövetett hamisítás esete áll fenn, és így a »vízumot« kibocsátó tagállam nem felelős? A harmadik kérdés a) és c) pontjára adandó igenlő válasz és a harmadik kérdés d) pontjára adandó nemleges válasz esetén: h) Úgy kell‑e értelmezni a »Dublin III« rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében szereplő »harmadik országból érkezve szabálytalanul lépte át egy tagállam határát szárazföldön, tengeri vagy a légi úton« fordulatot, hogy az alapügyek ismertetett különleges körülményei között a belépés a Schengeni határ‑ellenőrzési kódex 5. cikke (4) bekezdésének c) pontja szerinti engedélyezésének minősítendő határátlépés nem tekinthető a külső határok szabálytalan átlépésének?”