ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
25

Mindazonáltal a megtámadott határozatban szereplő utalások ellenére (lásd a fenti 23. pontot) az iratanyagból nem tűnik ki, hogy a 13., 14., 16., 18., 24., 27., 30. és 31. számú dokumentumok a kereset benyújtásakor a nyilvánosság számára hozzáférhetők voltak-e. Meg kell jegyezni ugyanis, hogy sem az egyik, sem a másik fél nem nyújtotta be ezen dokumentumok másolatát, illetve hogy a Nemzetközi Törvényszék weboldalán való fellelhetőségüket illetően semmiféle pontos utalással nem szolgáltak. Egyebekben a Tanács a tárgyaláson jelezte, hogy előfordulhat, hogy a megtámadott határozat meghozatala idején a Nemzetközi Törvényszék átláthatósági szabályai értelmében nyilvánosan hozzáférhető dokumentumokat a Nemzetközi Törvényszék ismét bizalmas jellegűként sorolta be. Ez különösen igaz a Le Procureur kontra Ante Gotovina, Ivan Čermak és Mladen Markač ügyben hozott azon határozatban megnevezett dokumentumokra (a fenti 18. pont), amellyel az első fokon eljáró első tanács elrendelte, hogy a Nemzetközi Törvényszék Hivatala 92 terhelő dokumentumot, valamint mellékleteket ismét bizalmasként soroljon be.
35

E tekintetben mindenekelőtt meg kell jegyezni, hogy a felperes első ízben a Törvényszék előtt nyújtja be a fenti bizonyítékokat. Márpedig a 207/2009 rendelet 65. cikke értelmében a Törvényszékhez benyújtott keresetek az OHIM fellebbezési tanácsai által hozott határozatok jogszerűségének vizsgálatára irányulnak, így a Törvényszéknek nem az a feladata, hogy az első ízben előtte benyújtott bizonyítékok fényében újból megvizsgálja a tényállási elemeket. Ezen iratokat tehát el kell utasítani anélkül, hogy szükséges lenne bizonyító erejük vizsgálata (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T-346/04. sz., Sadas kontra OHIM - LTJ Diffusion [ARTHUR ET FELICIE] ügyben 2005. november 24-én hozott ítéletének [EBHT 2005., II-4891. o.] 19. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Továbbá az a körülmény, hogy bizonyos esetekben a pálinkagyártók vagy más szeszes italok gyártói alkoholmentes italokat is előállítanak, nem vonja kétségbe azt az értékelést, amely szerint az átlagos fogyasztó nem abból indul ki, hogy a szeszes italok és alkoholmentes italok ugyanattól a vállalkozástól származnak. A teljesen eltérő gyártási módokra tekintettel ugyanis a fellebbezési tanács megállapíthatta azt, hogy az érintett vásárlóközönség általában nem tekinti úgy, hogy az alkoholtartalmú és az alkoholmentes italok ugyanattól a vállalkozástól származnak.
71

Ennek az érvelésnek több okból nem lehet helyt adni. Mindenekelőtt, és mint azt a Bizottság is hangsúlyozta, a Bizottság által hivatkozott kivonatot (lásd a megtámadott határozat (139) preambulumbekezdését), amely maga is a francia állam által a Crédit Lyonnais szanálására tekintettel nyújtott pénzügyi támogatáshoz eszközként szolgáló közintézmény létrehozatala alkalmával, 1995-ben megszövegezett feljegyzésből származik, félreérthetetlen módon fogalmazták meg. E kivonatból ugyanis kitűnik, hogy az Államtanács világosan megállapította, hogy „az említett intézménynek nyújtott állami garancia – kifejezett jogalkotási rendelkezés hiányában – a szervezet közintézményi jellegéből fakad”. Ezenkívül az említett jelentésből kiemelt szövegrész csak egyikét képezi azoknak a konkrét körülményeknek, amelyeket a Bizottság az állami kezességvállalás fennállásának bizonyítása érdekében felhozott. Különösen a megtámadott határozat (146) és (147) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság az álláspontjának alátámasztása érdekében a francia gazdasági, pénzügy- és ipari miniszter 2003. július 22-i, „[A]z állam által nyújtott implicit vagy explicit garanciára vonatkozó eszközök összesítése” tárgyában keletkezett feljegyzésére, valamint az ahhoz mellékelt dokumentumokra hivatkozott. A Francia Köztársaság által képviselt értelmezéssel ellentétben úgy tűnik, hogy e feljegyzés nem kizárólag arra az esetre vonatkozik, amikor a francia állam felelőssége részvényesi minőségében érvényesíthető többek között a veszteségek kiegyenlítésére irányuló kereset alapján, mivel e feljegyzés a magyarázó megjegyzésében kifejezetten utal a közintézmények létrehozatalára is. Végül az Államtanács 2005. szeptember 8-i véleménye sem érvényteleníthette a Bizottság által levont következtetést. Mint azt a Francia Köztársaság is részben elismerte, a Commission de contrôle des assurances, des mutuelles et des institutions de prévoyance (Biztosítótársaságok, kölcsönös biztosítópénztárak és önsegélyező intézmények ellenőrző bizottsága, CCAMIP) létrehozatala kapcsán összeállított e vélemény, jóllehet felidézi azt az elvet, melynek értelmében a közjog szerinti minden jogi személynek viselnie kell a felelősségének megállapítása iránt vele szemben indítható keresetek következményeit, nem zárja ki eleve, hogy létezhet a közintézmény fizetésképtelensége esetén érvényesíthető állami kezességvállalás.
55

Konkrétabban, a Cour de cassation (Semmítőszék, Franciaország) kimondta, hogy a francia jog szerinti társaság jogi személyisége mindaddig fennmarad, amíg a társasági jellegű jogokat és kötelezettségeket nem rendezték (Cass. com., 1983. április 12., 81–14055. sz., Bull. Com., 113. sz.; Cass. 3e civ., 2000. május 31., 98–19435. sz., Bull. 2000, III, 120. sz., 80. o.). Így valamely társaság jogi személyisége fennmarad, ha e társaság még folyamatban lévő eljárás részes fele (Cass. Com., 1993. január 26., 91–11285. sz., Bull. civ. 1193, IV, 33. sz.), vagy ha harmadik fél a társasággal szemben a társasági tevékenységből eredő követeléssel él (Cass. Com., 1985. május 2., 83–17409. sz., Bull. civ. 1985., IV, 139. sz.). Így azon hitelezőnek, akit állítólagosan kár ért, és a végelszámolási eljárás újbóli megnyitását kéri, lehetősége van arra, hogy a bíróságtól kérje egy, a társaságot az ellene indított eljárásban képviselő ad hoc megbízott kinevezését.
10

Főként a 207/2009 rendelet 53. cikke (1) bekezdésének c) pontjára alapított indokot illetően (lásd a fenti 6. pont harmadik francia bekezdését), a fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy a beavatkozó bizonyítékot szolgáltatott arra, hogy a „fagumit” szónak az üzleti életben 1997. június 1-je óta történő használata a felperes ügyvezetése alatt álló Adamex Handels- u. Transportgesellschaft mbH nevű társasággal kötött forgalmazási megállapodás értelmében, a célországokba, többek között Németországba történő kivitel miatt nemzetközi léptékűnek tekinthető. E megjelölés szerinte Németországban a Markengesetz (német védjegytörvény) 5. §-ának (2) bekezdése értelmében oltalom alatt áll. Ami a 207/2009 rendelet 53. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított indokot illeti (lásd a fenti 6. pont második francia bekezdését), a fellebbezési tanács először is úgy ítélte meg, hogy a fenti 3. pontban ábrázolt vitatott védjegy domináns elemét képezte a törlési kérelem alátámasztásaként hivatkozott lengyel védjegynek, miközben a fenti 2. pontban látható vitatott védjegy lényegében ez utóbbi mása volt. Ezt követően, mivel a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében alkalmazott „képviselő vagy ügynök” kifejezések kiterjednek a képviselő, az ügynök vagy a forgalmazó ügyvezetőjére is, és mivel a 1998. április 10-én kelt dokumentum nem értelmezhető úgy, hogy az jogot adott volna a felperesnek a vitatott védjegyek lajstromozására, a fellebbezési tanács azt állapította meg, hogy ezen indok szintén megalapozott. Ami a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének b) pontjára alapított indokot illeti, a fellebbezési tanács hangsúlyozza, hogy a fent említett forgalmazási megállapodás értelmében a felperes köteles volt a beavatkozó kereskedelmi érdekeinek védelmét szem előtt tartani, amely célkitűzést a közösségi védjegyek bejelentése veszélybe sodorta, emellett a fent említett 1998. április 10-i dokumentum nem alkalmas annak bizonyítására, hogy a felperes jóhiszeműen járt el a szóban forgó védjegybejelentések benyújtásakor. Mivel egyébként semmilyen egyéb körülmény nem utalt arra, hogy a beavatkozó a Fagumit megjelöléshez fűződő jogairól lemondott volna, vagy arra, hogy a felperes jóhiszeműen járt volna el, ezért ezt az indokot szintén megalapozottnak minősítették.
73

Másrészről meg kell állapítani, hogy a felperes több dokumentumot is a Törvényszék elé terjesztett az állítólagos bűnrészesség és a szóban forgó behozatali engedélyek hamisítási módjának vagy módjainak alátámasztása érdekében. Ilyen volt különösen az OLAF 2000. szeptember 22-i munkadokumentuma és a Tribunale civile e penale ítélete, amelyek az ötödik jogalap vizsgálata során már említésre kerültek, vagy az a 2004. június 23-i jegyzőkönyv, amely az OLAF vizsgálatot végző tisztviselői által a jogellenes behozatallal kapcsolatban az előzetes vizsgálatot végző ravennai bíróság előtt tett feljelentéseket tartalmazta. Az ügy irataiból az is következik, hogy a felperesnek e három dokumentum már a birtokában volt akkor, amikor benyújtotta a belga vám- és jövedéki hivatalnak a 2007. június 25-i keltezésű „Position paper”-t (jelentés), amelynek a mellékletét képezték. Ahogyan a fenti 48. és 50. pontban is szerepel, mind az OLAF munkadokumentuma, mind pedig a Tribunale civile e penale ítélete csak gyanút fogalmaz meg a tekintetben, hogy a spanyol közigazgatás bűnrészesként közreműködött a hamis behozatali engedélyek kiállítása során. Ugyanez mondható el az OLAF tisztviselői által tett feljelentésekről készült jegyzőkönyvek vonatkozásában.
105

Mindazonáltal – mivel valamely anyag összetevői integráns részét képezik ezen anyagnak – nem állapítható meg egyszerűen az, hogy az ECHA nyilvánvaló értékelési hibát vétett, amikor úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó anyag PBT és vPvB tulajdonságokkal rendelkezik, mivel annak összetevői ilyen tulajdonságokkal rendelkeznek. Egy ilyen következtetés ugyanis nem veszi kellőképpen figyelembe az 1907/2006 rendelet által kitűzött célt, amelyet annak 1. cikkének (1) bekezdése mond ki, nevezetesen az emberi egészség és a környezet magas szintű védelmének – beleértve az anyagokkal kapcsolatos veszélyek felmérésénél az alternatív vizsgálati módszerek elősegítését is –, valamint az anyagok belső piaci szabad forgalmának biztosítását, a versenyképesség és az innováció erősítésével egyidejűleg. Még ha az 1907/2006 rendelet XIII. melléklete jelen ügyben alkalmazandó változatának szövege kifejezetten nem is tartalmazza azt, hogy a PBT és vPvB tulajdonságokkal rendelkező anyagok azonosítása során figyelembe kell venni az anyag releváns összetevőinek PBT vagy vPvB tulajdonságait is, nem zárja ki ezt a megközelítésmódot. Nem tekinthető azonban úgy, hogy pusztán azért, mert valamely anyag összetevője bizonyos tulajdonságokkal rendelkezik, az anyag is rendelkezik ezekkel, hanem meg kell vizsgálni az ilyen összetevő jelenlétének arányát és kémiai hatásait (lásd ebben az értelemben a Bíróság 187/84. sz. Caldana-ügyben 1985. szeptember 26-án hozott ítéletének [EBHT 1985., 3013. o.] 17. pontját).
99

E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy a dokumentáció tartalmazta az EÉBH különös igényeit, amelyek az ajánlattevőktől a szóban forgó szükségletekhez igazodó választ kívánt meg, amit az EÉBH lényegében és jogosan megállapított a 2010. szeptember 15-i határozatában. Ez kitűnik egyébiránt a felperes által benyújtott és a jelen jogvita keretében a keresetlevélhez csatolt ajánlatból. Ez utóbbi szerkezete pontosan az EÉBH ajánlati felhívásának felel meg, különleges a megjelenése, és a vállalkozás olyan saját adatait tartalmazza, amelyek a szakértelmének hangsúlyozását teszik lehetővé. Ilyen körülmények között meg kell állapítani, hogy a különleges feltételeikből, a választott megjelenítésből és a kiemelt szakértelemből fakadóan a szóban forgó ajánlatok az ajánlattevők különös know-how-járól tanúskodnak, és hozzájárulnak a szóban forgóhoz hasonló közbeszerzések keretében benyújtott ajánlatok egyediségéhez és figyelemreméltóságához, amely közbeszerzés célja egy ajánlat kiválasztása többek között a benyújtott ajánlatok összehasonlító elemzése alapján (pályázati felhívás vonatkozásában lásd ebben az értelemben a Törvényszék T-439/08. sz., Agapiou Joséphidès kontra Bizottság és EACEA ügyben 2010. október 21-én hozott ítéletének [az EBHT-ban nem tették közzé] 127. pontját). Egyébiránt, ahogy azt az EÉBH a határozatában is megállapította, a jelen ügyben szóban forgó szolgáltatások más szervezeteknek, sőt akár az EÉBH-nak is felajánlhatók, mivel a nyertes ajánlattevővel kötött szerződés meghatározott időre szól. Nem zárható ki tehát, hogy a felperes újra versenyhelyzetbe kerüljön a többi ajánlattevővel, és különösen a nyertes ajánlattevővel, az EÉBH által közzétett, hasonló szolgáltatásokra vonatkozó új ajánlati felhívás keretében. Az ajánlattevők és különösen a nyertes ajánlattevő ajánlata nem közölhető tehát a tényleges vagy lehetséges versenytársakkal, ahogy azt az EÉBH a határozatában helyesen megállapította.
36

Ebben a tekintetben meg kell jegyezni, először is, hogy sem az Európai Unió Alapjogi Chartája (HL 2010. C 83., 389. o.), sem a Unió elsődleges joga nem tartalmaz olyan rendelkezéseket, amelyek az államokhoz tartozó jogi személyeket kizárják az alapvető jogok védelméből. Épp ellenkezőleg, az említett Chartának a felperes által hivatkozott jogalapok vonatkozásában releváns rendelkezései, és különösen a 17., 41. és 47. cikke „[m]indenki” jogait biztosítja, amely megfogalmazás a jogi személyeket, így a felperest is magában foglalja.
33

Az 1. sz. projektet a spanyol hatóságok az alábbi építési beruházásra irányuló szerződések révén valósították meg: — az 1. sz. szerződés, vagyis az arahali szennyvíztisztító telepre vonatkozó, C9 építési beruházásra irányuló szerződés, a Hivatalos Lapban nem tették közzé, és 2001. január 30-án2695754,97 euró összegben ítélték oda, a héát is beleértve; — a 2. sz. szerződés, vagyis az arahali szennyvíztisztító telep gyűjtőinek befejezésére irányuló építési munkákra vonatkozó, C10 építési beruházásra irányuló szerződés, a Hivatalos Lapban nem tették közzé, és 2002. július 5-én1489645,75 euró összegben ítélték oda, a héát is beleértve; — a 3. sz. szerződés, vagyis a Morón de la Fronterai szennyvíztisztító telepre vonatkozó projektekre és munkákra irányuló, C11 építési beruházásra irányuló szerződés, a Hivatalos Lapban nem tették közzé, és 2000. december 15-én4223345,28 euró összegben ítélték oda, a héát is beleértve; — a 4. sz. szerződés, vagyis a Morón de la Fronterai gyűjtők építési munkáira vonatkozó, C12 építési beruházásra irányuló szerződés, a Hivatalos Lapban nem tették közzé, és 2000. december 15-én1731763,63 euró összegben ítélték oda, a héát is beleértve; — az 5. sz. szerződés, vagyis Mairena és El Viso del Alcor gyűjtőire vonatkozó C13 építési beruházásra irányuló szerződés, a Hivatalos Lapban nem tették közzé, és 2000. december 18-án1839563,07 euró összegben ítélték oda, a héát is beleértve.
60

Mivel a 207/2009 rendelet 53. cikke (1) bekezdésének c) pontja kifejezetten utal ugyanezen rendelet 8. cikkének (4) bekezdésére, és ez utóbbi rendelkezés azokra a korábbi jogokra vonatkozik, amelyeket a szóban forgó megjelölésre alkalmazandó uniós vagy tagállami jog részesít védelemben, a fenti 57–59. pontban említett bizonyítási szabályok akkor is alkalmazandók, amikor a 207/2009 rendelet 53. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti nemzeti jogra hivatkoznak. A 2868/95 rendelet 37. szabálya b) pontja ii. alpontjában ugyanis hasonló rendelkezéseket ír elő a korábbi jog bizonyítása terén a 207/2009 rendelet 53. cikkének (1) bekezdése alapján benyújtott kérelmek esetében is.
6

A többek között Olaszországban megvalósult versenyellenes magatartásokból levonható információkra tekintettel e magatartásokat két informális csoport keretében hajtották végre. Először is bizonyos vállalkozások, köztük a felperes, 1992 júliusa és 2004 októbere között az Euroitalia keretében évente kétszer–háromszor találkoztak. E csoport keretében, amely akkor jött létre, amikor a német gyártók betörtek az olasz piacra, az információcsere nem csupán a csaptelepekre, hanem a kerámiaárukra is vonatkozott. Másodszor találkozókat tartottak a Michelangelo csoport keretében is (a Michelangelo azon hotel neve, ahol a találkozók lezajlottak), amelyeken a felperes szintén részt vett 1995 vége, illetve 1996 eleje és 2003. július 25. között. E találkozókon a megbeszélések a fürdőszobai termékek széles skáláját, különösen a csaptelepeket és kerámiaárukat érintették (a megtámadott határozat (97)–(100) preambulumbekezdése).
14

A Törvényszék Hivatalához 2010. október 8‑án benyújtott keresetlevelükkel a felperesek, valamint a Cisco Shipping Co. Ltd és az IRISL Multimodal Transport Co. megindította a jelen keresetet.
159

Másodszor emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének megsértése nemcsak elszigetelt cselekmény eredménye lehet, hanem cselekmények sorozata, vagy akár folyamatos magatartás eredménye is, miközben a cselekmények sorozata vagy a folyamatos magatartás egyes elemei önmagukban, külön‑külön is az említett rendelkezés megsértésének minősülhetnek. Amennyiben ugyanis a különböző cselekmények – azonos, a közös piacon belüli versenyt torzító céljuk alapján – „átfogó terv” keretébe illeszkednek, a Bizottság az e cselekmények miatti felelősséget jogszerűen tudhatja be az összességében figyelembe vett jogsértésben való részvétel alapján (a Bíróság fenti 123. pontban hivatkozott Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben hozott ítéletének 81. pontja, valamint C‑204/00. P., C‑205/00. P., C‑211/00. P., C‑213/00. P., C‑217/00. P. és C-219/00. P. sz., Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. január 7-én hozott ítéletének [EBHT 2004., I-123. o.] 258. pontja).
236

A jelen ügyben legelőször is meg kell jegyezni, hogy – amint a megtámadott határozat (1289) preambulumbekezdéséből kiderül – a felperes a harmadik azon vállalkozáshoz tartozott, amely bírságcsökkentésben való részesülés iránti kérelmet nyújtott be azt követően, hogy a Grohe és leányvállalatai, valamint az Ideal Standard és leányvállalatai ilyen kérelmet nyújtottak be, és miután a Masco és leányvállalatai bírság alóli mentességben részesültek. E körülmények között a 2002. évi engedékenységi közlemény 23. pontja b) alpontja első bekezdésének harmadik francia bekezdése alapján legfeljebb 20%‑ig terjedő bírságcsökkentésre lehet jogosult, amit egyébként nem vitat.
231

E tekintetben az ügy irataiból egyértelműen kitűnik, hogy – annak ellenére, hogy a megtámadott határozatban használt kifejezések továbbra is kétséget hagyhattak a bírságcsökkentésben való részesülés iránti kérelem szerzőjét és a kérelem terjedelmét illetően – e kérelmet nem az egész Roca‑csoport nevében nyújtották be, hanem azt a Roca France a saját nevében és a Laufen‑csoport nevében nyújtotta be. E tekintetben azonban pontosítani kell, hogy az ügy említett irataiból egyértelműen kitűnik az is, hogy e kérelem ez utóbbi csoportot csak annyiban érintette, amennyiben annak franciaországi tevékenységeit a Roca France keretébe integrálták. Ezenkívül, amint a megtámadott határozat (1291) és (1293) preambulumbekezdéséből kitűnik, a Roca France által benyújtott információk kizárólag a kerámiaárukat illetően Franciaországban 2004‑ben elkövetett jogsértésre vonatkoztak. Nem vitatott különösen, hogy az Ausztriában elkövetett jogsértést illetően semmilyen információt és semmilyen bizonyítékot nem nyújtottak be.
12

A felperes nevének a 423/2007 rendelet V. mellékletébe való felvételét az Iránnal szembeni korlátozó intézkedésekről szóló 423/2007 rendelet 7. cikke (2) bekezdésének végrehajtásáról és a 2008/475 határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. november 17‑i 1100/2009/EK tanács rendelet (HL L 303., 31. o.) fenntartotta. Az elfogadott indokolás a következő volt: „Pénzügyi támogatást nyújt vagy próbál nyújtani az iráni nukleáris és rakétaprogramokban részt vevő vagy e programok számára termékeket beszerző vállalatok (AIO, SHIG, SBIG, AEOI, Novin Energy Company, Mesbah Energy Company, Kalaye Electric Company és DIO) számára. A Bank Melli Iran érzékeny tevékenységeinek segítője. Számos esetben segítette érzékeny termékek beszerzését Irán nukleáris és rakétaprogramjaihoz. Pénzügyi szolgáltatások széles skáláját nyújtotta – például akkreditívnyitás, számlavezetés – az iráni nukleáris és rakétaprogramokhoz kapcsolódó szervezetek nevében. Az [Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsa által hozott] 1737 (2006) és 1747 (2007) […] határozat a fenti cégek közül többet megjelölt. A Bank Melli továbbra is betölti ezt a szerepet, és oly módon tevékenykedik, hogy azzal támogassa és elősegítse Irán érzékeny tevékenységeit. A banki kapcsolatai segítségével e tevékenységekkel kapcsolatban továbbra is támogatást és pénzügyi szolgáltatásokat nyújt az ENSZ és az EU jegyzékein szereplő jogalanyok számára. E jogalanyok – a Bank Sepah‑t is beleértve – nevében vagy utasítására is eljár, amely jogalanyok gyakran leányvállalataikon vagy kapcsolt vállalkozásaikon keresztül tevékenykednek.”
25

A jelen esetben az ügyiratokból az derül ki – és ezt komolyan nem is vitathatja senki –, hogy a felperesnek tudnia kellett, azaz tudomása volt arról, hogy a beavatkozó – mind Olaszországban, mind külföldön – hosszú ideje használja a SALINI megjelölést, önmagában vagy a „costruttori” szóval összetételben, infrastrukturális állami nagyberuházások keretében épülő létesítmények építése és tervezése területén, az építészeti ágazatban, építkezés és tervezési szolgáltatások vonatkozásában. E tekintetben – miként azt az OHIM is tette – hangsúlyozni kell, hogy a felperesnek tudomása volt a beavatkozó üzleti és társasági helyzetéről, ideértve azt a tényt is, hogy a védjegybejelentés benyújtásakor a felperes erős terjeszkedési fázisban volt, és éppen a közismertségét szerette volna tovább erősíteni, illetve piaci részesedését tovább növelni mind Olaszországban, mind külföldön, miként az többek között a megtámadott határozat 31. és 35. pontjából is kiderül, ezért ez a tudomás olyan „minősített” tudomásnak tekinthető, amellyel olyan személyek rendelkeztek, akik nem csupán a Salini család tagjai és a beavatkozó üzlettársai voltak, hanem jelentős tulajdoni részesedéssel is rendelkeztek ez utóbbi jegyzett tőkéjében, illetve a társaságon belül a legfőbb szerv tagjaként annak ügyvezetésében is részt vettek, miként az a megtámadott határozat 70–72. pontjából kiderül. Ezenfelül meg kell állapítani, hogy a felperes üzlettársainak a cégvezetésen belüli magas beosztására, illetve igazgatótanácsi tagságukra tekintettel ők olyan helyzetben voltak, amelyben befolyást gyakorolhattak a beavatkozó döntéshozatalaira, ideértve egy olyan megjelölés esetleges lajstromozását is, amelyet ez utóbbi már hosszú ideje használt. E tekintetben többek között az OHIM előtti ügyiratokból az derül ki, hogy az említett üzlettársak egyike, M. F. S. S. 2000-től 2003-ig a beavatkozó igazgatótanácsának elnöke volt.