A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2008. október 22‑i 2008/95/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 5. cikkét és az európai uniós védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet 9. cikkét úgy kell értelmezni, hogy valamely védjegy jogosultja felléphet az ellen, hogy valamely harmadik fél a vámraktározási eljárás alá vont olyan árukról, mint az alapügy tárgyát képező áruk, a hozzájárulása nélkül eltávolít az e védjeggyel azonos minden megjelölést és azokon más megjelöléseket helyez el annak érdekében, hogy az Európai Gazdasági Térségben (EGT) korábban még nem forgalmazott ezen árukat oda behozza vagy ott forgalomba hozza.

Ugyanakkor, először is hangsúlyozni kell, hogy a védjeggyel azonos megjelölések eltávolítása megakadályozza, hogy azok az áruk, amelyek tekintetében e védjegyet lajstromozták, az EGT‑n belüli első forgalomba hozatalukkor az említett védjeggyel legyenek ellátva, ami ennélfogva megfosztja e védjegy jogosultját attól, hogy gyakorolhassa a jelen ítélet 31. pontjában említett ítélkezési gyakorlat által elismert azon alapvető jogát, amely nem más, mint a védjeggyel ellátott áruk EGT‑n belüli első forgalomba hozatalának ellenőrzése.

Másodszor, a védjeggyel azonos megjelölések eltávolítása az árukról és azokon új megjelölések elhelyezése, az EGT piacán belüli első forgalomba hozataluk céljából, sérti a védjegy funkcióit.

Harmadszor, a védjeggyel azonos megjelölések árukról való eltávolítása és azokon új megjelölések elhelyezése valamely harmadik fél által, a jogosult hozzájárulása nélkül, abból a célból, hogy azokat az EGT‑be behozzák és ott forgalomba bocsássák, valamint hogy megkerüljék a jogosult azon jogát, amellyel az megtilthatja a védjegyével ellátott ezen áruk behozatalát, mivel sérti a védjegyjogosult azon jogát, hogy ellenőrizni tudja az e védjeggyel ellátott áruk EGT‑n belüli első forgalomba hozatalát, valamint azáltal, hogy sérti a védjegy funkcióit, ellentétes a torzulásmentes verseny biztosításának céljával.

Végül a jelen ítélet 38. pontjában említett, a „gazdasági tevékenység körében történő használat” fogalmával kapcsolatos ítélkezési gyakorlatra figyelemmel hangsúlyozni kell, hogy a harmadik fél abból álló eljárása, hogy az árukról a védjeggyel azonos megjelöléseket távolít el annak érdekében, hogy azokon saját megjelöléseit helyezze el, e harmadik fél részéről tevőleges magatartást feltételez, amely – tekintettel arra, hogy azt az áruknak az EGT‑be való behozatala és ott történő forgalmazása céljából, és így a jelen ítélet 39. pontjában említett ítélkezési gyakorlat értelmében gazdasági haszonszerzésre irányuló üzleti tevékenység keretében teszik – úgy tekinthető, mint a védjegy gazdasági tevékenység körében történő használata.

Ebben az összefüggésben azt is hangsúlyozni kell, hogy a 207/2009 rendelet 2015/2424 rendelettel módosított változata 9. cikkének (4) bekezdése, amely az alapügy tényállására 2016. március 23‑ától kezdődő hatállyal alkalmazandó, már feljogosítja a védjegyjogosultat arra, hogy eltiltson harmadik személyeket attól, hogy gazdasági tevékenység körében árukat hozzanak be az Unióba, anélkül, hogy azokat szabad forgalomba bocsátanák, amikor ezen áruk, csomagolásukat is ideértve, harmadik országból származnak, és engedély nélkül olyan védjeggyel vannak ellátva, amely azonos az ezen áruk tekintetében lajstromozott európai uniós védjeggyel, vagy e védjegytől alapvető jellemzőit illetően nem lehet megkülönböztetni. A jogosult ezen joga csak akkor merül ki, ha a védjegybitorlás megállapítása iránti eljárás során a nyilatkozattevő vagy az áruk birtokosa bizonyítja, hogy a jogosultnak nincs joga megtiltani az áruk forgalomba hozatalát a rendeltetési hely szerinti országban.

(lásd: 42., 43., 47., 48., 51., 52. pont és a rendelkező rész)