ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

Az eljárás írásbeli szakaszában, 2014. szeptember 15‑i beadványában a Tanács előterjesztette ellenkérelmét, amelyhez többek között mellékelte az Egyesült Királyság belügyminiszterének végzését, a 2006. július 14‑i végzést, az FTO‑nak minősítést, az SDGT‑nek minősítés, az Office of the US Coordinator for counterterrorism of the US Department of State (az Egyesült Államok külügyminisztériumának terrorizmusellenes koordinátorának hivatala, Amerikai Egyesült Államok) több éves jelentését, valamint számos újságcikket. 2015. március 31‑én a Tanács ezután benyújtotta viszonválaszát, amelyhez többek között mellékelte a cour d’appel de Paris (párizsi fellebbviteli bíróság, Franciaország) 2013. április 23‑i ítéletének kivonatait, és a Cour de cassation (semmítőszék, Franciaország) 2014. május 21‑i ítéletét.
50

E körülmények között a Bizottság helyesen állapította meg a megtámadott rendelet (69) preambulumbekezdésében, hogy hiányoztak számára olyan bizonyítékok, amelyek lehetővé tennék adott esetben egy alacsonyabb haszonkulcs megállapítását az RFAI számára. Következésképpen teljesen indokolt volt a Bizottság részéről – ahogyan azt az 1988. október 5‑iCanon és társai kontra Tanács ítéletben (277/85 és 300/85, EU:C:1988:467, 32. pont) is megerősítették –, hogy az exportár képzéséhez kiigazításként egy olyan haszonkulcsot fogadjon el, mint a független importőrök haszonkulcsa, amennyiben – amint azt a 2015. március 17‑iRFA International kontra Bizottság ítélet (T‑466/12, EU:T:2015:151, 68. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat) is hangsúlyozza – a társult egységek által azon forgalmazónak, aki többek között az Unióba történő behozatali funkciókat biztosítja, szolgáltatott adatokra hatással lehet e társulás. A Bizottság így érvényesen tudta megállapítani a használt 6%‑os haszonkulcsot az eredeti vizsgálat során, figyelemmel az ilyen importőrök felülvizsgálatban való együttműködésének hiányára, ahogyan azt a megtámadott rendelet (15) és (62) preambulumbekezdése is kifejti.
128

Másodszor a Bizottság a – 2017. május 11‑iSvédország kontra Bizottság ítélettel (C‑562/14 P, EU:C:2017:356) megerősített – 2014. szeptember 25‑iSpirlea kontra Bizottság ítéletre (T‑306/12, EU:T:2014:816, 19., 22. és 39. pont) hivatkozva azt a választ adja, hogy az EU Pilot eljárással kapcsolatos dokumentumok vonatkozásában támaszkodhatott a hozzáférhetővé tétel megtagadásának általános vélelmére. Azt is állítja, hogy dokumentumegyüttes is tartozhat valamely vélelem alá, ha e dokumentumok egyetlen eljárásra vonatkoznak, mint a jelen esetben is. Végül a Bizottság felidézi azt, hogy egy EU Pilot eljárás már folyamatban volt a megtámadott határozat időpontjában, és ellentétben azzal, amit a felperes előad, a megtámadott határozat időpontjában akkor is fennáll a bizalmas jelleg vélelme, ha a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárást még nem indították meg. A Törvényszék kérdésére a Bizottság hangsúlyozta, hogy a keretirányelv 29. cikke alapján indított eljárás összes dokumentuma részét képezte az 5160/11 EU Pilot vizsgálatnak, és az, hogy e dokumentumok közül nem mindet „csatolták fizikailag” az EU Pilot eljárás aktájához, nincs ellentmondásban ezzel az állítással.
106

Végül, feltételezve, hogy a felperes érvelését úgy kell érteni, hogy az az uniós érdek fennállására tekintettel a T‑168/01. sz. ügyben hozott ítélet, valamint a C‑501/06. P., a C‑513/06. P., a C‑515/06. P. és a C‑519/06. P. sz. ügyekben hozott ítélet hatályának a Bizottság általi megsértését is érinti, amennyiben azok részlegesen fenntartják a 2001. évi határozatot, emlékeztetni kell a megtámadott határozatban vétett és a fenti 62–64. pontban megállapított téves jogalkalmazásra. Még azt szükséges vizsgálni, hogy ez a téves jogalkalmazás az ügy körülményei között meghatározó befolyást gyakorolhatott‑e a Bizottságnak a panasz vizsgálata folytatásához fűződő megfelelő uniós érdekre vonatkozó értékelésére (lásd ebben az értelemben: 2002. május 14‑iGraphischer Maschinenbau kontra Bizottság ítélet, T‑126/99, EU:T:2002:116, 48. és 49. pont; 2007. szeptember 12‑iUFEX és társai kontra Bizottság ítélet, T‑60/05, EU:T:2007:269, 77. és 78. pont). A jelen esetben a megtámadott határozat (23) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság az uniós érdek hiányára való következtetéshez három kritériumra támaszkodik, amelyek a szóban forgó magatartás 1998 októberében való megszűnéséhez, a tartós hatások bekövetkezésének a hiányához, valamint ahhoz a tényhez kapcsolódnak, hogy a nemzeti bíróságok és a nemzeti hatóságok megfelelő helyzetben voltak a felvetett problémák kezeléséhez. A Bizottság e tekintetben azoknak a kritériumoknak a számát, amelyekre hivatkozni szándékozott, jogosan korlátozta a szóban forgó három kritériumra (lásd ebben az értelemben: 2001. május 17‑iIECC kontra Bizottság ítélet, C‑449/98 P, EU:C:2001:275, 45–47. pont; 2011. november 24‑iEFIM kontra Bizottság ítélet, T‑296/09, nem tették közzé, EU:T:2011:693, 105. pont). Ebből következik, hogy azt a befolyást kell értékelni, amelyet a T‑168/01. sz. ügyben hozott ítélet, valamint a C‑501/06. P., a C‑513/06. P., a C‑515/06. P. és a C‑519/06. P. sz. ügyekben hozott ítélet, valamint következésképpen a 2001. évi határozat hatályának a Bizottság által téves értékelése a határozatban figyelembe vett három kritériumra tekintettel gyakorolhatott. Márpedig ezen kritériumok egyikét sem érintheti döntő mértékben végrehajtása során a 2001. évi határozat részleges fenntartása. A 2001. évi határozat fennállása ugyanis, amely egy jogi körülmény, nincs hatással a szóban forgó magatartásnak vagy hatásainak a tartósságára, amely egy ténybeli körülmény. Ugyanez vonatkozik a nemzeti hatóságok és bíróságok beavatkozására, amely továbbra is lehetséges – amint az a fenti 86. pontban megállapításra került –, és azután is, hogy maga a Bizottság a szóban forgó magatartásra vonatkozó határozatot hozott (2012. február 14‑iToshiba Corporation és társai ítélet, C‑17/10, EU:C:2012:72, 68–92. pont). Ráadásul a megtámadott határozat (39)–(41) preambulumbekezdéséből egyaránt kitűnik, hogy a Bizottság ezt a kritériumot csak az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdésének adott esetben a nemzeti hatóságok és bíróságok általi alkalmazására tekintettel vizsgálja, amely rendelkezés kapcsán nem vitatott, hogy azt a 2001. évi határozat részleges megsemmisítését követően nem alkalmazza.
80

Ezen túlmenően maguk a megtámadott rendelet 5. cikke (1) bekezdése a) pontjának különböző nyelvi változatai alapján nem fogadható el a Tanácsa azon érve, amely szerint a vagylagosság valójában egyrészről a „meghatározó hitelintézetre”, másrészről pedig „az orosz gazdaság versenyképességének, diverzifikációjának és a beruházások ösztönzésének előmozdítására kifejezett megbízással rendelkező […] más meghatározó intézményre” vonatkozik. Egyebekben – amint azt a Tanács a tárgyaláson elismerte – bizonyos nyelvi változatok nem egyértelműek, és azokat a felperes által előterjesztett értelemben is, azaz akként is lehetne értelmezni, hogy a meghatározó hitelintézet esetében is „kifejezett megbízással” kell rendelkezni.
127

A Tanács ugyanis jogszerűen vélhette úgy, hogy e cél elérése érdekében nem csupán azokat az oroszországi székhelyű meghatározó hitelintézeteket vagy finanszírozásfejlesztési intézményeket kell célba venni, amelyek 2014. augusztus 1‑jén 50%‑nál magasabb arányban voltak állami tulajdonban vagy álltak állami ellenőrzés alatt, és amelyek neve szerepelt az I. mellékletben foglalt listán [a megtámadott határozat 1. cikke (1) bekezdésének a) pontja], hanem az Unión kívüli székhelyű minden olyan jogi személyt, szervezetet és szervet is, amelyek 50%‑nál magasabb arányban álltak az I. mellékletben felsorolt valamely szervezet tulajdonában [a megtámadott határozat 1. cikke (1) bekezdésének b) pontja], illetve a megtámadott határozat 1. cikke (1) bekezdésének b) pontjában említett kategóriába tartozó vagy az I. mellékletben felsorolt valamely szervezet nevében vagy irányítása szerint eljáró minden jogi személyt, szervezetet vagy szervet is [a megtámadott határozat 1. cikke (1) bekezdésének c) pontja]. Ha a felpereshez hasonló szervezetek nem tartoznának a megtámadott jogi aktusokban előírt intézkedések hatálya alá, az e jogi aktusok mellékletében említett orosz szervezetek könnyen kijátszhatnák a tilalmakat azáltal, hogy azokat leányvállalataikkal vagy a nevükben eljáró szervezetekkel hajtatják végre (lásd ebben az értelemben: 2012. március 13‑iMelli Bank kontra Tanács ítélet, C‑380/09 P, EU:C:2012:137, 58. pont).
115

A komoly nehézségek fogalma egybeesik a kétségek fogalmával (lásd ebben az értelemben: 2008. február 12‑iBUPA és társai kontra Bizottság ítélet, T‑289/03, EU:T:2008:29, 328. pont; 2020. szeptember 9‑iKerkosand kontra Bizottság ítélet, T‑745/17, EU:T:2020:400, 106. pont), és objektív jellegű. Az ilyen nehézségek fennállását nemcsak az előzetes vizsgálatot követően elfogadott bizottsági határozat elfogadásának körülményei, hanem azon értékelések között is keresni kell, amelyekre a Bizottság támaszkodott. Ebből következik, hogy a 2015/1589 rendelet 4. cikkének (3) bekezdésén alapuló, kifogást nem emelő határozat jogszerűsége attól függ, hogy azon információk és bizonyítékok értékelésének, amelyekkel a Bizottság a bejelentett intézkedés előzetes vizsgálati szakaszában rendelkezett vagy rendelkezhetett, objektív módon kétségeket kellett volna‑e ébresztenie ezen intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatosan, mivel az ilyen kétségek felmerülése esetén meg kell indítani a hivatalos vizsgálati eljárást, amelyben az ugyanezen rendelet 1. cikkének h) pontja szerinti érintett felek is részt vehetnek (lásd ebben az értelemben: 2020. szeptember 3‑iVereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland és társai kontra Bizottság ítélet, C‑817/18 P, EU:C:2020:637, 79. és 80. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2019. június 20‑ia&o hostel and hotel Berlin kontra Bizottság ítélet, T‑578/17, nem tették közzé, EU:T:2019:437, 58. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
2)

Az Európai Bizottság maga viseli saját költségeit, valamint köteles viselni a FIH Holding A/S és a FIH A/S részéről felmerült költségeket is.
–

1991, Brooker és társai, „The Effect of Glyphosate on Pregnancy of the Rabbit (Incorporates Preliminary Investigations)”, Huntingdon Research Centre, dátum: 1991.10.14, referenciaszám: TOX95552393,
40

Ötödsorban a Bizottság tisztességtelennek ítéli a Slovak Telekommal helymegosztási megállapodást kötni kívánó és végső soron e társaság helyi hurokjaihoz hozzáférést kérő valamennyi alternatív szolgáltatótól megkövetelt bankgaranciára vonatkozó több szabályt és feltételt. Így először is a Slovak Telekom túl széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik annak során, hogy a bankgaranciát elfogadja vagy elutasítja, és e tekintetben semmilyen határidő nem köti. Továbbá a garancia 66387,84 euróban megállapított összege aránytalan a Slovak Telekom által viselt kockázattal és a részéről felmerülő költségekkel. Ez annál is inkább így van, mivel a referenciaajánlat lehetővé tette, hogy a Slovak Telekom e garanciának többszörösét kérje akkor, ha azt érvényesíti, mivel a bankgarancia eredeti összegét akár a tizenkétszeresére is lehetett növelni. Ráadásul a Slovak Telekom a bankgaranciát nem csak annak érdekében érvényesíthette, hogy az általa nyújtott tényleges szolgáltatások meg nem fizetését fedezze, hanem bármely más olyan kártérítési igényt is kielégíthetett belőle, amelyet elő tudott terjeszteni. Mindemellett a Slovak Telekom anélkül érvényesíthette a bankgaranciát, hogy bizonyítania kellett volna, hogy az adóst először felszólította, és az említett adós ezenkívül nem tiltakozhatott a garancia ezen érvényesítésével szemben. Végül a Bizottság hangsúlyozza, hogy az alternatív szolgáltatók semmilyen hasonló garanciával nem rendelkeznek, noha a Slovak Telekomnak a helyi hurkok átengedésével kapcsolatos magatartásából adódóan veszteségek érhetik őket.
40

Ötödsorban a Bizottság tisztességtelennek ítéli a felperessel helymegosztási megállapodást kötni kívánó és végső soron e társaság helyi hurokjaihoz hozzáférést kérő valamennyi alternatív szolgáltatótól megkövetelt bankgaranciára vonatkozó több szabályt és feltételt. Így először is a felperes túl széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik annak során, hogy a bankgaranciát elfogadja vagy elutasítja, és e tekintetben semmilyen határidő nem köti. Továbbá a garancia 66387,84 euróban megállapított összege aránytalan a felperes által viselt kockázattal és a részéről felmerülő költségekkel. Ez annál is inkább így van, mivel a referenciaajánlat lehetővé tette, hogy a felperes e garanciának többszörösét kérje akkor, ha azt érvényesíti, mivel a bankgarancia eredeti összegét akár a tizenkétszeresére is lehetett növelni. Ráadásul a felperes a bankgaranciát nem csak annak érdekében érvényesíthette, hogy az általa nyújtott tényleges szolgáltatások meg nem fizetését fedezze, hanem bármely más olyan kártérítési igényt is kielégíthetett belőle, amelyet elő tudott terjeszteni. Mindemellett a felperes anélkül érvényesíthette a bankgaranciát, hogy bizonyítania kellett volna, hogy az adóst először felszólította, és az említett adós ezenkívül nem tiltakozhatott a garancia ezen érvényesítésével szemben. Végül a Bizottság hangsúlyozza, hogy az alternatív szolgáltatók semmilyen hasonló garanciával nem rendelkeznek, noha a felperesnek a helyi hurkok átengedésével kapcsolatos magatartásából adódóan veszteségek érhetik őket.
A Törvényszék (hatodik tanács) 2016. december 6‑i ítélete –

Groupe Go Sport kontra EUIPO – Design Go (GO SPORT)

(T‑703/15. sz. ügy)

„Európai uniós védjegy – Felszólalási eljárás – A GO SPORT európai uniós szóvédjegy bejelentése – GO korábbi nemzeti szóvédjegyek – A lajstromozás felszólalási osztály általi részleges megtagadása – A kereset alapjául szolgáló okokat megjelölő beadvány benyújtásának elkésettsége – A fellebbezési tanácshoz benyújtott fellebbezés elfogadhatatlansága – A 207/2009/EK rendelet 60. cikke – A 2868/95/EK rendelet 49. cikkének (1) bekezdése”

1. Európai uniós védjegy – Az EUIPO fórumai előtti eljárások – Az EUIPO részére történő adatközlés – Telefaxon történő megküldés – Hiányos vagy olvashatatlan közlés (2868/95 bizottsági rendelet, 1. cikk, 80. szabály, (2) bekezdés) (lásd: 61–63. pont)

2. Európai uniós védjegy – Eljárási rendelkezések – Határidők – Jogvesztés – Eltérések – Körültekintési és gondossági kötelezettség (207/2009 tanácsi rendelet, 60. cikk; 2868/95 bizottsági rendelet, 1. cikk, 49. szabály, (3) bekezdés) (lásd: 68. pont)

Tárgy

Az EUIPO második fellebbezési tanácsának a Design Go és a Groupe Go Sport közötti felszólalási eljárással kapcsolatban 2015. szeptember 22‑én hozott határozata (R 569/2015‑2. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

Rendelkező rész

1) A Törvényszék a keresetet elutasítja.
Az EUMSZ 256. cikk és az EUMSZ 263. cikk úgy rendelkezik, hogy a Törvényszék megvizsgálja az Unió szervei vagy hivatalai által elfogadott, harmadik személyekre joghatással járó jogi aktusok jogszerűségét, az elfogadhatósági feltételek sérelme nélkül, különösen a tekintetben, hogy az eljárást az esettől függően az intézkedés kihirdetésétől vagy a felperessel történő közlésétől, illetve ennek hiányában attól a naptól számított két hónapon belül kell megindítani, amikor arról a felperes tudomást szerzett. Az elfogadhatóság a bíróság hatáskörébe tartozó kereset értékelésekor figyelembe vett tényezők egyike, annál is inkább, mivel a bíróságnak hivatalból kell azt vizsgálnia.

Nem az európai uniós védjegyről szóló 207/2009 rendeletnek az in integrum restitutióra vonatkozó 81. cikke alkalmazandó abban az esetben, amikor az EUIPO valamelyik fellebbezési tanácsának határozata ellen a Törvényszék elé terjesztett keresetet a bíróság késedelmesnek tekinthet, hanem a bíróságra irányadó rendelkezések, azaz az EUMSZ 263. cikk és az Európai Unió Bírósága alapokmánya 45. cikkének második albekezdése, melynek értelmében „a határidők elmulasztása nem jár jogvesztéssel, ha az érintett fél előre nem látható körülmények vagy vis maior fennállását igazolja”.

A bírósági eljárás nem válik egyébként az elejétől fogva két részre, amint azt a 207/2009 rendelet 81. cikke előírja, egyrészről a kereset benyújtása, másrészről az in integrum restitutio iránti kérelem benyújtása, melyekről a bíróság külön határozna az adott kereset benyújtási határidejére tekintettel az említett kereset elfogadhatóságáról. Ugyanis a kereset benyújtásával induló ugyanazon eljárás keretében vizsgálja főszabály szerint a bíróság a kereset elfogadhatóságát, és csupán akkor határozhat külön határozatban az elfogadhatóságról – majd, amennyiben megállapítja a kereset elfogadhatóságát, az ügy érdeméről –, ha a bírósághoz elfogadhatatlansági kifogást nyújtanak be, melyben azt kérik, hogy e tekintetben az ügy érdemét nem érintve hozzon határozatot, illetve ha hivatalból merül fel eljárásgátló ok.

(vö. 45., 46. pont)
A Törvényszék (első tanács) 2016. július 20‑i ítélete –

Reisenthel kontra EUIPO (keep it easy)

(T‑308/15. sz. ügy)

„Európai uniós védjegy — A keep it easy szóvédjegy bejelentése — Feltétlen kizáró ok — Megkülönböztető képesség hiánya — A 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja”

1. Európai uniós védjegy — Az európai uniós védjegy meghatározása és megszerzése — Feltétlen kizáró okok — Megkülönböztetésre nem alkalmas megjelölések — A megkülönböztető képesség értékelése — Szempontok (207/2009 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 14. és 15. pont)

2. Európai uniós védjegy — Az európai uniós védjegy meghatározása és megszerzése — Feltétlen kizáró okok — Megkülönböztetésre nem alkalmas megjelölések — Reklámjelmondatokból álló védjegyek — Megkülönböztető képesség — Különleges értékelési szempontok alkalmazása — Megengedhetetlenség (207/2009 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 16. és 17. pont)

3. Európai uniós védjegy — Az európai uniós védjegy meghatározása és megszerzése — Feltétlen kizáró okok — Megkülönböztetésre nem alkalmas megjelölések — A keep it easy szóvédjegy (207/2009 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 18., 29., 31. és 32. pont)

4. Európai uniós védjegy — Az európai uniós védjegy meghatározása és megszerzése — Feltétlen kizáró okok — Megkülönböztetésre nem alkalmas megjelölések — Több elemből álló szóvédjegy — A szókapcsolat érintett vásárlóközönség általi átfogó észlelésének figyelembevétele (207/2009 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 23. pont)

Tárgy

Az EUIPO ötödik fellebbezési tanácsának a keep it easy szómegjelölés európai uniós védjegyként történő lajstromozása iránti kérelemmel kapcsolatban 2015. március 26‑án hozott határozata (R 2659/2014‑5. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

Rendelkező rész

1) A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)

Az EUIPO viseli saját költségeit, valamint a Fruit of the Loom, Inc. részéről felmerült költségeket.
A Törvényszék (negyedik tanács) 2016. szeptember 28‑i ítélete –

The Art Company B & S kontra EUIPO – G‑Star Raw (THE ART OF RAW)

(T‑593/15. sz. ügy)

„Európai uniós védjegy — Felszólalási eljárás — A THE ART OF RAW európai uniós szóvédjegy bejelentése — A korábbi art nemzeti és európai uniós ábrás védjegyek és a korábbi The Art Company európai uniós ábrás védjegy — Viszonylagos kizáró ok — Az összetéveszthetőség hiánya — A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja”

1. Európai uniós védjegy — Az európai uniós védjegy meghatározása és megszerzése — Viszonylagos kizáró okok — Azonos vagy hasonló áruk, illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja általi felszólalás — A korábbi védjeggyel való összetéveszthetőség — Értékelési szempontok (207/2009 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 18. és 19. pont)

2. Európai uniós védjegy — Az európai uniós védjegy meghatározása és megszerzése — Viszonylagos kizáró okok — Azonos vagy hasonló áruk, illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja általi felszólalás — Az érintett védjegyek hasonlósága — Értékelési szempontok (207/2009 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 20. és 21. pont)

3. Európai uniós védjegy — Az európai uniós védjegy meghatározása és megszerzése — Viszonylagos kizáró okok — Azonos vagy hasonló áruk, illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja általi felszólalás — A korábbi védjeggyel való összetéveszthetőség — THE ART OF RAW szóvédjegy — art és The Art Company ábrás védjegyek (207/2009 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 23., 24., 49–53., 57. és 58. pont)

4. Európai uniós védjegy — Az európai uniós védjegy meghatározása és megszerzése — Viszonylagos kizáró okok — Azonos vagy hasonló áruk, illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja általi felszólalás — A korábbi védjeggyel való összetéveszthetőség — A korábbi védjegy gyenge megkülönböztető képessége — Hatás (207/2009 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 37. és 39. pont)

Tárgy

Az EUIPO első fellebbezési tanácsának a The Art Company B & S és a G‑Star Raw közötti felszólalási eljárással kapcsolatban 2015. július 9‑én hozott határozata (R 1980/2014‑1. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

Rendelkező rész

1) A Törvényszék a keresetet elutasítja.
A Törvényszék (hatodik tanács) 2016. szeptember 22‑i ítélete –

Intercon kontra Bizottság

(T‑206/15. sz. ügy)

„Választottbírósági kikötés — A kutatási, technológiafejlesztési és demonstrációs tevékenységekre vonatkozó hetedik keretprogram (2007 2013) — A »Virtual Pathological Heart of the Virtual Physiological Human« nevű projektre vonatkozó támogatási szerződés — A Bizottság döntése, amely megköveteli a kifizetett összegek egy részének a visszatérítését — Elfogadhatatlanság — A Törvényszék 1991. május 2‑i eljárási szabályzata 44. cikke 1. §-ának c) pontja — Az előírt határidő lejártát követően előterjesztett dokumentumok és észrevételek”

Bírósági eljárás — Keresetlevél — Alaki követelmények — A felhozott jogalapok rövid ismertetése (A Törvényszék eljárási szabályzata (1991), 44. cikk, 1. §, c) pont) (vö. 30. pont)

Tárgy

Az EUMSZ 272. cikkre alapított kérelem annak megállapítása iránt, hogy egyrészt a Bizottság megsértette a „Virtual Pathological Heart of the Virtual Physiological Human (VPH2)” nevű projekt finanszírozására vonatkozó, 224635. sz. támogatási szerződés rendelkezéseit, és másrészt az Európai Unió pénzügyi támogatásaként kifizetett összegek támogatható költségeknek felelnek meg, és a felperestől a Bizottság 2015. január 28‑i levelében, valamint az ahhoz mellékelt terhelési értesítésben követelt 70620 eurós összeg következésképpen nem téríthető vissza.

Rendelkező rész

1) A Törvényszék a keresetet elutasítja.