Felek

Az ítélet indoklása

Rendelkező rész



Felek

A T-99/09. és T-308/09. sz. egyesített ügyekben,

az Olasz Köztársaság (képviselik: P. Gentili, a T-99/09. sz. ügyben P. Gentili és G. Palmieri avvocati dello Stato)

felperesnek

az Európai Bizottság (képviselik: D. Recchia és A. Steiblytė, meghatalmazotti minőségben),

alperes ellen

a Bizottság 2008. december 22-i, és 2009. február 2-i és 6-i (012480., 00080010. és 4159. sz. – T-99/09. sz. ügy), valamint 2009. május 20-i (004263. sz. – T-308/99. sz. ügy) leveleiben közölt, az olasz hatóságok által a „Campania” operatív program 1.7 intézkedése alapján 2007. június 29-ét követően eszközölt kiadások megtérítésére vonatkozóan benyújtott kérelmeket a strukturális alapokra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló, 1999. június 21-i 1260/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 161, 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 14. fejezet, 1. kötet, 31. o.) 32. cikke (3) bekezdésének f) pontja értelmében elfogadhatatlannak nyilvánító határozatok megsemmisítésének tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (első tanács),

tagjai: J. Azizi elnök (előadó), F. Dehousse és S. Frimodt Nielsen bírák,

hivatalvezető: J. Palacio González főtanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2012. szeptember 12-i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

Az ítélet indoklása

A jogvita előzményei

A „Campania” operatív program támogatásának jóváhagyási eljárása

1. Az Európai Közösségek Bizottsága a 2000. augusztus 8-i C(2000) 2347 határozatában jóváhagyta az olaszországi 1. célkitűzés által érintett tartományok strukturális tevékenységeinek közösségi támogatásába illeszkedő „Campania” operatív programot (a továbbiakban: POR Campania). Az említett határozat 5. cikke a kiadások támogathatóságának kezdő és végső időpontját 1999. október 5-ben és 2008. december 31-ben határozza meg. Ezt követően e határozat többször módosításra került.

2. Campania tartomány elnöke a 2001. március 20-i levelében tájékoztatta a Bizottságot a „végleges programkiegészítő dokumentumról”.

3. A Bizottság 2006. május 23-án fogadta el a C(2000) 2347 határozatot módosító C(2006) 2165 határozatot, amelyhez a POR Campania módosított változatát csatolták, amely ez utóbbi 1.7 intézkedésének (a továbbiakban: 1.7 intézkedés) leírását tartalmazta.

4. Az olasz hatóságok 2008. április 22-én tájékoztatták a Bizottságot a programkiegészítő dokumentum módosított változatáról, amely az 1.7 intézkedés módosított leírását tartalmazta, és amelyet a Bizottság 2008. május 30-i levelében hagyott jóvá.

5. A Bizottság végül a C(2000) 2347 határozatot módosította a 2009. február 18-i C(2009) 1112 végleges határozattal, amely a kiadások támogathatóságának határidejét 2009. június 30-ig tolta ki.

6. A POR Campania 2008. április 22-i, a Bizottsággal közölt változata – többek között – az alábbiak szerint írta le az 1.7 intézkedéssel kapcsolatos tevékenységeket:

„a) Minőségi komposztálóüzemek és ökoszigetek létesítése

[…]

b) Támogatás lerakók létesítéséhez a szelektív hulladékgyűjtés maradványhulladéka számára a 36/03. sz. törvényerejű rendelet rendelkezései szerinti biztonsági feltételek betartásával, valamint az engedélyezett üzemen kívüli lerakók végleges üzembe helyezéséhez és/vagy környezeti rehabilitációjához, különös tekintettel azok átalakítására a 36/03. sz. törvényerejű rendeletnek megfelelően.

E cselekvés keretében lerakók létesítéséhez a szelektív hulladékgyűjtés maradványhulladéka számára a 36/03. sz. törvényerejű rendelet rendelkezései szerinti biztonsági feltételek betartásával, valamint az ágazati tervben előírt engedélyezett és üzemen kívüli lerakók végleges üzembe helyezéséhez és/vagy környezeti rehabilitációjához nyújtott támogatások kerülnek finanszírozásra a hulladékgazdálkodási terv prioritásainak szem előtt tartásával, előnyben részesítve a már létező lerakóhelyek és a meghatározott hulladéktípusok elhelyezését lehetővé tevő térségek környezeti átminősítésének támogatását […] A hulladéklerakókat úgy kell tekinteni, hogy azok kizárólag az integrált hulladékgazdálkodási rendszer szolgálatában állnak.

[…]

c) A hulladékgazdálkodás és -kezelés optimális területeinek kijelölése és az erre vonatkozó tervkészítés (technikai segítségnyújtás a tervek és programok készítéséhez, technikai felszerelés vásárlása, segítségnyújtás a rendszerek felügyeletéhez és az ágazati ismeretek fejlesztéséhez, továbbképzések a személyzet számára, kommunikációs és tájékoztatási akciók);

[…]

d) A települési hulladék szelektív gyűjtési rendszerének üzemetetésére társult helyi önkormányzatok támogatása

E cselekvés lehetővé teszi, hogy a társult helyi önkormányzatok és – a 2004. december 31. előtti, jogilag kötelező erejű kötelezettségvállalások révén – a [kinevezett biztos hivatala] a 267/2000. sz. törvényerejű rendelet által előírt formában és módon megvásárolhassa a települési és az azzal egyenértékű hulladék szelektív gyűjtéséhez és az e célra rendelt gyűjtőterületek és gyűjtőpontok felszereléséhez szükséges technikai felszereléseket (gyűjtőedények, komposztálók, hulladéktartályok, hulladékgyűjtő járművek stb.), az ugyanazon optimális területen működő helyi hatóságok hatékony együttműködésének a hatályos jogszabályok szerinti formában és feltételek melletti biztosítása érdekében.

[…]

e) A vállalkozások számára a hulladékokból származó anyagok hasznosítására (inerthulladék, gépjárművek, tartós használati cikkek, nagyméretű tárgyak kezelése, minőségi komposztálás, műanyag-hasznosítás) kifejlesztett berendezések átalakítását támogató, a gyűjtési tevékenységre és a minőségi szabványok fejlesztésére irányuló nyilvános stratégián alapuló rendszer.

[…]

f) Tartományi szinten a hulladékgyűjtő és -hasznosító vállalkozások koordinációja, logisztikája és támogatása, valamint a speciális termelési tevékenységekből származó hulladékok hasznosítása.

A cselekvés előmozdítja a speciális kategóriába tartozó hulladékokat előállító azon vállalkozásoknak nyújtott támogatásokat, amelyek e nélkül nem lennének képesek az ilyen hulladékok egyszerű kiürítése helyett azok hasznosítását lehetővé tevő vagy megkönnyítő megtakarításokat eszközölni.

[…]

Egyébiránt a cselekvésnek része egy megfigyelőrendszer létrehozása is, amely – összehangolva az 1.1 intézkedés társfinanszírozott támogatásával – a hulladékok minőségét és mennyiségét felügyelő funkciót tartalmaz, ahogy az a 2002. április 12-i 1508. sz. DGR (a Giunta Regionale határozata), és annak módosításai és esetleges kiegészítései szerinti megvalósíthatósági tanulmányban szerepel, továbbá a hulladékok szelektív gyűjtésére, hasznosítására és újrahasználatára irányuló tudatosságnövelő és népszerűsítő akciókat is tartalmaz. A cselekvés a hulladék szelektív gyűjtésére, hasznosítására és újrafeldolgozására vonatkozó tudatosító kampányok lebonyolítását is tartalmazza. E kampányok célja részben a tartományi tervek végrehajtási folyamatának megkönnyítése.

[…]

g) Támogatási rendszer a vállalkozások számára a speciális termelési kategóriákból származó hulladékok hasznosítását célzó berendezések és az egyébként nem hasznosítható hulladékokat energetikailag hasznosító létesítmények létrehozására.

E cselekvés célja a szelektív hulladékgyűjtést megelőző ipari tevékenységek fejlesztésének előnyben részesítése a kiválogatott részek gazdasági hasznosítása érdekében.

E cselekvés előirányozza a 22/97. sz. törvényerejű rendelet 31. és 33. cikke szerinti, a hulladékok hasznosításával kapcsolatos tevékenységeket célzó létesítmények létrehozásának finanszírozását. Pontosabban az 1998. február 5-i miniszteri rendelet 1. sz. mellékletének 1. almelléklete szerinti hasznosítási tevékenység a 14. (települési és azzal egyenértékű, nem veszélyes hulladékból származó [minőségi hulladékból származó fűtőanyag] előállítására hasznosítható hulladékok), 16. (komposztálható hulladék) és 17. (égetés és gázosítás útján hasznosítható hulladék) kategória, valamint a 2002. június 12-i 161. sz. miniszteri rendelet 1. sz. mellékletének 1. almelléklete kivételével finanszírozandó.

[…]”

7. A hulladékok gyűjtési és ártalmatlanítási rendszerének az 1.7 intézkedésnek megfelelő javítására és fejlesztésére irányuló támogatások 93 268 731,59 euró összegű költséget tettek ki, melynek 50%-a – azaz 46 634 365,80 euró – a strukturális alapok társfinanszírozásában részesült.

Jogsértési eljárás az Olasz Köztársasággal szemben

8. A Bizottság az Olasz Köztársasággal szembeni 2007/2195 jogsértési eljárás keretében 2007. június 29-én felszólító levelet küldött az olasz hatóságoknak, melyben arra hivatkozott, hogy – mivel Campania tartomány vonatkozásában nem tett meg minden, annak biztosításához szükséges intézkedést, hogy a hulladék hasznosítása vagy ártalmatlanítása az emberi egészség és a környezet veszélyeztetése nélkül történjék, és különösen nem hozott létre integrált és megfelelő hulladékártalmatlanító hálózatot – megsértette a hulladékokról szóló, 2006. április 5-i 2006/12/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 114., 9. o.) 4. és 5. cikkét.

9. 2007. október 23-án a Bizottság az olasz hatóságoknak egy 2007. október 17-i keltezésű kiegészítő felszólító levelet küldött, amelyben szélesítette a jogsértési eljárás tárgyát képező kifogások körét. A kiterjesztett kifogások azt rótták fel, hogy Campania tartomány 1997-ben elfogadott hulladékgazdálkodási terve állítólag nem hatékony a 2006/12 irányelv 3., 4., 5. és 7. cikke szerinti célok elérése szempontjából.

10. Campania tartomány új hulladékgazdálkodási tervének 2007. december 28-i jóváhagyását követően a Bizottság 2008. február 1-jén indokolással ellátott véleményt adott ki a 2006/12 irányelv 4. és 5. cikkének állítólagos megsértését illetően.

11. A Bizottság a Bíróság Hivatalában 2008. július 4-én C-297/08. sz. alatt nyilvántartásba vett kérelmével keresetet indított az EK 226. cikk értelmében, melyben a Bíróságtól annak megállapítását kérte, hogy az Olasz Köztársaság – mivel nem tett meg minden, annak biztosításához szükséges intézkedést, hogy a hulladék hasznosítása vagy ártalmatlanítása az emberi egészség és a környezet veszélyeztetése nélkül történjék, és különösen nem hozott létre integrált és megfelelő hulladékártalmatlanító hálózatot – nem tett eleget a 2006/12 irányelv 4. és 5. cikkéből eredő kötelezettségeinek.

12. A Bíróság a C-297/08. sz. Bizottság kontra Olaszország ügyben 2010. március 4-én hozott ítéletben (EBHT 2008., I-1749. o.) a Bizottság kérelmének megfelelően helyt adott e keresetnek, és megállapította, hogy az Olasz Köztársaság kötelezettségszegést követett el.

A jogsértési eljárás hatása a POR Campania végrehajtására

13. A Bizottság 2008. március 31-i 002477. sz. levelében tájékoztatta az olasz hatóságokat arról, hogy a fenti 8. pontban hivatkozott 2007/2195 jogsértési eljárásnak milyen következményeket szán a POR Campania végrehajtásának keretében az 1.7 intézkedés finanszírozását illetően. Figyelembe véve ezen eljárás megnyílását és az indokolással ellátott vélemény tartalmát, a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a strukturális alapokra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló, 1999. június 21-i 1260/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 161., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 14. fejezet, 1. kötet, 31. o.) 32. cikke (3) bekezdésének értelmében „a továbbiakban nem áll módjában időközi kifizetéseket teljesíteni a POR Campania 1.7 intézkedésével kapcsolatos kiadások megtérítése ügyében […]”. Ugyanis „a POR Campania […] 1.7 intézkedése a »Tartományi hulladékgazdálkodási és -ártalmatlanítási rendszert« célozza, amelyre a jogsértési eljárás vonatkozik, és amely nem bizonyult hatékonynak az integrált és megfelelő hulladékártalmatlanító hálózat létrehozása szempontjából”. A Bizottság szerint bebizonyosodott, hogy „a hulladékgazdálkodás egészében elégtelen volt a hulladékok megfelelő gyűjtésének és ártalmatlanításának biztosítása szempontjából, és – ebből következően – az 1.7 intézkedés olyan cselekvései tekintetében is, mint a tárolóberendezésekhez, a hulladékkezeléshez és -ártalmatlanításhoz, a száraz- és nedvesanyag-hasznosító létesítményekhez, lerakók végleges létesítéséhez […], valamint az ágazati tervekhez és programokhoz kapcsolódó, a szelektív hulladékgyűjtésen kívüli intézkedések”. A Bizottság ebből lényegében arra a következtetésre jutott, hogy nem fogadhatók el az 1.7 intézkedéssel kapcsolatos költségek kifizetése iránti kérelmek, amelyeket azt követően nyújtottak be, hogy Campania tartomány nem teljesítette a 2006. május 17-én hatályba lépő 2006/12 irányelvből eredő kötelezettségeit. A Bizottság tehát arra kérte az olasz hatóságokat, hogy a következő kifizetési kérelemtől kezdődően vonják le az 1.7 intézkedéssel kapcsolatosan a 2006. május 17-ét követően teljesített összes kiadást, amennyiben az Olasz Köztársaság nem hozza meg a „helyzet” orvoslásához szükséges rendelkezéseket.

14. Az olasz hatóságok 2008. június 9-i 0012819. sz. levelükben vitatták a Bizottság 2008. március 31-i levelében ismertetett értékelését. Az olasz hatóságok szerint az 1.7 intézkedés jogcímén kért kifizetések elfogadhatatlanná nyilvánítása jogalap nélküli. Az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdésének második albekezdése szerinti feltételek a jelen ügyben nem teljesülnek. A Bizottság nem „jelölt meg semmilyen, a közösségi joggal ellentétes műveletet, hanem csupán – teljesen általános módon – jogsértési eljárás kezdeményezésére szorítkozott a hulladékgazdálkodás keretében anélkül, hogy abból meg lehetne érteni, hogy a POR Campania 1.7 intézkedésének végrehajtása milyen módon járulhatna hozzá a közösségi jog ilyen módon való megsértéséhez.” A Bizottság álláspontja így az Olasz Köztársaságot „előzetes és automatikus” módon ítéli el azelőtt, hogy a jogsértési eljárást a védelemhez való jog és a kontradiktórius eljárás elvének teljes tiszteletben tartásával lefolytatták volna. Egyébként a Bizottság megítélése annyiban ellentmondásos, hogy az 1.7 intézkedés alapján finanszírozott támogatások célja éppen a hulladékok gyűjtésével és ártalmatlanításával kapcsolatos campaniai problémák megoldása volt, és ezek finanszírozásának felfüggesztése tovább késlelteti a jelenlegi válság megoldását. Az olasz hatóságok tehát arra kérték a Bizottságot, hogy vizsgálja felül a 2008. március 31-i levelében kifejtett álláspontját.

15. A Bizottság 2008. október 20-i levelében – melynek tárgya „Campania tartomány stratégiai hulladékgazdálkodási tervének hatástanulmánya” – tájékoztatja az olasz hatóságokat Campania tartomány 2007. december 28-án elfogadott hulladékgazdálkodási tervével kapcsolatos aggályairól. A Bizottság lényegében azt szorgalmazta, hogy az említett hatóságok e tervet a közelmúltban elfogadott jogszabályi rendelkezések fényében tegyék naprakésszé, és készítsenek stratégiai hatástanulmányt. Az érintett terv naprakésszé tételével kapcsolatban a Bizottság kérte, hogy abba foglaljanak bele olyan intézkedéseket, melyek lehetővé teszik a jelenlegi rendkívüli gazdálkodást felváltó fenntartható, rendes hulladékgazdálkodást. Végül a Bizottság emlékeztetett arra, hogy a folyamatban lévő 2007/2195 jogsértési eljárásra tekintettel az 1.7 intézkedéssel kapcsolatos időközi kifizetések iránti kérelmek már nem fogadhatók el.

16. A Bizottság 2008. december 22-i, 012480. sz. levelében – melynek tárgya „POR Campania 2000–2006 (CCI n° 1999 IT 16 1 PO 007) / A 2007/2195 jogsértési eljárás következményei a hulladékgazdálkodásra Campaniában” – válaszolt az olasz hatóságo k 2008. június 9-i levelére és megerősítette a 2008. március 31-i levelében kifejtett álláspontját. A jelen ügyben az 1260/1999 rendelet 32. cikkének (3) bekezdése a releváns jogalap, az időközi kifizetések elfogadhatósága több feltétel függvénye, melyek egyike az, hogy „a Bizottság nem hozott határozatot [az EK 226. cikk] szerinti, a Szerződés megsértése miatti eljárás megindításáról”. A Bizottság egyébiránt kiemelte, hogy a 2007/2195 jogsértési eljárás a campaniai hulladékgazdálkodási rendszer egészét kifogásolja a 2006/12 irányelv 4. és 5. cikke tekintetében. Emlékeztetett továbbá a 2008. október 20-i levelében kifejezett aggályaira és fenntartásaira is. A Bizottság ebből azt állapította meg, hogy nem állnak fenn „megfelelő biztosítékai az ERFA által az 1.7 intézkedés keretében társfinanszírozott műveletek megfelelő végrehajtásának, amely műveletek – magának az intézkedésnek a szövege szerint – a tartományi hulladékgazdálkodási és -ártalmatlanítási rendszer egészét érint[ették], és amelyek hatékonysága és megfelelősége képez[te] a” szóban forgó „jogsértési eljárás tárgyát”. Végül a Bizottság kifejtette, hogy az 1.7 intézkedéssel kapcsolatos kiadásokat nem 2006. május 17-től, hanem 2007. június 29-től tekinti nem támogathatónak.

17. A Bizottság 2009. február 2-i 000841. sz. levelében – melynek tárgya „[a] Bizottságnak a kért összegtől eltérő kifizetései” – a 2008. március 31-i és december 22-i leveleire hivatkozva elfogadhatatlannak minősítette az olasz hatóságok 2008. november 18-i kifizetés iránti kérelmét az abban szereplő, az 1.7 intézkedés keretében 2006. május 17-ét követően eszközölt 12 700 931,62 euró összegű kiadás tekintetében azzal az indokkal, hogy az érintett tevékenységek a 2007/2195 jogsértési eljáráshoz kapcsolódtak. A Bizottság hangsúlyozta mindenesetre, hogy az említett jogsértési eljárást megindító határozatot az Olasz Köztársasággal 2007. június 29-én közölte. Következésképpen, amint arra a 2008. december 22-i levél is rámutat, a Bizottság nem 2006. május 17-től, hanem 2007. június 29-től tekintette nem támogathatónak az 1.7 intézkedéssel kapcsolatos kiadásokat. Végül a Bizottság felhívta az olasz hatóságokat arra, hogy amennyiben ebből „a 12 700 931,62 euró összeggel kapcsolatban pozitív egyenleg keletkezne”, vegyék azt figyelembe a következő kifizetés iránti kérelemnél.

18. Az olasz hatóságok 2009. január 14-én új kifizetés iránti kérelmet nyújtottak be az 1.7 intézkedés keretében felmerült 18 544 968,76 euró összegű kiadás alapján.

19. A Bizottság 2009. február 6-i 001059. sz. levelében – melynek tárgya „[a] kifizetési kérelem felfüggesztése és a pénzügyi korrekciókra vonatkozó információk kérése az 1260/99 rendelet 39. cikke értelmében” – megerősítette, ahogy a fenti 16. és 17. pontban szerepelt, hogy az 1.7 intézkedéssel kapcsolatos kiadásokat nem 2006. május 17-től, hanem 2007. június 29-től kezdődően tekinti nem támogathatónak. A Bizottság felhívta az olasz hatóságokat az érintett kifizetés iránti kérelem kijavítására, amennyiben ezáltal „a 18 544 968,76 euró összeg módosulna”.

20. A Bizottság az olasz hatóságoknak címzett 2009. május 20-i 004263. sz. levelében – melynek tárgya „[az] igényelttől eltérő összegek Bizottság általi kifizetése” – a 2008. március 31-i és december 22-i leveleire hivatkozva megerősítette, hogy 2006. május 17-ét követően az 1.7 intézkedés keretében felmerült, a tartományi hulladékgazdálkodási és -ártalmatlanítási rendszerre vonatkozó 18 544 968,76 euró kiadás nem támogatható. A Bizottság ezen összeget levonta a jelenlegi kifizetés iránti kérelemből a Törvényszék előtt folyamatban lévő T-99/09. sz. ügyben történő határozathozatalig. Mindazonáltal, amint a 2009. február 6-i levél is jelezte, a Bizottság nem 2006. május 17-től, hanem 2007. június 29-től tekinti nem támogathatónak az 1.7 intézkedéssel kapcsolatos kiadásokat. A Bizottság felhívta az olasz hatóságokat arra, hogy amennyiben ezáltal „a 18 544 968,76 euró összeg módosulna”, jelezzék azt a következő időközi kifizetés iránti kérelemnél.

21. A Bizottság 2008. december 22-i, 2009. február 2-i és 6-i, valamint 2009. május 20-i levelei (lásd a fenti 16–20. pontokat) a továbbiakban együttesen „megtámadott határozatokként” szerepelnek.

Az eljárás és a felek kérelmei

22. A Törvényszék Hivatalához 2009. március 4-én benyújtott keresetlevelével az Olasz Köztársaság előterjesztette a T-99/09. sz. alatt nyilvántartásba vett keresetet a 2008. december 22-i, 2009. február 2-i és 6-i levelekben szereplő határozatokkal szemben.

23. A Törvényszék Hivatalához 2009. június 30-án benyújtott keresetlevelével az Olasz Köztársaság előterjesztette a T-308/09. sz. alatt nyilvántartásba vett keresetet a 2009. május 20-i levélben szereplő határozattal szemben.

24. A Törvényszék Hivatalához 2009. augusztus 25-én benyújtott beadványában a Bizottság a T-308/09. sz. ügyben folyó eljárás felfüggesztését kérte a Törvényszék eljárási szabályzata 77. cikkének d) pontja értelmében addig, amíg a Törvényszék le nem zárja a T-99/09. sz. ügyet, mivel az abban hivatkozott jogalapok többsége megegyezik a T-308/09. sz. ügyben hivatkozottakkal. Másodlagosan a Bizottság kérte a T-99/09. és T-308/09. sz. ügyek egyesítését a szóbeli szakasz lefolytatása céljából az eljárási szabályzat 50. cikkének 1. §-a alapján.

25. A Törvényszék Hivatalához 2009. szeptember 17-én benyújtott beadványában az Olasz Köztársaság kifogásolta a felfüggesztés iránti kérelmet, egyetértett azonban a két ügy egyesítésével a szóbeli szakasz lefolytatása céljából.

26. Az Olasz Köztársaság az általa a T-99/09. és a T-308/09. sz. ügyekben hivatkozott jogalapokra tekintettel azt kéri a Törvényszéktől, hogy semmisítse meg a megtámadott határozatokat.

27. A Bizottság az általa a T-99/09. és a T-308/09. sz. ügyekben hivatkozott jogalapokra tekintettel azt kéri a Törvényszéktől, hogy:

– utasítsa el a keresetet, és

– az Olasz Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.

28. Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (első tanács) a szóbeli szakasz megnyitásáról döntött.

29. Mivel az eljáró tanács egyik tagja nem tudott részt venni az ügy elbírálásában, a Törvényszék elnöke az eljárási szabályzat 32. cikkének 3. §-a alapján a tanács létszámának kiegészítése érdekében másik bírót jelölt ki.

30. A Törvényszék az eljárási szabályzat 64. cikke szerinti pervezető intézkedések keretében felhívta a feleket bizonyos dokumentumok benyújtására, valamint arra, hogy egyes kérdésekre írásban válaszoljanak. A felek a pervezető intézkedéseknek a kitűzött határidőn belül eleget tettek.

31. A felek szóbeli előadásait és a Törvényszék által szóban feltett kérdésekre adott válaszait a 2012. szeptember 12-i tárgyaláson meghallgatták. A tárgyaláson az eljárási szabályzat 50. cikkének 1. §-a alapján a felek meghallgatását követően az elnök elrendelte a T-99/09. és T-308/09. sz. ügyek egyesítését az eljárást lezáró határozat meghozatala céljából, ami rögzítésre került a tárgyalás jegyzőkönyvében.

A jogkérdésről

A T-99/09. és a T-308/09. sz. ügyekben hivatkozott jogalapok összefoglalása

32. Az Olasz Köztársaság a T-99/09. és a T-308/09. sz. ügyekben hivatkozott első jogalapjával a Bizottságnak felrója az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdése f) pontjának megsértését. A T-99/09. és a T-308/09. sz. ügyekben hivatkozott második jogalapjával az Olasz Köztársaság azt kifogásolja, hogy a Bizottság megsértette a 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontját és (3) bekezdésének második albekezdését, továbbá elferdíti a tényeket. A T-99/09. és a T-308/09. sz. ügyekben felhozott harmadik jogalapjával az Olasz Köztársaság az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdése f) pontjának és (3) bekezdése második albekezdésének megsértésére és hatáskörrel való visszaélésre hivatkozik. A T-99/09. és a T-308/09. sz. ügyekben felhozott negyedik jogalapjával az Olasz Köztársaság az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdése f) pontjának, második albekezdésének és 39. cikke (2) és (3) bekezdésének, továbbá a kontradiktórius eljárás elvének megsértésére, valamint hatáskörrel való visszaélésre hivatkozik. A T-99/09. és a T-308/09. sz. ügyekben felhozott negyedik jogalapjával az Olasz Köztársaság az EK 253. cikk szerinti indokolási kötelezettség megsértésére hivatkozik. A T-308/09. sz. ügyben felhozott hatodik jogalapjával az Olasz Köztársaság az 1260/1999 rendelet 32. és 39. cikke megsértését rója fel a Bizottságnak. A T-308/09. sz. ügyben felhozott hetedik jogalapjával az Olasz Köztársaság az EK 230. cikk megsértésére hivatkozik.

33. Tekintve, hogy az első négy jogalap szorosan összefügg egymással, amennyiben mindegyik azon a kifogáson alapul, hogy a Bizottság nem vette figyelembe az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontját, először e kifogást kell megvizsgálni.

Az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában szabályozott második eset állítólagos megsértése

Előzetes észrevételek

34. Első jogalapjával az Olasz Köztársaság azt rója fel a Bizottságnak, hogy tévesen értelmezte az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontját, amelyre a megtámadott határozatait alapozta. E rendelkezés értelmében a kifizetés iránti kérelmet csak két esetben lehet elfogadhatatlannak nyilvánítani, amelyek közül az egyik az, amelyben a Bizottság jogsértési eljárás megindítását határozta el „a szóban forgó kérelem tárgyát képező intézkedésre vagy intézkedésekre vonatkozóan” (a továbbiakban: második eset). Így a jogsértési eljárás sajátos tárgyának pontosan egybe kell esnie a kifizetés iránti kérelem tárgyával . A z Olasz Köztársaság szerint ugyanis, figyelembe véve az 1260/1999 rendelet 9. cikkének j) és k) pontja szerinti „intézkedés” és „művelet” fogalmak meghatározását, a jogsértési eljárás egy „intézkedésre vonatkozik”, amikor a uniós jog Bizottság által felrótt megsértése pontosan egy adott intézkedés – az uniós joggal ellentétesnek minősített módon történő – elfogadásából, vagy egy ilyen intézkedésnek önmagával vagy az uniós joggal össze nem egyeztethető műveletek útján való végrehajtásából áll. Így az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontja, amelynek célja annak elkerülése, hogy a strukturális alapok az uniós jogot sértő módon végrehajtott intézkedések finanszírozásához járuljanak hozzá, először is a kifizetés iránti kérelem tárgyát képező intézkedések és műveletek azonosítását, majd annak ellenőrzését feltételezi, hogy azok végrehajtása a Bizottság által megkezdett jogsértési eljárás tárgyát képezi-e. A jelen esetben azonban a Bizottság megfordította e logikát.

35. A megtámadott határozatokban a fent ismertetett követelményekkel ellentétben a Bizottság nem vette figyelembe a kifizetés iránti kérelem tárgya és a hivatkozott jogsértés tárgya közötti különös viszonyt, illetve e kettő azonosságát. Ezt az értékelést támasztja alá az is, hogy az említett határozatok általánosan hivatkoznak az indokolással ellátott vélemény tárgyára, azaz a jelen esetben „a hulladékgazdálkodási rendszer egészére” és a kifizetés iránti kérelmek tárgyára, azaz a jelen esetben az „ERFA […] társfinanszírozásában végrehajtandó műveletekre, amelyek a […] tartományi hulladékgazdálkodási és -ártalmatlanítási rendszer egészére vonatkoznak”. Ugyanakkor az igényelt időközi kifizetések célja pontosan a szelektív hulladékgyűjtés és -hasznosítás javítása lett volna, amely a nem válogatott hulladékok hulladéklerakóban történő általános ártalmatlanításától, amelyre a jogsértési eljárás vonatkozik, objektív módon és funkcionálisan is jelentősen elkülönülő fázist képez.

36. A második jogalappal az Olasz Köztársaság úgy érvel, hogy a C-297/08. szám alatt nyilvántartott eljárás lényegében a hulladékártalmatlanítási hálózathoz kapcsolódó kötelezettségszegésre vonatkozik. A Bizottság a kötelezettségszegés megállapítására irányuló keresetének 86., 87. és 90. pontjában ugyanis kritikával illette az egyéb módon nem hasznosítható vagy újrafeldolgozható hulladékok végleges ártalmatlanításának helyzetét, mivel hiányzik a 2006/12 irányelv értelmében a „hulladéklánc” ezen szakaszának megvalósításához szükséges infrastruktúra (hulladékégetők, -lerakók). Ezzel ellentétben e „hulladéklánc” további szakaszai és a hulladékgazdálkodás egyéb, a végleges ártalmatlanítástól eltérő módjai, mint a hulladékok szelektív hulladékgyűjtés keretében történő kiválogatását követő hasznosításának különböző módozatai és e gyűjtés megszervezése nyilvánvalóan távol állt a jogsértési eljárás különös tárgyától, amint az az említett kereset 48. és 49. pontjából következik. Ugyanis tekintettel arra, hogy 2007. december 28-án Campania tartományra vonatkozóan új hulladékgazdálkodási terv került elfogadásra, a Bizottság nem tekintette célszerűnek fenntartani az erre vonatkozóan felhozott kifogásokat. Mindenesetre az 1.7 intézkedés, valamint a műveletek – az intézkedés által tartalmazott tervek formájában – pontosan a hulladékhasznosításához, valamint az azt megelőző szelektív gyűjtéshez kapcsolódtak. Különösen téves, hogy a 2008. december 22-i levél a 2008. február 1-jei indokolással ellátott véleményre utal, és felrója az Olasz Köztársaságnak, hogy megsértette a 2006/12 irányelvet azzal, hogy „nem hozta létre a hulladékártalmatlanító létesítmények megfelelő és integrált hálózatát, valamint nem dolgozott ki az [említett] irányelv 4. és 5. cikkében rögzített célok elérésére irányuló megfelelő és hatékony hulladékgazdálkodási tervet”, mivel a Bizottság magától visszavonta az általános hulladékgazdálkodási terv hiányával kapcsolatos kifogását, és csupán a végleges hulladékártalmatlanításra létrehozott létesítmények megfelelőségének bírálatára szorítkozott.

37. Az Olasz Köztársaság válaszában vitatja, hogy a jogsértési eljárás tárgya és a kifizetési kérelmek objektív módon egybeesnének, mivel az állítólagos egybeesés vonatkozik ugyan a hulladékhasznosításra, nem vonatkozik azonban a hulladékok szelektív gyűjtésére, amely az 1.7 intézkedés elsődleges tárgyát képezi. Ebből következően a megtámadott határozatok mindenképpen „túlzó módon” minősítik teljes egészében elfogadhatatlannak az ezen intézkedésre alapozott kifizetési kérelmeket. E tekintetben az Olasz Köztársaság másodlagosan új, az arányosság elvéből levezetett jogalapra hivatkozik. Nyilvánvalóan aránytalan ugyanis elfogadhatatlannak minősíteni egy, a hulladékok szelektív gyűjtésére, komposztálására és hasznosítására vonatkozó intézkedéssel kapcsolatos kifizetési kérelmet egy olyan jogsértési eljárás megindítása miatt, amely ha egyáltalán, akkor is csak elenyésző mértékben vonatkozott a hasznosításra. Az Olasz Köztársaság szerint a jogsértési eljárás valójában főként nem is a hulladékhasznosításra vonatkozott, mivel azt csak az indokolással ellátott vélemény „következtetései” és az EK 226. cikk szerinti kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetben foglalt kérelmek említik. Ezzel szemben az említett indokolással ellátott vélemény és az említett kereset indokolásában szó sem esik hasznosításról, és nyilvánvaló, hogy a jogsértési eljárás kizárólag a nem szelektált hulladék tárolókban történő ártalmatlanítására vonatkozott. Ugyanis a hasznosítást, amely eredetileg a jogsértési eljárás tárgyát képezte, magának a Bizottságnak a kezdeményezésére végleg kivették az eljárás alól.

38. Az Olasz Köztársaság harmadik jogalapjának keretében lényegében úgy érvel, hogy a Bizottság a 2008. december 22-i levelében a Campania tartomány 2007. december 28-i hulladékgazdálkodási tervével kapcsolatban a 2008. október 20-i levelében kifejezett „aggodalmaira” utalva, valamint – többek között – kifejtve, hogy megfelelő tartományi hulladékgazdálkodási terv hiányában nincsen elegendő biztosíték az ERFA által az 1.7 intézkedés keretében társfinanszírozott műveletek korrekt végrehajtásához, igyekezett kiegészíteni az általa felhozott kifogásokat. és megerősíteni azon érvelését, amelyet a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset tárgya és a kifizetés iránti kérelmek tárgya közti állítólagos kapcsolatra alapított. Mindazonáltal ezen, Campania tartomány 2007. december 28-i hulladékgazdálkodási tervével kapcsolatos kritikák egyike sem képezte tárgyát a 2008. március 1-jén fennálló helyzeten alapuló jogsértési eljárásnak, míg a szóban forgó jogszabályi rendelkezéseket 2008. május 23-án fogadták el. Ezzel szemben az említett terv elfogadása azt eredményezte, hogy a Bizottság a kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetéből kivette az összes, a hulladékgazdálkodás tervezésével, különösen a szelektív gyűjtéssel, az újrafeldolgozással és a hasznosítással kapcsolatos kifogást. Az Olasz Köztársaság ebből azt vezeti le, hogy Bizottság nem nyilváníthatta jogosan elfogadhatatlannak a kifizetési kérelmeket a hivatkozott indokok és az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontja és (3) bekezdésének második albekezdése alapján, tekintve, hogy azok nem vezettek a jogsértési eljárás megindításához.

39. Az Olasz Köztársaság a negyedik jogalap keretében lényegében úgy érvel, hogy a kifizetési kérelmek elfogadhatatlanná nyilvánítása azon okból, hogy nem állnak fenn „megfelelő biztosítékai az ERFA által az 1.7 intézkedés keretében társfinanszírozott műveletek megfelelő végrehajtásának” ellentétes az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontja szerinti második esettel, és azt a szóban forgó rendelkezés első esetére, azaz a kifizetések ugyanezen rendelet 39. cikkének (2) bekezdése alapján történő felfüggesztésére is lehetett volna alapítani. A jelen ügyben a Bizottság megkerülte az 1260/1999 rendelet 39. cikkének (2) bekezdése által előírt kontradiktórius eljárást annak érdekében, hogy az említett rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt első eset szerinti felfüggesztésnek megfelelő eredményt érjen el. Ezzel a Bizottság nemcsak e rendelkezéseket és a kontradiktórius eljárás elvét sértette meg az Olasz Köztársaság kárára, amelynek nem volt lehetősége arra, hogy észrevételt tegyen a felfüggesztés okaival kapcsolatban és megállapodjon ezen okok teljes vagy részleges felszámolásáról, hanem az 1260/1999 rendelet 39. cikkének (3) bekezdése szerinti eljárást is megkerülte, amely a Bizottságot arra kötelezi, hogy három hónapon belül indokolt érdemi határozatot hozzon, amelynek hiányában a kifizetések felfüggesztése teljes mértékben megszűnik.

40. A Bizottság vitatja az Olasz Köztársaság által ezen jogalapok összességének alátámasztására felhozott érveket.

41. A Törvényszék megállapítja, hogy az említett jogalapok főként azon az előfeltételezésen alapulnak, hogy a Bizottság a jelen esetben nem tartotta be az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt második eset alkalmazási feltételeit. Ennél fogva meg kell vizsgálni egyrészt, hogy a megtámadott határozatok e feltételek megfelelő értelmezésén alapulnak-e, másrészt pedig azt, hogy a Bizottság a jelen esetben jól alkalmazta-e azokat.

Az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt második eset alkalmazási feltételeinek terjedelméről

42. Az Olasz Köztársaság által az első négy jogalap keretében hivatkozott kifogások megalapozottságának vizsgálata érdekében az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt második esetet nyelvtani, rendszertani, teleologikus és történeti értelmezésnek is alá kell vetni, amely módszert az állandó ítélkezési gyakorlat is elismeri (lásd analógia útján a Törvényszék T-251/00. sz., Lagardère és Canal+ kontra Bizottság ügyben 2002. november 20-án hozott ítéletének [EBHT 2002., II-4825. o.] 72–83. pontját, és T-22/02–T-23/02. sz., Sumitomo Chemical és Sumika Fine Chemicals kontra Bizottság egyesített ügyekben 2005. október 6-án hozott ítéletének [EBHT 2005., II-4065. o.] 41–60. pontját). A szóban forgó rendelkezés többek között az alábbiakat írja elő:

„Az időközi kifizetéseket a Bizottság az alapok keretében ténylegesen kifizetett és a kifizető hatóság által igazolt kiadások megtérítése céljából teljesíti. Az ilyen kifizetéseket támogatásonként kell teljesíteni és a programkiegészítő dokumentum finanszírozási tervében szereplő intézkedések szintjén kell kiszámítani. A kifizetésekhez a következő feltételeknek kell teljesülniük:

[…]

f) nem született döntés a 39. cikk (2) bekezdésének első albekezdése alapján a kifizetés felfüggesztéséről, és a Bizottság nem hozott határozato t a Szerződés 226. cikke szerinti, a Szerződés megsértése miatti eljárás megindításáról a szóban forgó kérelem tárgyát képező intézkedésre vagy intézkedésekre vonatkozóan.

A Bizottság haladéktalanul értesíti a tagállamot és a kifizető hatóságot, ha e feltételek valamelyike nem teljesül, és ennélfogva a kifizetés iránti kérelem nem fogadható el, a tagállam és a kifizető hatóság pedig megteszi a szükséges lépéseket a helyzet orvoslására.”

43. Az 1260/1999 rendelet 32. cikk (3) bekezdésének első albekezdése ennek megfelelően felhatalmazza a Bizottságot az időközi kifizetések teljesítésére az alapok keretében kifizetett és az ott kifejtett pozitív és negatív kifizethetőségi feltételeknek megfelelő kiadások megtérítése céljából. E rendelkezés második mondata értelmében az ilyen kifizetéseket „támogatásonként kell teljesíteni és a programkiegészítő dokumentum finanszírozási tervében szereplő intézkedések szintjén kell kiszámítani”. Egyébiránt az ugyanezen rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt második eset a kifizetést gátló okként említi, hogy „a Bizottság nem hozott határozatot a[z EK ]226. cikk[…] szerinti, a Szerződés megsértése miatti eljárás megindításáról a szóban forgó [megtérítési/kifizetési] kérelem tárgyát képező intézkedésre vagy intézkedésekre vonatkozóan”.

44. E rendelkezések szabályozási környezetét illetően hangsúlyozandó, hogy az „intézkedés” fogalmának terjedelmét megvilágítja az 1260/1999 rendelet 9. cikkének j) pontjában szereplő jogszabályi definíció, amelynek értelmében egy ilyen intézkedés „olyan eszköz, amelynek segítségével egy prioritást többéves keretben megvalósítanak, és amely lehetővé teszi műveletek finanszírozását”. A „művelet” fogalmát a 9. cikk k) pontja úgy határozza meg, mint olyan „projekt vagy cselekvés, amelyet a támogatás végső kedvezményezettjei valósítanak meg”. Végezetül a „támogatás” fogalma, melyet a 9. cikk e) pontja határoz meg, „az alapok által nyújtott támogatás [különböző] formáit” takarja.

45. Ebből az következik, hogy az „intézkedés” fogalmának terjedelme általános, és egy „prioritások” által meghatározott stratégiai preferenciához kapcsolódik, amelynek többéves keretben képezi végrehajtási eszközét, lehetővé téve a „műveletek” finanszírozását. Egy ilyen „intézkedés” több „műveletet” is lefedhet, így az „intézkedés” fogalma szélesebb a „műveleténél”, amely – a maga részéről – az alapokból támogatható projekteket és cselekvéseket jelent. Az „intézkedés” fogalmának ilyen értelmezése megfelel annak, amit az 1.7 intézkedés tartalmának kell tulajdonítani, mivel ezen intézkedés is több műveletet és támogatást ölel fel, melyek célja, hogy Campaniában egy hulladékgazdálkodási rendszer létrehozásának keretében bizonyos elsődleges vagy másodlagos célokat elérjen (lásd különösen a fenti 6. pontot).

46. Következésképpen a kifizetési kérelmek elfogadhatatlanságának megállapítása érdekében az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt második eset előírja a Bizottság által kezdeményezett jogsértési eljárás tárgyának „a szóban forgó kérelem tárgyát képező intézkedés vagy intézkedések” – nem pedig a „műveletek” – tárgyával való összehasonlítását. Így nem lehet helyt adni az Olasz Köztársaság azon érvelésének, amely szerint össze kell hasonlítani a jogsértési eljárás tárgyát, avagy az annak keretében felhozott különböző kifogásokat, a „műveletekkel”, melyek az elfogadhatatlannak nyilvánított kifizetési kérelmek tárgyát képezik. Hasonlóképpen hatástalan azon érvelés is, amelynek értelmében a Bizottságnak – az „intézkedés” fogalmának jogszabályi meghatározására tekintettel – a szóban forgó „intézkedés” részét képező konkrét „műveleteket” ismernie kell, és értékelése során figyelembe kell vennie azokat. Ugyanis pusztán azon tény alapján, hogy a kifizetés iránti kérelem valószínűleg több konkrét, valamely (többéves) – a jelen esetben az 1.7 számú – intézkedés keretében megvalósított műveletre vonatkozik, az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt második eset világos és pontos szövege még nem értelmezhető contra legem úgy, hogy az alapján minden egyes művelet, mint olyan, tárgyával, nem pedig a szóban forgó „intézkedéssel” vagy „intézkedésekkel” kapcsolatban kellene ilyen összehasonlítást elvégezni. Végül az Olasz Köztársaság érvelésével ellentétben „a [kifizetési] kérelem tárgyát képező intézkedés […]” kifejezés, amellyel megegyeznek e rendelkezés egyéb nyelvi változatai is, szintén nem tartalmazza a különös kapcsolat vagy teljes egybeesés követelményét, hanem csak az említett intézkedéshez vagy intézkedésekhez fűződő egyszerű kapcsolatot vagy az arra (illetve azokra) vonatkozó általános utalást fejez ki.

47. Egyébiránt az összefüggéseket illetően a fenti értékelést egyaránt megerősíti az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének második mondata, valamint 18. cikke (2) bekezdésének b) és c) pontja is. Ugyanezen rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének második mondata értelmében az időközi kifizetéseket – melyek konkrét megtérítési kérelem alapján teljesítendők – „a programkiegészítő dokumentum finanszírozási tervében szereplő intézkedések szintjén”, nem pedig az említett intézkedésekhez tartozó „műveletek” szintjén „kell kiszámítani”. Ez az értelmezés egybevág azon elvvel, amelynek értelmében az ugyanezen rendelet 18. cikke (2) bekezdésének c) pontjában említett indikatív finanszírozási terv, amely „prioritásokra” utal, csak a szóban forgó intézkedések leírásán alapulhat, míg a „műveletekkel” szemben nincs ilyen követelmény. Ugyanis az 1260/1999 rendelet 18. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében „[m]inden operatív program tartalmazza a […] prioritások megvalósítása céljából tervbe vett intézkedések összefoglaló leírás[át]”. Ebből az következik, hogy amennyiben a jogalkotó nem követelte meg ezen „intézkedések” további kifejtését, és egyedül ezeket kell az 1260/1999 rendelet 32. cikk (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt második eset alapján a jogsértési eljárás tárgyával összehasonlítani, akkor egy ilyen pontosítási követelmény még inkább hiányzik az ilyen „intézkedés” által felölelt különböző „műveletekkel” kapcsolatban. Végül az 1260/1999 rendelet 31. cikke (2) bekezdésének második albekezdése nem gyengíti ezen értékelést, tekintve, hogy a közösségi kötelezettségvállalás nem a „művelet”, hanem inkább a „támogatás” fogalmához kapcsolódik, ahogy az ugyanezen rendelet 31. cikkének (2) bekezdésének első albekezdéséből is következik.

48. E vonatkozásban az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1260/1999 rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. július 11-i 1083/2006/EK tanácsi rendelet (HL L 210., 25. o.) 86. cikke (1) bekezdésének d) pontja nem releváns. Ezen új rendelkezés, amely az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt második eset helyébe lépett, nem visszaható hatályú, és ebből kifolyólag nem alkalmazható a jelen ügyben, és a jelen jogvita eldöntése szempontjából nem bír relevanciával. Így az ott rögzített, a kifizetéssel kapcsolatos negatív feltétel, amely szerint „[a] Bizottság általi minden egyes időközi kifizetés [azon] feltétel[…] teljesítésétől függ[, hogy] a Bizottság nem nyilvánított [az EK ]226. cikk[…] szerinti jogsértésre vonatkozó, indokolással ellátott véleményt azon műveletek tekintetében, amelyekhez a kérdéses kifizetési kérelemben bejelentett költség kapcsolódik”, nem befolyásolhatja a korábbi rendelkezés értelmezését. Egyébként mellékesen megemlítendő, hogy e rendelkezés egyrészt a korábbi rendelkezésben nem szereplő pontosítást is tartalmaz anélkül, hogy a Bizottság a 2004. július 14-i (COM(2004) 492 végleges) javaslatában ezt indokolta volna, és e pontosítás lényegében a végül elfogadott rendeletbe is bekerült, másrészt az 1083/2006 rendelet teljes mértékben elhagyta az „intézkedés” fogalmát, és az említett rendelet 2. cikke csak a „prioritási tengely” („valamely operatív program stratégiájának egyik prioritása, amely olyan műveleteket foglal magában, amelyek kapcsolódnak egymáshoz, és konkrét, mérhető célokkal rendelkeznek”), és a „művelet” („[egy] projekt vagy projektcsoport, amelyet […]oly módon [hajtanak végre], hogy megvalósíthatóvá váljanak a kapcsolódó prioritási tengely céljai”) fogalmának, valamint az e két fogalom közti kapcsolatnak a meghatározására szorítkozik. Ezen új szabályozási keretben a „művelet” fogalma egyszerre váltja fel a korábbi 1260/1999 rendelet szerinti „intézkedés” és a „művelet” fogalmát, és közvetlenül a „prioritási tengely” fogalmához kapcsolódik. E körülmények között az Olasz Köztársaság az 1083/2006 rendeletre nem alapíthat olyan érveket, amelyek a jogsértési eljárás tárgya és az elfogadhatatlannak nyilvánított kifizetés iránti kérelmekkel kapcsolatos műveletek közötti egybeesés követelményére vonatkozó fő tételét támasztanák alá.

49. Ebből következően el kell utasítani az Olasz Köztársaság azon érveit, amelyek a jogsértési eljárás tárgya és a kifizetés iránti kérelmekkel kapcsolatos műveletek tárgya közötti sajátos kapcsolat fennállására vonatkoznak. Az Olasz Köztársaság még kevésbé érhet el eredményt azon érvelésével, amely szerint az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt második eset az elfogadhatatlannak nyilvánított kifizetés iránti kérelmek tárgyát képező műveletek (legyenek azok akár projektek, akár cselekvések) és a Bizottság által a 2007/2195 jogsértési eljárás keretében felhozott kifogások közötti teljes egybeesést vagy azok azonosságát írja elő. A Bizottságnak mindenesetre kellően közvetlen kapcsolatot kell teremtenie egyrészt az érintett – a jelen ügyben az 1.7 számú – „intézkedés”, másrészt a 2007/2195 jogsértési eljárás tárgya között; e követelmény jelentőségét a felek a tárgyalás során végül elismerték.

50. Ezen megfontolások megfelelnek az 1260/1999 rendelet releváns rendelkezései céljának. Amennyiben, ahogy az Olasz Köztársaság érvel, az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt második eset célja annak elkerülése, hogy a tagállamok uniós jogot sértő műveletei a strukturális alapokból kerüljenek finanszírozásra, abból még nem következik az, hogy a közösségi alapok elfogadhatatlan veszteségeinek kockázata kifejezetten a kifizetés iránti kérelem tárgyát képező konkrét műveletek (projektek vagy cselekvések) jogellenes jellegére vagy jogellenes megvalósítására lenne visszavezethető, sem az, hogy a Bizottságnak bizonyítania kellene, hogy e kockázat kifejezetten és közvetlenül az ilyen, jogsértési eljárás keretében megtámadott jogellenes műveletekből ered. Az ilyen megszorító értelmezés ugyanis csökkentené a szóban forgó rendelkezések hatékony érvényesülését, amelyek a Bizottságot kizárólag ideiglenes jelleggel hatalmazzák fel a strukturális alapok operatív programok keretében tett kötelezettségvállalásain alapuló kifizetések felfüggesztésére, ha a Bizottság a kedvezményezett tagállam részéről az uniós jog vélelmezett megsértését észleli, amely kellően közvetlen kapcsolatban áll a tervezett finanszírozás tárgyát képező intézkedéssel, amíg a Bíróság ítéletében meg nem állapítja az említett jogsértést vagy el nem veti azt.

51. Az Olasz Köztársaság érvelésével ellentétben ezen értékelést az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt első eset sem vonja kétségbe, amely analógia által biztosít a Bizottság számára lehetőséget az időközi kifizetések felfüggesztésére az ugyanezen rendelet 39. cikkének (2) bekezdése szerinti felfüggesztési eljárás által, vagyis a jogsértési eljárás keretén kívül. Ugyanis függetlenül attól, hogy ez utóbbi rendelkezés szintén nem a „művelet” fogalomra irányul, az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontja szerinti első eset – a második esethez hasonlóan – előírja, hogy „a kifizetés felfüggesztéséről” szóló döntés hiányának a „[kifizetés iránti] kérelem tárgyát képező intézkedésre” kell vonatkoznia. Ennél fogva ezen első esetre a fenti 43. és az azt követő pontokban kifejtettel megegyező értelmezés alkalmazandó, és nem bizonyítja pontosan, hogy bizonyos „műveletekkel” speciális kapcsolatot kellene létesíteni. Végül mindkét, az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontja szerinti eset megfogalmazásából világosan kitűnik, hogy a Bizottságnak elegendő e két eset közül csak az egyikre hivatkoznia ahhoz, hogy ideiglenesen megtagadjon egy időközi kifizetést.

52. Az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdése f) pontjának keletkezését illetően hangsúlyozni kell, hogy a Bizottság által benyújtott, a strukturális alapokkal kapcsolatos általános rendelkezésekről szóló rendeletjavaslat (HL 1998. C 176., 1. o.) tartalmazott egy 31. cikket, amelynek (3) bekezdése első albekezdésének f) pontja két esetet foglalt magában, amelyek közül a második arra irányult, hogy „a Bizottság az érintett támogatással és intézkedéssel kapcsolatban nem hozott határozatot a Szerződés 169. cikke alapján megindítandó jogsértési eljárásról”. Azonban az, hogy a konkrétabb „támogatás” fogalom a döntéshozatali eljárás során később törlésre került, a contrario azt bizonyítja, hogy a jogalkotó végső soron megelégedett azzal, hogy kellően közvetlen kapcsolatot követel meg egyrészt a jogsértési eljárás tárgya, másrészt az intézkedések vagy a szóban forgó kifizetés iránti kérelem által „érintett intézkedések” között, amelyek javasolt jogszabályi meghatározásai megegyeztek az 1260/1999 rendelet 9. cikkében végső soron elfogadott definíciókkal.

53. Ezáltal a releváns rendelkezések megfogalmazása, szabályozási környezete, célja és keletkezése világosan mutatja, hogy az időközi kifizetések elfogadhatatlanná nyilvánításának igazolása érdekében a folyamatban lévő jogsértési eljárás szempontjából elegendő, ha a Bizottság azt bizonyítja, hogy ezen eljárás tárgya kellően közvetlen kapcsolatban áll azon „intézkedéssel”, amelynek részei azon „műveletek”, amelyekre az érintett kifizetés iránti kérelmek vonatkoznak.

54. Következésképpen a Bizottság egyrészt a megtámadott határozatokat jogosan alapította az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt második esetre, másrészt, tekintettel az így kapott, az időközi kifizetések ideiglenes megtagadására vonatkozó felhatalmazásra, a Bizottságnak nem kellett az 1260/1999 rendelet 39. cikke (2) és (3) bekezdésével együttesen olvasott 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt első esetnek megfelelő eljárást lefolytatnia. Következésképpen a Bizottságnak nem róható fel ezen eljárás megkerülése.

55. A jelen ügyben azt kell tehát megvizsgálni, hogy a Bizottság megfelelően értékelte-e a kellően közvetlen kapcsolatot a 2007/2195 jogsértési eljárás és az 1.7 intézkedés tárgya között, amelyre a elfogadhatatlannak nyilvánított kifizetés iránti kérelmek vonatkoztak.

Az 1260/1999 rendelet 32. cikk (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt második esetre a jelen ügyben történő hivatkozásról

56. Először is a jelen ügyben nem vitatott, hogy a Bizottság a 2007/2195 jogsértési eljárás keretében 2007. június 29-én felszólító levelet és 2008. február 1-jén indokolással ellátott véleményt küldött az olasz hatóságoknak, melyekben felrója nekik, hogy megsértették a 2006/12 irányelv 4. és 5. cikkét, mivel Campania tartomány vonatkozásában nem tettek meg minden, annak biztosításához szükséges intézkedést, hogy a hulladék hasznosítása vagy ártalmatlanítása az emberi egészség és a környezet veszélyeztetése nélkül történjék, és különösen nem hoztak létre integrált és megfelelő hulladékártalmatlanító hálózatot, majd ezt követően a Bizottság 2008. július 4-én kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet nyújtott be a Bírósághoz (lásd a fenti 8–11. pontot, és a fenti 12. pontban hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 20. és azt követő pontjait).

57. Meg kell állapítani, hogy az Olasz Köztársaság nem vitatja a jelen ügyben sem azt, hogy teljesült az 1260/1999 rendelet 32. cikk (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt második eset értelmében fennálló, „a Bizottság” által, „a Szerződés 226. cikke szerinti, a Szerződés megsértése miatti eljárás megindításáról” hozott határozathoz kötődő feltétel, sem pedig a 2007. június 29-i dátum helytállóságát, amelytől számítva a Bizottság a szóban forgó kifizetés iránti kérelmeket elfogadhatatlanoknak minősítette, és ez rögzítésre került a tárgyalás jegyzőkönyvében. Mindenesetre mivel a megtámadott határozatok mind a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset benyújtását követően keletkeztek, nem kell vizsgálni, hogy a fenti 56. pontban hivatkozott intézkedések közül melyik minősül „bizottsági határozatnak” a fent hivatkozott rendelkezés alapján.

58. Másodsorban a 2006/12 irányelv 4. és 5. cikkének a 2007/2195 jogsértési eljárás tárgyát képező megsértését illetően mind a fenti 12. pontban hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítéletből (különösen annak 35., 36., 41., 76., 100. és 113. pontjából, valamint a rendelkező rész 1. pontjából), mind a Bizottság kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetéből (az 58. pont negyedik és ötödik francia bekezdése, valamint a 82., 84., 86., 87. és 102. pont) világosan kitűnik, hogy ez az eljárás Campania tartomány hulladékgazdálkodási és -ártalmatlanítási rendszerének egészét érinti, ideértve egyrészt a hulladék gyűjtését vagy hasznosítását, másrészt a nem hatékony szelektív hulladékgyűjtést, amellyel kapcsolatban az Olasz Köztársaság vitatja, hogy az az eljárás tárgyát képezte volna (lásd a fenti 36. és 37. pontot). Különösen a 2006/12 irányelv 4. cikkének megsértésével kapcsolatban kell hangsúlyozni, hogy a fenti 12. pontban hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 76. pontjában a Bíróság kifejezetten megállapította, hogy a hulladék Campania tartományban megvalósuló szelektív gyűjtésének az országos és közösségi átlaghoz képest csekély aránya csak súlyosbítja a helyzetet, és az említett ítélet 78. pontjában különösen azt mondta ki, hogy a meglévő és működőképes létesítmények távolról sem fedezték e tartomány tényleges hulladékártalmatlanítási szükségleteit. Ebből az következik, hogy – ellentétben az Olasz Köztársaság állításával – a 2007/2195 jogsértési eljárás tárgya ténylegesen kiterjedt a szelektív hulladékgyűjtés hiányára is, mint olyan elemre, amely már eleve növeli a hulladékgazdálkodási rendszer egészének hiányosságait. A fenti 12. pontban hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet rendelkező részének 1. pontjában a Bíróság – a Bizottság első kereseti kérelmének megfelelően – kifejezetten megállapította az Olasz Köztársaság kötelezettségszegését, különösen mivel nem tett meg minden szükséges intézkedést annak biztosítására, hogy a hulladék hasznosítására vagy ártalmatlanítására az emberi egészség és a környezet veszélyeztetése nélkül kerüljön sor. Helytelenül állítja tehát az Olasz Köztársaság, hogy a hulladékok szelektív gyűjtésére, hasznosítására, illetve felhasználására nem terjedt ki a 2007/2195 jogsértési eljárás tárgya, és e tárgy, valamint az elfogadhatatlannak nyilvánított kifizetés iránti kérelmek tárgya között nem állt fenn kellően közvetlen kapcsolat. E tekintetben ki kell emelni, hogy az Olasz Köztársaság válaszában maga is elismerte, hogy a jogsértési eljárás és a szóban forgó kifizetés iránti kérelmek tárgya – legalábbis a hasznosítás, illetve a felhasználás terén – átfedésben volt, amiért másodlagosan az arányosság elvének megsértéséből levezetett jogalapra is hivatkozott (lásd a fenti 37. pontot és az alábbi 63. pontot).

59. Harmadsorban hangsúlyozni kell, hogy az 1.7 intézkedésben előirányzott támogatások, az említett intézkedésnek a POR Campania módosított változatában szereplő leírása szerint, túl egy sor, a szelektív hulladékgyűjtést megelőző hulladékhasznosítást elősegítő támogatáson (az 1.7 intézkedés leírása (5) bekezdésének e)–f) pontja), tartalmaztak a települési hulladékok szelektív gyűjtési rendszerének kialakítását (az 1.7 intézkedés leírása (5) bekezdésének d) pontja) és a szelektíven gyűjtött hulladékot ártalmatlanító hulladéklerakók létesítését segítő támogatásokat is (az 1.7 intézkedés leírása (5) bekezdésének b) pontja). Azonban, ahogy a fenti 56. pont is emlékeztetett rá, a 2007/2195 jogsértési eljárás kifejezetten vonatkozott mind a hulladékhasznosítással, mind a nem hatékony szelektív hulladékgyűjtéssel kapcsolatos kötelezettségszegésre. E körülmények között az Olasz Köztársaság nem rendelkezik jogalappal arra, hogy a Bizottságnak felrója azt a tényt, hogy az 1.7 intézkedés és – következésképpen – az elfogadhatatlannak nyilvánított kifizetés iránti kérelmek, valamint a jogsértési eljárás tárgya között nem állt fenn elégséges kapcsolat. Egyébiránt még ha az Olasz Köztársaságnak nem is sikerült kielégítő módon ismertetnie, hogy az említett kifizetés iránti kérelmek által érintett műveletek kapcsolódnak-e, és ha igen, azok közül melyek kapcsolódnak különösen az 1.7 intézkedés leírása (5) bekezdésének e)–g) pontja szerinti támogatásokhoz, elismerte, hogy az igényelt időközi kifizetések célja többek között az 1.7 intézkedés leírása (5) bekezdésének d) pontja szerinti szelektív hulladékgyűjtés javítása volt.

60. Így az Olasz Köztársaság nem érvelhet azzal, hogy az elfogadhatatlannak nyilvánított kifizetés iránti kérelmek tárgyát képező műveleteket a 2007/2195 jogsértési eljárás nem érintette kifejezetten, és mint olyanok nem voltak ellentétesek a 2006/12 irányelv 4. és 5. cikkével sem, valamint a megtámadott határozatok veszélyeztették az 1.7 intézkedés céljának finanszírozását, mivel az igényelt kifizetések célja éppen az volt, hogy orvosolják a kifogásolt kötelezettségszegést. Ugyanis, ahogy az a fenti 43–54. pontban megállapításra került, a Bizottságnak az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt második eset alapján elegendő bizonyítania a kellően közvetlen kapcsolatot a jogsértési eljárás tárgya és az elfogadhatatlannak nyilvánított kifizetés iránti kérelmek tárgya között, melyet meg is tett a jelen ügyben, amikor lényegében arra mutatott rá, hogy az említett kifizetés iránti kérelmek tárgyát képező cselekvések vagy műveletek célja az 1.7 intézkedés bizonyos fő- és alcélkitűzéseinek elérése volt, és a 2007/2195 jogsértési eljárás érintette az említett intézkedés megvalósítását. E tekintetben a Bizottságnak különösen nem volt feladata annak bizonyítása, hogy az 1.7 intézkedésbe tartozó és az említett kifizetés iránti kérelmek tárgyát képező műveletek finanszírozása az uniós költségvetésnek tényleges kárt okozna (lásd a fenti 50. pontot).

Az első négy jogalappal kapcsolatos következtetések

61. A fenti megállapítások összességére tekintettel az első jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.

62. Az egyrészt az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdése f) pontjának és második albekezdésének megsértésére, másrészt a tények elferdítésére és a hatáskörrel való visszaélésre alapított második és harmadik jogalappal kapcsolatban elegendő megállapítani, hogy az Olasz Köztársaság – a fenti 56–60. pontban kifejtett megfontolásokra tekintettel – nem bizonyította, hogy a Bizottság helytelenül értelmezte, esetleg elferdítette volna a tényeket, vagy a fent hivatkozott rend elkezés szerinti eljárást attól eltérő célra használta volna fel, amire annak releváns – különösen az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdésének f) pontjában foglalt második eset szerinti – feltételei irányultak. E tekintetben hatástalan az Olasz Köztársaság azon kifogása, amely szerint a Bizottság a megtámadott határozatok alapjául szolgáló értékelése során tévesen vette figyelembe az általános hulladékgazdálkodási terv hiányát (lásd a fenti 38. pontot). Ezen általános terv hiányát ugyan elismerte a Bizottság, hangsúlyozta azonban annak elhanyagolható voltát a jelen jogvita megoldását illetően. E kifogás ugyanis nem alkalmas annak kétségbevonására, hogy a Bizottság bizonyította a kellően közvetlen kapcsolatot a 2007/2195 jogsértési eljárás tárgya és az elfogadhatatlannak nyilvánított kifizetés iránti kérelmek tárgya között, és e kapcsolat önmagában indokolja az 1260/1999 rendelet 32. cikke (3) bekezdése első albekezdése f) pontjának, valamint második albekezdésének alkalmazását. E körülmények között nem róható fel a Bizottságnak, hogy a jelen ügyben olyan eredményre törekedett volna, amelyet csak vagy jogsértési eljárás, vagy az ugyanezen rendelet 39. cikkének (2) és (3) bekezdése szerinti felfüggesztési eljárás alkalmazásával tudott volna elérni.

63. Ezenfelül, ahogy e vonatkozásban a Bizottság jogosan állítja, az Olasz Köztársaság nem jogosult válaszában új, az arányosság elvének megsértésére alapított jogalapra hivatkozni (lásd a fenti 37. pontot), mivel az eljárási szabályzat 48. cikke 2. §-ának első albekezdése szerinti kivételes feltételek a jelen ügyben nyilvánvalóan nem teljesültek. Az Olasz Köztársaság ugyanis semmilyen olyan releváns jogi vagy ténybeli helyzetet nem hozott fel, ami csak a bírósági eljárás során merült volna fel, tekintve, hogy minden olyan elem, amelyre a Bizottság a védelmét alapította, már a közigazgatási szakaszban fennállt és ismert volt. E tekintetben – ellentétben azzal, amit az Olasz Köztársaság a tárgyalás során képviselt – az a mód, ahogy a Bizottság e ténybeli és jogi helyzeteket ellenkérelmében bemutatta, önmagában nem alkalmas a fent hivatkozott rendelkezéstől való eltérés igazolására, így ezen új jogalapot mint elfogadhatatlant el kell utasítani (lásd ebben az értelemben a Bíróság C-104/97. P. sz., Atlanta kontra Európai Közösség ügyben 1999. október 14-én hozott ítéletének [EBHT 1999., I-6983. o.] 29. pontját).

64. Ennélfogva a második és harmadik, valamint az arányosság elvének megsértésére alapított, másodlagosan felhozott jogalapot szintén el kell utasítani.

65. Az 1260/1999 rendelet 32. cikk (3) bekezdése első albekezdése f) pontjának, második albekezdésének és 39. cikke (2) és (3) bekezdésének, valamint a kontradiktórius eljárás elvének megsértésére és a hatáskörrel való visszaélésre alapított negyedik jogalappal kapcsolatban a fenti 43–60. pontban kifejtett megfontolásokból kitűnik, hogy e rendelkezések közül az első megfelelő jogalapot nyújtott a megtámadott határozatok meghozatalához. Az Olasz Köztársaság így nem róhatja fel a Bizottságnak sem az ugyanezen rendelet 39. cikkének (2) és (3) bekezdése szerinti felfüggesztési eljárás megkerülését, sem védelemhez való jogának megsértését, ami az időközi kifizetés iránti kérelmek elfogadhatatlanságát alátámasztó, először a 2008. március 31-i levélben felhozott, majd a megtámadott határozatokban is átvett vitatott indokokat illeti. Amint arra a Bizottság is rámutat, e levél és a megtámadott határozatok együttes olvasatából kitűnik, hogy a Campania tartomány 2007. december 28-i hulladékgazdálkodási tervével összefüggő bizonyos aggodalmak és fenntartások, amelyeket a 2008. október 20-i levél tartalmaz, és amelyekre a 2008. december 22-i levél is röviden utal, az elfogadhatatlanság vitatott indokaitól eltérően sem a 2007/2195 jogsértési eljárás, sem a POR Campania megvalósításával kapcsolatos, a megtámadott határozatok meghozatalához vezető eljárás keretében nem képezték kifejezetten vita tárgyát. Ebből következően nem tekinthető úgy, hogy a megtámadott határozatok sértenék az Olasz Köztársaság védelemhez való jogát, vagy olyan formai, illetve érdemi hibában szenvednének, amely alapján említett aggályok és fenntartások megfogalmazása jogszerűtlen lenne.

66. Következésképpen a negyedik jogalapot szintén el kell utasítani.

Az EK 253. cikk szerinti indokolási kötelezettség megsértésére alapított, ötödik jogalapról

67. A jelen jogalap keretében az Olasz Köztársaság lényegében úgy érvel, hogy a 2008. december 22-i levél nem tartalmazza a lényeges pontok indokolását, mivel a Bizottság elmulasztott megfelelő választ adni az olasz hatóságok 2008. június 9-i levelében előterjesztett észrevételekre. Így a 2008. december 22-i levél nem vette figyelembe azt a tényt, hogy az 1.7 intézkedéshez kapcsolódó projektek hozzájárultak és a továbbiakban is hozzájárulhattak volna a hulladékártalmatlanítás problémájának megoldásához, amennyiben az érintett projektek a szelektíven gyűjtött hulladékokból származó anyagok, valamint energia gyűjtésére, illetve hasznosítására irányultak. Ez azonban a jogsértési eljárás tárgya és célja, valamint az 1.7 intézkedés által lefedett projektek tárgya és célja közti kapcsolat – sőt, teljes egybeesés – alapvető elemét képezte volna. Egyébként mivel az 1.7 intézkedés célkitűzéseit és projektjeit a POR Campania részletesen meghatározza, a Bizottságnak határozatát egy e tekintetben megfelelő vizsgálatra kellett volna alapoznia, és ki kellett volna fejtenie azon indokokat, amely alapján úgy ítélte meg, hogy a jogsértési eljárás megindítására alapot nyújtó helyzet akadályozta az említett intézkedés hatékony megvalósítását.

68. A Bizottság a jelen jogalap elutasítását kéri.

69. Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság a jelen keresettel meg nem támadott 2008. március 31-i levelében értesítette az olasz hatóságokat arról, hogy a 2007/2195 jogsértési eljárásnak milyen következményeket szán a POR Campania végrehajtásának keretében az 1.7 intézkedés finanszírozását illetően (lásd a fenti 13. pontot). A Bizottság ebben a levélben kifejtette, hogy az 1260/1999 rendelet 32. cikkének (3) bekezdését alkalmazva „a továbbiakban nem áll módjában időközi kifizetéseket eszközölni a[z…] 1.7 intézkedéssel kapcsolatos kiadások megtérítése ügyében”, amely a „Tartományi hulladékgazdálkodási és –ártalmatlanítási rendszert” célozza, amelyre a szóban forgó „jogsértési eljárás vonatkozik”. E tekintetben a Bizottság kifejtette, hogy „a hulladékgazdálkodás egészében elégtelen a hulladékok megfelelő gyűjtésének és ártalmatlanításának biztosítása szempontjából, és – ebből következően – az 1.7 intézkedés olyan cselekvései tekintetében is, mint a tárolóberendezésekhez, a hulladékkezeléshez és -ártalmatlanításhoz, a száraz- és nedvesanyag-hasznosító létesítményekhez, a szelektív hulladékgyűjtőktől eltérő lerakók végleges létesítéséhez […], valamint az ágazati tervekhez és programokhoz kapcsolódó intézkedések”. A Bizottság tehát lényegében azt állapította meg, hogy elfogadhatatlan minden, az 1.7 intézkedéssel kapcsolatos kiadásra vonatkozó kifizetés iránti kérelem, amelyet azután nyújtottak be, hogy Campania tartomány megszegte a 2006/12 irányelvből eredő kötelezettségeit.

70. A Bizottság ezen indokra hivatkozott (lásd a fenti 13–21. pontot) az összes megtámadott határozatban, úgy, hogy az említett indokolást az említett határozatok indokai szerves részének kell tekinteni a határozatok jogszerűségének vizsgálata szempontjából, amelyet a felek a tárgyaláson elismertek, és amit a tárgyalási jegyzőkönyv is rögzített. Ezen túlmenően a Bizottság 2008. december 22-i levelében hangsúlyozta, hogy a 2007/2195 jogsértési eljárás a 2006/12 irányelv 4. és 5. cikke szempontjából Campania hulladékgazdálkodási rendszerének egészére vonatkozott, megállapítva, hogy nem álltak fenn „megfelelő biztosítékai az ERFA által az 1.7 intézkedés keretében társfinanszírozott műveletek megfelelő végrehajtásának, amely műveletek – magának az intézkedésnek a szövege szerint – a tartományi hulladékgazdálkodási és -ártalmatlanítási rendszer egészét érint[ették], és amelyek hatékonysága és megfelelősége képez[te] a szóban forgó „jogsértési eljárás tárgyát”.

71. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint egy egyedi határozat indokolási kötelezettségének célja az érintettnek elegendő tájékoztatás biztosítása annak eldöntéséhez, hogy a határozat megalapozott-e, vagy hogy adott esetben valamilyen, az érvényességének vitatását lehetővé tevő hibája van, valamint annak lehetővé tétele, hogy az uniós bíró gyakorolja a határozat jogszerűsége feletti kontrollját. E kötelezettség terjedelme a tárgybeli jogi aktus jellegétől és elfogadásának körülményeitől függ. Mivel az ERFA végrehajtásának keretében hozott, az időközi kifizetés iránti kérelmek ideiglenes elfogadhatatlanságára irányuló bizottsági határozatok mind a kérelmező tagállam, mind a kifizetések végső kedvezményezettjei számára negatív pénzügyi következménnyel járnak, ezen határozatok indokolásából világosan ki kell derülniük az elfogadhatatlanná nyilvánítást alátámasztó indokoknak (lásd ebben az értelemben ítélet a Törvényszék T-81/09. sz., Görögország kontra Bizottság ügyben 2011. július 13-án hozott ítéletének [az EBHT-ban nem tették közzé] 41. pontját; lásd még ebben az értelemben és analógia útján a Törvényszék a T-137/01. sz., Stadtsportverband Neuss kontra Bizottság ügyben 2003. szeptember 17-én hozott ítéletének [EBHT 2003., II-3103. o.] 52–54. pontját). Nem követelmény az indokolással szemben mindenesetre, hogy a releváns tény- és jogkérdések minden részletére kitérjen, amennyiben nem csupán szövege, hanem egyben kontextusa, valamint a tárgyra vonatkozó jogszabályok összessége alapján kell eldönteni azt a kérdést, hogy valamely aktus indokolása megfelel-e az EK 253. cikk követelményeinek (a Bíróság C-89/08 P. sz., Bizottság kontra Írország és társai ügyben 2009. december 2-án hozott ítéletének [EBHT 2009., I-11245. o.] 77. pontja).

72. Tekintettel azon tényre, hogy a megtámadott határozatok indokolása magában foglalja a 2008. március 31-i levélben szereplő indokolást, ezen indokolás és az 1260/1999 rendelet 32. cikk (3) bekezdése első albekezdése f) pontjának alkalmazását alátámasztó összes lényeges elem tekintetében elegendő megállapítani, hogy nemcsak az Olasz Köztársaságnak állt módjában érdemben vitatni a megtámadott határozatok jogszerűségét, de a Törvényszék is teljes kontrollt gyakorolhat felettük (lásd a fenti 42–66. pontot). Egyébiránt, tekintettel a fenti 71. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatra, a Bizottságnak a megtámadott határozatokban nem kellett az Olasz Köztársaság 2008. június 9-i levélben előadott összes érvre kifejezett választ adni, mivel e határozatok megfelelő módon tartalmazták az azokat alátámasztó alapvető elemeket. A megtámadott határozatok elfogadásának körülményei vonatkozásában le kell szögezni, hogy az olasz hatóságok a 2007/2195 jogsértési eljárás címzettjeiként ismerték a Bizottság kifogásának tárgyát, és következésképpen össze tudták hasonlítani az 1.7 intézkedés tárgyát az elfogadhatatlannak nyilvánított kifizetés iránti kérelmek és a megtámadott határozatokban kimondott elfogadhatatlannak nyilvánítás tárgyával úgy, hogy nem volt szükség annál részletesebb indokolásokra, mint amelyek ezen aktusokban szerepeltek. E tekintetben le kell szögezni, hogy pusztán az a tény, hogy az Olasz Köztársaság egyes elemeket, mint az elfogadhatatlannak nyilvánított kifizetés iránti kérelmek tárgya és a jogsértési eljárás tárgya közti állítólagos teljes egyezést (lásd a fenti 42–54. pont), tévesen alapvető jellegűnek tekintett, ami az érdemi értékelés körébe tartozik, még nem alkalmas arra, hogy változtasson a Bizottság formális indokolási kötelezettségének terjedelmén.

73. Következésképpen az ötödik jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.

A T-308/09. sz. ügyben felhozott, és a 1260/1999 rendelet 32. és 39. cikke, valamint az EK 230. cikk megsértésére alapított, hatodik és hetedik jogalapról

74. Az Olasz Köztársaság a hatodik jogalap keretében azt állítja, hogy a Bizottság 2009. május 20-i levelében a szóban forgó kifizetés iránti kérelemmel szemben felhozott további, a T-99/09. sz. ügy függő jellegére alapított elfogadhatatlansági indok ellentétes az 1260/1999 rendelet 32. és 39. cikkével, amelyek taxatív módon sorolják fel azon eseteket, amelyekben a Bizottság felfüggesztheti az időközi kifizetéseket, és a kifizetés iránti kérelmet elfogadhatatlannak nyilváníthatja. Az EK 230. cikkre alapozott és a Bizottság által már meghozott hasonló intézkedésekkel szembeni kereset mindenesetre nem szerepel ezen esetek között.

75. A hetedik jogalap keretében az Olasz Köztársaság azt állítja, hogy ezenfelül a 2009. május 20-i levél, amennyiben a Bizottság az időközi kifizetést arra a tényre hivatkozva tagadja meg, hogy egy, az EK 230. cikk alapján indított kereset függőben van, ugyanezt a rendelkezést sérti, amely az uniós bíróság általi hatékony jogvédelemhez való alapvető jog kifejeződése. A Bizottság hozzáállása eltántorítja a tagállamokat attól, hogy keresetet indítsanak a kifizetés iránti kérelmeket elutasító határozatokkal szemben, tekintettel annak veszélyére, hogy az időközi kifizetések a kereset tárgyában való határozathozatalig felfüggesztésre kerülnek, és ebből következően ez a bírói jogvédelemhez való joguk gyakorlásának elfogadhatatlan korlátozása lenne.

76. A Bizottság e jogalapok elutasítását kéri.

77. Az 1260/1999 rendelet 32. és 39. cikkének megsértésére alapított hatodik jogalappal kapcsolatban elegendő megállapítani, hogy e jogalap a T-308/09. sz. ügyben megtámadott, és a 2008. március 31-i, valamint a december 22-i levélben szereplőkkel azonos elfogadhatatlansági indokokra hivatkozó 2009. május 20-i levél téves értelmezésén alapul. Ahogy ugyanis a Bizottság állítja, a T-99/09. sz. kapcsolódó ügy vonatkozásában felhozott perfüggőségi kifogás csak az eljárás jelen szakaszában fennálló jogi helyzet leírása, és nem tekinthető az elfogadhatatlanság további, az 1260/1999 rendelet 32. és 39. cikkében nem szereplő okának. A Bizottság így arra szorítkozott, hogy felhívja az Olasz Köztársaság figyelmét arra a tényre, hogy egyrészt az ugyanazon elfogadhatatlansági okok jogszerűségére vonatkozó T-99/09. sz. ügyben az eljárás kimenetele szükségszerűen előrevetíti az eljárás kimenetelét a T-308/09. sz. ügyben is, másrészt hogy a szóban forgó időközi kifizetések iránti kérelmeket továbbra is elfogadhatatlannak tekinti, amíg az uniós bíróság e tekintetben érdemi határozatot nem hoz.

78. Az EK 230. cikk megsértésére alapított, hetedik jogalappal kapcsolatban hasonlóképpen elegendő hangsúlyozni, hogy a Bizottság nem azért hivatkozott az EK 230. cikkre, hogy további elfogadhatalansági okot hozzon fel az 1260/1999 rendelet 32. és 39. cikke alapján, vagy hogy az Olasz Köztársaságot eltántorítsa a kereset benyújtásától, hanem kizárólag azért, hogy figyelembe vegye a T-99/09. sz. kapcsolódó ügyet, és azt a tényt, hogy annak kimenetele elővetíti a T-308/09. sz. ügy kimenetelét.

79. Következésképpen a hatodik és hetedik jogalapot mint nyilvánvalóan megalapozatlant el kell utasítani.

80. Tekintettel a fenti megfontolások összességére, a kereset egészét el kell utasítani.

A költségekről

81. Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §-a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.

82. Mivel az Olasz Köztársaság valamennyi jogalapja tekintetében pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell őt saját költségei, valamint a Bizottságnál felmerült költségek viselésére.

Rendelkező rész

A fenti indokok alapján

A TÖRVÉNYSZÉK (első tanács)

a következőképpen határozott:

1) A Törvényszék a kereseteket elutasítja.

2) Az Olasz Köztársaság maga viseli saját költségeit, valamint az Európai Bizottság részéről felmerült költségeket.