T‑394/08., T‑408/08., T‑453/08. és T‑454/08. sz. ügyek

Regione autonoma della Sardegna (Olaszország) és társai

kontra

Európai Bizottság

„Állami támogatások – Szardínia régió szállodaipara javára nyújtott támogatások – A támogatásokat a közös piaccal részben összeegyeztethetőnek, részben összeegyeztethetetlennek nyilvánító és visszatéríttetésüket elrendelő határozat – Új támogatások – Indokolási kötelezettség – Bizalomvédelem – Ösztönző hatás – De minimis szabály”

Az ítélet összefoglalása

1. Eljárás – Beavatkozás – A támogatott fél jogalapjaitól eltérő jogalapok – Elfogadhatóság – Feltétel – A jogvita tárgyához való kapcsolódás

(A Bíróság alapokmánya, 40. cikk, negyedik bekezdés; a Törvényszék eljárási szabályzata, 116. cikk, 4. §)

2. Államok által nyújtott támogatások – A Bizottság által végzett vizsgálat – Az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott hivatalos vizsgálati eljárás megindítását elrendelő határozat – Hiányos tényálláson vagy e tényállás téves jogi minősítésén alapuló határozat

(EK 88. cikk, (2) bekezdés; 659/1999 tanácsi rendelet, 6. cikk, (1) bekezdés, és 7. cikk)

3. Megsemmisítés iránti kereset – Keresettel megtámadható aktusok – Kötelező joghatásokat kiváltó aktusok – Az állami támogatásokra vonatkozóan az EK 88. cikk (2) bekezdésében előírt hivatalos vizsgálati eljárást lezáró bizottsági határozat

(EK 88. cikk, (2) bekezdés, és EK 230. cikk)

4. Államok által nyújtott támogatások – A Bizottság által végzett vizsgálat – A támogatási program teljes körű vizsgálata – Megengedhetőség – Következmény

(EK 87. cikk, és EK 88. cikk, (3) bekezdés)

5. Államok által nyújtott támogatások – A Bizottság által végzett vizsgálat – Hivatalos vizsgálati eljárás megindítása – Két hónapos maximális határidő – Alkalmazhatatlanság be nem jelentett támogatás esetén – Állítólagos jogellenes támogatásra vonatkozó információknak a Bizottság rendelkezésére állása – Haladéktalan vizsgálat – Terjedelem

(EK 87. cikk és EK 88. cikk; 659/1999 tanácsi rendelet, 10. cikk, (1) bekezdés)

6. Államok által nyújtott támogatások – A Bizottság által végzett vizsgálat – A panasz miatt indított előzetes vizsgálat ésszerű időn belüli lefolytatására vonatkozó kötelezettség

(EK 87. cikk és EK 88. cikk)

7. Intézmények jogi aktusai – Indokolás – Kötelezettség – Terjedelem – Állami támogatások tárgyában hozott bizottsági határozat

(EK 87., 88. és 253. cikk)

8. Államok által nyújtott támogatások – Közigazgatási eljárás – A támogatás közös piaccal való összeegyeztethetősége – A támogatást nyújtóra és a támogatás potenciális kedvezményezettjére háruló bizonyítási teher

(EK 88. cikk, (2) bekezdés)

9. Államok által nyújtott támogatások – Tervezett támogatások – A Bizottságnak való előzetes bejelentés nélküli végrehajtás – A támogatás visszatéríttetését elrendelő bizottsági határozat – Indokolási kötelezettség – Terjedelem

(EK 88. cikk, (3) bekezdés, és EK 253. cikk; 659/1999 tanácsi rendelet, 14. cikk, (1) bekezdés)

10. Államok által nyújtott támogatások – Létező támogatások és új támogatások – A létező támogatási program módosítására irányuló intézkedés – Új támogatásnak minősítés – Szempontok – Értékelés

(EK 87. cikk; 659/1999 tanácsi rendelet, 1. cikk, b) és c) pont)

11. Államok által nyújtott támogatások – A Bizottság által végzett vizsgálat – Valamely támogatásnak a közös piaccal való összeegyeztethetősége – Mérlegelési jogkör

(EK 87. cikk és EK 88. cikk)

12. Jogellenességi kifogás – Terjedelem – Jogi aktusok, amelyek jogellenességére hivatkozni lehet – A regionális állami támogatásokról szóló bizottsági iránymutatás – Bennfoglaltság – Feltételek

(EK 87. cikk, (3) bekezdés, a) és c) pont, EK 230. cikk és EK 241. cikk; 98/C 74/06 bizottsági közlemény)

13. Államok által nyújtott támogatások – Tilalom – Eltérések – Regionális állami támogatások – Szempontok

(EK 87. cikk és EK 88. cikk; 98/C 74/06 bizottsági közlemény, 4.2 pont)

14. Államok által nyújtott támogatások – Közigazgatási eljárás – A támogatás közös piaccal való összeegyeztethetősége – A támogatást nyújtóra és a támogatás potenciális kedvezményezettjére háruló bizonyítási teher

(EK 88. cikk, (2) bekezdés)

15. Államok által nyújtott támogatások – Valamely támogatásnak a közös piaccal való összeegyeztethetősége – Az érdekeltek esetleges jogos bizalma – Védelem – Feltételek és korlátok

(EK 88. cikk)

16. Államok által nyújtott támogatások – A Bizottság által végzett vizsgálat – Csekély jelentőségű támogatások – Az alkalmazandó felső határt meghaladó támogatás részekre bontása annak érdekében, hogy a támogatás egy részére alkalmazni lehessen a de minimis szabályt – Megengedhetetlenség

(EK 88. cikk, (3) bekezdés; 69/2001 bizottsági rendelet, 2. cikk, (1) és (2) bekezdés, és 1998/2006 bizottsági rendelet, 2. cikk, (2) bekezdés, második albekezdés)

1. A Bíróság alapokmánya 40. cikkének negyedik bekezdése és a Törvényszék eljárási szabályzata 116. cikkének 4. §‑a feljogosítja a beavatkozót, hogy önállóan felvessen nemcsak érveket, hanem jogalapokat is, amennyiben azok az egyik fél kérelmének támogatására irányulnak, és nem teljesen idegenek a felperes és az alperes közti jogvita alapját képező megfontolásoktól, hiszen ha azok lennének, az már a jogvita tárgyának megváltozását eredményezné.

A Törvényszéknek ezért ahhoz, hogy a beavatkozó által hivatkozott jogalapok elfogadhatóságáról határozzon, meg kell vizsgálnia, hogy azok kapcsolódnak‑e a jogvita felek által meghatározott tárgyához.

(vö. 42–43. pont)

2. A tagállamok által nyújtott támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálatára irányuló eljárás keretében a Bizottság végleges határozata az eljárást megindító határozathoz képest bizonyos eltéréseket mutathat, anélkül hogy ezen eltérések érvénytelenné tennék a végleges határozatot. Erre tekintettel tehát a Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozatot nem köteles helyesbíteni. Mindazonáltal logikus, mi több, a támogatási program potenciális kedvezményezettjeinek érdekében áll, hogy – amennyiben a Bizottság a tagállam által nyújtott támogatásra vonatkozó hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozat elfogadását követően észreveszi, hogy ez utóbbi vagy hiányos tényálláson, vagy pedig e tényállás téves jogi minősítésén alapul, helyesbítő határozat elfogadásával lehetősége kell legyen álláspontjának kiigazítására. E helyesbítő határozat ugyanis, amely az érdekelt feleket újból felhívja észrevételeik megtételére, lehetővé teszi, hogy a felek reagáljanak a Bizottságnak a kérdéses intézkedésre vonatkozó előzetes értékelésében bekövetkezett módosulásra, és e tekintetben kifejtsék álláspontjukat.

E tekintetben a Bizottság dönthetne úgy is, hogy először is az eljárást további intézkedés nélkül megszüntető határozatot hoz, és ezt követően új, a módosult jogi értékelésen alapuló hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozatot hoz, amelynek lényegében ugyanaz lenne a tartalma, mint a helyesbítő határozatnak. E körülmények között pergazdaságossági megfontolásokból és a gondos ügyintézés elve alapján a helyesbítő határozat elfogadása kívánatosabbnak tűnik, mint az eljárás megszüntetése és új eljárás indítása.

Ami az ilyen helyesbítő határozat jogi minősítését illeti, mivel e határozat hozzáadódik az eljárást megindító határozathoz, hogy ez utóbbival együtt módosított eljárást megindító határozatot alkosson, osztja annak jogi minősítését. A hivatalos vizsgálati eljárás megindításának közlése ugyanis pusztán arra szolgál, hogy a Bizottság az érdekeltektől minden olyan információt megszerezzen, amely segíti jövőbeli fellépése során.

(vö. 70–73. pont)

3. A Bizottság által az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti, állami támogatásra vonatkozó hivatalos vizsgálati eljárás lezárása érdekében elfogadott végleges határozat az EK 230. cikk alapján megtámadható jogi aktusnak minősül. Az ilyen határozat ugyanis kötelező joghatásokat vált ki, amely joghatások érintik az érintett felek érdekeit, mivel lezárja a szóban forgó eljárást, és véglegesen nyilatkozik a vizsgált intézkedésnek az állami támogatásokra alkalmazandó szabályokkal való összeegyeztethetőségéről. Következésképpen az érintett feleknek mindig van lehetőségük a hivatalos vizsgálati eljárást lezáró végleges határozat megtámadására, és ennek keretében megkérdőjelezhetik a Bizottság végleges álláspontjának alapjául szolgáló különböző elemeket.

E lehetőség független azon kérdéstől, hogy a hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozat olyan joghatásokkal jár‑e, amelyek megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezhetik. Igaz ugyan, hogy az eljárást megindító határozat keresettel megtámadható, amennyiben az olyan végleges joghatásokat keletkeztet, amelyeket a végleges határozat utólag nem tehet jogszerűvé. Ez az eset áll fenn, amikor a Bizottság hivatalos vizsgálati eljárást indít olyan intézkedés tekintetében, amelyet előzetesen új támogatásnak minősít, mivel az eljárást megindító határozat önálló joghatásokat keletkeztet a végleges határozathoz képest. Az érintett intézkedés végrehajtásának felfüggesztése ugyanis, amely az EK 88. cikk (3) bekezdése értelmében ezen intézkedés új támogatásnak való előzetes minősítéséből ered, a végleges határozathoz képest önálló jelleggel bír, amelynek időbeli hatálya a hivatalos eljárás lezárásáig tart.

Valamely eljárást megindító határozat vitatásának e lehetősége mindamellett nem járhat azon következménnyel, hogy korlátozza az érdekelt felek eljárási jogait, megakadályozva őket abban, hogy megtámadják a végleges határozatot, és keresetlevelük alátámasztására az ezen határozat elfogadásához vezető eljárás bármely szakaszára vonatkozó hibákra hivatkozzanak.

Következésképpen azon tény, hogy a felperesek és a beavatkozók a Bizottság helyesbítő határozata ellen nem terjesztenek elő az előírt határidőn belül keresetet, nem akadályozza meg őket abban, hogy a Bizottság végleges határozatával szemben a helyesbítő határozat jogellenességére alapított jogalapokra hivatkozzanak.

(vö. 77–79. pont)

4. A Bizottság támogatási program esetén főszabály szerint nem köteles elvégezni az egyes esetekben nyújtott támogatások elemzését, hanem a kérdéses program jellemzőinek vizsgálatára szorítkozhat. Továbbá a támogatási program egyedi kedvezményezettjeit jellemző sajátos körülmények csak a támogatás érintett tagállam általi visszatéríttetésének szakaszában értékelhetők. Ellenkező esetben ugyanis a Bizottságra háruló vizsgálati teher jelentősebb lenne az EK 88. cikk (3) bekezdését megsértve jogellenesen végrehajtott program esetén, mint abban az esetben, amikor az érintett tagállam betartotta az említett rendelkezésben előírt bejelentési kötelezettséget, mivel ez utóbbi esetben a potenciális kedvezményezettek sajátos körülményei a vizsgálat szakaszában per definitionem ismeretlenek.

Ennélfogva a Bizottság a támogatási program mint olyan vizsgálatára szorítkozhat, és nem kell figyelembe vennie sem a kedvezményezett vállalkozások és az érintett állam közötti kapcsolatokat, sem az érintett különböző vállalkozások között fennálló különbségeket, sem pedig azon esetleges jogos bizalmat, amelyre e vállalkozások közül néhány hivatkozhatna. E körülmények csak az egyedi támogatások visszatéríttetésének szakaszában vehetők majd figyelembe.

(vö. 91–92. pont)

5. Az EK 88. cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999 rendelet 10. cikkének (1) bekezdése értelmében, amennyiben bármilyen forrásból a Bizottság tudomására jut egy feltételezett jogellenes támogatásra vonatkozó információ, a Bizottság késedelem nélkül megvizsgálja ezen információt. E rendelkezést nem úgy kell értelmezni, hogy az előzetes vizsgálati szakasz lezárására utal, hanem inkább úgy, hogy az előzetes vizsgálat megkezdéséhez kapcsolódik, amely álláspontot megerősíti azon tény is, hogy panaszra indult előzetes vizsgálat esetén a szokásos határidő nem köti a Bizottságot.

Azon két hónapos határidő ugyanis, amelyen belül a Bizottságnak le kell zárnia az előzetes vizsgálati szakaszt, kizárólag a tagállamok által bejelentett támogatások esetén alkalmazandó, nem alkalmazandó viszont akkor, ha például az előzetes vizsgálati szakasz panaszra indult.

(vö. 97–98. pont)

6. Mivel az állami támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelése a Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik, a Bizottságnak a Szerződés állami támogatásokra vonatkozó alapvető rendelkezéseinek gondos végrehajtása érdekében alaposan és pártatlanul kell megvizsgálnia a közös piaccal összeegyeztethetetlen támogatást bejelentő panaszt, tehát nem hosszabbíthatja meg korlátlanul az állami támogatásra vonatkozó panasz tárgyát képező állami intézkedések előzetes vizsgálatát.

Az ilyen közigazgatási eljárás időtartamának ésszerű jellegét minden ügy egyedi körülményei, különösen az ügy összefüggései, a Bizottság által lefolytatandó eljárás különböző szakaszai, az ügy összetettsége, valamint a különböző érintett felek számára való jelentősége alapján kell értékelni.

(vö. 99. pont)

7. A Bizottság indokolási kötelezettsége az állami támogatási intézkedés vizsgálatára irányuló eljárás időtartamára nem, hanem kizárólag magának a határozatnak a tartalmára alkalmazandó. Az EK 253. cikk által megkövetelt indokolást ugyanis az adott jogi aktus természetéhez kell igazítani, valamint világosan és egyértelműen kell megfogalmazni a jogi aktust meghozó intézmény érvelését, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott intézkedés indokait, a hatáskörrel rendelkező bíróság pedig gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét. Az indokolás követelményét az ügy körülményeire, többek között a jogi aktus tartalmára, az előadott indokok jellegére, és a címzettek, illetve a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett más személyek magyarázathoz jutás iránti érdekére figyelemmel kell értékelni.

Márpedig az eljárás időtartama nem az érintett intézménynek az ezen időtartamot igazolható érveléséből ered, hanem pusztán olyan ténybeli körülmény, amely kizárólag az intézmény számára az említett eljárás lefolytatásához szükséges időtől függ. Ennélfogva az eljárás időtartama nem képezi a határozat tartalmának megindokolható részét. Csak az eljárás különböző, a kérdéses határozat elfogadásához vezető szakaszainak pusztán tényszerű felsorolását követeli meg.

(vö. 120–122. pont)

8. Amennyiben az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti eljárást megindító határozat tartalmazza a Bizottság megfelelő előzetes elemzését, amely kifejti, hogy a Bizottság mely okokból kételkedik a kérdéses támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségében, a tagállam és a potenciális kedvezményezett feladata az azt alátámasztó bizonyítékok előterjesztése, hogy e támogatások a közös piaccal összeegyeztethetők.

Ez azonban nem az indokolási kötelezettségre, hanem csak a bizonyítási teherre vonatkozó szabálynak minősül, így adott esetben a Bizottságnak kell a határozatában azon okokra hivatkoznia, amelyek alapján a tagállam vagy a kedvezményezettek által szolgáltatott információk ellenére azt állapította meg, hogy a kérdéses támogatások a közös piaccal nem összeegyeztethetők.

(vö. 132. pont)

9. Állami támogatási ügyekben, ha az EK 88. cikk (3) bekezdésének rendelkezéseivel ellentétesen a támogatást már odaítélték, a Bizottság, amelynek hatáskörébe tartozik a nemzeti hatóságokat a támogatás visszatéríttetésére kötelezni, nem köteles különös indokokkal alátámasztani hatásköre gyakorlását. E megoldás, amely az EK 88. cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999 rendelet hatálybalépését megelőző időből származik, e rendelet 14. cikkének (1) bekezdése keretében még mindig alkalmazandó.

A támogatás visszatéríttetésére vonatkozó döntés tehát a támogatás jogellenessége és közös piaccal való összeegyeztethetetlensége megállapításának kvázi automatikus következménye – az említett rendelkezés második mondatából eredő azon egyetlen fenntartással, hogy a visszatéríttetésre vonatkozó meghagyás nem lehet ellentétes a közösségi jog valamelyik általános elvével. A Bizottság e tekintetben tehát nem rendelkezik mérlegelési mozgástérrel. E körülmények között a Bizottság, amennyiben kifejtette, mely okokból véli úgy, hogy a kérdéses támogatás jogellenes, és a közös piaccal összeegyeztethetetlen, nem kötelezhető a visszatéríttetést elrendelő döntés megindokolására.

(vö. 152. pont)

10. Az állami támogatások területén a támogatás nyújtására vagy módosítására irányuló intézkedések új támogatásnak minősülnek. Közelebbről, ha a módosítás magának az eredeti programnak a lényegét érinti, e program új támogatási programmá alakul át. Ezzel szemben, ha a módosítás nem lényegi jelentőségű, csak magát a módosítást lehet új támogatásnak minősíteni.

Különösen, ha a Bizottság jóváhagyó határozata kifejezetten megemlíti azon feltételt, miszerint minden támogatási kérelemnek kötelezően meg kell előznie a beruházási projektek kivitelezésének megkezdését, és az érintett tagállam a jóváhagyó határozat meghozatalát követően elfogadott szabályozás alapján nyújt támogatásokat olyan regionális projektekhez, amelyek kivitelezése a támogatási kérelmek benyújtását megelőzően megkezdődött, az EK 88. cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999 rendelet 1. cikkének c) pontja értelmében vett új támogatásokról van szó. E módosítás ugyanis nem minősíthető csekély jelentőségűnek vagy jelentéktelennek. Mivel a Bizottság a regionális támogatási programok jóváhagyását rendszeresen azon feltételtől teszi függővé, hogy a támogatási kérelemnek kötelezően meg kell előznie a projektek kivitelezésének megkezdését, egyértelmű, hogy e feltétel eltörlése befolyásolhatja a támogatási intézkedés közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelését.

(vö. 176–179. pont)

11. A támogatási program közös piaccal való összeegyeztethetőségét kizárólag annak sajátos jellemzői alapján kell értékelni a Bizottság által ezen értékelés időpontjában követett politika fényében. A támogatási program közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelését azonban nem befolyásolhatja azon körülmény, hogy a programot esetleg megelőzték más olyan programok, amelyekre nézve a Bizottság elfogadott bizonyos szabályokat. Ellenkező esetben ugyanis a Bizottság nem tudná módosítani azon kritériumokat, amelyek alapján az állami támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségét értékeli, amely lehetőséggel rendelkeznie kell annak érdekében, hogy reagálni tudjon mind a tagállamok állami támogatások nyújtása területén követett gyakorlatának fejlődésére, mind pedig a közös piac fejlődésére.

(vö. 190. pont)

12. Az EK 241. cikk azon alapelv kifejeződése, amely bármely fél számára biztosítja az őt közvetlenül és személyében érintő határozat megsemmisítése érdekében a vitatott határozat jogi alapját képező korábbi intézményi jogi aktusok érvényessége megtámadásának jogát – még ha azok nem is öltik rendelet formáját –, ha e fél nem rendelkezett azzal a joggal, hogy az EK 230. cikk alapján közvetlen keresetet nyújtson be e jogi aktusok ellen, amelyeknek következményei így őt terhelik, anélkül hogy lehetősége lett volna azok megsemmisítését kérnie.

Ami a regionális állami támogatásokról szóló iránymutatást illeti, annak bevezető részéből kitűnik, hogy az iránymutatás általánosan és elvontan állapítja meg azon kritériumokat, amelyeket a Bizottság a regionális támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségének az EK 87. cikk (3) bekezdésének a) és c) pontja alapján való értékelésekor alkalmaz, és következésképpen az iránymutatás biztosítja az ilyen támogatásokat nyújtó tagállamokban a jogbiztonságot. Közelebbről az említett iránymutatás 4.2. pontjában megállapított feltétel az említett iránymutatásban foglalt támogatások összességére alkalmazandó, céljuktól, formájuktól vagy összegüktől függetlenül.

Amennyiben a Bizottság a végleges határozatában bizonyos támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelése keretében kifejezetten az iránymutatás 4.2 pontjára hivatkozik, még ha e 4.2 pont nem is minősül e határozat jogalapjának, úgy tekinthető, hogy az abban megfogalmazott feltétel általánosan és elvontan meghatározza azt, hogy a Bizottság hogyan értékelte az érintett támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségét. Ebben az esetben a Bizottság végleges határozata és az iránymutatás között közvetlen jogi kapcsolat van, és amennyiben valamelyik félnek nem volt lehetősége ezen iránymutatás mint általános jogi aktus megsemmisítését kérni, az iránymutatás jogellenességi kifogás tárgyát képezheti.

(vö. 206., 208–210. pont)

13. A regionális állami támogatásokról szóló iránymutatás 4.2 pontjában foglalt kritérium alkalmazása, amely rendelkezés kimondja, hogy a támogatási programoknak meg kell határozniuk azt, hogy a támogatást még a projekt megkezdése előtt kell kérelmezni, annak megállapítására irányul, hogy valamely támogatási intézkedés ösztönző hatású‑e abban az esetben, ha nem lehetséges átfogóan megvizsgálni a támogatás jövőbeli kedvezményezettjei által hozott beruházási döntés valamennyi gazdasági vonatkozását.

E tekintetben az iránymutatás 2. pontjának második–negyedik bekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság a regionális támogatásokat főszabály szerint csak támogatási program formájában hagyja jóvá, mivel úgy véli, hogy az ad hoc egyedi támogatások nem tesznek eleget azon feltételnek, miszerint biztosítani kell az egyensúlyt a versenynek a támogatásokból eredő torzulásai, és azon előnyök között, amelyekkel a támogatások valamely hátrányos helyzetű régió fejlődése szempontjából járnak.

Márpedig valamely bejelentett támogatási program közös piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálatakor a Bizottság számára per definitionem ismeretlenek azon sajátos körülmények, amelyek a program különböző potenciális kedvezményezettjeit, és azon konkrét projekteket jellemzik, amelyekhez e kedvezményezettek majd támogatást kérhetnek. Következésképpen a támogatási program közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelése során a Bizottságnak olyan kritériumokra kell támaszkodnia, amelyek függetlenek a jövőbeli kedvezményezettekre jellemző sajátos körülményektől, azaz amelyek valamennyi jövőbeli kedvezményezett esetében egyformák.

Annak megkövetelése, hogy a támogatási kérelem megelőzze a támogatott projekt kivitelezésének megkezdését, lehetővé teszi annak biztosítását, hogy az érintett vállalkozás az említett projekt kivitelezésének megkezdése előtt egyértelműen kinyilvánítsa a kérdéses támogatási programban való részvételre irányuló szándékát. Ezáltal tehát elkerülhetővé válik, hogy ne nyújtsanak be ex post kérelmeket olyan projektekre nézve, amelyeknek a megvalósítását a támogatási program fennállásától függetlenül megkezdték. E megfontolásokra tekintettel az arra vonatkozó egyszerű megállapítás, hogy a támogatási kérelem megelőzi a beruházási projekt kivitelezésének megkezdését, egyszerű, releváns és megfelelő kritériumnak minősül, amely lehetővé teszi, hogy a Bizottság vélelmezze az ösztönző hatás fennállását.

(vö. 215. pont)

14. Az állami támogatások területén, amikor a Bizottság úgy dönt, hogy megindítja a hivatalos vizsgálati eljárást, az érintett tagállamnak és a vizsgált intézkedés kedvezményezettjeinek feladata, hogy előterjesszék azokat az érveiket, amelyek bizonyíthatják, hogy a szóban forgó intézkedés nem minősül támogatásnak, vagy összeegyeztethető a közös piaccal, mert a hivatalos eljárás célja éppen az, hogy a Bizottság megismerje az ügy összes körülményét. Ugyanis, noha a Bizottságnak a hivatalos eljárás megindításakor egyértelműen kell megfogalmaznia a támogatás összeegyeztethetőségével kapcsolatos kételyeit annak érdekében, hogy a tagállam és az érdekeltek a lehető legjobban felelhessenek rájuk, ez utóbbiaknak kell eloszlatniuk e kételyeket, és bizonyítaniuk, hogy a kérdéses intézkedés megfelel valamely eltérés feltételeinek. Közelebbről, a támogatásnak a Szerződés szabályaitól való eltérést megengedő jóváhagyásának megszerzése érdekében az érintett tagállam feladata, hogy a Bizottsággal való együttműködési kötelezettsége értelmében valamennyi olyan adatot a rendelkezésére bocsásson, amely lehetővé teszi ezen intézmény számára a kért eltérés feltételei teljesülésének ellenőrzését.

(vö. 246. pont)

15. Valamely állami támogatás szabályszerűségébe vetett jogos bizalomra – rendkívüli körülményektől eltekintve – főszabály szerint csak abban az esetben lehet hivatkozni, ha ezt a támogatást az EK 88. cikkben előírt eljárás betartásával nyújtották. Ugyanis a gondosan eljáró gazdasági szereplőnek rendes körülmények között meg kell tudnia győződni arról, hogy ezen eljárást betartották‑e.

Így a Bizottság jóváhagyó határozatában foglalt feltételeknek meg nem felelő támogatások kedvezményezettjei főszabály szerint nem hivatkozhatnak az említett támogatások szabályszerűségébe vetett jogos bizalomra. Kétségtelen, hogy egyáltalán nincs kizárva annak lehetősége, hogy a jogellenes támogatás kedvezményezettjei a visszatéríttetési eljárás keretében e támogatás visszatérítésének megtagadása érdekében olyan rendkívüli körülményekre hivatkozzanak, amelyek jogszerűen megalapozhatták az e támogatás szabályszerű jellegébe vetett jogos bizalmukat. Mindazonáltal e kedvezményezettek a nemzeti jog releváns rendelkezései alapján ilyen rendkívüli körülményekre csak a nemzeti bíróságok előtti visszatéríttetési eljárás keretében hivatkozhatnak, mivel kizárólag e bíróságok rendelkeznek hatáskörrel az ügy körülményeinek elbírálására adott esetben azt követően, hogy előzetes döntéshozatali eljárás keretében értelmezésre vonatkozó kérdéseket terjesztenek a Bírósághoz.

Egyébiránt, mivel az EK 87. cikk (1) bekezdésében felállított általános elv az állami támogatások tilalmának elve, és az ezen elvtől való eltéréseket megszorítóan kell értelmezni, azon határozat, amely valamely támogatási programmal szemben nem emel kifogást, csak a ténylegesen e program keretében nyújtott támogatásokra vonatkozik, ennélfogva nem kelthet jogos bizalmat jövőbeli hasonló támogatási projektek potenciális kedvezményezettjeiben az érintett támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségét illetően.

(vö. 274–277., 283. pont)

16. Az állami támogatások területén a de minimis szabály célja a közigazgatási eljárások egyszerűsítése mind a viszonylag csekély jelentőségű, és ezáltal a verseny torzítására nem alkalmas támogatások kedvezményezettjei, mind pedig a Bizottság érdekében, amely utóbbinak a ténylegesen közösségi érdekű esetekre kell tudnia összpontosítani a forrásait.

E tekintetben a támogatás részekre bontásának lehetővé tétele annak érdekében, hogy a támogatás egy részére alkalmazni lehessen a de minimis szabályt, nem járulna hozzá a fent említett cél eléréséhez. Ugyanis pusztán azon tény, hogy a valamely vállalkozás számára nyújtani tervezett támogatás összegéből levonják a de minimis felső határnak megfelelő összeget, nem mentesíti a Bizottságot azon feladata alól, hogy az e felső határt meghaladó összeg vonatkozásában meg kell vizsgálnia a kérdéses támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét, és nem mentesíti a szóban forgó vállalkozást sem azon kötelezettsége alól, hogy megvárja e vizsgálat eredményét, mielőtt a támogatást megkaphatja, illetve jogellenes támogatás esetén a támogatást adott esetben visszafizesse.

Ezenkívül a de minimis támogatás fogalma szerint csekély összegű támogatásról kell szó legyen. Márpedig az e tekintetben alkalmazandó felső határt meghaladó támogatások részekre bontásának ex post lehetővé tétele azzal járna, hogy a de minimis szabály részben alkalmazást nyerne azon támogatásokra, amelyek a nyújtásuk idején nem voltak csekély összegűek.

Igaz, hogy a jogellenesen nyújtott támogatás teljes összegének visszatéríttetését követően a szóban forgó tagállam a vállalkozásnak 100 000 euró felső határig főszabály szerint haladéktalanul új de minimis támogatást nyújthat. Ez azonban állami források nyújtására vonatkozó új döntést követel meg a tagállam részéről, amely erről szabadon határoz, így a részekre bontás tilalma nem tekinthető pusztán formai szabálynak.

Ennélfogva az EK 87. cikknek és az EK 88. cikknek a de minimis támogatásokra való alkalmazásáról szóló 69/2001 rendelet 2. cikkének (1) és (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az EK 88. cikk (3) bekezdésében előírt bejelentési kötelezettség alóli mentesülés nem alkalmazható az olyan támogatás részét képező összegekre, amelynek a teljes összege bármely hároméves időszakban meghaladja a 100 000 eurós felső határt. Mindenesetre e megszorító értelmezésnek az EK 87. és az EK 88. cikknek a de minimis támogatásokra való alkalmazásáról szóló 1998/2006 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének második albekezdésében való kifejezett rögzítését tehát úgy kell értelmezni, hogy az a de minimis szabályt tisztázza, nem pedig úgy, hogy annak alkalmazásához új feltételt vezet be.

(vö. 304–305., 308–311. pont)

A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (negyedik tanács)

2011. szeptember 20.( )

„Állami támogatások – Szardínia régió szállodaipara javára nyújtott támogatások – A támogatásokat a közös piaccal részben összeegyeztethetőnek, részben összeegyeztethetetlennek nyilvánító és visszatéríttetésüket elrendelő határozat – Új támogatások – Indokolási kötelezettség – Bizalomvédelem – Ösztönző hatás – De minimis szabály”

A T‑394/08., T‑408/08., T‑453/08. és T‑454/08. sz. ügyekben,

a Regione autonoma della Sardegna (Olaszország) (képviselik: A. Fantozzi, P. Carrozza és G. Mameli ügyvédek)

felperesnek a T‑394/08. sz. ügyben,

támogatják:

a Selene di Alessandra Cannas Sas (székhelye: Cagliari [Olaszország]),

a HGA Srl (székhelye: Golfo Aranci [Olaszország]),

a Gimar Srl (székhelye: Sassari [Olaszország]),

a Coghene Costruzioni Srl (székhelye: Alghero [Olaszország]),

a Camping Pini e Mare di Cogoni Franco & C. Sas (székhelye: Quartu Sant’Elena [Olaszország]),

az Immobiliare 92 Srl (székhelye: Arzachena [Olaszország]),

a Gardena Srl (székhelye: Santa Teresa di Gallura [Olaszország]),

a Hotel Stella 2000 Srl (székhelye: Olbia [Olaszország]),

a Vadis Srl (székhelye: Valledoria [Olaszország]),

a Macpep Srl (székhelye: Sorso [Olaszország]),

a San Marco Srl (székhelye: Alghero),

a Due Lune SpA (székhelye: Milánó [Olaszország]),

a Nicos Residence Srl (székhelye: Santa Teresa di Gallura),

Rosa Murgese (lakóhelye: Iglesias [Olaszország]),

a Mavi Srl (székhelye: Arzachena),

a Hotel Mistral di Bruno Madeddu & C. Sas (székhelye: Alghero),

a L’Esagono di Mario Azara & C. Snc (székhelye: San Teodoro [Olaszország]),

a Le Buganville di Cogoni Giuseppe & C. Snc (székhelye: Villasimius [Olaszország]),

a Le Dune di Stefanelli Vincenzo & C. Snc (székhelye: Arbus [Olaszország])

(képviselik őket: G. Dore, F. Ciulli és A. Vinci ügyvédek)

beavatkozók a T‑394/08. sz. ügyben,

az SF Turistico Immobiliare Srl (székhelye: Orosei [Olaszország], képviseli: L. Marcialis ügyvéd)

felperesnek a T‑408/08. sz. ügyben,

a Timsas Srl (székhelye: Arezzo [Olaszország], képviselik: D. Dodaro, S. Pinna és S. Cianciullo ügyvédek)

felperesnek a T‑453/08. sz. ügyben,

a Grand Hotel Abi d’Oru SpA (székhelye: Olbia, képviselik: D. Dodaro, S. Cianciullo és R. Masuri ügyvédek)

felperesnek a T‑454/08. sz. ügyben

az Európai Bizottság (képviselik a T‑394/08. és T‑454/08. sz. ügyben: E. Righini, D. Grespan és C. Urraca Caviedes, a T‑408/08. sz. ügyben: E. Righini és D. Grespan, a T‑453/08. sz. ügyben: D. Grespan és C. Urraca Caviedes, meghatalmazotti minőségben)

alperes ellen a T‑394/08., T‑408/08., T‑453/08. és T‑454/08. sz. ügyekben

a C 1/04 (ex NN 158/03 és CP 15/2003) támogatási programról szóló „1998. évi 9. sz. regionális törvénnyel kapcsolatos N 272/98. sz. támogatás jogellenes alkalmazásáról” szóló, 2008. július 2‑i 2008/854/EK bizottsági határozat (HL L 302., 9. o.) megsemmisítése iránti kérelem tárgyában, amely törvénnyel a Regione autonoma della Sardegna támogatásokat nyújtott Szardíniában a szállodaiparban megvalósított kezdeti beruházásokhoz,

A TÖRVÉNYSZÉK (negyedik tanács),

tagjai: I. Pelikánová elnök (előadó), K. Jürimäe és M. van der Woude bírák,

hivatalvezető: J. Palacio González főtanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2011. február 16‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

1 A Regione autonoma della Sardegna (a továbbiakban: Szardínia régió) 1998. március 11‑én elfogadta a legge regionale n° 9, incentivi per la riqualificazione e l’adeguamento delle strutture alberghiere e norme modificative e integrative della legge regionale 14 settembre 1993, n. 40 (interventi creditizi a favore dell’industria alberghiera) törvényt (a szállodaépületek felújítását és korszerűsítését ösztönző intézkedésekről, valamint az 1993. szeptember 14‑i 40. sz. regionális törvényt módosító és kiegészítő rendelkezésekről szóló 9. sz. regionális törvény, Bollettino ufficiale della Regione Autonoma della Sardegna, 9. szám, 1998. március 21., a továbbiakban: 9/1998 törvény), amely 1998. április 5‑én lépett hatályba.

2 E törvény 2. cikke a szállodaágazat vállalkozásai számára a kezdeti beruházásokhoz támogatások és kedvezményes kölcsönök formájában nyújtott támogatásokat, valamint a de minimis szabály alapján nyújtott működési támogatásokat vezetett be (a továbbiakban: eredeti támogatási program vagy eredeti program).

3 Az olasz hatóságok 1998. május 6‑i levelükben bejelentették a 9/1998 törvényt a Bizottságnak, és kötelezettséget vállaltak arra, hogy az eredeti támogatási programot nem alkalmazzák addig, amíg a Bizottság azt jóvá nem hagyja.

4 Az olasz hatóságok az 1998. június 22‑i levelükben a Bizottság kiegészítő tájékoztatáskérésére válaszolva arról tájékoztatták ez utóbbit, hogy az eredeti támogatási program alkalmazására vonatkozó rendelkezéseket csak e program esetleges jóváhagyását követően fogadják el.

5 Az olasz hatóságok az 1998. szeptember 28‑i levelükben arról is tájékoztatták a Bizottságot, hogy a 9/1998 törvényben előírt támogatások csak olyan projektekhez nyújthatók, amelyeket „később” kell megvalósítani, és hogy e feltételt megerősítik az említett törvény alkalmazására vonatkozó rendelkezések is.

6 A Bizottság 1998. november 12‑i SG(98) D/9547 határozatában jóváhagyta a 9/1998 törvénnyel bevezetett, „N 272/98 – Olaszország – a szállodaipar javára nyújtott támogatás” elnevezésű támogatási programot (a továbbiakban: jóváhagyó határozat). E határozatban a Bizottság megállapította, hogy ez eredeti támogatási program az EK 92. cikk (3) bekezdésének a) pontja (jelenleg az EK 87. cikk (3) bekezdésének a) pontja) értelmében összeegyeztethető a közös piaccal.

7 A Szardínia régió Assessore del Turismo, Artigianato e Commerciója (idegenforgalmi, kézműipari és kereskedelmi tanácsos) 1999. április 29‑én elfogadta a decreto n° 285, esecutività della deliberazione della giunta regionale n. 58/60 del 22.12.1998 come modificata dalla deliberazione n° 16/20 del 16.03.1999 che approva la direttiva di attuazione prevista dall’art. 2 della LR 11 marzo 1998 n. 9 disciplinante: incentivi per la riqualificazione delle strutture alberghiere e norme modificativi della LR 14.9.1993 n. 40 rendeletet (a 9/1998 törvény alkalmazásáról szóló 285. sz. rendelet, Bollettino ufficiale della Regione Autonoma della Sardegna, 15. szám, 1999. május 8., a továbbiakban: 285/1999 rendelet).

8 A 285/1999 rendelet 2. cikke értelmében az eredeti támogatási programot kérelembenyújtásra felhívó eljárás keretében kellett alkalmazni. Ugyanezen rendelet 4., illetve 5. cikke előírta, hogy a támogatások olyan projektekhez nyújthatók, amelyek a támogatási kérelmek benyújtását követően megvalósítandók, és hogy a támogatható kiadásoknak az említett kérelmeket követően kell felmerülniük. A 285/1999 rendelet „Átmeneti rendelkezés” című 17. cikke azonban előírta, hogy a rendelet első alkalmazásának szakaszában az 1998. április 5‑ét, azaz a 9/1998 törvény hatálybalépését követően felmerült kiadások vagy megvalósított beruházások támogathatók.

9 Szardínia régió 2000. július 27‑én elfogadta a 33/3 határozatot (deliberazione n° 33/3), amely a 285/1999 rendeletet érintő eljárási hibák miatt e rendeletet hatályon kívül helyezte, valamint elfogadta a 33/4 határozatot (deliberazione n° 33/4), amely az eredeti támogatási program alkalmazására vonatkozóan új rendelkezéseket vezetett be.

10 Ugyanezen a napon Szardínia régió elfogadta továbbá a 33/6 határozatot (deliberazione n° 33/6), amely kimondta, hogy amennyiben a 285/1999 rendelet közzététele, amely rendelet a közösségi szabályoknak nem megfelelő rendelkezéseket tartalmazott, a támogatások potenciális kedvezményezettjeiben olyan várakozást kelthetett, hogy valamennyi, 1998. április 5‑ét követően megvalósított munkálat támogathatónak tekintendő, a 9/1998 törvény első alkalmazásakor figyelembe kell venni az ezen időpontot követően elvégzett munkálatokat, amennyiben azok az első éves pályázati felhívás keretében támogatási kérelem tárgyát képezték.

11 Az olasz hatóságok 2000. november 2‑i levelükben – a Bizottság azon kérdésére válaszolva, hogy milyen hasznos intézkedéseket irányoztak elő annak érdekében, hogy 2000. január 1‑jétől biztosítsák a létező támogatási programoknak a regionális állami támogatásokról szóló 1998. március 10‑i iránymutatással (HL C 74., 9. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 226. o., a továbbiakban: 1998. évi iránymutatás) való összeegyeztethetőségét – tájékoztatták a Bizottságot a 9/1998 törvény alkalmazására vonatkozó rendelkezésekről, megküldve számára a 33/4 határozat másolatát, a 33/6 határozatot azonban nem említették meg.

12 Szardínia régió 2000. december 29‑én közzétette az eredeti támogatási programot végrehajtó első pályázati felhívást.

13 A Bizottság 2001. február 28‑i levelében a 9/1998 törvény alkalmazására, valamint a pályázati felhívások mechanizmusára, és arra vonatkozóan kért kiegészítő információkat az olasz hatóságoktól, hogy az említett mechanizmus keretében milyen módon tartják be azon rendelkezést, amely értelmében a kérelmet a projekt kivitelezésének megkezdése előtt kell benyújtani.

14 Az olasz hatóságok 2001. április 25‑i levelükben, amelyhez újból a 33/4 határozatot csatolták, megerősítették, hogy a támogatási program, ahogyan azt alkalmazzák, megfelel az 1998. évi iránymutatásnak.

15 A Bizottság 2003. február 21‑én panaszt kapott, amely szerint az eredeti támogatási programot visszaélésszerűen alkalmazzák. E panaszt követően a Bizottság 2003. február 26‑án további információkat kért az olasz hatóságoktól.

16 Az olasz hatóságok 2003. április 22‑i levelükben válaszoltak a Bizottság kiegészítő tájékoztatáskérésére, első alkalommal említve a 33/6 határozatot.

17 A Bizottság 2004. február 3‑i határozatával megindította az [eredeti támogatási program] visszaélésszerű alkalmazására vonatkozó, az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti eljárást (HL C 79., 4. o., a továbbiakban: eljárást megindító határozat). E határozatban a Bizottság kifejtette, hogy az olasz hatóságok azáltal, hogy a támogatás kérelmezésének időpontját megelőzően megkezdett beruházási projektekhez engedélyezték támogatások nyújtását, nem tartották be a jóváhagyó határozatban foglalt kötelezettséget, sem pedig az 1998. évi iránymutatásban előírt feltételeket. A Bizottság ez alapján megállapította, hogy lehetséges, hogy az eredeti támogatási programot az EK [88.] cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) 16. cikke értelmében visszaélésszerűen alkalmazzák, és kifejezte kétségeit a támogatás kérelmezésének időpontját megelőzően megkezdett beruházási projektekhez nyújtott támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban.

18 Az olasz hatóságok 2004. április 19‑én megküldték a Bizottságnak észrevételeiket. A Bizottság 2004. április 30‑án megkapta a T‑454/08. sz. ügy felperese, a Grand Hotel Abi d’Oru SpA észrevételeit. A Bizottság 2005. június 25‑én további információkat kapott az olasz hatóságoktól.

19 A Bizottság 2006. november 22‑én elfogadta az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti C 1/2004. sz. folyamatban lévő eljárás helyesbítéséről és kiterjesztéséről szóló határozatot (HL 2007. C 32., 2. o., a továbbiakban: helyesbítő határozat). E határozatban „Az eljárás helyesbítésének és kiterjesztésének okai” cím alatt a Bizottság többek között rámutatott arra, hogy az eljárást megindító határozat a 33/6 határozatot nem említi, noha e jogi aktus alapján nyújtottak 28 esetben támogatást a támogatás kérelmezésének időpontját megelőzően megkezdett beruházási projektekhez, nem pedig a 33/4 határozat alapján, ahogyan azt az eljárást megindító határozat tévesen megemlíti. Továbbá a Bizottság kiemelte, hogy a 659/1999 rendelet 16. cikke értelmében a támogatás visszaélésszerű felhasználásának fogalma, amelyre az eljárást megindító határozat hivatkozik, olyan helyzetekre vonatkozik, amikor az engedélyezett támogatás kedvezményezettje a támogatás nyújtásáról szóló határozatban megállapított feltételekkel ellentétesen használja fel a támogatást, nem pedig olyan helyzetekre, amikor a tagállam a létező támogatási programot módosítva új jogellenes támogatást vezet be (a 659/1999 rendelet 1. cikkének c) és f) pontja).

A megtámadott határozat

20 A Bizottság 2008. július 2‑án elfogadta a C 1/04 (ex NN 158/03 és CP 15/2003) támogatási programról szóló „1998. évi 9. sz. regionális törvénnyel kapcsolatos N 272/98. sz. támogatás jogellenes alkalmazásáról” szóló 2008/854/EK határozatot (HL L 302., 9. o., a továbbiakban: megtámadott határozat).

21 E határozatban a Bizottság többek között kiemelte, hogy a 33/6 határozat a bejelentett intézkedésbe olyan módosításokat vezetett be, amelyek a jóváhagyó határozat szövegével nem összeegyeztethetők. Az EK 88. cikk (3) bekezdését, valamint az Olasz Köztársaságot az EK 10. cikk értelmében terhelő együttműködési kötelezettséget megsértve a 33/6 határozatot nem jelentették be a Bizottságnak. Következésképpen a Bizottság szerint a támogatási program, ahogyan azt ténylegesen alkalmazzák, nem tartja tiszteletben a jóváhagyó határozatot, ennélfogva jogellenesnek kell tekinteni azon támogatási projekteket, amelyek kivitelezése azelőtt kezdődött el, mielőtt bármiféle támogatási kérelmet benyújtottak volna.

22 A kérdéses támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségét illetően a Bizottság, miután utal az eljárást megindító határozatban és a helyesbítő határozatban általa elvégzett értékelésre, a közös piaccal összeegyeztethetetlennek tartja a támogatási kérelem benyújtásának időpontjában hatályos vonatkozó végrehajtási szabályok alapján olyan projektekhez nyújtott egyedi támogatásokat, amelyek támogatható kiadásai a kérelem benyújtását megelőzően merültek fel, és amely támogatások meghaladják az [EK] 87. és az [EK] 88. cikknek a csekély összegű (de minimis) támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2001. január 12‑i 69/2001/EK rendeletnek (HL L 10., 30. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 138. o.) megfelelően kiszámított azon de minimis összeget, amelyhez a kedvezményezett ezen időpontban hozzájuthatott volna.

23 A megtámadott határozat rendelkező része kimondja:

„1. cikk

Az 1998. évi 9. regionális törvény alapján odaítélt állami támogatások, melyeket [az Olasz Köztársaság] jogellenesen valósított meg a 33/6. sz. közigazgatási határozattal és az első pályázati felhívással, a közös piaccal nem összeegyeztethetők, hacsak a támogatás kedvezményezettje e program alapján egy kezdeti befektetési projekttel kapcsolatos munkák megkezdése előtt nem nyújtott be támogatási kérelmet.

2. cikk

(1) Az Olasz Köztársaság az 1. cikkben foglalt program jogcímén nyújtott össze nem egyeztethető támogatásokat a kedvezményezettektől beszedi [helyesen: a kedvezményezettekkel visszafizetteti].

(2) A beszedendő összegek magukban foglalják a támogatásnak a kedvezményezettek számára történt kifizetésének napjától a tényleges visszafizetésig felszámított kamatait.

(3) […]

(4) Az Olasz Köztársaság e határozat elfogadásának napjától kezdve az 1. cikkben foglalt program értelmében fennálló valamennyi kifizetést semmissé nyilvánítja.

3. cikk

(1) Az 1. cikkben foglalt program keretében nyújtott támogatás visszafizetése azonnali hatályú és tényleges.

(2) Az Olasz Köztársaság garantálja e határozat végrehajtását annak hivatalos kézbesítésétől [helyesen: annak közlésétől] számított négy hónapon belül.

[…]

5. cikk

Ennek a határozatnak az Olasz Köztársaság a címzettje.”

Az eljárás

24 A Törvényszék Hivatalához 2008. szeptember 16‑án benyújtott keresetlevelével Szardínia régió a T‑394/08. sz. ügyben keresetet terjesztett elő.

25 A Törvényszék Hivatalához 2008. szeptember 25‑én benyújtott keresetlevelével az SF Turistico Immobiliare Srl a T‑408/08. sz. ügyben keresetet terjesztett elő.

26 A Törvényszék Hivatalához 2008. október 3‑án benyújtott keresetlevelével a Timsas Srl a T‑453/08. sz. ügyben keresetet terjesztett elő.

27 A Törvényszék Hivatalához 2008. október 6‑án benyújtott keresetlevelével a Grand Hotel Abi d’Oru SpA a T‑454/08. sz. ügyben keresetet terjesztett elő.

28 A Törvényszék Hivatalához 2008. december 19‑én benyújtott beadványban a Selene di Alessandra Cannas Sas, a HGA Srl, a Gimar Srl, a Coghene Costruzioni Srl, a Camping Pini e Mare di Cogoni Franco & C. Sas, az Immobiliare 92 Srl, a Gardena Srl, a Hotel Stella 2000 Srl, a Vadis Srl, a Macpep Srl, a San Marco Srl, a Due Lune SpA, a Nicos Residence Srl, Rosa Murgese, a Mavi Srl, a Hotel Mistral di Bruno Madeddu & C. Sas, a L’Esagono di Mario Azara & C. Snc, a Le Buganville di Cogoni Giuseppe & C. Snc és a Le Dune di Stefanelli Vincenzo & C. Snc (a továbbiakban: beavatkozók) kérték, hogy Szardínia régió kérelmeinek támogatása végett beavatkozhassanak a T‑394/08. sz. ügyre vonatkozó eljárásba. A Törvényszék második tanácsának elnöke 2009. június 15‑i végzésével helyt adott e kérelemnek.

29 A felek meghallgatását követően a Törvényszék második tanácsának elnöke 2009. június 25‑i végzésével a Törvényszék eljárási szabályzatának 50. cikke alapján a szóbeli szakasz lefolytatása céljából egyesítette a T‑394/08., T‑408/08., T‑453/08. és T‑454/08. sz. ügyeket.

30 A beavatkozók a T‑394/08. sz. ügyben 2009. július 27‑én nyújtották be beavatkozási beadványukat. A Bizottság 2009. szeptember 21‑én megtette az e beadványra vonatkozó észrevételeit. Szardínia régió a Törvényszék Hivatala által kitűzött határidőn belül nem nyújtott be észrevételeket.

31 Mivel a Törvényszék tanácsainak összetétele megváltozott, az előadó bírót a negyedik tanácsba osztották be, következésképpen a jelen ügyeket e tanács elé utalták.

32 A Törvényszék 2010. december 7‑én pervezető intézkedés keretében írásbeli kérdéseket intézett a Bizottsághoz, valamint a Grand Hotel Abi d’Oruhoz, a T‑454/08. sz. ügy felpereséhez, amelyekre azok a kitűzött határidőn belül válaszoltak.

A felek kérelmei

33 A T‑394/08. sz. ügyben a beavatkozók által támogatott Szardínia régió azt kéri, hogy a Törvényszék:

– a megtámadott határozatot semmisítse meg;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

34 A T‑408/08. sz. ügyben az SF Turistico Immobiliare azt kéri, hogy a Törvényszék:

– elsődlegesen,

– a megtámadott határozatot semmisítse meg;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére;

– másodlagosan részben semmisítse meg a megtámadott határozatot, amennyiben az a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánítja a támogatási program egészét, és elrendeli azon összegek beszedését, amelyek a de minimis támogatásokra vonatkozó rendelkezésekben előírt határokat meghaladják;

– harmadlagosan,

– egyrészről semmisítse meg az 1998. évi iránymutatás 4.2. pontját, amennyiben az kizárja a támogathatóságból a kedvezményezetteknek nyújtott támogatás egészét, anélkül hogy mentesítené a támogatás azon részét, amely a kérelem benyújtását követően megvalósított beruházásokkal függ össze, és funkcionális vagy szerkezeti önállóságot mutat, és

– másrészről semmisítse meg a megtámadott határozatot annyiban, amennyiben az elrendeli a kifizetett összegeknek az Olasz Köztársaság általi beszedését, anélkül hogy mentesítené azon támogatást, amely a támogatási kérelem benyújtását követően a kedvezményezett részéről felmerült költségekre vonatkozik, és a megkezdett projekt funkcionálisan vagy szerkezetileg önálló részeivel függ össze.

35 A T‑453/08. sz. ügyben a Timsas azt kéri, hogy a Törvényszék:

– a megtámadott határozatot semmisítse meg;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

36 A T‑454/08. sz. ügyben a Grand Hotel Abi d’Oru azt kéri, hogy a Törvényszék:

– a megtámadott határozatot semmisítse meg;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

37 A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– a kereseteket utasítsa el;

– a felpereseket kötelezze a költségek viselésére;

– a beavatkozókat kötelezze saját költségeik, valamint a Bizottság részéről a beavatkozásukkal kapcsolatban felmerült költségek viselésére.

A jogkérdésről

38 Miután erről a feleket meghallgatta, a Törvényszék úgy határozott, hogy az eljárási szabályzat 50. cikke alapján ítélethozatal céljából egyesíteni kell a jelen ügyeket.

1. A T‑394/08. sz. ügyben a beavatkozók által hivatkozott néhány jogalap elfogadhatóságáról

39 A Bizottság kiemeli, hogy a beavatkozók néhány olyan jogalapra hivatkoztak, amelyekre Szardínia régió, a T‑394/08. sz. ügy felperese nem hivatkozott, és amelyek tehát ezen ügyben a jogvitának a Szardínia régió által a keresetlevélben hivatkozott jogalapok által meghatározott keretén kívül esnek.

40 A Bizottság szerint ez a következő jogalapokat érinti:

– az arra alapított jogalap, hogy a Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárást egy korábbi feltételes határozat megsértésének téves feltételezésére alapozva indította meg;

– a 659/1999 rendelet 9. cikkének megsértésére alapított jogalap, mivel a Bizottságnak a megtámadott határozat elfogadása előtt vissza kellett volna vonnia a jóváhagyó határozatot;

– a 659/1999 rendelet 16. cikkének megsértésére alapított jogalap, amely cikk nem írja elő a már megkezdett eljárás helyesbítését és kiterjesztését;

– az EK 87. cikk (3) bekezdése a) és c) pontjának megsértésére alapított jogalap, mivel a Bizottság tévesen zárta ki a kérdéses támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét, valamint hogy a megtámadott határozat e tekintetben a korábbi határozatokkal való ellentmondás miatt sérti az indokolási kötelezettséget;

– a 659/1999 rendelet egyes, az eljárási határidőkre vonatkozó rendelkezéseinek, valamint az eljárási ésszerű időtartama elvének megsértésére alapított jogalap;

– a pártatlanság elvének és a verseny védelme elvének megsértésére alapított jogalap;

– a de minimis szabály megsértésére alapított jogalap, mivel a Bizottság elmulasztotta levonni a 100 000 eurós, illetve 200 000 eurós összeget azon támogatásokból, amelyeknek a visszatéríttetését elrendelte.

41 A Bíróság alapokmánya 40. cikkének negyedik bekezdése kimondja, hogy a beavatkozásra vonatkozó kérelemben tett indítványok csak az egyik fél indítványainak támogatására korlátozódhatnak. Az eljárási szabályzat 116. cikkének 4. §‑a kimondja, hogy a beavatkozási beadvány többek között tartalmazza a beavatkozó kérelmeit, amelyek valamelyik fél kérelmeinek a teljes vagy részleges támogatására vagy azok ellen irányulnak, valamint a beavatkozó által felhozott jogalapokat és érveket.

42 Ezek a rendelkezések feljogosítják a beavatkozót, hogy önállóan felvessen nemcsak érveket, hanem jogalapokat is, amennyiben azok az egyik fél kérelmének támogatására irányulnak, és nem teljesen idegenek a felperes és az alperes közti jogvita alapját képező megfontolásoktól, hiszen ha azok lennének, az már a jogvita tárgyának megváltozását eredményezné (lásd a Törvényszék T‑171/02. sz., Regione autonoma della Sardegna kontra Bizottság ügyben 2005. június 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑2123. o.] 152. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

43 A Törvényszéknek ezért ahhoz, hogy a beavatkozó által hivatkozott jogalapok elfogadhatóságáról határozzon, meg kell vizsgálnia, hogy azok kapcsolódnak‑e a jogvita felek által meghatározott tárgyához.

44 Amennyiben úgy tűnik, hogy egy keresetet, amelynek az elfogadhatósága vitatott, érdemben mindenképpen el kell utasítani, a bíróság pergazdaságossági okból nyomban határozhat a lényegről (ebben az értelemben lásd a Bíróság C‑23/00. P. sz., Tanács kontra Boehringer ügyben 2002. február 26‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑1873. o.] 52. pontját és a C‑233/02. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben 2004. március 23‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑2759. o.] 26. pontját). Hasonlóképpen amikor úgy tűnik, hogy egy jogalapot, amelynek az eljárás tárgyához való kapcsolódása vitatható, mint más okból elfogadhatatlant vagy mint megalapozatlant mindenképpen el kell utasítani, a bíróság megteheti, hogy ezt a jogalapot anélkül utasítja el, hogy határozna abban a kérdésben, hogy a beavatkozó eltért‑e az egyik fél kérelmeinek támogatására vonatkozó szerepétől (a Bíróság C‑118/99. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben 2002. január 24‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑747. o.] 64. és 65. pontja, valamint a fenti 42. pontban hivatkozott Regione autonoma della Sardegna kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 155. pontja).

45 A jelen ügyben egyrészről meg kell állapítani, hogy a beavatkozók által felhozott jogalapok többségére, amelyekre Szardínia régió nem hivatkozott, a T‑408/08., T‑453/08. és T‑454/08. sz. ügyek felpereseinek valamelyike hivatkozott. Másrészről e jogalapok a lentebb kifejtésre kerülő okokból mindenképpen megalapozatlanok.

46 E körülmények között pergazdaságossági okból nem kell megvizsgálni a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogást.

2. A válasz szakaszában felhozott egyes kifogások elfogadhatóságáról

47 A Bizottság úgy érvel, hogy a felperesek először a válasz szakaszában új jogalapokra hivatkoztak, amelyeket tehát mint elfogadhatatlanokat el kel utasítani.

A T‑394/08. sz. ügy

48 A T‑394/08. sz. ügyben a Bizottság új jogalapnak tekinti először is a támogatás ösztönző hatásának értékelése során elkövetett nyilvánvaló hibára alapított jogalapot, másodszor a Bizottság vizsgálati kötelezettségének megsértésére alapított jogalapot, harmadszor pedig az arra alapított jogalapot, hogy a támogatás szükségessége elvének a kérdéses program általi megsértése csak látszólagos.

49 A Bizottság által vitatott első és harmadik jogalapot illetően kitűnik, hogy a Bizottság által új jogalapoknak minősített fejtegetések valójában csak azon kifogásokat hivatottak részletezni, amelyeket már a keresetlevélben első jogalapként felhoztak.

50 Igaz, hogy ezen, Szardínia régió által felhozott első jogalap címe a következő: „Lényeges eljárási szabályok megsértése az indokolás ellentmondásossága miatt: a kedvezményezettek által az »ösztönző hatás« értékelésébe, tehát a »támogatás szükségessége« feltételének értékelésébe vetett bizalom relevanciájának állítólagos hiánya”. Úgy tűnik, e cím a jogalap terjedelmét az indokolási kötelezettség megsértésére korlátozza. Az e címet követő szöveg azonban olyan részleteket is tartalmaz, például a keresetlevél 17. pontjának negyedik francia bekezdése, valamint 18., 20. és 23. pontja, amelyek egyértelműen összefüggnek a támogatás ösztönző hatásának értékelése során elkövetett hibával. Márpedig a támogatás ösztönző hatásának kritériumát Szardínia régió a szükségesség kritériumának szinonimájaként használja, mivel a támogatás nyújtása a kedvezményezettet bizonyos projekt megvalósítására hivatott ösztönözni, amely projekt egyébként nem valósulna meg. Ennélfogva a Szardínia régió által felhozott első jogalap valójában két, a támogatás ösztönző hatásának értékelése során elkövetett hibára, valamint az indokolási kötelezettség e tekintetben való megsértésére alapított jogalapot tartalmaz.

51 A Bizottság által vitatott második jogalapot illetően a Bizottság azt állítja, hogy Szardínia régió a válaszban, azzal az ürüggyel, hogy alátámassza az indokolási kötelezettségnek az ösztönző hatás értékelése tekintetében való állítólagos megsértésére vonatkozó érvelését, azon tényt kifogásolja, hogy a Bizottság a megtámadott határozattal összefüggésben nem folytatott le megfelelő vizsgálatot.

52 Márpedig a válasz szóban forgó szövegrészleteire tekintettel úgy tűnik, hogy Szardínia régió, amely egyáltalán nem kívánt új, a vizsgálati kötelezettség megsértésére alapított jogalapra hivatkozni, egyszerűen az első jogalapját kívánta alátámasztani, amely – amint a fenti 50. pontban kiemelésre került – mind a támogatás ösztönző hatásának értékelése során elkövetett hibán, mint pedig az indokolási kötelezettség e tekintetben való megsértésén alapul.

53 Ennélfogva Szardínia régió a válasz szakaszában nem hozott fel új jogalapokat, így a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogást el kell utasítani.

A T‑408/08. sz. ügy

54 A T‑408/08. sz. ügyben a Bizottság új jogalapnak tekinti az indokolási kötelezettség azzal kapcsolatban való megsértésére alapított jogalapot, hogy kérdéses program hatással van a tagállamok közötti kereskedelemre.

55 Márpedig a Bizottság ezen elfogadhatatlansági kifogása abból ered, hogy a Bizottság tévesen értelmezte az SF Turistico Immobiliare beadványait, ami valóban tévedésre ad okot. Az említett felperes ugyanis a kilencedik, az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának és az 1998. évi iránymutatásnak a megsértésére alapított jogalapja keretében már a keresetlevélben megemlítette a „kereskedelem feltételeinek a közös érdekkel ellentétes mértékben való megváltoztatását”. Ezzel azonban kizárólag ezen, a támogatás közös piac való összeegyeztethetőségét szabályozó rendelkezések megsértésére alapított jogalapot kívánta alátámasztani, és nem kívánt külön, az EK 87. cikk (1) bekezdésének megsértésére alapított azon jogalapra hivatkozni, hogy a Bizottság tévesen állapította meg állami támogatás fennállását.

56 Ennélfogva az SF Turistico Immobiliare által a válaszban tett említést, miszerint e felperes „a [keresetlevélben] továbbá úgy érvelt, hogy a támogatás tagállamok közötti kereskedelemre való hatását illetően teljesen hiányzik a megfelelő indokolás”, ugyanúgy kell értelmezni, azaz hogy azt a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét szabályozó rendelkezések megsértésére alapított jogalap alátámasztására szánták.

57 Ebből következik, hogy az SF Turistico Immobiliare a válasz szakaszában nem hozott fel új jogalapot, így a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogást el kell utasítani.

A T‑453/08. sz. ügy

58 Ezen ügyben a Bizottság új jogalapnak tekinti az EK 253. cikknek a de minimis szabály alkalmazását illetően való megsértésére alapított jogalapot.

59 E tekintetben úgy érvel, hogy a keresetlevélben felhozott jogalap a de minimis küszöb pontos alkalmazásával, nem pedig ezen alkalmazás megfelelő indokolásával függ össze.

60 Márpedig ezen állítás a keresetlevél kérdéses pontjainak szövegére tekintettel nem helyes, amely pontok megemlítik az „indokolási kötelezettség megsértését a támogatás ösztönző elemének fennállása tekintetében azon ténnyel összefüggésben, hogy a támogatásnak a kérelem előtt felmerült kiadással összefüggő részének összege nem haladja meg a de minimis küszöböt”, valamint a megtámadott határozat, és azon állítások közötti „ellentmondást”, amelyeket a Bizottság a Szardínia régióval való egyéb kapcsolatfelvételek alkalmával tett a de minimis felső határra vonatkozóan.

61 Ennélfogva meg kell állapítani, hogy a Timsas a keresetlevélben már felhozta az indokolási kötelezettségnek a de minimis szabály alkalmazását illetően való megsértésére alapított jogalapot, így a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogást el kell utasítani.

A T‑454/08. sz. ügy

62 Ezen ügyben a Bizottság új jogalapnak tekinti a Grand Hotel Abi d’Oru által állítólag a válasz szakaszában felhozott, a védelemhez való jog megsértésére alapított jogalapot.

63 E tekintetben úgy érvel, hogy a Grand Hotel Abi d’Oru a keresetlevélben – tekintettel arra, hogy a Bizottság bizonyos dokumentumokat nem közölt vele – egyértelműen csak az EK 254. cikknek és a 659/1999 rendelet 20. cikke (1) bekezdésének a megsértésére hivatkozott.

64 Márpedig a Törvényszék által feltett írásbeli kérdésre válaszolva a Grand Hotel Abi d’Oru azt állította, hogy a válasz Bizottság által hivatkozott szövegrészletével nem kívánt új, a védelemhez való jog megsértésére alapított jogalapot felhozni, mivel az említett szövegrészlet csupán arra hivatott, hogy alátámassza a keresetlevélben felhozott, az EK 254. cikknek és a 659/1999 rendelet 20. cikke (1) bekezdésének a megsértésére alapított jogalapot. Következésképpen a Grand Hotel Abi d’Oru által felhozott jogalapot mint elfogadhatatlant el kell utasítani.

3. A helyesbítő határozat jogellenességére alapított jogalapok elfogadhatóságáról

65 A beavatkozók és az SF Turistico Immobiliare a megtámadott határozat jogellenességének alátámasztása érdekében a helyesbítő határozat jogellenességére hivatkoztak.

66 A Bizottság, anélkül hogy e tekintetben formailag elfogadhatatlansági kifogást emelt volna, úgy véli, hogy a kérdéses jogalapok elfogadhatatlanok, mivel a helyesbítő határozat jogerőssé vált. A határozatot ugyanis az Európai Unió Hivatalos Lapjának 2007. február 14‑i számában közétették, és nem támadták meg az EK 230. cikk ötödik bekezdésében előírt határidőkön belül.

67 Az SF Turistico Immobiliare úgy érvel, hogy a helyesbítő határozat nem okozott neki sérelmet, mivel konkrétan csak a megtámadott határozatból eredően érte az érdekeit sérelem. Tehát kizárólag ez utóbbi tekintetében fűződik érdeke az eljáráshoz.

68 E tekintetben először is meg kell vizsgálni a helyesbítő határozat jogi jellegét, majd adott esetben meg kell vizsgálni, hogy a felperesek – mivel a helyesbítő határozatot az EK 230. cikk ötödik bekezdésében előírt határidőn belül bíróság előtt nem támadták meg – a megtámadott határozat megsemmisítése iránti kereset keretében hivatkozhatnak‑e annak jogellenességére.

A helyesbítő határozat jogi jellegéről

69 Az állami támogatásokra vonatkozó eljárást szabályozó jogi szövegek nem rendelkeznek kifejezetten valamely folyamatban lévő eljárás helyesbítéséről és kiterjesztéséről szóló határozatról.

70 E tekintetben a 659/1999 rendelet (8) preambulumbekezdéséből és ugyanezen rendelet 6. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, hogy a hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozatnak össze kell foglalnia a vonatkozó ténybeli és jogi kérdéseket, a kérdéses intézkedés támogatási jellegére vonatkozóan előzetes értékelést kell tartalmaznia, és ki kell fejtenie a közös piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban felmerült kétségeket annak érdekében, hogy az érintett tagállam és az egyéb érdekelt felek hasznosan megtehessék észrevételeiket, és hogy ezáltal a Bizottság megkapjon minden, a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségének megállapításához szükséges információt. A hivatalos vizsgálati eljárás lehetővé teszi az eljárást megindító határozatban felmerült kérdések részletes megvizsgálását és tisztázását. A 659/1999 rendelet 7. cikkéből kitűnik, hogy ezen eljárás végére a Bizottság vizsgálata megváltozhat, mivel a Bizottság végül megállapíthatja, hogy az intézkedés nem minősül támogatásnak, vagy hogy a közös piaccal való összeegyeztethetetlenségével kapcsolatos kételyek megszűntek. Ebből következik, hogy a végleges határozat az eljárást megindító határozathoz képest bizonyos eltéréseket mutathat, anélkül hogy ezen eltérések érvénytelenné tennék a végleges határozatot (a Törvényszék T‑424/05. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2009. március 4‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 69. pontja). Erre tekintettel tehát a Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozatot nem köteles helyesbíteni.

71 Mindazonáltal logikus, mi több, a támogatási program potenciális kedvezményezettjeinek érdekében áll, hogy – amennyiben a Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozat elfogadását követően észreveszi, hogy ez utóbbi vagy hiányos tényeken, vagy pedig e tények téves jogi minősítésén alapul, helyesbítő határozat elfogadásával lehetősége kell legyen álláspontjának kiigazítására. E helyesbítő határozat ugyanis, amely az érdekelt feleket újból felhívja észrevételeik megtételére, lehetővé teszi, hogy a felek reagáljanak a Bizottságnak a kérdéses intézkedésre vonatkozó előzetes értékelésében bekövetkezett módosulásra, és e tekintetben kifejtsék álláspontjukat.

72 Egyébként ki kell emelni, hogy a Bizottság dönthetett volna úgy is, hogy először is az eljárást további intézkedés nélkül megszüntető határozatot hoz, és ezt követően új, a módosult jogi értékelésen alapuló hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozatot hoz, amelynek lényegében ugyanaz lett volna a tartalma, mint a helyesbítő határozatnak. E körülmények között pergazdaságossági megfontolásokból és a gondos ügyintézés elve alapján a helyesbítő határozat elfogadása kívánatosabbnak tűnik, mint az eljárás megszüntetése és új eljárás indítása. Ezzel összefüggésben ki kell emelni, hogy az eljárás tárgyának helyesbítése lehetővé tette, hogy a Bizottság a megtámadott határozat meghozatalakor figyelembe vegye a Grand Hotel Abi d’Oru által az eljárást megindító határozatot követően tett észrevételeket, amire nem lett volna lehetőség akkor, ha új hivatalos vizsgálati eljárás indítása érdekében megszüntette volna az eljárást.

73 Ami az ilyen helyesbítő határozat jogi minősítését illeti, mivel e határozat hozzáadódik az eljárást megindító határozathoz, hogy ez utóbbival együtt módosított eljárást megindító határozatot alkosson, úgy kell tekinteni, hogy osztja annak jogi minősítését. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló közlemény pusztán arra szolgál, hogy a Bizottság az érdekeltektől minden olyan információt megszerezzen, amely segíti jövőbeli fellépése során (a Bíróság 70/72. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1973. július 12‑én hozott ítéletének [EBHT 1973., 813. o.] 19. pontja, valamint a Törvényszék T‑266/94. sz., Skibsværftsforeningen és társai kontra Bizottság ügyben 1996. október 22‑én hozott ítéletének [EBHT 1996., II‑1399. o.] 256. pontja).

74 A jelen ügyben a Bizottság a helyesbítő határozatban kifejtette, mely okokból vélte úgy, hogy a kérdéses támogatási programnak az eljárást megindító határozatban foglalt jogi értékelését helyesbíteni kell. Többek között kifejtette, hogy szerinte jogellenes programról, nem pedig valamely általa jóváhagyott program visszaélésszerű alkalmazásáról van szó. A Bizottság e magyarázatok mellett újból felhívta az érdekelt feleket észrevételeik megtételére. Ebből következik, hogy a helyesbítő határozatnak ugyanaz volt a tárgya és a célja, mint az eljárást megindító határozatnak, így azt ilyen határozatnak kell minősíteni.

A jelen ügyben a helyesbítő határozat jogellenességére alapított jogalapok elfogadhatósága tekintetében kifejtett következményekről

75 Először is ki kell emelni, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint azon intézkedések minősülnek az EK 230. cikk értelmében vett megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezhető jogi aktusoknak, illetve határozatoknak, amelyek olyan kötelező joghatásokat váltanak ki, amely joghatások a felperes érdekeit érintik, jelentősen módosítva annak jogi helyzetét (a Bíróság 60/81. sz., IBM kontra Bizottság ügyben 1981. november 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1981., 2639. o.] 9. pontja, valamint a Törvényszék T‑10/92–T‑12/92. és T‑15/92. sz., Cimenteries CBR és társai kontra Bizottság ügyben 1992. december 18‑án hozott ítéletének [EBHT 1992., II‑2667. o.] 28. pontja).

76 Olyan jogi aktusok vagy határozatok esetén, amelyek kidolgozása több szakaszban, különösen egy belső eljárás végén történik, főszabály szerint csak azon intézkedések minősülnek megtámadható jogi aktusoknak, amelyek ezen eljárás végén véglegesen rögzítik az intézmény álláspontját, a végső határozat előkészítésére irányuló közbenső intézkedések azonban nem (a fenti 75. pontban hivatkozott IBM kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 10. pontja, és a fenti 75. pontban hivatkozott Cimenteries CBR és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 28. pontja).

77 Ezen ítélkezési gyakorlat alkalmazásában a Bizottság által az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárás lezárása érdekében elfogadott végleges határozat az EK 230. cikk alapján megtámadható jogi aktusnak minősül. Az ilyen határozat ugyanis kötelező joghatásokat vált ki, amely joghatások érintik az érintett felek érdekeit, mivel lezárja a szóban forgó eljárást, és véglegesen nyilatkozik a vizsgált intézkedésnek az állami támogatásokra vonatkozó szabályokkal való összeegyeztethetőségéről. Következésképpen az érintett feleknek mindig van lehetősége a hivatalos vizsgálati eljárást lezáró végleges határozat megtámadására, és annak keretében megkérdőjelezhetik a Bizottság végleges álláspontjának alapjául szolgáló különböző elemeket (a Törvényszék T‑190/00. sz., Regione Siciliana kontra Bizottság ügyben 2003. november 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑5015. o.] 45. pontja). E lehetőség független azon kérdéstől, hogy a hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozat olyan joghatásokkal jár‑e, amelyek megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezhetik. Igaz ugyan, hogy a Bíróság és a Törvényszék ítélkezési gyakorlata elismerte annak lehetőségét, hogy az érintett fél keresettel megtámadja az eljárást megindító határozatot, amennyiben az olyan végleges joghatásokat keletkeztet, amelyeket a végleges határozat utólag nem tehet jogszerűvé. Ez az eset áll fenn, amikor – amint a jelen ügyben is – a Bizottság hivatalos vizsgálati eljárást indít olyan intézkedés tekintetében, amelyet előzetesen új támogatásnak minősít, mivel az eljárást megindító határozat önálló joghatásokat keletkeztet a végleges határozathoz képest. Az érintett intézkedés végrehajtásának felfüggesztése ugyanis, amely az EK 88. cikk (3) bekezdése értelmében ezen intézkedés új támogatásnak való előzetes minősítéséből ered, a végleges határozathoz képest önálló jelleggel bír, amelynek időbeli hatálya a hivatalos eljárás lezárásáig tart (a Bíróság C‑312/90. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 1992. június 30‑án hozott ítéletének [EBHT 1992., I‑4117. o.] 12–24. pontja, a C‑47/91. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 1994. október 5‑én hozott ítéletének [EBHT 1994., I‑4635. o.] 29. és 30. pontja, és a C‑400/99. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2001. október 9‑én hozott ítéletének [EBHT 2001., I‑7303. o.] 56–62. és 69. pontja; a Törvényszék T‑195/01. és T‑207/01. sz., Government of Gibraltar kontra Bizottság egyesített ügyekben 2002. április 30‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑2309. o.] 80–86. pontja).

78 Valamely eljárást megindító határozat vitatásának e lehetősége mindamellett nem járhat azon következménnyel, hogy korlátozza az érdekelt felek eljárási jogait, megakadályozva őket abban, hogy megtámadják a végleges határozatot, és keresetlevelük alátámasztására az ezen határozat elfogadásához vezető eljárás bármely szakaszára vonatkozó hibákra hivatkozzanak (a fenti 77. pontban hivatkozott Regione Siciliana kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 47. pontja).

79 A fentiekből következik, hogy azon tény, hogy a felperesek és a beavatkozók a helyesbítő határozat ellen nem terjesztettek elő az előírt határidőn belül keresetet, nem akadályozza meg őket abban, hogy a megtámadott határozattal szemben a helyesbítő határozat jogellenességére alapított jogalapokra hivatkozzanak, így a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogást el kell utasítani.

4. Az eljárási hibákra alapított jogalapokról

80 A felperesek és a beavatkozók három, eljárási hibákra vonatkozó, először is az EK 88. cikk (2) bekezdésének és a 659/1999 rendeletnek a megsértésére, másodszor az EK 254. cikk (3) bekezdésének és a 659/1999 rendelet 20. cikke (1) bekezdésének a megsértésére, harmadszor pedig a megtámadott határozat indokolásának hiányára alapított jogalapra hivatkoznak.

Az EK 88. cikk (2) bekezdésének és a 659/1999 rendeletnek a megsértésére alapított jogalapról

81 E jogalap három, a 659/1999 rendelet 9. cikkének megsértésére, a vizsgálati kötelezettség megsértésére, illetve a 659/1999 rendeletben előírt határidők be nem tartására alapított kifogásból áll.

A 659/1999 rendelet 9. cikkének megsértésére alapított kifogásról

82 A beavatkozók úgy érvelnek, hogy mivel a megtámadott határozatban a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánított támogatást a Bizottság korábban jóváhagyta, a Bizottságnak vissza kellett volna vonnia a jóváhagyó határozatot, ahogyan azt a 659/1999 rendelet 9. cikke a számára előírja.

83 A Bizottság nem nyilatkozott kifejezetten e kifogás megalapozottságáról.

84 A 659/1999 rendelet 9. cikke értelmében a Bizottság, miután lehetőséget biztosított az érintett tagállam számára észrevételeinek benyújtására, többek között visszavonhatja a támogatást engedélyező határozatát, amennyiben e határozat az eljárás során szolgáltatott olyan helytelen információn alapult, amely döntő fontosságú volt a határozat meghozatalában.

85 Meg kell azonban állapítani, hogy a jóváhagyó határozat nem alapul helytelen információkon. E tekintetben ki kell emelni, hogy – ahogyan a megtámadott határozat (51), (54), (59), (61) és (72) preambulumbekezdéséből kitűnik – a Bizottság nem azt kifogásolja, hogy az olasz hatóságok a jóváhagyó határozat elfogadását megelőző eljárásban helytelen vagy hiányos információkat közöltek. A Bizottság a jelen ügyben a kérdéses támogatások közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét ugyanis azon ténynek tulajdonítja, hogy a 33/6 határozat az eredetileg bejelentett intézkedésen olyan módosításokat eszközölt, amelyek a jóváhagyó határozat szövegével nem összeegyeztethetők, mivel a kérdéses program keretében közzétett első pályázati felhívás keretében olyan projektek is elfogadhatók voltak, amelyek végrehajtása a támogatási kérelem benyújtását megelőzően megkezdődött (a továbbiakban: vitatott támogatási program vagy vitatott program). Márpedig a 33/6 határozatot 2000. július 27‑én, tehát az 1998. november 12‑i jóváhagyó határozatot követően hozták.

86 Ebből következik, hogy a 659/1999 rendelet 9. cikke a jelen ügyben nem volt alkalmazható.

87 E tekintetben hozzá kell tenni, hogy a Bizottságnak semmilyen oka nem volt a jóváhagyó határozat visszavonására, mivel az e határozatban jóváhagyott támogatási program közös piaccal való összeegyeztethetőségére vonatkozó értékelése nem változott. A Bizottság ugyanis a megtámadott határozat 1. cikkében megállapította, hogy „az 1998. évi 9. […] törvény alapján odaítélt állami támogatások, melyeket Olaszország jogellenesen valósított meg a 33/6. sz. közigazgatási határozattal […], a közös piaccal nem összeegyeztethetők, hacsak a támogatás kedvezményezettje e program alapján […] [a] munkák megkezdése előtt nem nyújtott be támogatási kérelmet”. Ebből következik, hogy a megtámadott határozat nem érinti a 9/1998 törvény alapján nyújtott állami támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségét, amennyiben a munkálatok megkezdése előtt támogatási kérelmet nyújtottak be. Márpedig a Bizottság éppen e feltétel mellett nyilatkozott úgy a jóváhagyó határozatban, hogy az Olaszország által bejelentett támogatási programmal szemben nem emel kifogást.

88 Következésképpen a beavatkozók által felhozott, a 659/1999 rendelet 9. cikkének megsértésére alapított kifogást el kell utasítani.

A vizsgálati kötelezettség megsértésére alapított kifogásról

89 A Timsas és a Grand Hotel Abi d’Oru azt kifogásolja, hogy a Bizottság megsértette vizsgálati kötelezettségét, mivel nem vette figyelembe sajátos helyzetüket. Közelebbről a Bizottság elmulasztotta megvizsgálni Szardínia régióhoz képest magánfél helyzetüket és a kérdéses támogatási program végrehajtása által érintett különböző vállalkozások között fennálló különbségeket. Továbbá a Bizottság elmulasztotta megvizsgálni a mind Szardínia régió, mind pedig a Bizottság által bennük keltett jogos bizalmat.

90 A Bizottság cáfolja a Timsas és a Grand Hotel Abi d’Oru érveit.

91 Az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a Bizottság támogatási program esetén főszabály szerint nem köteles lefolytatni az egyes esetekben nyújtott támogatások elemzését, hanem a kérdéses program jellemzőinek vizsgálatára szorítkozhat (lásd ebben az értelemben a Bíróság 248/84. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 1987. október 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1987., 4013. o.] 18. pontját, a C‑310/99. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2002. március 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑2289. o.] 89. pontját és a C‑278/00. sz., Görögország kontra Bizottság ügyben 2004. április 29‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑3997. o.] 24. pontját). Továbbá a támogatási program egyedi kedvezményezettjeit jellemző sajátos körülmények csak a támogatás érintett tagállam általi visszatéríttetésének szakaszában értékelhetők (a fent hivatkozott Olaszország kontra Bizottság ügyben 2002. március 7‑én hozott ítélet 91. pontja és a Törvényszék T‑354/99. sz., Kuwait Petroleum (Nederland) kontra Bizottság ügyben 2006. május 31‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑1475. o.] 67. pontja). Ellenkező esetben ugyanis a Bizottságra háruló vizsgálati teher jelentősebb lenne az EK 88. cikk (3) bekezdését megsértve jogellenesen végrehajtott program esetén, mint abban az esetben, amikor az érintett tagállam betartotta az említett rendelkezésben előírt bejelentési kötelezettséget, mivel ez utóbbi esetben a potenciális kedvezményezettek sajátos körülményei a vizsgálat szakaszában per definitionem ismeretlenek.

92 Ennélfogva a jelen ügyben a Bizottság a támogatási program mint olyan vizsgálatára szorítkozhatott, és nem kellett figyelembe vennie sem a felperesek és Szardínia régió közötti kapcsolatokat, sem az érintett különböző vállalkozások között fennálló különbségeket, sem pedig azon esetleges jogos bizalmat, amelyre e vállalkozások közül néhány hivatkozhatna, és amelyet e vállalkozásokban vagy a Bizottság, vagy pedig Szardínia régió keltett. E körülmények csak az egyedi támogatások visszatéríttetésének szakaszában vehetők majd figyelembe.

93 Ebből következik, hogy a vizsgálati kötelezettség megsértésére alapított kifogást el kell utasítani.

A 659/1999 rendeletben előírt határidők be nem tartására alapított kifogásról

94 A beavatkozók azt kifogásolják, hogy a Bizottság nem tartotta be a 659/1999 rendeletben megállapított következő határidőket:

– a teljes bejelentést követő naptól számított két hónapos határidő, amelyen belül a 659/1999 rendelet 4. cikkének (5) bekezdése szerint a Bizottságnak az előzetes vizsgálati szakasz végén határozatot kell hoznia;

– azon két hónapos határidő, amelyen belül az ítélkezési gyakorlat által értelmezett 659/1999 rendelet 10. cikkének (1) bekezdése szerint a Bizottságnak az előzetes vizsgálati szakasz végén határozatot kell hoznia, amennyiben tudomására jut egy feltételezett jogellenes támogatásra vonatkozó információ;

– a hivatalos vizsgálati eljárás megindításától számított 18 hónapos határidő, amelyen belül a 659/1999 rendelet 7. cikkének (6) bekezdése szerint a Bizottságnak ezen eljárást befejező határozatot kell hoznia.

95 A Bizottság nem nyilatkozott kifejezetten e kifogás megalapozottságáról.

96 E tekintetben először is ki kell emelni, hogy a 659/1999 rendelet 4. cikkének (5) bekezdésében az előzetes vizsgálati szakasz lezárásához megállapított két hónapos határidő a teljes bejelentés kézhezvételét követő napon kezdődik. Márpedig a jelen ügyben a vitatott program előzetes vizsgálata nem e program Olasz Köztársaság általi bejelentésére, hanem a Bizottság által 2003. február 21‑én kapott, az eredeti program visszaélésszerű alkalmazására vonatkozó panaszra indult meg. Ennélfogva a Bizottságot nem kötötte a 659/1999 rendelet 4. cikkének (5) bekezdésében előírt két hónapos határidő (lásd ebben az értelemben már a 659/1999 rendelet hatálybalépése előtt a Törvényszék T‑95/96. sz., Gestevisión Telecinco kontra Bizottság ügyben 1998. szeptember 15‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., II‑3407. o.] 79. pontját és T‑46/97. sz., SIC kontra Bizottság ügyben 2000. május 10‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑2125. o.] 103. pontját).

97 Másodszor a 659/1999 rendelet 10. cikkének (1) bekezdésére tekintettel az ítélkezési gyakorlat által állítólag felállított két hónapos határidőt illetően először is ki kell emelni, hogy e rendelkezés értelmében, amennyiben bármilyen forrásból a Bizottság tudomására jut egy feltételezett jogellenes támogatásra vonatkozó információ, a Bizottság késedelem nélkül megvizsgálja az információt. E rendelkezést nem úgy kell értelmezni, hogy az előzetes vizsgálati szakasz lezárására utal, hanem inkább úgy, hogy az előzetes vizsgálat megkezdéséhez kapcsolódik, amely álláspontot megerősíti a fenti pontban hangsúlyozott azon tény is, hogy panaszra indult előzetes vizsgálat esetén a szokásos határidő nem köti a Bizottságot.

98 A beavatkozók által hivatkozott ítélkezési gyakorlat e rendelkezéseket nem értelmezi a fentitől eltérően. Igaz ugyan, hogy ezen ítélkezési gyakorlat hangsúlyozza azon tényt, hogy a Bizottságnak az előzetes vizsgálati szakaszt két hónapos határidőn belül le kell zárnia, e határidő kizárólag a tagállamok által bejelentett támogatások esetén alkalmazandó, ahogyan ez egyértelműen következik a beavatkozók által hivatkozott pontok szövegösszefüggéseiből, panaszra indult előzetes vizsgálati szakasz esetén azonban – ahogyan a jelen ügyben – nem alkalmazandó.

99 Igaz, hogy ez nem vezethet ahhoz, hogy a Bizottság tetszés szerint meghosszabbíthassa az előzetes vizsgálati szakaszt. Ahogyan a Bíróság kimondta, mivel az állami támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelése a Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik, a Bizottságnak a Szerződés állami támogatásokra vonatkozó alapvető rendelkezéseinek gondos végrehajtása érdekében alaposan és pártatlanul kell megvizsgálnia a közös piaccal összeegyeztethetetlen támogatást bejelentő panaszt (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑367/95. P. sz., Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben 1998. április 2‑án hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑1719. o.] 62. pontját, és a fenti 96. pontban hivatkozott Gestevisión Telecinco kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 72. pontját), a Bizottság nem hosszabbíthatja meg korlátlanul az állami támogatásra vonatkozó panasz tárgyát képező állami intézkedések előzetes vizsgálatát (a fenti 96. pontban hivatkozott Gestevisión Telecinco kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 74. pontja). Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az ilyen közigazgatási eljárás időtartamának ésszerű jellegét minden ügy egyedi körülményei, különösen az ügy összefüggései, a Bizottság által lefolytatandó eljárás különböző szakaszai, az ügy összetettsége, valamint a különböző érintett felek számára való jelentősége alapján kell értékelni (a Törvényszék T‑73/95. sz., Oliveira kontra Bizottság ügyben 1997. március 19‑én hozott ítéletének [EBHT 1997., II‑381. o.] 45. pontja, T‑213/95. és T‑18/96. sz., SCK és FNK kontra Bizottság egyesített ügyekben 1997. október 22‑én hozott ítéletének [EBHT 1997., II‑1739. o.] 57. pontja, valamint a fenti 96. pontban hivatkozott Gestevisión Telecinco kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 75. pontja).

100 A jelen ügyben a panasz Bizottság által 2003. február 21‑én való kézhezvétele és az eljárást megindító határozat 2004. február 3‑án való meghozatala között valamivel több mint tizenegy hónap telt el. Figyelemmel különösen arra, hogy a Bizottságnak az Olasz Köztársaság közvetítésével további információkat kellett kérnie Szardínia régiótól, e határidő nem minősíthető túlzottnak.

101 Harmadszor a 659/1999 rendelet 13. cikkének (2) bekezdése és 16. cikke szerint állítólag jogellenes támogatás esetén – mint az állítólag visszaélésszerűen felhasznált támogatás esetén – a Bizottságot nem köti többek között a 659/1999 rendelet 7. cikkének (6) bekezdésében megállapított határidő. Márpedig a jelen ügyben a Bizottság által megindított hivatalos vizsgálati eljárás kezdetben állítólag visszaélésszerűen felhasznált támogatásra, majd a helyesbítő határozatot követően állítólag jogellenes támogatásra vonatkozott.

102 Ebből következik, hogy a 659/1999 rendeletben előírt határidők be nem tartására alapított kifogást el kell utasítani.

Az EK 254. cikk (3) bekezdésének és a 659/1999 rendelet 20. cikke (1) bekezdésének a megsértésére alapított jogalapról

103 A Grand Hotel Abi d’Oru úgy érvel, hogy a Bizottság megsértette az EK 254. cikk (3) bekezdésében és a 659/1999 rendelet 20. cikkének (1) bekezdésében előírt értesítési kötelezettséget, mivel nem közölte vele sem a Bizottság által 2003. február 26‑án az Olasz Köztársasághoz címzett kiegészítő tájékoztatáskérést (lásd a fenti 15. pontot), sem pedig a helyesbítő határozatot, noha az eljárást megindító határozatban foglalt felhívást követően a vitatott támogatási programra vonatkozóan észrevételeket nyújtott be.

104 A Bizottság vitatja a Grand Hotel Abi d’Oru érveit.

105 Először is az EK 254. cikk (3) bekezdése szerint a határozatokról értesíteni kell a címzettjeiket, és azok az értesítéssel lépnek hatályba.

106 Először is a helyesbítő határozatot illetően az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a Bizottság által az állami támogatások területén elfogadott határozatok címzettjei mindig az érintett tagállamok (a fenti 99. pontban hivatkozott Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben hozott ítélet 45. pontja, a Törvényszék T‑82/96. sz., ARAP és társai kontra Bizottság ügyben 1999. június 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1999., II‑1889. o.] 28. pontja és a fenti 96. pontban hivatkozott SIC kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 45. pontja). Ezen ítélkezési gyakorlatot, amely időben megelőzi a 659/1999 rendeletet, kifejezetten megerősítette e rendelet 25. cikke, amely kimondja, hogy az említett rendelet II., III., IV., V. és VII. fejezete szerint hozott határozatok címzettje az érintett tagállam, amelyet a Bizottság e határozatokról haladéktalanul értesít. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy – amint a fenti 69–74. pontban megállapításra került – a helyesbítő határozatot jogilag hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozatnak kell minősíteni.

107 Ebből következik, hogy a helyesbítő határozat címzettje kizárólag az Olasz Köztársaság volt, nem pedig a vitatott program kedvezményezettjei. Következésképpen az EK 254. cikk (3) bekezdése nem kötelezte a Bizottságot arra, hogy a helyesbítő határozatról értesítse a Grand Hotel Abi d’Orut.

108 Másodszor a kiegészítő tájékoztatáskérés esetén nincs szó az EK 249. cikk negyedik bekezdése értelmében vett határozatról, így az EK 254. cikk (3) bekezdése arra nem alkalmazható.

109 Az e rendelkezés megsértésére alapított kifogást tehát el kell utasítani.

110 Másodszor a 659/1999 rendelet 20. cikkének (1) bekezdése szerint valamennyi érdekelt fél, aki a Bizottság hivatalos vizsgálati eljárást megindító határozatát követően észrevételeket nyújtott be, kézhez kapja a Bizottság által az említett rendelet 7. cikke szerint hozott határozat egy példányát.

111 Márpedig sem a helyesbítő határozat, sem pedig a kiegészítő tájékoztatáskérés nem minősíthető a 659/1999 rendelet „7. cikk[e] szerint hozott határozat[nak]”. E cikk ugyanis mind címét, mind tartalmát tekintve kizárólag a Bizottság hivatalos vizsgálati eljárást lezáró határozataira vonatkozik. Márpedig egyrészről – amint a fenti 73. és 74. pontban kifejtésre került – a helyesbítő határozatot nem a hivatalos vizsgálati eljárást lezáró határozatnak, hanem épp ellenkezőleg ezen eljárást megindító határozatnak kell minősíteni. Másrészről a kiegészítő tájékoztatáskérés esetén – amint a fenti 108. pontban kiemelésre került – nincs szó határozatnak minősíthető aktusról, így a 659/1999 rendelet 20. cikkének (1) bekezdése e tájékoztatáskérésre sem vonatkozik.

112 Az e rendelkezés megsértésére alapított kifogást tehát el kell utasítani.

113 Ebből következik, hogy az EK 254. cikk (3) bekezdésének és a 659/1999 rendelet 20. cikke (1) bekezdésének a megsértésére alapított jogalapot el kell utasítani.

A megtámadott határozat indokolásának hiányára alapított jogalapról

114 A felperesek és a beavatkozók a megtámadott határozat és a helyesbítő határozat indokolásának hiányát illetően hat kifogást hoznak fel.

Az indokolási kötelezettségnek az ésszerű határidőn belüli eljárás elvét illetően való megsértésére alapított kifogásról

115 Az SF Turistico Immobiliare úgy érvel, hogy az ésszerű határidőn belüli eljárás elvének állítólagos megsértését illetően sem a helyesbítő határozat, sem pedig a megtámadott határozat nem tartalmaz indokolást.

116 A helyesbítő határozat nem fejti ki, hogy a Bizottság az eljárást megindító határozat helyesbítésével és kiterjesztésével miért várt két és fél évet, noha 2003 áprilisa óta teljes mértékben tudott valamennyi hasznos elemről.

117 A megtámadott határozatot illetően az SF Turistico Immobiliare elismeri, hogy a 659/1999 rendelet 13. cikkének (2) bekezdése értelmében esetleges jogellenes támogatás esetén a Bizottságot nem köti a 659/1999 rendelet 4. cikkének (5) bekezdésében, 7. cikkének (6) bekezdésében és 7. cikkének (7) bekezdésében meghatározott határidő. Ez azonban nem foglalja magában azt, hogy az ésszerű határidőn belüli eljárás elve ilyen esetben nem alkalmazandó. Mivel a megtámadott határozat nem igazolja a vizsgálati eljárás több mint négy év öt hónapos rendellenes időtartamát, indokolási hibában szenved.

118 A Bizottság cáfolja az SF Turistico Immobiliare érveit.

119 Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a jelen kifogás vizsgálata keretében nem annak vizsgálatáról van szó, hogy az eljárás időtartama a jelen ügyben valóban túlzott volt‑e, hanem kizárólag azon kérdésre kell választ adni, hogy a Bizottság indokolási kötelezettsége alkalmazandó‑e az eljárás időtartamára, és ha igen, a Bizottság e kötelezettségnek eleget tett‑e.

120 Márpedig e kérdések közül az elsőre negatív választ kell adni – más szóval a Bizottság indokolási kötelezettsége az eljárás időtartamára nem, hanem kizárólag magának a határozatnak a tartalmára alkalmazandó.

121 Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis az EK 253. cikk által megkövetelt indokolást az adott jogi aktus természetéhez kell igazítani, valamint világosan és kétértelműségtől mentesen kell megfogalmazni a jogi aktust meghozó intézmény érvelését, hogy az az érdekeltek számára a meghozott intézkedés indokait megismerhetővé, a hatáskörrel rendelkező bíróság számára pedig a felülvizsgálati jogkört gyakorolhatóvá tegye. Az indokolás követelményét az ügy körülményeire, így többek között a jogi aktus tartalmára, az előadott indokok jellegére, és a címzettek, illetve a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett más személyek magyarázathoz jutás iránti érdekére figyelemmel kell értékelni (lásd a Bíróság fenti 99. pontban hivatkozott Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben hozott ítéletének 63. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a C‑413/06. P. sz., Bertelsmann és Sony Corporation of America kontra Impala ügyben 2008. július 10‑én hozott ítéletének [EBHT 2008., I‑4951. o.] 166. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

122 Márpedig az eljárás időtartama nem az érintett intézménynek az ezen időtartamot igazolható érveléséből ered, hanem pusztán olyan ténybeli körülmény, amely kizárólag az intézmény számára az említett eljárás lefolytatásához szükséges időtől függ. Ennélfogva az eljárás időtartama a fenti pontban említett ítélkezési gyakorlat értelmében nem képezi a határozat tartalmának megindokolható részét. Ahogyan a Bizottság helyesen állítja, csak az eljárás különböző, a kérdéses határozat elfogadásához vezető szakaszainak pusztán ténybeli felsorolását követeli meg.

123 Következésképpen az indokolási kötelezettségnek az ésszerű határidőn belüli eljárás elvét illetően való megsértésére alapított kifogást el kell utasítani.

Az indokolási kötelezettségnek a támogatás új jogellenes támogatásnak való minősítését illetően való megsértésére alapított kifogásról

124 Szardínia régió úgy érvel, hogy a megtámadott határozat sérti az indokolási kötelezettséget a tekintetben, hogy nem visszaélésszerűen felhasználtnak, hanem jogellenesnek minősítette az olyan projektekhez nyújtott támogatásokat, amelyek végrehajtását azt megelőzően megkezdték, hogy kérelmet nyújtottak volna be.

125 A Bizottság vitatja Szardínia régió érveit.

126 E tekintetben elegendő kiemelni, hogy a Bizottság a megtámadott határozat (48)–(55) preambulumbekezdésében lényegében kifejtette, hogy a többek között a 33/6 határozat elfogadásával végrehajtott támogatási program nem tartotta be a jóváhagyó határozat szövegét, mivel nem biztosítja a kérdéses támogatások ösztönző hatását, ennélfogva az olyan projektekhez nyújtott támogatásokat, amelyeknek a végrehajtását a támogatási kérelem benyújtását megelőzően megkezdték, jogellenesnek kell tekinteni.

127 A fenti 121. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében ezen indokolásból világosan és egyértelműen kitűnik a jogi aktust meghozó intézmény érvelése úgy, hogy az az érdekeltek számára a meghozott intézkedés indokait megismerhetővé, a Törvényszék számára pedig a felülvizsgálati jogkört gyakorolhatóvá teszi.

128 Ennélfogva e kifogást mint megalapozatlant el kell utasítani.

Az indokolási kötelezettségnek a regionális fejlesztés címén nyújtott támogatások közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét illetően való megsértésére alapított kifogásról

129 A beavatkozók és az SF Turistico Immobiliare úgy érvel, hogy a megtámadott határozat sérti az indokolási kötelezettséget a vitatott program címén nyújtott támogatások (a továbbiakban: vitatott támogatások) közös piaccal való összeegyeztethetőségét illetően, különös tekintettel arra, hogy a program az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja értelmében hozzájárul a regionális fejlesztéshez. A Bizottság többek között nem fejtette ki, hogy – hasonló körülmények által jellemzett más esetekkel ellentétben – miért nem tekintette alkalmazhatónak az EK 87. cikk (3) bekezdésének a) és c) pontja szerinti eltéréseket.

130 A Bizottság vitatja a beavatkozók és az SF Turistico Immobiliare érveit.

131 Először is, ami az SF Turistico Immobiliare által felhozott kifogás elfogadhatóságát illeti, mivel az indokolási kötelezettség megsértésére alapított jogalap hivatalból vizsgálandó jogalap mint elfogadhatatlan nem utasítható el, mivel azt a Törvényszéknek hivatalból kell megvizsgálnia (lásd a Törvényszék T‑349/03. sz., Corsica Ferries France kontra Bizottság ügyben 2005. június 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑2197. o.] 52. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

132 Másodszor el kell utasítani a Bizottság azon érvét, miszerint a Bizottság nem köteles bizonyítani a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét, mivel az érintett tagállamnak kell bizonyítania a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét. Igaz ugyan, hogy mivel az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti eljárást megindító határozat tartalmazza a Bizottság megfelelő előzetes elemzését, amely kifejti, hogy a Bizottság mely okokból kételkedik a kérdéses támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségében, a tagállam és a potenciális kedvezményezett feladata az azt alátámasztó bizonyítékok előterjesztése, hogy e támogatások a közös piaccal összeegyeztethetők (a Törvényszék T‑109/01. sz., Fleuren Compost kontra Bizottság ügyben 2004. január 14‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑127. o.] 45. pontja; lásd továbbá ebben az értelemben a Törvényszék T‑176/01. sz., Ferriere Nord kontra Bizottság ügyben 2004. november 18‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑3931. o.] 93. és 94. pontját; lásd továbbá analógia útján a Bíróság C‑74/00. P. és C‑75/00. P. sz., Falck és Acciaierie di Bolzano kontra Bizottság ügyben 2002. szeptember 24‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑7869. o.] 170. pontját). Ez azonban nem az indokolási kötelezettségre, hanem csak a bizonyítási teherre vonatkozó szabálynak minősül, így adott esetben a Bizottságnak kell a határozatában azon okokra hivatkoznia, amelyek alapján a tagállam vagy a kedvezményezettek által szolgáltatott információk ellenére azt állapította meg, hogy a kérdéses támogatások a közös piaccal nem összeegyeztethetők.

133 Márpedig harmadszor a jelen ügyben a Bizottság az indokolási kötelezettségének e tekintetben eleget tett.

134 A Bizottság a megtámadott határozat (56)–(73) preambulumbekezdésében ugyanis lényegében kifejtette, hogy a vitatott támogatások azért nem összeegyeztethetők a közös piaccal, mert e támogatásoknak nincs ösztönző hatása, mivel olyan projektekhez nyújtották őket, amelyeket a támogatási kérelem benyújtását megelőzően megkezdtek. E tekintetben emlékeztetett többek között arra, hogy a támogatás szükségességének elve az ítélkezési gyakorlat által megerősített általános elv, amelyet ezenkívül átvett mind jóváhagyó határozat, mind pedig az 1998. évi iránymutatás (lásd a megtámadott határozat (58)–(61) preambulumbekezdését). E megállapítás már elegendő volt a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetetlenségének indokolásához, mivel alkalmas volt bármilyen, a regionális fejlesztés címén nyújtott támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségének kizárására. Ezzel összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy a Törvényszék már kimondta, hogy a Bizottság azáltal, hogy emlékeztetett az iránymutatásban meghatározott kritériumokra, és megállapította, hogy az adott esetben e kritériumoknak nem tettek eleget, jogilag megkövetelt módon megindokolta az EK 87. cikk (3) bekezdése szerinti eltérés nyújtását megtagadó határozatát (a Törvényszék T‑214/95. sz., Vlaams Gewest kontra Bizottság ügyben 1998. április 30‑án hozott ítéletének [EBHT 1998., II‑717. o.] 102. pontja). Noha a Bizottság a megtámadott határozat (62)–(69) preambulumbekezdésében elutasította az olasz hatóságok által előadott különböző érveket, és az említett határozat (71) preambulumbekezdésében kifejtette, hogy a vitatott támogatások más jogalapok alapján sem hagyhatók jóvá, e fejtegetések csak ráadásként szolgálnak.

135 Ennélfogva az indokolási kötelezettségnek a regionális fejlesztés címén nyújtott támogatás közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét illetően való megsértésére alapított kifogást el kell utasítani.

Az indokolási kötelezettségnek a vitatott támogatások ösztönző hatásának értékelését illetően való megsértésére alapított kifogásról

136 E kifogás keretében a Szardínia régió, a beavatkozók, az SF Turistico Immobiliare, a Timsas és a Grand Hotel Abi d’Oru három azzal kapcsolatos érvet ad elő, hogy a Bizottság a vitatott támogatások ösztönző hatásának értékelését illetően megsértette az indokolási kötelezettséget.

137 Először is a beavatkozók úgy érvelnek, hogy a Bizottságnak ki kellett volna fejtenie, hogy a Szardínia régió által hivatkozott érvek a jelen ügyben miért nem voltak alkalmasak az 1998. évi iránymutatás 4.2. pontjában említett azon vélelem megdöntésére, miszerint hiányzik az ösztönző hatás abban az esetben, ha a munkálatokat a támogatási kérelmet megelőzően megkezdték. A Bizottságnak konkrétan meg kellett volna vizsgálnia legalábbis a kérdéses támogatások nyújtása által az érintett piacon okozott állítólagos egyensúlytalanságot. Márpedig a megtámadott határozatban ilyen igazolásnak nyoma sincs.

138 Másodszor Szardínia régió úgy érvel, hogy a megtámadott határozat nincs megindokolva és ellentmondásos azon kérdést illetően, hogy a Bizottság a vitatott támogatási program ösztönző hatásának értékelésekor miért nem vette figyelembe az említett program kedvezményezettjeiben a beruházásról hozott döntésük időpontjában alkalmazandó nemzeti és közösségi jogszabályok által keltett bizalmat.

139 Harmadszor az SF Turistico Immobiliare, a Timsas és a Grand Hotel Abi d’Oru úgy érvel, hogy a megtámadott határozat nem tartalmaz indokolást azon kérdést illetően, hogy a Bizottság a vitatott támogatási program ösztönző hatásának értékelésekor miért nem vette figyelembe az említett program kedvezményezettjeinek sajátos helyzetét.

140 A Bizottság vitatja ezen érveket.

141 Először is, ami a Szardínia régió és a beavatkozók által felhoz