ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(21)

Az arzénra, ólomra, antimonra, báriumra és higanyra vonatkozó, az irányelvben meghatározott határértékeket a következőképpen számítják ki: a Holland Állami Közegészségügyi és Környezetvédelmi Intézet (RIVM) által a »Chemicals in Toys. A general methodology for assessment of chemical safety of toys with a focus on elements« című 2008‑as jelentésben megfogalmazott ajánlások alapján a gyermekek játékokban található vegyi anyagoknak való kitettsége nem haladhat meg egy bizonyos szintet, nevezetesen a »tolerálható napi bevitel« szintjét. Mivel a gyermekek a játékokkal való érintkezésen kívül más módon is ki vannak téve a vegyi anyagoknak, a tolerálható napi bevitelnek csak egy része származhat a játékokból. A toxicitási, ökotoxicitási és környezetvédelmi tudományos bizottság 2004‑es jelentésében azt javasolta, hogy a tolerálható napi bevitelnek csupán 10%‑a származhasson a játékokból. Ugyanakkor a különösen mérgező anyagok (például az arzén, az ólom és a higany) esetében a jogalkotó úgy döntött, hogy a javasolt arány nem haladhatja meg a tolerálható napi bevitel 5%‑át, annak biztosítása érdekében, hogy ezek az anyagok a helyes gyártási eljárással [helyesen: helyes előállítási gyakorlattal] összeegyeztethetően csak nyomokban legyenek jelen. A határértékeket úgy kapjuk meg, ha a tolerálható napi bevitel legnagyobb megengedett hányadát megszorozzuk a gyermek 7,5 kg‑ra becsült súlyával, majd elosztjuk a szervezetbe jutott játékanyag mennyiségével, amelyet az RIVM lekapart játékanyagok esetében napi 8 mg‑ra becsült, törékeny játékanyagok esetében 100 mg‑ra, folyékony vagy ragadós játékanyagok esetében pedig 400 mg‑ra. Ezeket a beviteli határértékeket az egészségügyi és környezeti kockázatok tudományos bizottsága (EKKTB) támogatta »Risks from organic CMR substances in toys« című, 2010. május 18‑án elfogadott szakvéleményében. Mivel a tolerálható napi bevitel szintjeit tudományos tanulmányok határozzák meg, és mivel a tudomány fejlődhet, a jogalkotó biztosította a határértékek módosításának lehetőségét, ha új tudományos bizonyítékok állnak rendelkezésre.
95

A felperesek azzal érvelnek, hogy a Bizottság a megtámadott rendelet elfogadásával megsértette az arányosság elvét. A felperesek szerint a szóban forgó állítás engedélyezése iránti kérelem elutasítása nem volt megfelelő, és nem is volt szükséges az 1924/2006 rendelettel elérni kívánt célkitűzés, azaz az egészségre vonatkozó, tudományos szempontból megfelelően alátámasztott állítások alkalmazása biztosításának eléréséhez. A Bizottság ugyanis a szóban forgó állítás alapvető tartalmának tiszteletben tartásával is módosíthatta volna annak javasolt szövegét. Ily módon a Bizottság eléggé egyértelműen tüntethette volna fel az általa megkövetelt kockázati tényezőt az állítás szövegében. Még pontosabban: az engedélyezés megtagadása nem megfelelő, mivel az 1924/2006 rendeletnek nem az a célja, hogy megtiltsa az egészségre vonatkozó, tudományos szempontból megfelelően megalapozott állítások alkalmazásával történő közlést. Az engedélyezés megtagadása ráadásul nem is volt szükséges, mert kétségtelen, hogy az engedélyezés iránti kérelem alátámasztásaként leírt kapcsolat megfelelő tudományos alappal rendelkezik. Az engedélyezés megtagadása emellett aránytalan, mivel megakadályozza, hogy a fogyasztókkal vitathatatlan érdemi információkat osszanak meg. A felperesek szerint a megtámadott rendelet az Európai Unió Alapjogi Chartájának 6. és 16. cikkében elismert szabadságaikat is sérti. A Bizottság egyébként megsértette az egyenlő bánásmód elvét, mivel korábban bármiféle kockázati tényező megjelölése nélkül is engedélyezett a betegségek kockázatának csökkentésére vonatkozó hasonló állításokat.
102

A 15114/05 tanácsi dokumentum 31. pontja e tekintetben a következőket említi: „Azokban az esetekben, amikor a KKBP jogi eszköz lejárati határidőt szab meg, annak szükségessége, hogy a KKBP jogi eszközt végrehajtó rendelet is lejárati határidőt határozzon meg, ugyanakkor nem önmagától értetődő; — mivel a rendeletek a KKBP‑aktust hajtják végre, azokat hatályon kívül kell helyezni, amennyiben a KKBP jogi eszköz alkalmazása megszűnik [...]. Ilyen esetben a rendeletet visszamenőleges hatállyal is hatályon kívül lehet helyezni, ugyanakkor kívánatos, hogy ez az időszak a lehető legrövidebb legyen. — amennyiben egy következő KKBP jogi eszköz megújítja az intézkedéseket, a rendelet lejárati határidejének módosítása vagy egy új határidő elfogadása, amely ugyanazon jogi rendelkezéseket tartalmazza, csupán elkerülendő adminisztratív terhet jelent. Különösen abban az esetben, amikor az utolsó pillanatban születik határozat a megújításról, lehet egy olyan időszak, amely alatt az intézkedések – a rendelet módosításáig vagy elfogadásáig – nem alkalmazandók [...]. Ezért kívánatosabb, hogy az adott rendelet maradjon továbbra is hatályban, amíg azt hatályon kívül nem helyezik.”
21

E tekintetben a 6/2002 rendelet 4. cikkének (2) bekezdése kifejezetten a 6/2002 rendelet 3. cikkének c) pontja értelmében vett összetett termék alkotóelemét képező termékre alkalmazott vagy ilyen termékben megtestesülő mintákra vonatkozó sajátos szabályt állapít meg. E szabály szerint e minták csak akkor részesülnek oltalomban, ha, először, az alkotóelem az összetett termékbe történt beillesztését követően is látható marad annak rendeltetésszerű használata során, és másodszor, az alkotóelem látható külső jellegzetességei önmagukban is megfelelnek az újdonság és az egyéni jelleg követelményeinek.
85

Másodsorban, a felperesek tévednek, amikor azt állítják, hogy a 2010. évi „AOC Continuous Oversight Audit” jelentésben a luxemburgi polgári légügyi igazgatóság vizsgálói megállapították, hogy a 2009. évre vonatkozó éves audit nem fejeződött be, és a 2010. évi nem kezdődött el. E jelentésből ugyanis az következik – amint azt a Bizottság is megjegyzi –, hogy az a mondat, miszerint „a 2009. évre vonatkozó éves audit nem fejeződött be, és a 2010. évi nem kezdődött el” a „Quality System” (minőségbiztosítási rendszer) szerepel, tehát a „Minőség” rész értékelésére vonatkozik, ugyanakkor a „Flight Safety” (repülésbiztonság) rész ténylegesen auditálás tárgyát képezi, amint azt az e rovatban található különböző megjegyzések is alátámasztják.
80

Ezenkívül egy ilyen állítás, még ha azt feltételezzük is, hogy nemcsak a bejelentett megjelölés, hanem a korábbi védjegy esetében is bizonyított, nem teszi lehetővé mindenfajta összetéveszthetőség kizárását, mivel a megjelölés használata hangzásbeli szempontból nem korlátozódik azokra a helyzetekre, amikor a szóban forgó árukat forgalmazzák, hanem érinthet más helyzeteket is, amikor a szóban forgó szakemberek szóban utalnak ezen árukra, például az áruk használata során, vagy az e használatra vonatkozó, és többek között az említett áruk előnyeire és hátrányaira vonatkozó beszélgetések alkalmával.
46

Egyébként a felperes azt állítja, hogy miután a Törvényszék a T-305/02. sz., Nestlé Waters France kontra OHIM (egy palack formája) ügyben 2003. december 3-án hozott ítéletében (EBHT 2003., II-5207. o.) már elismerte, hogy egy palack formájából álló térbeli védjegy, amelyet a 32. osztályba tartozó alkoholmentes italok tekintetében jelentettek be, rendelkezhet a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett minimális megkülönböztető képességgel, ugyanezen megoldást kellene alkalmazni a jelen ügyben is, egy igen hasonló ágazatban, nevezetesen a 30. osztályba tartozó áruk ágazatában. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy valamely védjegy megkülönböztető képességét a védjegybejelentésben szereplő árukra és szolgáltatásokra tekintettel, illetve annak az érintett vásárlóközönség általi észlelésére tekintettel kell értékelni, és a fellebbezési tanácsnak azt kell vizsgálnia, hogy vajon e védjegy jelentős mértékben eltér‑e a szóban forgó áruk ágazatának normáitól és szokásaitól. Ennélfogva a Törvényszék által egy, a megtámadott védjegytől eltérő, olyan védjegyre vonatkozóan elfogadott megoldás, amelyet a jelen ügyben említettektől eltérő, másik ágazatba tartozó áruk tekintetében jelentettek be lajstromozásra, a jelen ügyben megtámadott védjegy megkülönböztető képességének értékelése szempontjából nem lehet releváns.
186

Ezenkívül, még ha meg is lehetne állapítani, hogy a jelen jogalap – a benne előforduló ellentmondások és pontatlanságok ellenére – megfelel az eljárási szabályzat 44. cikke (1) §‑a c) pontja követelményeinek, akkor is el kellene utasítani mint megalapozatlant.
48

Meg kell említeni, hogy G. S. írásbeli nyilatkozata keltezést és aláírást tartalmaz. Ezen nyilatkozatban G. S. pontosítja, hogy tájékoztatták arról, miszerint e nyilatkozatot benyújtják az OHIM‑hoz, és arról, hogy a hamis nyilatkozattétel büntetőjogi szankciót von maga után. E dokumentumban G. S. kijelentette, hogy a felperes széles körben értékesít a korábbi védjegy alatt kerékpár‑ és gépjárműtartozékokat. E nyilatkozathoz táblázatokat mellékelt, amelyeket szintén keltezéssel és aláírással láttak el, és amelyek információkat tartalmaztak a több gépkocsi‑ és kerékpárkiegészítő eladásából 2001 és 2006 között származó forgalomról. Ezen információ éves és árunkénti bontásban szerepelt. G. S. kijelentette, hogy a forgalom hozzávetőleg 90%‑a származott Németországban teljesített eladásokból. Azt is pontosította, hogy írásbeli nyilatkozatának joghatásai kiterjednek a mellékelt táblázatokban említett forgalmi adatokra is. Végül jelezte, hogy a korábbi védjegy alatt értékesített áruk katalógusait – a közigazgatási eljárás során az OHIM‑hoz benyújtottakat is beleértve – elküldték a kiskereskedelmi áruházak valamennyi beszerzési felelősének, marketingigazgatójának és részlegvezetőjének.
108

A felperesek állításával ellentétben ez az elrettentő hatás még nagyobb jelentőséggel bír az elektronikus fájlok esetében, mivel ezek a sajátos jellegükre tekintettel sokkal könnyebben és gyorsabban manipulálhatók, mint a papíralapú iratok. Még ha, amint azt a felperesek állították, az e‑mail fiókban tárolt elektronikus fájlok megsemmisítése nem is mindig visszafordíthatatlan, amennyiben más informatikai eszközök segítségével helyreállíthatók – ami egyébként a fizikai formában meglévő, de megsemmisített egyes dokumentumok esetén is lehetséges –, vitathatatlan azonban, hogy a manipulálásuk egyszerűsége különös nehézségeket vet fel a helyszíni vizsgálat hatékonysága szempontjából. A papíralapú iratok, amint az ellenőrök azokat lefoglalják, fizikailag a helyszíni vizsgálat ideje alatt az ellenőrzésük alatt maradnak. Ezzel szemben az elektronikus fájlok gyorsan elrejthetők, még az ellenőrök jelenlétében is. Az ellenőrök tehát nem tudják, hogy teljes és érintetlen elektronikus adatokhoz kapnak‑e hozzáférést. A jelen ügyben, amikor az ellenőrök J. állítólagosan zárolt e‑mail fiókját ellenőrizték, egészen a helyszíni vizsgálat utolsó napjáig nem tudták, hogy a bejövő leveleket a szerverre átirányították. A Bizottság tehát nem állapította meg tévesen a megtámadott határozat (87) preambulumbekezdésében azt, hogy amennyiben valamely vállalkozás nem tartja be az ellenőrök azon utasításait, amelyek szerint a helyszíni vizsgálat ideje alatt az e‑mail fiókokhoz a címzettek nem kaphatnak hozzáférést, az ellenőröknek viszont teljes hozzáférést kell biztosítani, úgy kell tekinteni, hogy az utasítások be nem tartása jellegénél fogva a helyszíni vizsgálat alatt a vállalkozásokat terhelő eljárási kötelezettségek súlyos megszegésének minősül.
26

A Törvényszék Hivatalához 2013. július 30‑án benyújtott beadványban a felperes azt kérte, hogy úgy módosíthassa a T‑307/12. sz. ügyben a kereseti kérelmeit, hogy a megsemmisítés iránti kérelme a 363/2013 végrehajtási rendeletet és a 2013/255 határozatot is érintse, amennyiben e jogi aktusok a felperesre vonatkoznak (a továbbiakban: arra irányuló kérelem, hogy a kereset a 363/2013 végrehajtási rendeletre is vonatkozzon, illetve arra irányuló kérelem, hogy a kereset a 2013/255 határozatra is vonatkozzon). A felperes ugyanebben az időpontban egy második keresetet is előterjesztett, amelyet a T‑408/13. szám alatt vettek nyilvántartásba, e keresettel a 363/2013 végrehajtási rendelet és a 2013/255 határozat megsemmisítését kérte, amennyiben e jogi aktusok a felperesre vonatkoznak.
6

A Bizottság 2011. február 16‑i, 2011. március 4‑i és 2011. április 14‑i levelében információt kért Romániától a villamos energia szolgáltatásáról szóló, fent említett hosszú távú szerződések tárgyában, amelyekre Románia 2011. március 24‑i, 2011. május 16‑i és 2011. június 6‑i levelében válaszolt. A Bizottsághoz a felperes is nyújtott be észrevételeket 2011. szeptember 30‑i és 2011. november 9‑i, valamint 2012. február 29‑i és 2012. március 8‑i levelében. Találkozókra is sor került Románia és a felperes képviselőivel.
94

A Bizottság a megtámadott határozat ugyanezen (57) preambulumbekezdésében elismerte, hogy a jelen ügyben az adóköltséget (the cost of the tax) át lehetett hárítani az utasokra, jóllehet nem létezik semmi olyan mechanizmus, amely biztosíthatná, hogy ez ténylegesen meg is történt, továbbá hogy olyan döntésről volt szó, amely az egyes légitársaságok mérlegelésére volt bízva.
85

A jelen ügyben kétségtelen, hogy valamennyi vitatott információ több mint öt éve keletkezett, legtöbbjük még tíz évnél is régebbi. Márpedig meg kell állapítani, hogy a felperes nem terjesztett elő semmilyen kifejezett érvelést annak alátámasztása érdekében, hogy koruk ellenére az említett információk még jelenleg is lényegi elemét képezik saját vagy valamely harmadik személy piaci helyzetének. Így a felperes megelégedett annak kijelentésével, hogy a PHP‑határozat számos, a Bizottság által közzétenni tervezett szövegrésze a jogsértés tényállási elemeinek ismertetése mellett a felperes üzleti kapcsolataira és árpolitikájára vonatkozó információkat is tartalmaz, továbbá hogy a jogellenes magatartásokkal kapcsolatos információkat illetően nincs kizárva az üzleti titkok védelme, végül pedig, hogy az üzleti titkokat megillető védelem nem korlátozható mereven meghatározott hosszúságú időtartamra.
17

2007. november 19‑én a Bizottság határozatot hozott a nilotinib Tasigna kereskedelmi néven történő forgalombahozatalának engedélyezéséről, a következő terápiás javallatokkal: CML krónikus és akcelerált fázisában lévő felnőtt betegek kezelése, amikor a betegek más kezelésre nem reagálnak, vagy más kezelést nem tolerálnak, beleértve az imatinib kezelést is. E határozatot megemlíti Az Európai Unió Hivatalos Lapjában2007. december 28‑án (HL C 316., 48. o.) közzétett, a gyógyszerek tekintetében 2007. november 1‑jétől 2007. november 30‑ig kiadott forgalombahozatali engedélyekről szóló határozatok összefoglalója is.
63

E tekintetben először is azon túlmenően, hogy a SeaFrance szerkezetátalakításától eltérően az SNCB teherszállítási tevékenységének a szerkezetátalakítását nem nehéz helyzetben lévő vállalkozás megmentésének a kontextusában hajtották végre, hanem az ágazat átfogó ipari és kereskedelmi szerkezetátalakítására vonatkozó terv kontextusában, meg kell állapítani egy a vonatkozó szabályozási keret tekintetében fennálló jelentős különbséget. Az SNCB teherszállítási tevékenységének a szerkezetátalakítására ugyanis a vasúti vállalkozásoknak nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (HL 2008. C 184., 13. o.) vonatkozott. Ez az iránymutatás a vasúti szállítás ágazatára vonatkozó különös iránymutatást képezett, amely eltért a szerkezetátalakításhoz nyújtható állami támogatásokról szóló iránymutatástól, méghozzá többek között a támogatás kedvezményezettje saját hozzájárulásának a szintje tekintetében. Ezen iránymutatás 82. pontja ugyanis azt írja elő, hogy a Bizottság elfogadhat a szerkezetátalakításhoz nyújtható állami támogatásokról szóló iránymutatásban előírtnál kisebb mértékű saját hozzájárulást is. A Bizottság ezen az alapon fogadta el az SNCB „teherszállítási” leányvállalatának a szerkezetátalakítás finanszírozási szükségleteinek a 15 és 25%‑a közötti részét kitevő saját hozzájárulását (lásd az SNCB teherszállítására vonatkozó határozat (246)–(249) preambulumbekezdését). Ezenfelül – bár igaz az, hogy a Bizottság az SNCB teherszállítására vonatkozó határozatban elismerte, hogy az SNCB „teherszállítási” leányvállalata saját hozzájárulásának egy részét az SNVB által piaci feltételek mellett nyújtott kölcsön képezi – e határozat (113) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy e leányvállalatnak ahhoz, hogy a szerkezetátalakítás finanszírozási szükségleteinek megfeleljen, egy hitelintézettől egy 50 millió euró összegű külső hitelkeretet is fel kellett vennie. A SeaFrance szerkezetátalakítási tervétől eltérően tehát az SNCB teherszállítási tevékenységének a szerkezetátalakítására vonatkozó terv előírta az SNCB csoporton kívüli piaci szereplők részvételét is. Végezetül a tervek szerint az SNCB által a „teherszállítási” leányvállalatának nyújtandó kölcsön összege a saját hozzájárulásnak viszonylag korlátozott részét képezte. E kölcsön ugyanis 25 millió eurót tett ki, a „teherszállítási” leányvállalat saját hozzájárulásának a teljes összege pedig 135 millió euró volt, összesen 490 millió eurós nagyságrendű szerkezetátalakítási költségek mellett (lásd az SNCB teherszállítására vonatkozó határozat (248) preambulumbekezdését). Ezzel szemben a SeaFrance módosított szerkezetátalakítási terve szerint a 99,7 millió eurós kölcsön a SeaFrance‑nak a saját szerkezetátalakításához való hozzájárulásának a 85 és 90% közötti részét tette ki, mivel e hozzájárulás teljes összege [bizalmas] millió euró volt, a szerkezetátalakításnak a [bizalmas] millió eurós teljes költsége mellett (lásd a megtámadott határozat (35) és (150) preambulumbekezdését).
39

A beavatkozó azt állítja, hogy az üveg oldalnézetből vett ábrázolásait nyilvánvalóan késedelmesen nyújtották be. Először is, azokat nem a felszólalási osztály által megadott határidőn belül (azaz 2007. augusztus 1‑jéig) nyújtották be, hanem három és fél évvel később (vagyis 2011. február 18‑án), első alkalommal a fellebbezési tanács előtti eljárásban. Ezen túlmenően szerinte azok nincsenek semmiféle tárgyi összefüggésben a már korábban benyújtott bizonyítékokkal, mivel azokon inkább egy kidudorodó nyakú, semmint egy egyenes nyakú üveg látható. Ezenkívül a felperes nem bizonyította e kapcsolat meglétét, és konkrétan nem állította sem azt, hogy az a használat igazolása lenne, sem azt, hogy az a korábban benyújtott bizonyítékokat kiegészítő bizonyíték lenne. A felperes nem terjesztett elő az ezen oldalnézeteken alapuló érveket a felszólalási eljárás során. Végül a megtámadott határozat 13–16. pontjában látható üvegábrázolások átvétele egyértelműen arra utal, hogy a fellebbezési tanács mérlegelési jogkörének gyakorlása során figyelembe vette az összes elölnézetből látható ábrát, és azokat is, amelyeket korábban, mint késedelmesen előterjesztetteket, kizárt a vizsgálatból. E tekintetben a fellebbezési tanács indokolása lehetett hallgatólagos jellegű is, amint azt az ítélkezési gyakorlat is elismeri.
16

Másrészről a 207/2009 rendelet 8. cikkének (5) bekezdésére alapított ok kapcsán a fellebbezési tanács először is megállapította, hogy az említett ok alkalmazásához előírt első feltétel, azaz a bejelentett védjegy és a korábbi védjegy közötti kapcsolat fennállása nem teljesült, mivel a védjegyeket az összetéveszthetőségre alapított felszólalási ok elemzése keretében nem ítélték hasonlónak (lásd a fenti 14. és 15. pontot). E tekintetben emlékeztetett arra, hogy a korábbi védjegyek jóhírnevének fokától függetlenül az említett ok keretében említett jogsértések a bejelentett védjegy és a korábbi védjegy közötti bizonyos fokú hasonlóság következményei, amely miatt az érintett vásárlóközönség a kettőt rokonítja egymással, azaz kapcsolatot teremt közöttük. Álláspontja szerint ez az eset a jelen ügyben az ütköző védjegyek hasonlóságának hiánya miatt nem áll elő.
286

A felperesek alapvetően – igen tömören – alapvető jogaiknak, valamint az arányosság elvének a megsértésére hivatkoznak. Az első jogalap elemzésével összefüggésben különösen a fenti 106. pontban már megvizsgált azon érvelésüket idézik fel, amely szerint a vitatott korlátozó intézkedések nem a KKBP bármiféle jogos célkitűzésének elérésére irányulnak. Meglátásuk szerint azonban, még ha ilyen célkitűzés elérésére irányulnak is, ezek az intézkedések aránytalanok ezzel a célkitűzéssel. E kifogás alátámasztására a felperesek – dióhéjban – a fentiekben már megvizsgált és elutasított bizonyos érvekre hivatkoznak. Különösen azzal érvelnek, hogy a megtámadott jogi aktusokban néhányukkal szemben még csak azt sem róják fel, hogy a szóban forgó intézkedések elfogadásakor felelősek lettek volna a zimbabwei kormány által folytatott politikáért, vagy hogy befolyást gyakoroltak volna arra. Lényegében a megtámadott jogi aktusok indokolásának hiányára is hivatkoznak, amennyiben az azokat kibocsátó intézmények nem fejtették ki, hogy a vitatott korlátozó intézkedések miként járulhatnának hozzá a KKBP bármiféle jogos célkitűzésének megvalósításához. Arra is emlékeztetnek, hogy a GPA felszólít a korlátozó intézkedések megszüntetésére. Ezen érvek további elemzésére nincs szükség, mivel nagy mértékben átfedik az első három jogalap keretében felhozott, sokkal részletesebb érveket. Az e jogalapok elemzésével összefüggésben már kifejtett indokok miatt ezeket az érveket is el kell utasítani, amelyek ráadásul semmilyen módon nem kapcsolódnak az arányosság elvéhez.
43

A Lengyel Köztársaság azt állítja, hogy a megtámadott rendelkezéseket olyan módon vezették be, hogy a gyümölcs‑ és zöldségtermelők nem készülhettek fel a szóban forgó módosításokra, és tevékenységüket nem alakíthatták át e változásnak megfelelően. Úgy véli, hogy még ha az említett termelők pénzügyi helyzetében bekövetkezhettek is változások, ugyanakkor elvárhatták, hogy az említett módosításokat olyan sebességgel és olyan módon vezetik be, amely lehetővé teszi számukra az ésszerű határidőn belül való felkészülést.
6

2009. szeptember 28‑án, a beavatkozó Nanu‑Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének a) pontja és 7. cikke (1) bekezdésének b), c) és d) pontja, valamint e) pontjának iii. alpontja és f) pontja alapján törlési kérelmet nyújtott be a közösségi védjegy oltalma alá tartozó valamennyi áru vonatkozásában. E kérelem azon alapult, hogy a vitatott védjegy leíró jellegű, és nem alkalmas a megkülönböztetésre, azt az általános nyelvhasználatban, illetve a tisztességes üzleti gyakorlatban állandóan és szokásosan alkalmazzák, kizárólag olyan formából áll, amely az áru értékének a lényegét hordozza, és a közrendbe vagy a közerkölcsbe ütközik. Ezenkívül a beavatkozó azt állította, hogy a felperes a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a megjelölést rosszhiszeműen jelentette be lajstromozásra.
65

Hasonlóan egyrészt a 2010/413 határozat 20. cikke (1) bekezdésének b) pontja előírja, hogy be kell fagyasztani azon személyek és szervezetek valamennyi pénzeszközét és gazdasági erőforrását, akik, illetve amelyek az atomfegyverek elterjedésében – többek között tiltott áruk, felszerelések, anyagok és technológiák beszerzésében való részvétel által – közreműködnek, azzal közvetlen kapcsolatban állnak vagy ahhoz támogatást biztosítanak (az atomfegyverek elterjedéséhez nyújtott támogatás kritériuma). Másrészt e b) pont úgy rendelkezik, hogy be kell fagyasztani azon személyek és szervezetek valamennyi pénzeszközét, akik, illetve amelyek olyan személynek vagy szervezetnek segítettek abban, hogy elkerüljék az ugyanezen 2010/413 határozat vagy az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsa határozatainak a rendelkezéseit, akinek, illetve amelynek a nevét felvették az Iráni Iszlám Köztársasággal szemben elfogadott korlátozó intézkedésekkel érintett személyek vagy szervezetek listájára (a korlátozó intézkedések megkerülésében nyújtott segítség kritériuma). Egyébiránt a 2010/413 határozat 20. cikke (1) bekezdésének c) pontja többek között kimondja, hogy be kell fagyasztani azon személyek és szervezetek valamennyi pénzeszközét, akik, illetve amelyek az iráni kormány részére támogatást nyújtanak (az iráni kormánynak nyújtott támogatás kritériuma).