159

Ami a fellebbezésnek a fenti 155. pont végén hivatkozott elvi értékelésre vonatkozó, a fenti 156. pontban ismertetett érveit illeti, a személyzeti szabályzat fegyelmi eljárásról szóló IX. mellékletéből kitűnik, hogy azt megelőzi az OLAF vagy a kinevezésre jogosult hatóság által lefolytatott vizsgálati szakasz, amely kinevezésre jogosult hatóság e tekintetben a Bizottságon belül működő IDOC‑hoz hasonló szakszolgálattal rendelkezhet. Az ugyanezen melléklet 3. cikkében előírtak szerint fegyelmi eljárást csak e vizsgálati szakaszt követően lehet indítani, a tervezett szankció súlyosságától függően a fegyelmi tanáccsal való konzultációval vagy anélkül. Következésképpen abban az esetben, ha a fegyelmi tanáccsal konzultálnak, a kinevezésre jogosult hatóságnak az e tanácshoz fordulást kísérő jelentésében meg kell határoznia a szóban forgó tisztviselő állítólagos kötelességszegését, amint azt ugyanezen melléklet 12. cikkének (1) bekezdése is megerősíti, amely szerint e jelentésben a kinevezésre jogosult hatóság „egyértelműen megállapítja a kifogásolt tényeket és – adott esetben – azok előfordulásának körülményeit, beleértve az esetleges súlyosbító vagy enyhítő körülményeket is”. A fegyelmi tanács és a kinevezésre jogosult hatóság az érintett tisztviselőnek az ugyanezen melléklet 12. cikkének (2) bekezdése alapján továbbított jelentésben megállapított kötelességszegéssel kapcsolatban értékeli a tisztviselő magatartását, figyelembe véve az e fegyelmi szakasz során benyújtott további információkat is, és adott esetben fegyelmi intézkedést alkalmaz. Ugyanazon kötelességszegéssel kapcsolatban, amellyel a kinevezésre jogosult hatóság a vizsgálatot követően vádolja, az érintett tisztviselő továbbra is gyakorolhatja a védelemhez való jogát az ugyanezen melléklet 12–22. cikkében meghatározott eljárásoknak megfelelően, különösen azáltal, hogy a teljes ügyiratot megismerheti, írásbeli és szóbeli észrevételeket nyújthat be a fegyelmi tanácshoz, majd miután e tanács véleményt adott, a kinevezésre jogosult hatósághoz. Következésképpen a kötelességszegés tartalmának a vizsgálati szakasz során történő esetleges kiigazítása, amikor a vizsgálatért felelős szervezeti egységek a vizsgálatot a lehetséges kötelességszegés alapján folytatják le, nem jelenti a védelemhez való jog megsértését, amint azt a Közszolgálati Törvényszék helyesen állapította meg, beleértve azt is, hogy a lefolytatott vizsgálatok fényében a vizsgálat végén megállapított kötelességszegés kiterjedtebb vagy súlyosabb is lehet, mint az eredetileg megállapított lehetséges kötelességszegés. E tekintetben a személyzeti szabályzat IX. mellékletének a vizsgálati szakaszról szóló 1. és 2. cikke kimondja, hogy ha felmerül annak lehetősége, hogy egy tisztviselő érintett egy ügyben, erről a tényről tájékoztatni kell, feltéve, hogy ez nem sérti a vizsgálat lefolytatását. Ez egyáltalán nem kötelez a lehetséges kötelességszegésnek a vizsgálat kezdetétől történő kristályosítására (lásd ebben az értelemben: 1997. május 15‑iN kontra Bizottság ítélet, T‑273/94, EU:T:1997:71, 79. pont). A fellebbezésben a megtámadott ítélet 70. pontjával kapcsolatban hivatkozott téves jogalkalmazás tehát nem nyert bizonyítást. [omissis]