ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
28

Az Edison szerint a Törvényszék így nemcsak Bot főtanácsnok The Chartered Institute of Patent Attorneys ügyre vonatkozó indítványában (C‑307/10, EU:C:2011:784) kialakított értékelési szempontokat, hanem a WIPO által elfogadott, az internetes oldalán közzétett funkcionális megközelítést is figyelmen kívül hagyta. Az Edison a 2012. június 19‑iThe Chartered Institute of Patent Attorneys ítéletre (C‑307/10, EU:C:2012:361) hivatkozva megjegyzi, hogy a „kategóriákra vonatkozó” meghatározásokat illetően a Nizzai Osztályozás fejezetcímeiben szereplő általános kifejezéseknek nem a legismertebb vagy az embernek elsőként eszébe jutó jelentést kell tulajdonítani, hanem a piaci szereplők és a piaci szabályozók nyelvhasználatában kell keresni a jelentésüket. Kiemeli, hogy ellentétben azzal, amit a vitatott határozat állít, a gazdasági szereplők, az illetékes hatóságokhoz hasonlóan, 2003‑ban – a szóban forgó ábrás védjegy lajstromozása iránti kérelem benyújtásának időpontjában – tudatában voltak a villamos energia helyettesítő üzemanyagként való jelentőségének. Érvelésének alátámasztására az Edison különböző jogszabályokra és szabályozási munkákra hivatkozik.
49

Másfelől, ami a Bíróságnak a jelen ítélet 41. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatában rögzített, az adóalany saját javára történő eljárására vonatkozó követelményét illeti, a 2006/112 irányelv rendelkezéseiből, különösen ezen irányelv 14. cikke (2) bekezdésének c) pontjából és 28. cikkéből az következik – amint azt a főtanácsnok az indítványának az 56. pontjában kifejtette –, hogy az a körülmény, hogy a más javára, megbízottként való eljárás nem zárja ki az „adóalanyi” minősítést. Ugyanis, még ha valamely személy a saját nevében, ugyanakkor más megbízásából jár is el, őt az említett irányelv által felállított fikciónak köszönhetően adóalanynak kell tekinteni, aki, először is, átvette a szóban forgó terméket, mielőtt, másodszor, maga értékesítette volna azt (lásd analógia útján: 2011. július 14‑iHenfling és társai ítélet, C‑464/10, EU:C:2011:489, 35. pont).
38

Márpedig először is a CNMC „harmadik fél” jellegét illetően a CNMC létrehozásáról szóló törvény 17. cikkének (1) bekezdéséből és 19. cikke (1) bekezdésének f)–h) pontjából az következik, hogy a CNMC elnöke elnököl a CNMC Tanácsában, amely a CNMC nevében hoz határozatokat, és amely ezen a címen a CNMC személyi állományának igazgatására vonatkozó feladatokat lát el, továbbá valamennyi szervezeti egységét – a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapját képező határozattervezetet megalkotó versenyigazgatóságot is beleértve – irányítja, koordinálja, értékeli és felügyeli. Ezenkívül a CNMC létrehozásáról szóló törvény 20. cikke első bekezdésének 13. pontjából, valamint a CNMC szervezeti szabályzata 15. cikke (2) bekezdésének b) pontjából az következik, hogy a CNMC elnökének feladata a CNMC Tanácsának javaslatot tenni az igazgatóság tagjainak – akik között szerepelnek a versenyigazgatóság tagjai is – kinevezésére és megbízatása megszüntetésére.
25

E körülmények között az Amtsgericht Hamburg (hamburgi helyi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Úgy kell‑e értelmezni a [2011/83] irányelv 14. cikkének (3) bekezdését ugyanezen irányelv (50) preambulumbekezdésére tekintettel, hogy olyan szerződés esetén, amelynek a tartalma alapján nem egységes szolgáltatást, hanem több részszolgáltatásból álló átfogó szolgáltatást kell nyújtani, a fogyasztó által fizetendő, »a szerződésben meghatározott szolgáltatások összességéhez arányosan viszonyuló, az elállási joga gyakorlásának a kereskedővel való közlése időpontjáig arányosan teljesített szolgáltatásért járó összeget« pusztán időarányosan kell kiszámítani, ha a fogyasztó a teljes szolgáltatásért ugyan időarányosan fizet, a részszolgáltatásokat azonban eltérő gyorsasággal nyújtják? 2) Úgy kell‑e értelmezni a 2011/83 irányelv 14. cikkének (3) bekezdését, hogy a fogyasztó által fizetendő, »a szerződésben meghatározott szolgáltatások összességéhez arányosan viszonyuló, az elállási joga gyakorlásának a kereskedővel való közlése időpontjáig arányosan teljesített szolgáltatásért járó összeget« akkor is pusztán időarányosan kell kiszámítani, ha az egyik (rész)szolgáltatást ugyan folyamatosan nyújtják, az azonban a szerződés időtartamának elején magasabb vagy alacsonyabb értékkel bír a fogyasztó számára? 3) Úgy kell‑e értelmezni a 2011/83 irányelv 2. cikkének 11. pontját és a [digitális tartalom szolgáltatására és digitális szolgáltatások nyújtására irányuló szerződések egyes vonatkozásairól szóló,] 2019. május 20‑i (EU) 2019/770 európai parlamenti és tanácsi irányelv [(HL 2019. L 136., 1. o.),] 2. cikkének 1. pontját, hogy azok az adatok is a 2011/83 irányelv 2. cikke 11. pontjának és a 2019/770 irányelv 2. cikkének 1. pontja értelmében vett »digitális tartalomnak« minősülhetnek, amelyeket egy elsősorban a 2019/770 irányelv 2. cikkének 2. pontja értelmében vett „digitális szolgáltatásként” nyújtott átfogó szolgáltatás keretében részszolgáltatásként bocsátanak rendelkezésre, azzal a következménnyel, hogy a kereskedő az elállási jogot a részszolgáltatás tekintetében a 2011/83 irányelv 16. cikkének m) pontja alapján megszüntethetné, amennyiben azonban a kereskedőnek ez nem sikerülne, a fogyasztó a szerződés egészétől elállhatna, és a 2011/83 irányelv 14. cikke (4) bekezdése b) pontjának ii. alpontja miatt e részszolgáltatásért nem kellene díjat fizetnie? 4) Úgy kell‑e értelmezni a 2011/83 irányelv 14. cikkének (3) bekezdését a 2011/83 irányelv (50) preambulumbekezdésére tekintettel, hogy a valamely szolgáltatásért szerződésben megállapított teljes ár a 2011/83 irányelv 14. cikke (3) bekezdésének harmadik mondata értelmében akkor »túlzottan magas«, ha jelentősen magasabb, mint az ugyanazon kereskedő által tartalmilag azonos szolgáltatásért, azonos időtartamra és egyebekben is azonos keretfeltételek mellett megállapított, más fogyasztóval való megállapodás szerinti teljes ár?”
–

B., C., D. és F. C. képviseletében C. Henlé avocate,
16

Másodfokon a Gerechtshof Den Haag (hágai fellebbviteli bíróság, Hollandia) az adóalany javára döntött, mivel úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó termékek afrodiziákumként történő felhasználása nem ellentétes azzal, ha azokat az élelmiszerekre alkalmazandó kedvezményes adómérték szerint adóztatják. E bíróság azt a tényt vette figyelembe, hogy az említett termékek szájon át történő használatra szolgálnak, és azokat élelmiszerekben is megtalálható összetevőkből állítják elő. E bíróság azt is megállapította, hogy az „élelmiszerek” fogalmának meghatározása olyan tág, hogy abba azok a termékek is beletartozhatnak, amelyek nem sorolhatók közvetlenül az élelmiszerek közé, mint például az édességek, a rágógumi vagy a sütemények.
24

A hatodik irányelv által bevezetett levonási rendszer célja ugyanis az, hogy az adóalanyt teljes egészében mentesítse valamennyi gazdasági tevékenysége keretében fizetendő vagy megfizetett héa terhe alól. A közös héarendszer ily módon valamennyi gazdasági tevékenység adóterhét illetően biztosítja a teljes semlegességet, függetlenül e tevékenységek céljától és eredményeitől, feltéve, hogy az említett tevékenységek főszabály szerint maguk is héakötelesek (2019. július 3‑iThe Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge ítélet, C‑316/18, EU:C:2019:559, 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
28

A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a Bíróság és a nemzeti bíróságok között az EUMSZ 267. cikk alapján létrehozott együttműködés keretében kizárólag az alapügyben eljáró és a meghozandó bírósági határozatért felelős nemzeti bíróság feladata, hogy az ügy sajátosságaira tekintettel megítélje mind az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szükségességét az ügydöntő határozat meghozatala szempontjából, mind a Bíróság elé terjesztett kérdések relevanciáját. Következésképpen, amennyiben a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság főszabály szerint köteles határozatot hozni (2018. december 4‑iMinister for Justice and Equality és Commissioner of An Garda Síochána ítélet, C‑378/17, EU:C:2018:979, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
40

Ami, először is, a hitelezőt illeti, meg kell állapítani, hogy mivel ez utóbbi adóalanynak minősült abban az időpontban, amikor a termékértékesítésre vagy szolgáltatásnyújtásra sor került, amely időpontban a 2006/112 irányelv 63. cikke értelmében az adóztatandó tényállás megvalósul, és az adófizetési kötelezettség keletkezik, továbbra is köteles az állam javára beszedett héa megfizetésére, függetlenül attól, hogy időközben elveszítette adóalanyiságát. Ezenkívül, figyelemmel arra, hogy – amint az a jelen ítélet 21. pontjából kitűnik – a 2006/112 irányelv 73. cikkében meghatározott adóalapot a ténylegesen kapott ellenérték képezi, e hitelező az adóalanyiságának elvesztését követően is korrigálhatja az adóalapot oly módon, hogy az a ténylegesen kapott ellenértéket tükrözze, és hogy az adóhatóság a héa címén ne szedjen be magasabb összeget annál, mint amelyet az említett hitelező beszedett. Így a hitelező arra irányuló joga, hogy korrekció céljából csökkentse az adóalapot, nem függ attól, hogy továbbra is megőrizte‑e adóalanyiságát.
2

E kérelmet a United Biscuits (Pension Trustees) Ltd (a továbbiakban: United Biscuits Pension) és a United Biscuits Pension Investments Ltd (a továbbiakban: UB), valamint a Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (az Egyesült Királyság adó‑ és vámhatósága) között a nyugdíjalapok kezelésére irányuló szolgáltatások hozzáadottérték‑adó (héa) hatálya alá tartozása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
4

Ezen irányelv 5. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „(1) A 7. cikkre is figyelemmel a tagállamok azonnal közölnek a Bizottsággal minden műszakiszabály‑tervezetet, kivéve ha az csak egy nemzetközi vagy európai szabvány teljes szövegét ülteti át, ebben az esetben a megfelelő szabványra történő hivatkozás is elegendő; a Bizottságot a szabály elfogadása szükségességének indokairól is tájékoztatni kell, amennyiben ezen indokok nem derülnek ki már magából a tervezetből. […] Az ezen irányelv 1. cikke (1) bekezdése f) pontja második albekezdésének iii. pontjában említett műszaki leírások vagy más követelmények, illetve szolgáltatásokra vonatkozó szabályok tekintetében a Bizottság vagy a tagállamok észrevételei vagy részletes véleményei csak azokra a szempontokra vonatkozhatnak, amelyek a kereskedelmet, vagy – a szolgáltatásokra vonatkozó rendelkezések tekintetében – a szolgáltatások szabad áramlását, illetve a szolgáltató vállalkozások letelepedési szabadságát gátolhatják, és nem vonatkozhatnak az intézkedés adó‑ vagy pénzügyi szempontjaira.”
3

A 2003. december 22‑i Legea nr. 571 privind Codul fiscalnak (az adótörvénykönyvről szóló 571. sz. törvény; Monitorul Oficial al României, I. rész, 2003. december 23‑i 927. sz.) alapügy tényállásának idején hatályban lévő változata (a továbbiakban: adótörvénykönyv) 7. cikke a következőképpen rendelkezik: „A VI. cím kivételével a jelen törvénykönyv alkalmazásában az alábbiakban felsorolt kifejezések a következő jelentéssel bírnak: […] (20) »személy«: bármely természetes vagy jogi személy; (21) »kapcsolt személy«: olyan adóalanyok, amelyek egy másik adóalannyal kapcsolatban állnak, feltéve hogy a köztük fennálló jogviszony a következő esetek legalább egyikébe tartozik: […] c) az egyik jogi személy egy másik jogi személlyel kapcsolt viszonyban áll, ha legalábbis: i. az előbbi jogi személy a másik jogi személyben közvetlenül vagy közvetve – a kapcsolt adóalanyok részesedéseit is beleértve – rendelkezik a tőkerészesedések értékének/számának vagy a szavazati jogoknak legalább 25%‑ával, vagy ha ellenőrzi a másik jogi személyt; ii. az utóbbi jogi személy az előbbi jogi személyben közvetlenül vagy közvetve – a kapcsolt adóalanyok részesedéseit is beleértve – rendelkezik a tőkerészesedések értékének/számának vagy a szavazati jogoknak legalább 25%‑ával; iii. egy harmadik jogi személy az előbbi és az utóbbi jogi személyben is közvetlenül vagy közvetve – a kapcsolt adóalanyok részesedéseit is beleértve – rendelkezik a tőkerészesedések értékének/számának vagy a szavazati jogoknak legalább 25%‑ával. […] (32) »átruházás«: a tulajdonjog bármely értékesítése, átadása vagy elidegenítése, tulajdonjog szolgáltatásokkal vagy másik tulajdonjoggal való cseréje, valamint a bizalmi vagyonkezelés tárgyát képező vagyontömegnek a polgári törvénykönyv értelmében vett bizalmi vagyonkezelési ügylet keretében történő átruházása.”
27

A 2000/78 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének c) pontjából az következik, hogy az Európai Unióra átruházott hatáskörök korlátain belül ezt az irányelvet minden személyre alkalmazni kell, mind a köz‑, mind a magánszféra vonatkozásában, beleértve az állami szerveket is, tekintettel különösen az alkalmazási és munkafeltételekre, beleértve az elbocsátást és a díjazást is.
5

E kódex „Aktív feldolgozás” című D. címe alatt található 114. cikke kimondta: „(1) A 115. cikk sérelme nélkül az aktív feldolgozási eljárás lehetővé teszi, hogy az alábbi árukat a Közösség vámterületén egy vagy több feldolgozási műveletnek vessék alá: a) a Közösség vámterületéről végtermékként újrakivitelre szánt nem közösségi áru, anélkül hogy az ilyen áru behozatalivám‑köteles vagy kereskedelempolitikai intézkedések hatálya alá tartozó lenne; b) szabad forgalomba bocsátott áru az ilyen áruért felszámítható behozatali vámok visszatérítésével vagy elengedésével, ha azt a Közösség vámterületéről exportálták végtermék formájában. (2) Az alábbi kifejezések jelentése a következő: a) felfüggesztő eljárás: az (1) bekezdés a) pontjában foglalt szabályok szerinti aktív feldolgozás; […] c) feldolgozási műveletek: – az áru megmunkálása, ideértve az összeállítást, összeszerelést, vagy más áruhoz történő hozzáillesztést, – az áru feldolgozása, – az áru javítása, ideértve a helyreállítását és a beszabályozását is, és – a bizottsági eljárásnak megfelelően meghatározott egyes olyan áruk felhasználása, amelyek nem épülnek be a végtermékbe, de lehetővé teszik vagy megkönnyítik a végtermék előállítását, még akkor is, ha a folyamat során teljesen vagy részben elhasználódnak; d) végtermék: a feldolgozási műveletekből származó minden termék; […]”
28

E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a Bíróság és a nemzeti bíróságok között az EUMSZ 267. cikk alapján létrehozott együttműködés keretében kizárólag az alapügyben eljáró és a meghozandó bírósági határozatért felelős nemzeti bíróság feladata, hogy az ügy sajátosságaira tekintettel megítélje mind az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szükségességét az ügydöntő határozat meghozatala szempontjából, mind a Bíróság elé terjesztett kérdések relevanciáját. Következésképpen, amennyiben a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság – főszabály szerint – köteles határozatot hozni (2018. december 4‑iMinister for Justice and Equality és Commissioner of An Garda Síochána ítélet, C‑378/17, EU:C:2018:979, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
15

Ezen eljárás keretében MO kijelentette, hogy 2009‑ben, 17 éves korában utazott be Spanyolországba, vízummal és az édesanyjával való családegyesítés céljából kiadott tartózkodási engedéllyel. 2018. december 24‑ig érvényes útlevelet mutatott be, 2013‑ig érvényes tartózkodási engedélyt, valamint a Talavera de la Reina önkormányzatánál 2015‑ben tett bejelentkezésről szóló igazolást. MO azt állította, hogy gyakran dolgozott a Spanyolországban való tartózkodása során, és több munkaszerződést, valamint egy előmeneteli kimutatást és egy bankigazolást nyújtott be. Kijelentette, hogy büntetlen előéletű, és állandó lakcímmel rendelkezik Talavera de la Reinában. MO további dokumentumokat is benyújtott, többek között egy városi könyvtárlátogatási kártyát, egészségbiztosítási kártyát, valamint az elvégzett tanfolyamokról és képzésekről szóló igazolásokat.
5

Az Estatuto de los Trabajadores (a munkavállalók jogállásáról szóló törvény) szövegét a 2015. október 23‑i Real Decreto Legislativo 2/2015, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores (a munkavállalók jogállásáról szóló törvény egységes szerkezetbe foglalt szövegének elfogadásáról szóló 2/2015. sz. királyi törvényerejű rendelet, a BOE 2015. október 24‑i 255. száma, 100224. o.) állapítja meg. E törvény „Csoportos létszámcsökkentés” címet viselő 51. cikke az alábbiakat mondja ki: „E törvény alkalmazásában »csoportos létszámcsökkentésnek« minősül a munkaszerződés gazdasági, műszaki, szervezeti vagy termelési okból történő megszüntetése olyan esetben, amikor a munkaviszony megszüntetése 90 napos időszakon belül: 1. a 100‑nál kevesebb munkavállalót foglalkoztató vállalkozás esetén legalább 10 munkavállalót érint; 2. a 100 vagy annál több, de 300‑nál kevesebb munkavállalót foglalkoztató vállalkozás esetén a munkavállalók legalább 10%‑át érinti; 2. a 300‑nál több munkavállalót foglalkoztató vállalkozás esetén legalább 30 munkavállalót érint. […] Az e bekezdés első albekezdésében említett megszüntetett munkaszerződések számának megállapításánál figyelembe kell venni a tárgyidőszakban a munkáltató kezdeményezésére az e törvény 49. cikke (1) bekezdésének c) pontjában említettektől eltérő bármely más, nem a munkavállaló személyében rejlő okból megszüntetett munkaszerződéseket is, amennyiben azok száma eléri vagy meghaladja az ötöt. Ha a vállalkozás az e cikkben foglalt rendelkezések megkerülése céljából több, egymást követő 90 napos időszak során szüntet meg munkaszerződéseket az e törvény 52. cikkének c) pontjában foglaltak alapján úgy, hogy a megjelölt küszöbértékeket nem lépi át, és nincs olyan új ok, amely ezen eljárást indokolná, az újabb megszüntetéseket a törvény megkerülésével megvalósítottnak, és ezáltal semmisnek kell tekinteni.”
„(32)

Az adatkezelésre csak akkor kerülhet sor, ha az érintett egyértelmű megerősítő cselekedettel, például írásbeli – ideértve az elektronikus úton tett – vagy szóbeli nyilatkozattal önkéntes, konkrét, tájékoztatáson alapuló és egyértelmű hozzájárulását adja a természetes személyt érintő személyes adatok kezeléséhez. Ilyen hozzájárulásnak minősül az is, ha az érintett valamely internetes honlap megtekintése során bejelöl egy erre vonatkozó négyzetet, az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások igénybevétele során erre vonatkozó technikai beállításokat hajt végre, valamint bármely egyéb olyan nyilatkozat vagy cselekedet is, amely az adott összefüggésben az érintett hozzájárulását személyes adatainak tervezett kezeléséhez egyértelműen jelzi. A hallgatás, az előre bejelölt négyzet vagy a nem cselekvés ezért nem minősül hozzájárulásnak. A hozzájárulás az ugyanazon cél vagy célok érdekében végzett összes adatkezelési tevékenységre kiterjed. Ha az adatkezelés egyszerre több célt is szolgál, akkor a hozzájárulást az összes adatkezelési célra vonatkozóan meg kell adni. Ha az érintett hozzájárulását elektronikus felkérést követően adja meg, a felkérésnek egyértelműnek és tömörnek kell lennie, és az nem gátolhatja szükségtelenül azon szolgáltatás igénybevételét, amely vonatkozásában a hozzájárulást kérik.
9

Az eljárás során azonban kiderült, hogy 2014. augusztus 1‑jén a Zennaro társaság – ideiglenes társulás keretében más vállalkozásokkal egyesülve – egy másik szubvencióban is részesült a Regione Veneto (Veneto tartomány, Olaszország) részéről, amelynek teljes összege 64483,91 euró volt, és amelyet folyósítottak is neki. Egyébiránt e társaság egy másik közfinanszírozást is elnyert, amelynek összege 18985,26 euró volt. A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy e két összegnek az INAIL által befogadott 130000 euró összeghez történő hozzáadása 213469,17 euró összeget eredményezett volna, és a de minimis felső határ túllépésével járt volna.
6

Az említett irányelv 8. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik: „A 10. cikkre is figyelemmel a tagállamok azonnal közölnek a Bizottsággal minden műszakiszabály‑tervezetet, kivéve ha az csak egy nemzetközi vagy európai szabvány teljes szövegét ülteti át, ebben az esetben a megfelelő szabványra történő hivatkozás is elegendő. A Bizottságot egy közleményben a szabály elfogadása szükségességének indokairól is tájékoztatni kell, amennyiben ezek nem derülnek ki már a tervezetből is. Ha szükséges, a tagállamok egyidejűleg közlik az elsődlegesen és közvetlenül érintett alapvető törvényi és rendeleti rendelkezések szövegét, ha ezen szövegek ismerete szükséges a műszakiszabály‑tervezet jelentőségének megítéléséhez, amennyiben egy korábbi közleményben még nem tették ezt meg. […]”
2)

A Silver Plastics GmbH & Co. KG és a Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG a saját költségein kívül viseli az Európai Bizottság részéről felmerült költségeket is.
7

Az arrêté du 3 avril 2014 relatif à la procédure d’agrément et portant cahier des charges des organismes ayant pour objet de contribuer au traitement des déchets issus des produits textiles d’habillement, du linge de maison et des chaussures, conformément à l’article R. 543‑214 du code de l’environnement et portant agrément d’un organisme, en application des articles L. 541‑10‑3 et R. 543‑214 à R. 543‑224 du code de l’environnement (a jóváhagyási eljárásról, a ruházati textiltermékekből, háztartási vászonneműkből és cipőkből származó hulladékok kezeléséhez a környezetvédelmi törvénykönyv R. 543‑214. cikkével összhangban hozzájáruló szervezetek szerződéses dokumentációjáról, valamint egy szervezetnek a környezetvédelmi törvénykönyv L. 541‑10‑3. és R. 543‑214–R. 543‑224. cikke alapján történő jóváhagyásáról szóló rendelet) jóváhagyta, hogy az Eco TLC a ruházati textiltermékek, háztartási vászonneműk és cipők (a továbbiakban: textiltermékek) forgalmazóitól az e termékekből származó hulladékok kezelése érdekében pénzügyi hozzájárulást szedjen be, és azt pénzügyi támogatás formájában szétossza többek között a hulladékválogatással foglalkozó szereplők között az e rendelet mellékletében foglalt szerződéses dokumentáció betartása mellett.
1

Keresetében az Európai Bizottság annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Portugál Köztársaság – mivel a 2015. szeptember 10‑i Lei n.o 149/2015 (149/2015. sz. törvény, a Diário da República 1. sorozatának 2015. szeptember 10‑i 177. száma) által módosított és egységes szerkezetbe foglalt, 2012. augusztus 23‑i Lei n.o 35/2012 procede à criação do fundo de compensação do serviço universal de comunicações eletrónicas previsto na Lei das Comunicações Eletrónicas, destinado ao financiamento dos custos líquidos decorrentes da prestação do serviço universal (az elektronikus hírközlésről szóló törvény által előírt, az egyetemes szolgáltatás nyújtásából eredő nettó költségek finanszírozására szolgáló egyetemes szolgáltatási kompenzációs alap létrehozásáról szóló 35/2012. sz. törvény, a Diário da República 1. sorozatának 2012. augusztus 23‑i 163. száma; a továbbiakban: 35/2012. sz. törvény) alapján 2007‑től kezdődően az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek nettó költségének megosztása céljából rendkívüli hozzájárulást vezetett be – nem teljesítette az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002. március 7‑i 2002/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (egyetemes szolgáltatási irányelv) (HL 2002. L 108., 51. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 367. o.) 13. cikkének (3) bekezdéséből és IV. mellékletének B. részéből eredő kötelezettségeit.