ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21

A Sale of Goods and Supply of Services Act 1980 (az áruk értékesítéséről és a szolgáltatásnyújtásról szóló 1980. évi törvény) 10. cikke új 14. cikket vezet be a Sale of Goods Act 1893‑be (az áruk értékesítéséről szóló 1893. évi törvény), amely cikk értelmében: „(1) E törvényre és az annak alapján elfogadott bármely törvényre is figyelemmel, semmilyen hallgatólagos feltétel vagy szavatosság nem vonatkozik valamely értékesítési szerződés alapján szállított áruk minőségére vagy bármely különös rendeltetésnek való megfelelésére. (2) Ha az eladó üzletszerűen értékesít árukat, hallgatólagos feltétel vonatkozik arra, hogy a szerződés alapján szállított áruk kereskedelmi minőségűek, a következők kivételével azonban ilyen feltétel nem érvényesül: a) olyan hibákra vonatkozóan, amelyekre a szerződés megkötése előtt kifejezetten felhívták a vevő figyelmét, vagy b) amennyiben a vevő a szerződés megkötése előtt megvizsgálja az árukat, akkor az olyan hibákra vonatkozóan, amelyeknek a vizsgálat során ki kellett derülniük. (3) Valamely áru akkor kereskedelmi minőségű, ha megfelel annak a rendeltetés(ek)nek, amely(ek)re az ilyen árukat általában megvásárolják, és olyan tartós, amennyire – a termékre vonatkozó bármely leírás, (adott esetben) ár, valamint minden egyéb lényeges körülmény alapján – indokoltan elvárható, az e törvényben a nem kereskedelmi árukra vonatkozó bármely hivatkozást ennek megfelelően kell értelmezni. (4) Amennyiben az eladó üzletszerűen értékesít árukat, és a vevő – kifejezetten vagy hallgatólagosan – az eladó tudtára hozza a megvásárolni kívánt áru különös rendeltetését, hallgatólagos feltétel vonatkozik arra, hogy a szerződés alapján szállított áruk észszerűen megfelelnek a rendeltetésnek, függetlenül attól, hogy az adott rendeltetés azonos‑e azzal, amire ezeket a termékeket általában szállítják, kivéve, ha a körülmények arra utalnak, hogy a vevő nem bízik az eladó tudásában és ítélőképességében, vagy a vevő részéről az ilyen bizalom észszerűtlen lenne. [...]”
70

Először is az Alouminion arra hivatkozik, hogy a DEI tévesen utal a 2011. szeptember 20‑iRegione autonoma della Sardegna és társai kontra Bizottság ítéletre (T‑394/08, T‑408/08, T‑453/08 et T‑454/08, EU:T:2011:493) annak állítása érdekében, hogy egy létező támogatás még valamely nem lényegi módosítása is új támogatás létrehozását eredményezi. Ezen ítélet olasz nyelvi változatából ugyanis kitűnik, hogy az ilyen módosítás csak „alkalmas” arra, hogy új támogatás létrehozását eredményezze.
20

Az utolsó jogsértés, amelyre vonatkozóan vádat emeltek, a Canal Digital internetes kezdőoldalát érinti. Ott az előfizetéseket „Dánia legolcsóbb digitális TV‑csomagja HDTV‑vel” címszó alatt mutatták be. A szöveg mellett volt egy kör, amelyben a 99 dán korona ár szerepelt. Az ár feltüntetése alatt kisebb betűkkel szerepelt a hűségidő alatt fizetendő teljes összeg is. A féléves „kártyaszolgáltatásról” az internetes kezdőoldalon kicsivel lejjebb, kisebb és eltérő betűtípussal, illetve még lejjebb, „az ajánlat feltételei” címszó alatt szerepelt információ. Ugyanitt szerepelt az említett „kártyaszolgáltatást” is magában foglaló, a hűségidő alatt fizetendő teljes összeg is.
50

A Cseh Köztársaság a Francia Köztársaság támogatását élvezve ugyanis azt állítja, hogy az ilyen fémjel, amelyet az Unió területén kívül ütnek be – még akkor is, ha e fémjelzést egy olyan független nemesfémvizsgáló intézet kirendeltségei végzik, amely azon tagállami jog szerint, amely alá tartozik, tevékenységei egy részét jogosult harmadik államok területén végezni – nem nyújt elégséges biztosítékot ahhoz, hogy egyenértékűnek tekintsék egy olyan fémjellel, amelyet valamely tagállam független szervezete üt be e tagállam területén. E tagállamok szerint az Unió területén kívül végzett ilyen fémjelzés megbízhatóságát nem lehet biztosítani, figyelembe véve az a tekintetben fennálló akadályokat, hogy azon tagállam, amelynek joga alá e szervezet tartozik, elégséges ellenőrzést gyakoroljon e szervezetnek a harmadik államok területén végzett tevékenységei felett.
2

E kérelmet a European Federation for Cosmetic Ingredients (a továbbiakban: EFfCI) és a Secretary of State for Business, Innovation and Skills (vállalkozásügyi, innovációs és készségfejlesztési miniszter, a továbbiakban: vállalkozásügyi miniszter), valamint az Attorney General között, a Cruelty Free International, korábban British Union for the Abolition of Vivisection és a European Coalition to End Animal Experiments részvételével, az említett rendelkezésben előírt forgalmazási tilalom hatályával összefüggésben folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
1

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2009. október 28‑i 2011/5/EK bizottsági határozat (HL 2011. L7., 48. o.) 1. cikke (2) bekezdésének értelmezésére, az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról szóló, SA.35550 (13/C) (ex 13/NN, ex 12/CP) számú állami támogatási eljárásban 2013. július 17‑én hozott, az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárás megindítását elrendelő bizottsági határozat érvényességére, valamint a külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén az üzleti vagy cégértékre alkalmazott adózási amortizációra vonatkozó program keretében Spanyolország által végrehajtott SA.35550 (13/C) (ex 13/NN) (ex 12/CP) számú állami támogatásról szóló, 2014. október 15‑i (EU) 2015/314 bizottsági határozat (HL 2015. L 56., 38. o.) érvényességére vonatkozik.
24

Az OTIF felülvizsgálati bizottsága 25. ülésének a D függelék (CUV) részleges felülvizsgálatáról szóló 7. napirendi pontjával kapcsolatban a megtámadott határozat mellékletének 3. pontja az alábbiakat mondja ki: „[…] Hatáskör: megosztott. Szavazati jog gyakorlása: Unió. Ajánlott uniós álláspont: A 2. és 9. cikk módosításai támogatandók, mivel az uniós jogszabályoknak ([a közösségi vasutak biztonságáról szóló 2004/49/EK irányelv (vasúti biztonsági irányelv) módosításáról szóló, 2008. december 16‑i] 2008/110/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv [HL 2008. L 345., 62. o.]) megfelelően egyértelműsítik az üzembentartó és a karbantartásért felelős szervezet feladatait. A 7. cikkre vonatkozó [a Francia Köztársaság] által javasolt módosítás (a járművet közlekedési eszközként rendelkezésre bocsátó személy felelőssége a jármű meghibásodásából eredő kár esetén) azonban további uniós elemzésre szorul, mielőtt az OTIF keretében döntés születne. Az Unió ezért nem támogathatja az e módosításra irányuló javaslatot [az OTIF felülvizsgálati bizottságának] ülésén, és a döntés elnapolását javasolja a legközelebbi közgyűlésig annak érdekében, hogy e kérdést tovább lehessen vizsgálni. Az Unió hasonló álláspontot képvisel, vagyis a döntés elnapolását a következő közgyűlésig, hogy tovább vizsgálhassa a kérdést, miszerint [a Németországi Szövetségi Köztársaság] javaslatára az uniós koordinálás során új 1a. cikkre vonatkozó javaslat benyújtására kerülne sor. További ajánlott uniós álláspont: A CR 25/7 ADD 1 dokumentum 6. oldalán a (8a) bekezdés végét a következő szöveggel kell kiegészíteni: »The amendment to Article 9, paragraph 3, first indent, does not affect the existing allocation of liabilities between ECM and the keeper of the vehicles [A 9. cikk (3) bekezdése első albekezdésének módosítása nem érinti a (karbantartásért felelős szerv) és a jármű üzembentartója között jelenleg fennálló felelősségmegosztást].«”
32

Másodszor a Belga Királyság azt állítja, hogy észszerű bizonyosság áll fenn azzal kapcsolatban, hogy a de minimis küszöböket nem lépték át, ily módon e tagállam egyáltalán nem szegte meg a vitatott határozatból eredő kötelezettségeket. E célból az említett tagállam azzal érvel, hogy mivel a BSE olyan betegség, amely a termelési szakasztól kezdődően a végtermék értékesítésének szakaszáig a teljes élelmiszerláncot érintette, nem lehet objektív kapcsolatot megállapítani a vizsgált állat és a végtermék előállításának és értékesítésének egyes szakaszaiban megjelenő különböző kedvezményezettek között. Az említett tagállam ezen okból érvelt a vitatott határozattal és különösen annak (92) preambulumbekezdésével összhangban mindig is azzal, hogy a BSE‑vizsgálatok költségeit a marhahús által érintett hat gazdasági ágazatra kell terhelni, annál is inkább, mivel ha a visszatéríttetendő támogatást egyenlő részben tudnák be ezen ágazatoknak, a kedvezményezettenként és ágazatonként kapott előny átlagos összege jóval alatta maradna a de minimis küszöbnek, ily módon észszerűtlen azt követelni valamely tagállamtól, hogy olyan különösen nehéz feladatokat teljesítsen, amelyek nyilvánvalóan szükségtelenek.
35

Az Intel továbbá azt állítja, hogy még ha feltételezzük is, hogy a minősített hatásokon alapuló kritérium ténylegesen alkalmazható, az a jelen ügyben nem alapozhatja meg a Bizottság joghatóságát. E tekintetben utal a 2014. február 27‑iInnoLux kontra Bizottság ítélet (T‑91/11, EU:T:2014:92) 87. pontjára, amelyben a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy ha az összetevőket először az EGT‑n kívül értékesítik független vevők részére, a belső piac és a jogsértés közötti összefüggés túl gyenge. Az Intel ebből azt vezeti le, hogy nem volt előre látható, hogy a Lenovóval megkötött és a Kínában szállítandó CPU‑kra vonatkozó megállapodások az EGT‑n belül azonnali és jelentős hatást fejtenének ki. Másfelől, még ha valamely joghatósági ok meghatározásához közvetett hatások is elegendők lehetnének, a Lenovóval 2006‑ban és 2007‑ben kötött megállapodások az EGT területén akkor sem fejthettek volna ki jelentős hatást.
27

Ezt a megállapítást megerősíti ezenfelül a 2007. június 28‑i 10826/1/07 REV 1 tanácsi dokumentum II. mellékletében foglalt „Working methods of the Working Party on implementation of Common Position 2001/931 on the application of specific measures to combat terrorism” (a terrorizmus elleni küzdelemre vonatkozó különös intézkedések alkalmazásáról szóló 2001/931 közös álláspont végrehajtása munkacsoportjának munkamódszerei) című dokumentum 4. pontja is, amelyből az következik, hogy ha a Tanács harmadik országok javaslatát veszi alapul annak érdekében, hogy megalapozza valamely személynek vagy szervezetnek a vitatott listára való felvételét, megvizsgálja, hogy e javaslat tiszteletben tartja‑e az emberi jogokat, többek között a hatékony jogorvoslathoz való jogot és a pártatlan bírósághoz fordulás jogát.
24

Az 1993. december 27‑i Allgemeines Eisenbahngesetz (a vasútról szóló általános törvény) 9. §‑a (BGBl. 1993. I, 2378. és 2396. o.; 1994. I, 2439. o.; a továbbiakban: AEG) előírja: „(1) Azok a vasúttársaságok 1. amelyek vasúti szállítási vállalkozások és vasúti infrastruktúrát működtető vállalkozások is egyben, 2. a) amelyek kizárólag vasúti szállítási vállalkozások és – anyavállalaton keresztül – vasúti infrastruktúrát működtető olyan vállalkozáshoz kapcsolódnak, amely állami vasúttársaság, vagy b) amelyek kizárólag vasúti infrastruktúrát működtető vállalkozások és – anyavállalaton keresztül – olyan vasúti szállítási vállalkozáshoz kapcsolódnak, amely állami vasúttársaság, vagy 3. amelyek – vasúti szállítási vállalkozásként vagy vasúti infrastruktúrát működtető vállalkozásként – olyan másik vasúti szállítási vállalkozás vagy vasúti infrastruktúrát működtető vállalkozás anyavállalatai vagy leányvállalatai, amely állami vasúttársaság kötelesek – még ha nem is tőketársaságként működtetik őket – a kereskedelmi törvény harmadik könyvének második szakaszában szereplő nagy tőketársaságokra alkalmazandó rendelkezéseknek megfelelő éves beszámolót és üzleti jelentést kidolgozni, felülvizsgáltatni és közzétenni. [...] (1a) Az (1) bekezdés 1. mondatának 1. pontja szerinti vasúttársaságoknak könyvelésükben külön kell választaniuk a két ágazatot; ez magában foglalja, hogy »elkülönített könyvelést« kell vezetniük a »szállítási szolgáltatások nyújtása« és a »vasúti infrastruktúra működtetése« ágazat tekintetében. Az 1. mondat szerinti valamennyi ágazat, valamint az azokon kívüli ágazat esetében az éves beszámoló mellékletében a kereskedelmi jogi elveknek megfelelően vezetett mérleget és kiegészítő eredménykimutatást kell feltüntetniük. [...] (1b) Az (1a) bekezdés 1. mondatában említett két tevékenységi ágazat valamelyike tekintetében kifizetett állami pénzeszközök nem irányíthatók át a másikra. A két tevékenységi ágazattal kapcsolatos könyvelést oly módon vezetik, hogy az tükrözze ezt a tilalmat. Ez az (1) bekezdés 1. mondatának 2. és 3. pontja szerinti vállalkozásokra is vonatkozik. [...] (1d) Az (1a) bekezdést megfelelően alkalmazni kell azokra a vasúti szállítási állami vállalkozásokra, amelyek a személy‑ és teherszállítás területén egyaránt nyújtanak vasúti szolgáltatásokat, azzal, hogy kizárólag a teherszállítási ágazat tekintetében kell elkülönített könyvelést vezetni, valamint az éves beszámoló mellékletében elkülönített mérleget és eredménykimutatást feltüntetni, továbbá hogy ezt a mérleget vagyonkimutatás is helyettesítheti. A közszolgáltatási feladatként ellátott személyszállítási szolgáltatások nyújtásával kapcsolatos tevékenységekre kifizetett állami pénzeszközöket elkülönítve kell feltüntetni a megfelelő elszámolásokban, és azok nem irányíthatók át más szállítási szolgáltatások nyújtásához vagy egyéb tevékenységekre. [...]”
6

Az 1949. augusztus 12‑i négy Genfi Egyezmény, azaz a hadra kelt fegyveres erők sebesültjei és betegei helyzetének javításáról szóló I. egyezmény (Recueil des traités des Nations unies, 75. kötet, 31. o., kihirdette: az 1954. évi 32. tvr., a továbbiakban: első Genfi Egyezmény), a tengeri haderők sebesültjei, betegei és hajótöröttei helyzetének javításáról szóló II. egyezmény (Recueil des traités des Nations unies, 75. kötet, 85. o., kihirdette: az 1954. évi 32. tvr., a továbbiakban: második Genfi Egyezmény), a hadifoglyokkal való bánásmódról szóló III. egyezmény (Recueil des traités des Nations unies, 75. o., 135. o., kihirdette: az 1954. évi 32. tvr., a továbbiakban: harmadik Genfi Egyezmény) és a polgári lakosság háború idején való védelméről szóló IV. egyezmény (Recueil des traités des Nations unies, 75. o., 287. o., kihirdette: az 1954. évi 32. tvr., a továbbiakban: negyedik Genfi Egyezmény) (a továbbiakban együtt: a négy Genfi Egyezmény) közös 2. cikke kimondja: „Azokon a rendelkezéseken kívül, amelyek a béke idején is alkalmazandóak, a jelen Egyezmény alkalmazást nyer a két vagy több Magas Szerződő Fél között bekövetkező megüzent háború vagy minden más fegyveres összeütközés esetén, még ha a hadiállapot fennállását közülük valamelyik nem is ismeri el. Az Egyezmény alkalmazást nyer valamely Magas Szerződő Fél területe egészének vagy egy részének bármely megszállása esetében is, még akkor is, ha ez a megszállás nem ütközik semmiféle katonai ellenállásba. […]”
62

Az együttesen vizsgálandó második és harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2004/83 irányelv 12. cikke (2) bekezdésének c) pontját, valamint 12. cikkének (3) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy a terrorista csoport tevékenységeiben való részvételből álló cselekmények, amelyek miatt az alapeljárás alperesét elítélték, az e rendelkezések által előírt kizáró ok hatálya alá tartozhatnak, még akkor is, ha az érintett személy nem követett el és nem is kísérelt meg elkövetni terrorcselekményt, valamint ezzel nem is fenyegetőzött.
9

A 2000. január 7‑i Ley 1/2000 de Enjuiciamiento Civilt (a polgári perrendtartásról szóló 1/2000 törvény (BOE no 7, 2000. január 8, 575. o., a továbbiakban: LEC) a 2013. május 14‑i Ley 1/2013, de medidas para reforzar la protección a los deudores hipotecarios, reestructuración de deuda y alquiler social (A jelzálogkölcsön‑adósok védelmének megerősítését, az adósság átütemezését és a szociális bérlakásokat célzó intézkedésekről szóló 1/2013. törvény), ezt követően pedig a 2013. június 28‑i Real Decreto‑Ley 7/2013 de medidas urgentes de naturaleza tributaria, presupuestaria y de fomento de la investigación, el desarrollo y la innovación (a pénzügyi és költségvetési, valamint a kutatás, a fejlesztés és az innováció támogatására irányuló sürgős intézkedésekről szóló, 2013. június 28‑i 7/2013. sz. törvényrendelet (BOE no 155, 2013. június 29, 48767), majd a 2014. szeptember 5‑i Real Decreto‑ley 11/2014, de medidas urgentes en materia concursal (a fizetésképtelenségre vonatkozó sürgős intézkedésekről szóló 11/2014. sz. törvényrendelet, BOE no 217, 2014. szeptember 6., 69767. o.) módosította.
29

E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság a 2013. november 21‑iDeutsche Lufthansa ítéletben (C‑284/12, EU:C:2013:755, 45. pont) és a Flughafen Lübeck ügyben 2014. április 4‑én hozott végzésben (C‑27/13, nem tették közzé, EU:C:2014:240, 27. pont) azt is kimondta, hogy ha a Bizottság az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése alapján egy be nem jelentett és végrehajtás alatt álló intézkedéssel szemben hivatalos vizsgálati eljárást indított, akkor a nemzeti bíróság az ezen intézkedés végrehajtásának megtiltására és a már teljesített kifizetések visszatéríttetésére irányuló kérelem tárgyában folytatott eljárásban köteles meghozni mindazon intézkedéseket, amelyek az említett intézkedés végrehajtásának felfüggesztésére irányuló kötelezettség esetleges megsértéséből eredő következmények megállapításához szükségesek. A nemzeti bíróság e célból úgy határozhat, hogy felfüggeszti a szóban forgó intézkedés végrehajtását, és elrendeli a már teljesített kifizetések visszatéríttetését. Úgy is határozhat, hogy ideiglenes intézkedéseket rendel el egyrészt az érintett felek érdekeinek, másrészt a hivatalos vizsgálati eljárást megindító bizottsági határozat hatékony érvényesülésének védelme érdekében.
6

Az alultőkésítésről szóló szabályokat az 1998. június 26‑i 432. sz. törvény vezette be, és azokat csak akkor kellett alkalmazni, ha a kölcsönnyújtó nem volt dán adóilletőségű. A 2004. március 31‑i 221. sz. törvény (a továbbiakban: a SEL‑t módosító törvény) azonban úgy módosította a SEL 11. §‑ának rendelkezéseit, hogy ez a szabályozás attól kezdődően akkor is alkalmazandó, ha az adós és a kölcsönnyújtó is adóilletőséggel rendelkezik Dániában.
A 2011/92 irányelv I. melléklete 7. pontjának c) alpontjából ugyanis egyértelműen következik, hogy az uniós jogalkotó a tagállamoknak az egyes útkiszélesítési projektek módszeres hatásvizsgálat alá vonására vonatkozó kötelezettségét kizárólag az olyan projektekre kívánta korlátozni, amelyek jelentős hosszúságú, ez esetben legalább 10 km hosszú útszakaszt érintenek. E tekintetben jóllehet a 2011/92 irányelv alkalmazási köre kiterjedt, és célkitűzései széles körűek, ezen irányelv teleologikus értelmezése nem térhet el az uniós jogalkotó egyértelműen kifejezett szándékától.

Az egyes köz‑ és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló 2011/92 irányelv I. melléklete 7. pontjának c) alpontja nem értelmezhető akként, hogy e rendelkezés egy olyan útkiszélesítési projektre is vonatkozik, amely, jóllehet csak egy 10 km‑nél rövidebb szakaszt érint, egy meglévő négy‑ vagy többsávos út kiszélesítésére vonatkozik.

Az egyes köz‑ és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló 2011/92 irányelv I. melléklete 7. pontjának b) alpontját akként kell értelmezni, hogy e rendelkezés értelmében „gyorsforgalmi utak” azok az utak, amelyek a nemzetközi forgalmú nagy utakról szóló európai megállapodás (AGR) II. melléklete II.3 pontja szerinti fogalommeghatározásban foglalt műszaki jellemzőkkel rendelkeznek, akkor is, ha ezek az utak nem képezik részét a nemzetközi forgalmú nagy utak e megállapodás által szabályozott rendszerének, vagy lakott övezetben húzódnak.

Az „építés” az egyes köz‑ és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló 2011/92 irányelv I. melléklete 7. pontjának b) alpontja szerinti fogalmát akként kell értelmezni, hogy az korábban nem létező építmények kivitelezésére vagy már létező építmények fizikai értelemben vett átalakítására vonatkozik. Annak értékeléséhez, hogy egy ilyen átalakítás nagyságát és kivitelezésének módját tekintve egyenértékűnek tekinthető‑e egy ilyen építéssel, a nemzeti bíróságnak figyelembe kell vennie az érintett építmény minden jellemzőjét, nem csupán hosszát vagy eredeti nyomvonalának megtartását.

Ellentétben ugyanis a 2011/92 irányelv I. melléklete 7. pontja a) és c) alpontjának rendelkezéseivel, ugyanezen 7. pont b) alpontja nem tartalmaz semmilyen hivatkozást a hatálya alá tartozó utak minimális hosszáról. Egyébként nem zárható ki, hogy egy út kiszélesítése, még ha rövid szakaszt érint is, már jellege folytán is olyan nagyságú legyen, hogy jelentős hatást gyakorol a környezetre. Következésképpen az „építés” 2011/92 irányelv I. melléklete 7. pontjának b) alpontja szerinti fogalma nem feltételezi az érintett útszakasz egy bizonyos hosszát.

(vö. 41–43. pont, és a rendelkező rész 3. pontja)
2)

A Bíróság a Ackermann Saatzucht GmbH & Co. KG‑t, a Böhm‑Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG‑t, a Deutsche Saatveredelung AG‑t, az Ernst Benary, Samenzucht GmbH‑t, a Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH‑t, a Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG‑t, a Klemm + Sohn GmbH & Co. KG‑t, a KWS Saat AG, Norddeutsche Pflanzenzucht Hans‑Georg Lembke KG‑t, a Nordsaat Saatzuchts GmbH‑t, Peter Franck‑Oberaspach‑ot, a P. H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH‑t, a Saatzucht Streng – Engelen GmbH & Co. KG‑t, a Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG‑t, a Strube Research GmbH & Co. KG‑t, a Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR‑t, a W. von Borries‑Eckendorf GmbH & Co. KG‑t, az ABZ Aardbeien Uit Zaad Holding BV‑t, az Agriom BV‑t, az Agrisemen BV‑t, az Anthura BV‑t, a Barenbrug Holding BV‑t, a De Bolster BV‑t, az Evanthia BV‑t, a Gebr. Vletter & Den Haan VOF‑t, a Hilverda Kooij BV‑t, a Holland‑Select BV‑t, a Könst Breeding BV‑t, a Koninklijke Van Zanten BV‑t, a Kweek‑ en Researchbedrijf Agirco BV‑t, a Kwekerij de Wester‑Bouwing BV‑t, a Limgroup BV‑t, és az Ontwikkelingsmaatschappij Het Idee BV‑t kötelezi a költségek viselésére.
A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontját úgy kell értelmezni, hogy egy olyan helyzetben, amikor a kár azért következett be, mert egy részvény‑adásvételi szerződésben foglalt, a szerződés megszövegezésekor elkövetett hiba többszörösére növelte az érintett részvények vételárát, egyéb kapcsolótényezők hiányában az a valamely tagállambeli hely, ahol a kár bekövetkezett, nem tekinthető annak a helynek, ahol a káresemény bekövetkezett, ha ez a kár kizárólag olyan pénzügyi veszteségből áll, amely közvetlenül a kérelmező bankszámláján következik be, és amely valamely másik tagállamban elkövetett jogellenes cselekmény közvetlen következménye.

Ugyanis egy tisztán pénzügyi kár, amely közvetlenül a kérelmező bankszámláján következik be, önmagában nem minősíthető a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontja szerinti releváns kapcsolótényezőnek. A tisztán pénzügyi kár indokoltan csak abban az esetben teszi lehetővé azt, hogy a kérelmező az ilyen kár bekövetkezésének helye szerinti bírósághoz nyújtson be keresetet, ha az ügy többi sajátos körülménye is e bírság joghatósága mellett szól.

(vö. 38–40. pont, és a rendelkező rész 1. pontja)