ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21

A 96/71 irányelv 3. cikke (1) bekezdése első albekezdésének első és második francia bekezdése értelmében a határon átnyúló építőipari szolgáltatásokat illetően a kiküldetésben lévő munkavállalók számára biztosítani kell az e rendelkezés a)–g) pontjában foglalt kérdésekkel kapcsolatos munkaviszonyra vonatkozó szabályokat, amelyek között a c) pontban szerepel a minimális bérszint is. E munkaviszonyra vonatkozó szabályokat törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések, illetve olyan kollektív megállapodás vagy választottbírósági határozat állapítja meg, amelyet általánosan alkalmazandónak nyilvánítottak. Ugyanezen cikk (8) bekezdésének első albekezdése szerint e rendelkezés alkalmazásában kollektív megállapodás vagy választottbírósági határozat az a kollektív megállapodás vagy választottbírósági határozat, amelyet a területi hatálya alá tartozó valamennyi vállalkozásnak be kell tartania az érintett szakmában vagy iparágban.
8

A végrehajtási rendelet 379. cikke megfogalmazásában: „(1) Amennyiben a szállítmányt nem mutatták be a rendeltetési vámhivatalnál, és az elkövetett jogsértés vagy szabálytalanság helye nem állapítható meg, az indító vámhivatal erről a lehető leghamarabb, de minden esetben a közösségi árutovábbítási nyilatkozat nyilvántartásba vételének időpontjától számított 11. hónap végéig tájékoztatja a főkötelezettet. (2) Az (1) bekezdésben említett értesítésben meg kell jelölni azt a határidőt, amelyen belül az eljárás szabályszerűségét vagy a jogsértés vagy szabálytalanság tényleges elkövetési helyét a vámhatóság számára hitelt érdemlően igazoló bizonyítékokat az indító vámhivatalhoz be kell nyújtani. Ez a határidő az (1) bekezdésben említett értesítés időpontjától számított három hónap. Ha az említett bizonyítékot e határidő végéig nem nyújtják be, az illetékes tagállam megteszi a szükséges lépéseket a vámok és egyéb díjak beszedése érdekében. Azokban az esetekben, amikor ez a tagállam nem azonos azzal, amelyben az indító vámhivatal található, ez utóbbi tagállamot haladéktalanul értesíteni kell.”
20

Az Egyesült Királyság előadója 2005 augusztusában körbeküldte az „Addendum to the May 2004 Environmental Risk Assessment Report for decaBDE” (Kiegészítés a deka-BDE környezeti kockázatainak értékeléséről szóló, 2004 májusában elfogadott jelentéshez) című dokumentumot. E dokumentum megállapítása szerint nem tűnik szükségesnek, hogy a legutóbbi jelentést az időközben felmerült újabb bizonyítékokra tekintettel módosítsák.
15

Az Awb-nek a támogatás megállapítására és visszakövetelésére vonatkozó rendelkezései a következők: „4: 46. cikk (1) Ha a támogatás odaítéléséről szóló határozat meghozatalra került, a támogatást a hatósági szerv állapítja meg a támogatás odaítéléséről szóló határozatban szereplő összeg szerint. (2) Alacsonyabb támogatás állapítható meg, ha: a) a támogatott tevékenységeket nem, vagy nem teljes mértékben valósították meg; b) a támogatás kedvezményezettje nem teljesítette a támogatás feltételeit; c) a támogatás kedvezményezettje helytelen vagy hiányos adatokat közölt, és helyes vagy hiánytalan adatközlés esetén a támogatási kérelem tárgyában más határozat született volna, vagy d) a támogatás odaítéléséről szóló határozat más vonatkozásban téves volt, és erről a kedvezményezett tudott, vagy tudnia kellett volna. […] 4:49. cikk (1) A hatósági szerv a támogatás megállapításáról szóló határozatot visszavonhatja, vagy a kedvezményezett terhére módosíthatja, ha a) olyan tény vagy körülmény merül fel, amelyről a támogatás megállapításakor ésszerűen nem lehetett hivatalos tudomása, és amelynek ismeretében a támogatást a határozatban alacsonyabb összegben kellett volna megállapítani, b) a támogatás megállapítása téves volt, és a kedvezményezett erről tudott vagy tudnia kellett volna, vagy c) a kedvezményezett a támogatás megállapítását követően nem teljesítette a támogatáshoz kapcsolódó kötelezettségeket. (2) Eltérő rendelkezés hiányában a visszavonás vagy módosítás visszamenőlegesen, a támogatás megállapításának napjától kezdve hatályos. (3) A támogatás megállapításáról szóló határozat többé nem vonható vissza, és a kedvezményezett terhére többé nem módosítható az arról szóló értesítéstől számított öt év elteltét követően, vagy az (1) bekezdés c) pontja szerinti esetben a kötelezettség megsértésének napjától, vagy attól a naptól számított öt év elteltét követően, amikor e kötelezettséget teljesíteni kellett volna. […] 4:57. cikk A jogalap nélkül fizetett támogatások és előlegek visszatéríttethetők, ha a támogatás megállapításának vagy a 4:49 cikk (1) bekezdésének c) pontja szerinti cselekmények elkövetésének napja óta öt év még nem telt el. […]”
2)

Amennyiben az [előző] kérdésre adott válasz igenlő: a 615/98 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése értelmében [a 91/628/EGK] irányelv megsértésének konkrét esetét szükséges-e bizonyítani annak megállapításához, hogy nem tartották be ez utóbbi irányelvet, [vagy] már azzal is eleget tesz a hatóság az indokolási és bizonyítási kötelezettségének, ha bemutatja és bizonyítja azokat a körülményeket, amelyek összességében és nagy valószínűséggel amellett szólnak, hogy (különösen) a szóban forgó exportszállítmány esetében nem tartották be az állatok szállítás közbeni védelméről szóló [91/628] irányelvet?
8

Az említett 101. cikk (1) bekezdése szerinti hozzájárulást befolyásoló tényezőket a jegyzéken szereplő sport- és egyéb eseményekre vonatkozó független televíziós bizottsági kódex (Independent Television Commission Code on Sports and other Listed Events) módosított változata tartalmazza.
6

A hatodik irányelv 17. cikkének szövege a következő: „[…] (2) Amennyiben a termékeket és szolgáltatásokat adóköteles tevékenységéhez használta fel, az adóalany jogosult az általa fizetendő adóból levonni a következő összegeket: a) az olyan termékek és szolgáltatások után fizetendő, illetve megfizetett hozzáadottérték-adó, amelyet részére egy másik adóalany szállított [helyesen: értékesített] vagy fog szállítani [helyesen: értékesíteni], illetve teljesített vagy teljesíteni fog; b) a behozott termékekre fizetendő vagy megfizetett hozzáadottérték-adó; c) az 5. cikk (7) bekezdésének a) pontja és a 6. cikk (3) bekezdése szerint fizetendő hozzáadottérték-adó. (3) A tagállamok továbbá biztosítják valamennyi adóalany részére a (2) bekezdésben meghatározott hozzáadottérték-adó levonását vagy visszatérítését, amennyiben az a termékeket és szolgáltatásokat a következő célokra használja fel: a) a 4. cikk (2) bekezdése szerinti gazdasági tevékenységekkel kapcsolatos, másik országban folytatott ügyletek, amelyek tekintetében előzetes adólevonásra keletkezett volna joga, ha ezeket belföldön végezte volna; […] (5) Amennyiben az adóalany termékeket és szolgáltatásokat olyan értékesítéshez használ fel, amelyre […] adólevonási jog áll fenn, és ezzel egyidejűleg olyan értékesítéshez is, amelyre nézve nem áll fenn az adólevonási jog, úgy a hozzáadottérték-adó levonását csupán addig a mértékéig lehet megengedni, amely az először említett értékesítésre vonatkozik [helyesen: az adólevonás csak a HÉA-nak az adóköteles tevékenységekkel arányos része tekintetében engedélyezhető]. E levonható hányadot a 19. cikknek megfelelően az adóalany által teljesített összes értékesítésre alkalmazni kell. A tagállamok azonban a következőket tehetik: a) engedélyezhetik az adóalanynak, hogy üzleti tevékenysége valamennyi részterületére külön levonási hányadot alkalmazzon, ha minden ilyen részterületről külön nyilvántartást vezet; b) kötelezhetik az adóalanyt, hogy üzleti tevékenysége valamennyi részterületére külön levonási hányadot alkalmazzon, és hogy valamennyi ilyen részterületről külön nyilvántartást vezessen; c) engedélyezik vagy kötelezővé teszik, hogy az adóalany az adólevonást a termékek vagy szolgáltatások összességére vagy egy részére [helyesen: összességének vagy egy részének rendeltetése szerint] alkalmazza; d) engedélyezik vagy kötelezővé teszik, hogy az adóalany az adólevonást az első albekezdésben megállapított szabállyal összhangban valamennyi termékre és szolgáltatásra alkalmazza, amelyeket az ott megnevezett ügylet céljaira használ fel; e) engedélyezik, hogy amennyiben az adóalany által le nem vonható hozzáadottérték-adó jelentéktelen összegű, úgy azt figyelmen kívül lehessen hagyni. […]”
5

Az 1408/71 rendelet „Általános rendelkezések” című 13. cikke szerint: „(1) A 14c. és 14f. cikkre is figyelemmel, a rendelet hatálya alá tartozó személyekre csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni. (2) A 14–17. cikk rendelkezéseire is figyelemmel: a) egy tagállam területén alkalmazott személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, még abban az esetben is, ha egy másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, vagy ha az őt alkalmazó vállalkozás vagy munkáltató székhelye vagy lakóhelye egy másik tagállam területén található; […]”
27

A Bíróság joggyakorlatából következik, hogy a letelepedés szabadságának korlátozása csak akkor fogadható el, ha azt közérdeken alapuló kényszerítő ok igazolja. Azonban ebben az esetben is elengedhetetlen, hogy az alkalmas legyen az elérni kívánt cél megvalósítására, és ne lépje túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket (lásd a C-446/03. sz. Marks & Spencer ügyben 2005. december 13-án hozott ítélet [EBHT 2005., I-10837. o.] 35. pontját, a fent hivatkozott Cadbury Schweppes és Cadbury Schweppes Overseas ügyben hozott ítélet 47. pontját, valamint a fent hivatkozott Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation ügyben hozott ítélet 64. pontját).
31

Helyénvaló lehet ugyanakkor, hogy a szabályozás országos vagy helyi szinten olyan objektív szempontokat állapítson meg, amelyek alapján eldönthető az egyértelmű határon átnyúló érdek fennállása. Ilyen szempont lehet többek között a szóban forgó közbeszerzés bizonyos nagyságrendű összege, tekintettel az építkezés helyére is. Lehetséges lenne az ilyen érdek fennállásának kizárása is például abban az esetben, ha a szóban forgó közbeszerzés gazdasági tétje rendkívül csekély (lásd ebben az értelemben a C-231/03. sz. Coname-ügyben 2005. július 21-én hozott ítélet [EBHT 2005., I-7287. o.] 20. pontját). Ugyanakkor azt a tényt is figyelembe kell venni, hogy az országhatárok bizonyos esetekben olyan agglomerációkon haladnak keresztül, amelyek különböző tagállamok területeire is kiterjednek, ilyen körülmények között pedig még a csekély értékű közbeszerzések is egyértelmű határon átnyúló érdeket képviselhetnek.
17

A 2005/85 irányelv „Az európai biztonságos harmadik ország fogalma” című 36. cikkének (1)–(3) bekezdése értelmében: „(1) A tagállamok úgy is rendelkezhetnek, hogy a menedékjog iránti kérelmet és a kérelmező biztonságát különleges körülményeire való tekintettel nem, vagy csak részben vizsgálják meg a II. fejezetben meghatározott módon, ha az illetékes hatóság a tények alapján azt állapította meg, hogy a menedékkérő egy, a (2) bekezdés értelmében biztonságos harmadik ország területéről kíván belépni, vagy lépett be illegálisan az ország területére. (2) Az (1) bekezdés alkalmazásában egy harmadik ország csak akkor tekinthető biztonságos harmadik országnak, ha: a) az a genfi egyezmény rendelkezéseit megerősítette és tiszteletben tartja mindenfajta földrajzi korlátozás nélkül; b) jogszabályi előírásokon alapuló menekültügyi eljárással bír; c) megerősítette az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezményt és tiszteletben tartja annak rendelkezéseit, beleértve a hatékony jogorvoslattal kapcsolatos szabályokat is; és d) azt a Tanács a (3) bekezdéssel összhangban annak nyilvánította. (3) A Tanács a Bizottság javaslatára és az Európai Parlamenttel folytatott konzultációt követően minősített többséggel elfogadja vagy módosítja azon harmadik országok közös minimumlistáját, amelyeket az (1) bekezdés alkalmazásában biztonságos harmadik országoknak kell tekinteni.”
2

E kérelmeket a Zuckerfabrik Jülich AG (a továbbiakban: Jülich) cukortermelő és a Hauptzollamt Aachen (Németország) között a 2003/2004-es gazdasági évre vonatkozóan a cukorágazat piaca közös szervezésének finanszírozása keretében kirótt termelési illeték összegének tárgyában folyamatban lévő eljárásban, illetve a Saint Louis Sucre SNC (a továbbiakban: Saint Louis Sucre), valamint más cukortermelők, nevezetesen a Sucreries du Marquenterre SA társaság, valamint az SA des Sucreries de Fontaine Le Dun, Bolbec, Auffray (SAFBA), az SA Lesaffre Frères, a Sucreries, Distilleries des Hauts de France jogutódjaként eljáró Tereos, az SA Sucreries & Distilleries de Souppes – Ouvré fils, az SA Sucreries de Toury et Usines Annexes, a Tereos, az SAS Sucrerie du Littoral Groupe SDHF jogutódjaként eljáró Tereos, a Cristal Union, a Sucrerie Bourdon, az SA Sucrerie de Bourgogne, az SAS Vermendoise Industries és az SA Sucreries et Raffineries d’Erstein társaságok (a továbbiakban együtt: Sucreries du Marquenterre és társai) és a directeur général des douanes et droits indirects (vámokért és közvetett adókért felelős főigazgató) és a receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (a vám- és közvetett adók főbeszedője, Gennevilliers) (Franciaország) között a 2001/2002-es, a 2002/2003-as és a 2003/2004-es gazdasági évekre vonatkozóan a cukorágazat piaca közös szervezésének finanszírozása keretében kifizetett termelési illetékek összegeinek tárgyában folyamatban lévő eljárásokban terjesztették elő.
16

Az Elsőfokú Bíróság ezt követően a megtámadott ítélet 45. pontjában rámutatott arra, hogy: „[…] a [per tárgyát képező] határozat jogszerűségének értékelése annak a vizsgálatát jelenti, hogy a fellebbezési tanács bizonyítani tudta-e az EUROHYPO szómegjelölés leíró jellegét a 36. osztályba tartozó „pénzügyi ügyletek; valutaügyletek; ingatlanügyletek, pénzügyi szolgáltatások, finanszírozás” szolgáltatások tekintetében. Amennyiben igen, a lajstromozás megtagadása a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának és ugyanezen rendelet c) pontjának egyidejű jogszerű alkalmazásából következik, és a [per tárgyát képező] határozatot helyben kell hagyni. […]”
39

Ezért a Verwaltungsgericht Köln az eljárást felfüggesztette, és a következő kérdéseket terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé: „1) Akként kell-e értelmezni a 2887/2000 […] rendelet 1. cikkének (4) bekezdését, hogy az ugyanezen rendelet 3. cikkének (3) bekezdésében írt költségalapúság követelménye olyan minimumkövetelményt jelent, amelynek szintjétől a tagállamok nemzeti joga a kedvezményezett terhére nem térhet el? 2) A 2887/2000 […] rendelet 3. cikkének (3) bekezdésében írt költségalapúság követelménye a számított kamatra és a számított értékcsökkenésre is kiterjed? 3) Ha a második kérdésre adandó válasz igenlő: a) E kamat és értékcsökkenés számítási alapja a befektetett eszközök újrabeszerzési értéke az értékelés időpontjáig már megtörtént értékcsökkenés levonásával, vagy pedig kizárólag az értékelés időpontjában irányadó napi árban kifejezett újrabeszerzési érték? b) A számított kamat és a számított értékcsökkenés számítási alapjaként hivatkozott költségeket, és különösen a szolgáltatással közvetlen kapcsolatban nem álló költségeket (általános költségeket) a bejelentett üzemeltetőnek minden esetben ellenőrizhető bizonylatokkal kell-e igazolnia? c) Ha a [harmadik] b) kérdésre adandó válasz részben vagy egészben nemleges: Bizonyíthatók-e a költségek analitikus költségmodellen alapuló értékeléssel is? Melyek az ezen értékelési alternatívával szembeni módszertani és egyéb tartalmi követelmények? d) Rendelkezik-e a nemzeti szabályozó hatóság a 2887/2000 […] rendelet 4. cikkének (1)–(3) bekezdése szerinti hatásköre keretében, a költségalapúság vizsgálatakor olyan »mérlegelési mozgástérrel«, amelynek a bírósági felülvizsgálata csupán korlátozott? e) Ha a [harmadik] d) kérdésre adandó válasz igenlő: Vonatkozik-e ez a mérlegelési mozgástér különösen a költségszámítás módszerére, valamint a megfelelő (idegen tőke és/vagy saját tőke után) számított kamat és a megfelelő értékcsökkenési időtartam meghatározásának kérdésére? Hol húzódnak e mérlegelési mozgástér határai? f) A költségalapúság követelménye szolgálja-e a versenytársak, mint kedvezményezettek jogainak védelmét is, méghozzá azzal a következménnyel, hogy e versenytársak a nem költségalapú hozzáférési díjjal szemben jogvédelmet vehetnek igénybe? g) A bejelentett üzemeltetőt sújtja-e a bizonyítás sikertelensége (bizonyítási teher), ha a költségek egésze vagy egy része a 2887/2000 […] rendelet 4. cikke szerinti felügyeleti eljárásban vagy az azt követő bírósági eljárásban nem bizonyítható? h) Ha a [harmadik] f) és a g) kérdésre adandó válasz igenlő: Akkor is a bejelentett üzemeltetőre hárul-e a bizonyítás terhe, ha valamely versenytárs, mint kedvezményezett azzal az indokkal támadja meg keresetben a szabályozó hatóság által a nemzeti jog szerint kiadott díjengedélyt, hogy az engedélyezett hozzáférési díj a költségalapúság hiánya miatt túl magas?”
70

Előzetesen meg kell állapítani, hogy – amint arra az Elsőfokú Bíróság emlékeztetett a megtámadott ítélet 52. pontjában – még ha a támogatások és jövedelemtámogatások odaítélésére vonatkozó közösségi szabályozás kifejezetten nem kötelezi is a tagállamokat arra, hogy olyan felügyeleti intézkedéseket és ellenőrzési módokat vezessenek be, mint amilyenekre a Bizottság hivatkozott az EMOGA számlaelszámolás során, adott esetben e kötelezettség közvetetten abból a tényből is eredhet, hogy a szóban forgó szabályozás értelmében a tagállam feladata a hatékony ellenőrző és felügyeleti rendszer megszervezése (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Németország kontra Bizottság ügyben 1990. június 12-én hozott ítélet 16. pontját és a fent hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 35. pontját).
109

Ebben a vonatkozásban az Egyesült Királyság által hangsúlyozott azon tény, hogy a közösségi jog számos rendelkezése – mint a 2002. szeptember 23-i 2002/73/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 269., 15. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 255. o.) módosított, a férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a munkavállalás, a szakképzés, az előmenetel és a munkakörülmények terén történő végrehajtásáról szóló, 1976. február 9-i 76/207/EGK tanácsi irányelv (HL L 39., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 187. o.) 3. cikke (1) bekezdésének c) pontja, a személyek közötti, faji vagy etnikai származásra való tekintet nélküli egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáról szóló, 2000. június 29-i 2000/43/EK tanácsi irányelv (HL L 180., 22. o.; magyar nyelvű különkiadás 20. fejezet, 1. kötet, 23. o.) 3. cikke (1) bekezdésének c) pontja vagy a foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról szóló, 2000. november 27-i 2000/78/EK tanácsi irányelv (HL L 303., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 79. o.) 3. cikke (1) bekezdésének c) pontja – kifejezetten megemlíti, hogy a foglalkoztatási és munkakörülmények fogalma, amelyre ezek a rendelkezések utalnak, magában foglalja a díjazást, a keretmegállapodás 4. szakaszában a díjazás említésének hiányából nem lehet arra következtetni, hogy e szakasz alkalmazásában a foglalkoztatási feltételek fogalma nem vonatkozik az alapügybelihez hasonló pénzügyi szempontokra.
10

Az 1997-es határozattal engedélyezett támogatási program (a továbbiakban: 1997–1999-es támogatási program) végrehajtási szabályait először a Comitato interministeriale per la programmazione economica (Gazdasági tervezésért felelős tárcaközi bizottság) 1992. április 27-i, a 488/1992. sz. törvény 1. cikke (2) bekezdésének értelmében nyújtott támogatásokról szóló iránymutatását (direttive per la concessione di agevolazioni ai sensi dell'art. 1, comma 2, del decreto-legge 22 ottobre 1992, n. 415, convertito nella legge 19 dicembre 1992, n. 488, in tema di disciplina organica dell'intervento straordinario nel Mezziogiorno) tartalmazó, az említett Bizottság 1996. december 18-i határozatával (az 1997. március 25-i 70. sz. GURI, 35. o.) módosított határozata (az 1995. június 20-i 142. sz. GURI, 17. o.), másodszor a Ministero dell’Industria, del Commercio e dell'Artigianato (Ipari, Kereskedelmi és Kézműipari Minisztérium, a továbbiakban: MICA) 1995. október 20-i, az ország válságban lévő tartományainak termelő tevékenységeit elősegítő támogatások odaítélésének és nyújtásának részletes szabályait és eljárásait tartalmazó rendelkezések (regolamento recante le modalità e le procedure per la concessione ed erogazione delle agevolazioni in favore delle attività produttive nelle aree depresse del Paese) megállapításáról szóló, az említett minisztérium 1997. július 31-i 319. sz. rendeletével (az 1997. szeptember 22-i 221. sz. GURI, 31. o.) módosított 527. sz. rendelete (az 1995. december 15-i 292. sz. GURI, 3. o.), harmadszor pedig a MICA 1997. november 20-i 234363. sz. magyarázó közleménye (az 1997. december 15-i 291. sz. GURI rendes melléklete) állapította meg.
30

Mindazonáltal nem bír jelentőséggel e körülmény, mivel a „térítésmentes kijavítás vagy kicserélés [helyesen: térítésmentes kicserélés]” megfogalmazás került be a Tanács által az irányelv elfogadására tekintettel 1998. szeptember 24-én elfogadott 51/98/EK közös álláspontba (HL C 333., 46. o.), valamint a végső szövegbe is, amely mutatja a közösségi jogalkotónak a fogyasztóvédelem erősítésére irányuló akaratát.
11

Közigazgatási jogorvoslati kérelmének elutasítását követően a Marks & Spencer a VAT and Duties Tribunalhoz fordult, amely 1998. április 22-i ítéletével megerősítette a Commissioners álláspontját. A Marks & Spencer keresetet nyújtott be a High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Divisionhoz (Crown Office), amely 1998. december 21-i határozatával szintén elutasította a kérelmét. A Marks & Spencer e határozat ellen fellebbezést nyújtott be a Court of Appealhoz (England & Wales) (Civil Division), amely a „teacakes” vonatkozásában visszatérítés iránti kérelmet illetően újból elutasította a Marks & Spencer kérelmét. Ez utóbbi bíróság azonban a jogvita másik részét (a Marks & Spencer által értékesített ajándékutalványok adóztatását) illetően 1999. december 14-i határozatával előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést intézett a Bírósághoz azzal kapcsolatban, vajon összeegyeztethető-e a visszaható hatályú hároméves elévülés (lásd a jelen ítélet 10. pontját) a közösségi jog tényleges érvényesülése és a bizalomvédelem elvével. E kérdés különösen arra irányult, hogy valamely magánszemély közvetlenül hivatkozhat-e valamely irányelvből eredő jogokra annak a nemzeti jogba való megfelelő átültetését követően, ha a tagállam figyelmen kívül hagyta az említett irányelv hatályát.
39

Azzal kapcsolatban, hogy az említett formai szabályok be nem tartása milyen következményekkel jár, a Bíróság kimondta, hogy amikor egy tagállam illetékes hatósága úgy ítéli meg, hogy a 91/628 irányelvet nem tartották be, azonban ez nem vezetett az állatok pusztulásához, a közösségi jogalkotó bizonyos mérlegelési jogkört biztosít az illetékes hatóságnak, hogy eldöntse, hogy ezen irányelv rendelkezésének be nem tartása maga után vonja-e az export-visszatérítés elvesztését, csökkentését vagy visszatartását. Ez a mérlegelési jogkör azonban nem korlátlan, mivel annak kereteit a 615/98 rendelet meghatározza (lásd a fent hivatkozott Viamex Agrar Handel és ZVK ügyekben hozott ítélet 38. és 39. pontját).