ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
25

A 2008/48 irányelv 16. cikke (1) bekezdése különböző nyelvi változatainak összehasonlító vizsgálata alapján nem lehet megállapítani, hogy a hitel teljes költségének csökkentése – amelyet előír – pontosan mire terjed ki. Egyrészt ugyanis e rendelkezés holland, lengyel és román nyelvi változata a hitelmegállapodás fennmaradó időtartamához kapcsolódó költségek csökkentésére utal („een verlaging van de totale kredietkosten, bestaande uit de interesten en de kosten gedurende de resterende duur van de overeenkomst”, „obniżki całkowitego kosztu kredytu, na którą składają się odsetki i koszty przypadające na pozostały okres obowiązywania umowy” és „o reducere a costului total al creditului, care constă în dobânda și în costurile aferente duratei restante a contractului”). Másrészt az említett rendelkezés német és angol nyelvi változatát bizonyos kétértelműség jellemzi és e változatok arra engednek következtetni, hogy a fennmaradó időtartamhoz kapcsolódó költségek képezik a csökkentés számításának alapját („das Recht auf Ermäßigung der Gesamtkosten des Kredits, die sich nach den Zinsen und den Kosten für die verbleibende Laufzeit des Vertrags richtet” és „reduction consisting of the interest and the costs for the remaining duration of the contract”). Ugyanezen rendelkezés olasz nyelvi változata a francia nyelvi változathoz („dus”) hasonlóan a hitelmegállapodás fennmaradó időtartama tekintetében „esedékes” („dovuti”) kamatokra és költségekre hivatkozik. Végül a 2008/48 irányelv 16. cikke (1) bekezdésének spanyol nyelvi változata olyan csökkentést ír elő, amely magában foglalja a hitelmegállapodás fennmaradó időtartamára esedékes költségeket („una reducción del coste total del crédito, que comprende los intereses y costes correspondientes a la duración del contrato que quede por transcurrir”).
9

A 119/2003. sz. törvénynek az illetéktöbblet visszatérítéséről szóló 9. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) Minden egyes időszak végén az AGEA: a) elkönyveli a teljesített tejszállítmányokat, valamint a felvásárlók által az 5. cikkben említett kötelezettségeik teljesítésének megfelelően fizetett illeték teljes összegét; b) kiszámítja a szállított termelési többlet miatt az Európai Uniónak fizetendő teljes nemzeti illetéket; c) kiszámítja az illetéktöbblet összegét. […] (3) Az (1) bekezdés c) pontjában említett, a (2) bekezdésben feltüntetett összeggel csökkentett összeget a következő kritériumok alapján és sorrendben osztják szét a kvótával rendelkező azon termelők között, akik az illetéket megfizették: a) azon termelők között, akik esetében a velük szemben alkalmazandó illeték egészét vagy egy részét jogosulatlanul szedték be, vagy azt többé nem kell megfizetni; b) a […] hegyvidéki térségekben található gazdaságok termelő tulajdonosai között; c) a […] hátrányos helyzetű térségekben található gazdaságok termelő tulajdonosai között; c a) azon termelők között, akik számára a hatáskörrel rendelkező egészségügyi hatóság határozata alapján tilos az elterjedt fertőző betegségek által érintett térségekben állatoknak egy adott értékesítési időszak során legalább kilencven napig történő szállítása, és akik emiatt kénytelenek a kiosztott referenciamennyiséget legfeljebb 20%‑kal meghaladó nagyobb mennyiséget termelni. […] (4) Amennyiben ezek a visszatérítések nem merítik ki a (3) bekezdésben említett összeget, a fennmaradó összeget a következő kritériumok alapján és sorrendben osztják szét a kvótával rendelkező azon termelők között, akik az illetéket megfizették, azon termelők kivételével, akik az egyéni referenciamennyiséget több mint 100%‑kal túllépték […].”
33

Az alapügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a BGB – a 2002/65 irányelv 6. cikke (2) bekezdésének c) pontját átültető – 312d. §‑a (3) bekezdésének 1. pontja úgy rendelkezik, hogy az elállási jog megszűnik, ha a valamely pénzügyi szolgáltatásra vonatkozó szerződést a fogyasztó kifejezett kérelmére mindkét fél teljes mértékben teljesít, mielőtt a fogyasztó az elállási jogát gyakorolná. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból az is kitűnik, hogy a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság) ítélkezési gyakorlatának megfelelően a BGB e rendelkezése azonban nem alkalmazható a fogyasztóval kötött hitelszerződésekre, ideértve a távollevők között kötött szerződéseket is, és az elállási jog a BGB 312. §‑a (3) bekezdésének 1. pontjában foglalt esetben nem szűnik meg.
19

A 2004/38 irányelvet átültető ír szabályozást a European Communities (Free Movement of Persons) Regulations 2015 (az Európai Közösségekről [személyek szabad mozgása] szóló 2015. évi rendelet) tartalmazza, amely 2016. február 1‑jétől felváltotta a 2006. december 18‑i European Communities (Free Movement of Persons) (no 2) Regulations 2006‑ot (az Európai Közösségekről [személyek szabad mozgása] szóló 2006. évi 2. rendelet) (a továbbiakban: 2006. évi rendelet).
14

A Consiglio di Stato (államtanács) teljes ülése megállapítja, hogy a nemzeti ítélkezési gyakorlat szerint abban az esetben, ha csak két ajánlattevő vett részt az ajánlati felhívásban, és mindketten keresetet nyújtottak be a másik félnek a kizárása érdekében, az alapkeresetet és a viszontkeresetet is meg kell vizsgálni. Ezenkívül egyértelmű, hogy több mint két ajánlattevő esetén ugyanez a megoldás akkor is alkalmazandó, ha az alapkereset olyan jogalapokon alapul, amelyek – amennyiben helyt adnak nekik – az egész eljárás megismétlését vonnák maguk után, akár azért, mert e jogalapok kétségbe vonják a nyertes ajánlattevő és a többi, eljárásban maradt ajánlattevő helyzetének szabályszerűségét, akár azért, mert magát a kiválasztási eljárás érvényességét vitatják.
21

Az alapeljárások felperesei többek között az említett internetes oldalról származó képernyőképeket nyújtottak be, amelyeken megjelentek az említett európai uniós védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölésekkel ellátott audioberendezésekre vonatkozó értékesítési ajánlatok. Felhívták a figyelmet arra a tényre, hogy ezen ajánlatok szövege angol nyelvű, és hogy a „where to buy” (hol kapható) megnevezésű rész felsorolja a különböző országokban, így az Egyesült Királyságban is található forgalmazókat. Egyébként az általános értékesítési feltételek értelmében a Heritage Audio az Unió valamennyi tagállamából érkező megrendeléseket elfogadja.
7

E törvény 68. cikkének (2) bekezdése a következőképpen szól: „Az elektronikus hírközlő hálózatok szolgáltatói és a nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtói az előfizető vagy az elektronikus hírközlési szolgáltatások tényleges felhasználójának beleegyezése nélkül, ingyenesen továbbítják a segélyhívó szolgálatok közös központja részére az egyes segélyhívások helymeghatározó adatait (az adatfolyamot is beleértve). Az segélyhívások helyével kapcsolatos információkat minden segélyhívás esetében díjmentesen továbbítani kell, amint a segélyhívó szolgálatok közös központja fogadja a hívást. A segélyhívó szolgálatok közös központja a hívó helyére vonatkozó információk pontosságával és megbízhatóságával kapcsolatos kritériumokra vonatkozó javaslatokat nyújt be a hírközlési szabályozó hatóságnak. A hírközlési szabályozó hatóság a segélyhívó szolgálatok közös központja által benyújtott javaslatok alapján megállapítja a hívó helyére vonatkozó információk pontosságának és megbízhatóságának kritériumait. Azon eszközök (és a hozzájuk kapcsolódó szoftverek) beszerzési, telepítési (adaptációs), megújítási és működési költségeit, amelyek nem elengedhetetlenek a szállítói tevékenység gyakorlásához, de szükségesek ahhoz, hogy a helyre vonatkozó információt (az adatfolyamot is beleértve) a segélyhívó szolgálatok közös központja részére továbbítsák, a nyilvános hírközlő hálózatok és a nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtói részére a kormány által meghatározott szabályok szerint az állami költségvetés terhére meg kell téríteni. E bekezdés egyéb rendelkezéseit az e törvény 34. cikkének (10) bekezdésében meghatározott módon és feltételek szerint kell végrehajtani.”
20

Azt is meg kell állapítani, hogy – amint azt a főtanácsnok is kiemelte indítványának 24. pontjában – egy bankjegykiadó automatából történő készpénzfelvétel az uniós jog értelmében vett „pénzforgalmi szolgáltatásnak” minősül. Ezenfelül, a hatodik irányelv értelmében vett „fizetésre vonatkozó ügyleteket” illetően a Bíróság már megállapította, hogy ez utóbbiakra is alkalmazhatók az utalásokra vonatkozó, ezen irányelvben szabályozott ügyletekkel kapcsolatos megfontolások (lásd ebben az értelemben: 1997. június 5‑iSDC ítélet, C‑2/95, EU:C:1997:278, 50. pont).
27

A kérdést előterjesztő bíróság szerint a TVP szolgáltatásnyújtása az osztrák piacra irányul, és a TVP egy olyan honlapot – www.tvp‑treuhand.at – üzemeltet, amely a felhasználót a német www.tvp‑treuhand.de honlapra irányítja. A doménnév birtokosa az MPC‑csoport egyik vállalkozása, amely e csoport egészének informatikájával foglalkozik. A honlap német kezdő oldalát is e társaság kezeli. Az osztrák befektetők 2006 óta ezen a honlapon jelentkezhetnek be. 2011 óta azon befektetők, akik kimondottan szeretnék, az írásbeli leadás alternatívájaként szavazatukat online is leadhatják. A befektető ezen a honlapon betekinthet az általa kézhez kapott iratok másolatába is.
15

2015. június 8‑án a First‑tier Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (elsőfokú bíróság [bevándorlási és menekültügyi tanács], Egyesült Királyság) elutasította E. Bajratarinak a Home Office (belügyminisztérium) határozatával szemben előterjesztett jogorvoslati kérelmét. 2016. október 6‑án az Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (másodfokú bíróság [bevándorlási és menekültügyi tanács], Egyesült Királyság) elutasította E. Bajratari második jogorvoslati kérelmét. E. Bajratari ekkor kérelmet terjesztett a Court of Appeal in Northern Ireland (Észak‑Írország fellebbviteli bírósága, Egyesült Királyság) elé az iránt, hogy e bíróság engedélyezze az Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (másodfokú bíróság [bevándorlási és menekültügyi tanács]) ítéletével szembeni fellebbezést.
23

Az első kifogást illetően a felülvizsgálati testület először is emlékeztetett arra, hogy 2014. szeptember 1‑jei határozatában az EKB megállapította, hogy a Crédit mutuel csoport egy prudenciális felügyelet alá tartozó jelentős csoportnak minősül, hogy a CMA e csoport tagszervezete, és hogy a CNCM jelenti a konszolidáció legmagasabb szintjét. Másodszor megjegyezte, hogy a „központi szervnek” a 468/2014 rendelet 2. cikke 21. pontjának c) alpontjában és az 575/2013 rendelet 10. cikkében szereplő fogalmát az uniós jog nem határozza meg, és nincs olyan előírás, amely szerint az említett központi szervnek hitelintézetnek kell lennie. Harmadszor, a felülvizsgálati testület arra mutatott rá, hogy az összevont alapú prudenciális felügyelet gyakorlásához nem szükséges az, hogy az EKB az adott csoport anyavállalatával szemben a felügyeleti, illetve szankcionálási jogkörök teljes eszköztárával rendelkezzék. Negyedszer arra emlékeztetett, hogy e hatáskörnek az EKB‑ra való átruházását megelőzően a Crédit mutuel csoport felett az illetékes francia hatóság, azaz az Autorité de contrôle prudentiel et de résolution (prudenciális ellenőrzési és szanálási hatóság) gyakorolt a CNCM‑en keresztül összevont prudenciális felügyeletet.
32

C. E. Franzen 2003. szeptember 21‑i levelében az 1999. évi BUB 24. cikke alapján a társadalombiztosítási védelemből való kizárásának megszüntetését kérte. 2004. március 15‑i határozatával az SVB ezt a kérelmet azzal az indokkal utasította el, hogy C. E. Franzen sem az uniós jog, sem pedig a holland jogszabályok alapján nem volt biztosított. Az SVB mindazonáltal rámutat, hogy a 2004. március 15‑i határozat közlésekor javasolta C. E. Franzennek, hogy kérje az illetékes német intézménytől, hogy az 1408/71 rendelet 17. cikke alapján vonja őt a holland jogszabályok kizárólagos hatálya alá. C. E. Franzen e javaslatra nem válaszolt.
41

E tekintetben, amint arra a főtanácsnok az indítványának 61. és 62. pontjában lényegében rámutatott, a 2012/13 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének – és a 2013/48 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének az előbbihez hasonló – megfogalmazása alapján éppen ellenkezőleg megállapítható, hogy az ezen irányelvek értelmében vett „büntetőeljárás” fogalma a pszichiátriai intézetbe történő beutalásra vonatkozó olyan eljárásokra is kiterjed is, amelyek ugyan nem eredményeznek szigorú értelemben vett büntetéskiszabást, de szabadságelvonással járó intézkedést alkalmaznak, feltéve hogy ezen intézkedést nem csupán terápiás, hanem biztonsági okokból is alkalmazzák a bűncselekményi tényállást megvalósító azon személyekkel szemben, akiknek a büntetőjogi megítélés alá eső cselekmények megvalósításakor fennálló mentális állapota indokolja, hogy büntetőjogi szankció – például szabadságvesztés‑büntetés – helyett pszichiátriai intézetbe történő beutalást alkalmazzanak.
38

E körülmények között a Fővárosi Ítélőtábla felfüggesztette a per tárgyalását, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1) [A 93/13] irányelv melléklete 1. pontjának q) alpontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az általánosan és minden további vizsgálódást szükségtelenné tevő módon közrendi szabály rangjával bíró uniós normaként tiltja általános vagy egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltételként a bizonyítási kötelezettséget a fogyasztónak minősülő adósra átfordító célú vagy ilyen hatású szerződéses rendelkezés hitelező általi kikötését? 2) Amennyiben [a 93/13] irányelv melléklete 1. pontjának q) alpontja alapján a szerződési feltétel célját és hatását is értékelni kell, megállapítható‑e az olyan szerződési feltétel fogyasztói jogokat akadályozó hatása, – amelyre figyelemmel a fogyasztónak minősülő adós alappal feltételezi, hogy a szerződést a maga egészében, valamennyi feltételre kiterjedően a hitelező által követelt módon és mértékben teljesítenie kell abban az esetben is, ha meggyőződése szerint a hitelező által kért szolgáltatással részben vagy egészben nem tartozik, – illetve amelynek az a hatása, hogy a fogyasztót korlátozza vagy elzárja a méltányos tárgyaláson alapuló vitarendezési módtól, mert a hitelezőnek elegendő erre a szerződési feltételre hivatkoznia ahhoz, hogy a jogvitát lezártnak tekintse? 3) Amennyiben [a 93/13] irányelv mellékletében felsorolt tartalmú szerződési feltételek tisztességtelenségéről is az irányelv 3. cikk[ének] (1) bekezdésében írt szempontok szerint kell dönteni, ebben az esetben megfelel‑e az irányelv 5. cikkében foglalt világos és érthető megfogalmazás elvének a szerződés teljesítésével, a hitelezővel szembeni peres és peren kívüli viták rendezésével, illetőleg az igényérvényesítéssel kapcsolatos fogyasztói döntéseket befolyásoló olyan feltétel, amely nyelvtanilag ugyan világos, de joghatása csak a nemzeti jogszabályok értelmezésével állapítható meg, amelyben egységes bírói gyakorlat a szerződéskötés időpontjában nem volt, és az ezt követő években sem alakult ki? 4) Úgy kell‑e értelmezni [a 93/13] irányelv [melléklete 1. pontjának m) alpontját], hogy az egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltétel abban az esetben is lehet tisztességtelen, ha az a fogyasztóval szerződő felet jogosítja fel egyoldalúan a fogyasztó teljesítése szerződésszerűségének megítélésére, és ezt a fogyasztó még a szerződő felek bármelyikének teljesítése előtt magára nézve kötelezőnek elismeri?”
18

Ezt követően a Gesamtverband keresetet indított a Landgericht Frankfurt am Main (Frankfurt am Main‑i regionális bíróság, Németország) előtt, hogy az kötelezze a KIA‑t arra, hogy a Gesamtverband és tagjai számára ezen információkat a kért formátumban tegye hozzáférhetővé. E bíróság kötelezte a KIA‑t a Gesamtverband kereseti kérelmének teljesítésére. A KIA az elsőfokú ítélet ellen fellebbezést nyújtott be az Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Frankfurt am Main‑i regionális felsőbíróság, Németország) előtt, amely úgy ítélte meg, hogy a 715/2007 rendelet 6. cikkének 1) bekezdése nem kötelezi a KIA‑t arra, hogy a Gesamtverband és tagjai számára ezen információkhoz olyan formátumban biztosítson hozzáférést, amely lehetővé teszi az információk elektronikus feldolgozását. E bíróság úgy ítélte meg, hogy a független gazdasági szereplők tekintetében kizárólag azt kell biztosítani, hogy ezen információkhoz olvasási jogosultsággal hozzáférjenek, mivel a rendelkezésre bocsátás ilyen módja nem tekinthető hátrányos megkülönböztetésnek egyrészről az említett gazdasági szereplők, másrészről a KIA‑val szerződéses jogviszonyban álló forgalmazók és szervizek között. A Gesamtverband a másodfokú ítélet ellen fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bíróság, a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság) előtt.
6

A 2008. július 24‑i 707/2008/EK bizottsági rendelettel (HL 2008. L 197., 4. o.) módosított, a cukor belső piaca és a kvótarendszer irányítása tekintetében a 318/2006 rendelet alkalmazásának részletes szabályairól szóló, 2006. június 29‑i 952/2006/EK bizottsági rendelet (HL 2006. L 178., 39. o.; a továbbiakban: 952/2006 rendelet) 10. cikke értelmében: „(1) Az illetékes hatóság minden gazdasági évben minden elismert gyártónál és finomítónál ellenőrzést végez. (2) Az ellenőrzések célja a 9. cikkben említett nyilvántartások helyességének és teljességének, valamint a 21. cikkben említett tájékoztatásnak a vizsgálata, többek között a szállított alapanyagok és a kinyert késztermékek mennyiségei közötti megfelelőség elemzésével, valamint a kereskedelmi vagy más felhasználható okmányokkal való összehasonlítással. Az ellenőrzések kiterjednek a mérőeszközök pontosságának, valamint a szállított alapanyagoknak és termelés során történő felhasználásuknak, a kinyert termékek és a készletmozgások meghatározására használt laboratóriumi analíziseknek a vizsgálatára is. Az ellenőrzések kiterjednek a vállalkozás által, a 13. cikk (2) bekezdésében említett havi átlagárképzéshez használt adatok helyességének és teljességének vizsgálatára. A cukorgyártók esetében az ellenőrzések a cukorrépa‑termelők felé fennálló minimumár‑fizetési kötelezettséget is magukban foglalják. Kétévente legalább egy alkalommal a készletek fizikai ellenőrzésére is sor kerül. (3) Amennyiben a tagállam illetékes hatóságai az egyes ellenőrzéseket mintavétel alapján kívánják elvégezni, ennek olyannak kell lennie, ami biztosítja a megbízható és reprezentatív ellenőrzési szintet. (4) A tagállam megkövetelheti az elismert vállalkozásoktól, hogy a tagállam által elismert jogállású könyvvizsgálót vegyen igénybe a 13. cikkben említett áradatok hitelesítésére. (5) Minden ellenőrzést az ellenőr által aláírt ellenőrzési jelentés követ, amely pontosan beszámol a különféle elvégzett ellenőrzésekről. E jelentés többek között a következőket tartalmazza: a) az ellenőrzés időpontja és a jelen lévő személyek; b) az ellenőrzött időszak és az érintett mennyiségek; c) az ellenőrzés módszere, adott esetben beleértve a mintavételi módszerekre való utalást is; d) az ellenőrzés eredménye és az esetlegesen előírt helyesbítési intézkedések; e) az esetlegesen megállapított hibák és eltérések súlyosságának, kiterjedésének, tartóssági fokának és időtartamának értékelése, valamint mindazon elemek megjelölése, amelyek valamely szankció alkalmazásának figyelembevételéhez szükségesek. Minden ellenőrzési jelentést meg kell őrizni az ellenőrzés évét követő legalább három évig oly módon, hogy az a Bizottság ellenőrző szolgálata számára könnyen hozzáférhető legyen. (6) A tagállamok kölcsönösen segítséget nyújtanak egymásnak az ellenőrzések hatékonyságának biztosítása, valamint a bemutatott okmányok hitelességének és/vagy a megadott adatok pontosságának ellenőrzése érdekében.”
15

E keresete alátámasztása érdekében a Glencore többek között arra hivatkozik, hogy az adóhatóság megsértette a Charta 47. cikkében biztosított tisztességes eljáráshoz való jogot, valamint az e jog által magában foglalt kötelezettségeket, továbbá megsértette különösen a fegyveregyenlőség elvét. A Glencore álláspontja szerint ezen adóhatóság ezenfelül két okból is megsértette a védelemhez való jog tiszteletben tartásának elvét. Egyrészt kizárólag az említett adóhatóság tekinthetett be a beszállítókkal szemben indított azon büntetőeljárás teljes iratanyagába, amelyben a Glencore félként nem vett részt, és amelyben így nem hivatkozhatott semmilyen jogra, a bizonyítékokat pedig ekképpen szerezték be és használták fel vele szemben. Másrészt ugyanezen adóhatóság nem bocsátotta a rendelkezésére sem az ezen beszállítóknál végzett ellenőrzésekre vonatkozó iratanyagot, különösen azon iratokat, amelyeken az általa tett megállapítások alapulnak, sem az által készített jegyzőkönyvet, sem pedig az általa elfogadott közigazgatási határozatokat, hanem arra szorítkozott, hogy azoknak csak egy saját szempontjai szerint leválogatott részét ismertette vele.
9

A Magyar Méhészeti Nemzeti Program alapján a 2016–2019 közötti végrehajtási időszakokban a központi költségvetés, valamint az Európai Mezőgazdasági Garancia Alap társfinanszírozásában megvalósuló támogatások igénybevételének szabályairól szóló 4/2017. (I. 23.) FM rendelet (a Magyar Közlöny 2017. évi 8. száma) 4. §‑a a következőképpen rendelkezik: „[…] (10) A 2. § (2) bekezdés a) pont ae) alpontja, b) pont ba) és bb) alpontja, c) pont cb) alpontja szerinti intézkedések, továbbá a c) pont ca) alpontja szerinti intézkedésnél a rádiófrekvenciás azonosító beszerzésének támogatása esetében, illetve e) pontja szerinti intézkedésnél a méhállomány mind állategészségügyi, mind genetikai szempontból megfelelő tenyészanyaggal történő pótlása támogatása esetében a támogatási jogosultság alapja a) az adott végrehajtási időszakra vonatkozó őszi méhegészségügyi vizsgálat során megállapított, b) a tartási helyek, a tenyészetek és az ezekkel kapcsolatos egyes adatok országos nyilvántartási rendszeréről szóló 119/2007. (X. 18.) FVM rendeletben [a továbbiakban: 119/2007. (X. 18.) FVM rendelet] foglaltak szerint megtett és az I. végrehajtási időszakban az e rendelet hatálybalépését követő harminc napon belül, a II. végrehajtási időszakban 2017. november 15‑éig, a III. végrehajtási időszakban 2018. november 15‑éig az illetékes megyei kormányhivatalhoz beérkezett bejelentések alapján a 119/2007. (X. 18.) FVM rendeletben foglalt Tenyészet Információs Rendszer (a továbbiakban: TIR) szerint nyilvántartásba vett, és c) a kifizetési kérelem benyújtása napján is a kérelmező tulajdonában lévő méhcsaládok száma.”
68

Különösen, e bejelentési kötelezettség megsértése – feltéve, hogy bebizonyosodik – önmagában nem járhat azzal a hatással, hogy lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontjában előírt adómentesség alkalmazhatóságát tetszés szerint akadályozzák, miközben egyetemes postai szolgáltatás körébe tartozó szolgáltatásokról van szó. Az ilyen lehetőség tagállamok számára való elismerése ugyanis nem csupán a jelen ítélet 42–44. pontjában bemutatott ítélkezési gyakorlatnak, hanem az adósemlegesség elvének a megsértését is kockáztatná, amellyel elvvel ellentétes az, hogy az azonos ügyleteket végző gazdasági szereplőket eltérően kezeljék a héa kivetése során (ez utóbbi tekintetben lásd: 2007. június 28‑iJP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust és The Association of Investment Trust Companies ítélet, C‑363/05, EU:C:2007:391, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49

Ez azonban nem változtat azon, hogy a Bíróság azt is elismerte, hogy a kölcsönös elismerés elve és a tagállamok közötti kölcsönös bizalom elve más módon is korlátozható „kivételes körülmények” fennállása esetén (2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality ítélet [Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai], C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2018. július 25‑iGeneralstaatsanwaltschaft ítélet [Fogvatartási körülmények Magyarországon], C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589, 56. pont).
–

A. R. Newton képviseletében A. Short QC, C. Bell és M. Uberoi barristers, valamint C. Rowland‑Frank és J. H. C. Briggs solicitors,