Az EK-Szerződés 52. cikkét (jelenleg, módosítást követően, EK 43. cikk) úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes egy olyan nemzeti intézkedés alkalmazása, amely alapján az egyik tagállamban illetőséggel rendelkező leányvállalat által az anyavállalata számára felosztott nyereség adóztatása – függetlenül attól, hogy az anyavállalat ugyanezen vagy egy másik tagállamban rendelkezik illetőséggel – ugyanazon korrekciós eljárás alá tartozik, jóllehet – a belföldi illetőségű anyavállalattal ellentétben – a külföldi illetőségű anyavállalatot a leányvállalatának illetősége szerinti tagállam nem részesíti adójóváírásban.

Ugyanis mivel a szóban forgó korrekciós elszámolási eljárás alkalmazása nem módosíthatja a belföldi illetőségű leányvállalat adóterhét az alapján, hogy az anyavállalata ugyanabban vagy más tagállamban rendelkezik-e illetőséggel, és így az említett leányvállalat az illetősége szerinti tagállam jogszabálya alapján nincs eltérő helyzetben aszerint, hogy a nyereségét külföldi vagy belföldi illetőségű anyavállalat számára osztja-e fel, az említett mechanizmus alkalmazása nem vezet a leányvállalat tekintetében eltérő helyzetek azonos kezeléséhez, ami a Szerződés 52. cikke alapján főszabály szerint tiltott hátrányos adójogi elbánást valósítana meg.

Ezt az értékelést nem kérdőjelezheti meg az a tény, hogy a külföldi részvényesek [tagok] esetében az osztalékfizető vállalkozás adóztatása véglegessé válik abban az értelemben, hogy az osztalékfizető társaság adóterhének növekedését nem ellentételezik ennek megfelelő adójóváírás biztosításával. A közösségi jog egységesítésére, illetve összehangolására irányuló intézkedések hiányában a tagállamok továbbra is jogosultak egyezményekben vagy egyoldalúan meghatározni adóztatási joghatóságuk megosztásának szempontjait, különösen a kettős adóztatás elkerülése érdekében. Ezen az alapon egy ilyen nemzeti jogszabály szerint a belföldi illetőségű anyavállalat számára biztosított adójóváírás célja a belföldi illetőségű leányvállalat által felosztott és első alkalommal nála adóztatott nyereség gazdasági kettős adóztatásának az elkerülése. Márpedig, a nyereség határon átnyúló felosztásának keretében főszabály szerint nem a leányvállalat illetősége szerinti tagállam kötelessége valamely gazdasági kettős adóztatás megelőzése, hanem inkább az anyavállalat illetősége szerinti tagállamé, amint ez a különböző tagállamok anya- és leányvállalatai esetében alkalmazandó adóztatás közös rendszeréről szóló 90/435 irányelv 4. cikkéből kitűnik. Következésképpen az anyavállalat illetősége szerinti tagállamnak kell olyan adójogi elbánást biztosítania, amely ugyanazon célkitűzést követi, mint a leányvállalatok illetősége szerinti tagállam által a területén illetőséggel rendelkező anyavállalatoknak nyújtott adójóváírás oly módon, hogy az osztalék formájában felosztott nyereség gazdasági kettős adóztatását is elkerülje. Ezáltal ugyanúgy, ahogy a belföldi illetőségű leányvállalat belföldi illetőségű anyavállalata adójóváírásban részesül az illetősége szerinti tagállamban, amely egyben a leányvállalat illetősége szerinti tagállam is, a belföldi illetőségű leányvállalat külföldi illetőségű anyavállalata is biztosítva van az osztalék formájában felosztott nyereség gazdasági kettős adóztatásának veszélyével szemben, noha ezt az illetősége szerinti tagállam biztosítja. Ezért az, hogy a külföldi illetőségű anyavállalat számára a leányvállalat illetősége szerinti tagállam nem biztosít adójóváírást, nem jelenthet eltérést a belföldi illetőségű anyavállalat belföldi illetőségű leányvállalatának és a külföldi illetőségű anyavállalat belföldi illetőségű leányvállalatának helyzete között.

(vö. 82–85., 87–92., 94–96. pont és a rendelkező rész 2. pontja)