T‑32/04. sz. ügy

Lichtwer Pharma AG

kontra

Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)

„Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A Lyco‑A közösségi szóvédjegy bejelentése – A fellebbezés elfogadhatósága a fellebbezési tanács előtt – Eljárási költségek – Megosztás”

Az ítélet összefoglalása

1. Közösségi védjegy – Eljárási rendelkezések

(40/94 tanácsi rendelet, 81. cikk, (4) bekezdés)

2. Közösségi védjegy – Eljárási rendelkezések

(40/94 tanácsi rendelet, 81. cikk, (4) bekezdés)

1. A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 81. cikke (4) bekezdésének szövegéből következik, hogy a fellebbezési tanács széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik az eljárási költségek megosztása terén olyan esetben, amikor az eljárás okafogyottá válásáról határozott. Ilyen körülmények között a közösségi bíróság mérlegelése nem válthatja fel a fellebbezési tanács mérlegelését. A közösségi bíróság feladata azonban annak vizsgálata, a fellebbezési tanács mérlegeléséhez vezető megállapítások fényében, hogy e fellebbezési tanács nem lépte‑e túl mérlegelési jogkörét, és ezen jogkörével nem élt‑e nyilvánvalóan helytelenül.

(vö. 18. pont)

2. Mivel a párhuzamos felszólalási eljárások különböző ténybeli elemeken nyugszanak, az ütköző védjegyek közötti összetéveszthetőség mérlegelésekor ezen eljárások mindegyike során a felek által előterjesztett valamennyi ténybeli és jogi elemet tekintetbe kell venni. Ilyen körülmények között az a tény, hogy a felszólalások egyikének helyt adtak, megfosztja ugyan tárgyuktól a párhuzamos eljárásokat, semmiképp nem teszi azonban lehetővé annak meghatározását, hogy e párhuzamos eljárások során ki lett volna a pervesztes fél. Ugyanis a pervesztes fél meghatározása egy adott eljárásban kizárólag ezen eljárás tárgyán, valamint ténybeli és jogi elemein alapulhat, amint azt a felek kérelmei körvonalazzák. Továbbá a közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 81. cikkének (4) bekezdése alapján valamely védjegy bejelentőjének, akinek bejelentését elutasították, valamennyi esetleges párhuzamos eljárás során felmerült költségek viselésére való kötelezése nem következik automatikusan az ezen bejelentéssel szemben benyújtott felszólalások egyikének helyt adó határozatból.

(vö. 21–23. pont)

AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)

2006. november 16.( )

„Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A Lyco‑A közösségi szóvédjegy bejelentése – A fellebbezés elfogadhatósága a fellebbezési tanács előtt – Eljárási költségek – Megosztás”

A T‑32/04. sz. ügyben,

a Lichtwer Pharma AG (székhelye: Berlin [Németország], képviselik: H. Kunz‑Hallstein és R. Kunz‑Hallstein ügyvédek)

felperesnek

a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviseli: J. Weberndörfer, meghatalmazotti minőségben)

alperes ellen,

a másik fél az OHIM fellebbezési tanácsa előtti eljárásban:

a Laboratoire L. Lafon SA (székhelye: Maisons-Alfort [Franciaország]),

az OHIM negyedik fellebbezési tanácsa által 2003. november 13‑án hozott határozatnak (R 1007/2002‑4. sz. ügy) a felszólalási eljárással és a fellebbezéssel kapcsolatban felmerült költségek megosztásáról rendelkező részének hatályon kívül helyezése iránti keresete tárgyában,

AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA



(ötödik tanács),

tagjai: M. Vilaras elnök, F. Dehousse és D. Šváby bírák,

hivatalvezető: C. Kristensen tanácsos,

tekintettel az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. január 29‑én benyújtott keresetlevélre,

tekintettel az OHIM-nak az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. június 8‑án benyújtott válaszbeadványára,

a 2006. február 2‑i tárgyalást követően,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

1 1999. június 23‑án a felperes a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o., a továbbiakban: 40/94 rendelet) alapján közösségi védjegybejelentést nyújtott be a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). A lajstromoztatni kívánt védjegy a Lyco‑A szómegjelölés volt, a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, 1957. június 15‑én kötött, felülvizsgált és módosított Nizzai Megállapodás szerinti 5., 29. és 30. osztályba tartozó áruk vonatkozásában.

2 A Queisser Pharma GmbH & Co. a 40/94 rendelet 42. cikkének (1) bekezdése alapján felszólalást nyújtott be a bejelentett védjegy lajstromozásával szemben; a felszólalást a LYCO PROTECT korábbi védjegyre alapította. 2002. október 30‑i, 3111/2002. sz. határozatával a felszólalási osztály az összetéveszthetőség hiányára történő hivatkozással elutasította a Queisser Pharma felszólalását. Ezen határozat ellen nem nyújtottak be fellebbezést.

3 A Laboratoire L. Lafon SA a 40/94 rendelet 42. cikkének (1) bekezdése alapján felszólalást nyújtott be a bejelentett védjegy lajstromozásával szemben; a felszólalást a LYOC korábbi védjegyre alapította. 2002. október 30‑i, 3108/2002. sz. határozatával a felszólalási osztály az összetéveszthetőség hiányára történő hivatkozással elutasította a Laboratoire L. Lafon felszólalását.

4 A Medicom Pharma AG a 40/94 rendelet 42. cikkének (1) bekezdése alapján felszólalást nyújtott be a bejelentett védjegy lajstromozásával szemben; a felszólalást a LYCO Q10 korábbi védjegyre alapította. 2002. október 31‑i, 3110/2002. sz. határozatával a felszólalási osztály helyt adott a Medicom Pharma felszólalásának, és megtagadta a bejelentett védjegy lajstromozását. Ezen határozat ellen nem nyújtottak be fellebbezést.

5 2002. december 16‑án a Laboratoire L. Lafon beadványt nyújtott be az OHIM-hoz, amelyben jelezte az alábbiakat:

„A [40/94 rendelet] 57., 58. és 59. cikk[é]nek megfelelően tájékoztatjuk Önöket, hogy a Laboratoire L. Lafon fellebbezést kíván benyújtani [a 3108/2002. sz. határozat ellen]. Következésképpen kérjük, azonnal terheljék meg számlánkat […] 800 euróval. A fellebbezés alapjául szolgáló okokat megjelölő írásbeli nyilatkozatot [2003.] február 28‑a előtt be fogjuk nyújtani.”

6 2003. február 3‑án a Laboratoire L. Lafon benyújtotta a fellebbezés alapjául szolgáló okokat megjelölő írásbeli nyilatkozatot.

7 2003. március 21‑én az OHIM tájékoztatta a felperest és a Laboratoire L. Lafont arról, hogy a 3110/2002. sz., 2002. október 31‑i, a Medicom Pharma felszólalásának helyt adó határozata jogerőre emelkedett.

8 2003. április 10‑én a felperes beadványt nyújtott be, amelyben megjegyezte, hogy a fellebbezés okafogyottá vált; 2003. április 11‑én pedig a Laboratoire L. Lafon nyújtott be beadványt, amelyben megjegyezte, hogy az eljárás lezárult.

9 2003. november 13‑i határozatával (R 1007/2002‑4. sz. ügy) (a továbbiakban: a megtámadott határozat) a negyedik fellebbezési tanács megállapította, hogy a fellebbezési eljárás okafogyottá vált, mivel a felperes által bejelentett védjegy lajstromozását jogerősen megtagadták. A fenti határozattal a fellebbezési tanács a felperest kötelezte a felszólalási eljárás és a fellebbezési eljárás során felmerült díjak és költségek viselésére. A megtámadott határozat bevezetőjének 9. bekezdésében a fellebbezési tanács az alábbiak szerint indokolta a költségek tárgyában hozott rendelkezését:

„Mivel a Lyco‑A közösségi védjegybejelentést ex tunc hatállyal elutasították, jelen ügyben a felperes szintén pervesztes lenne, jóllehet egy másik eljárás keretén belül. Következésképpen neki kell viselnie a felszólalási eljárás és a fellebbezési eljárás során felmerült díjakat és költségeket”.

A felek kérelmei

10 A felperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– helyezze hatályon kívül a megtámadott határozat 2. pontját;

– az alperest kötelezze a költségek viselésére.

11 Az OHIM azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– utasítsa el a keresetet;

– a felperest kötelezze a költségek viselésére.

Indokolás

12 Keresete alátámasztásául a felperes lényegében három, hatályon kívül helyezés iránti jogalapra hivatkozik. Az első jogalap keretén belül a közösségi védjegyről szóló 40/94/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 1995. december 13‑i 2868/95/EK módosított bizottsági rendelet (HL L 303., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás: 17. fejezet, 1. kötet, 189. o., a továbbiakban: a 2868/95 rendelet) 48. szabálya (1) bekezdése c) pontjának, valamint 49. szabálya (1) bekezdésének megsértésére, továbbá az egyenlő bánásmód elvének megsértésre hivatkozik, tekintettel arra, hogy a fellebbezési tanácsnak elfogadhatatlannak kellett volna nyilvánítania a felszólalási osztály határozatával szemben benyújtott fellebbezést. A második jogalap a 40/94 rendelet 81. cikke (4) bekezdésének, valamint a méltányosság elvének megsértésén alapul, amennyiben a fellebbezési tanács tévesen gyakorolta mérlegelési jogkörét az eljárási költségek megosztásának tárgyában. Harmadik jogalapjának keretén belül a felperes úgy véli, hogy az OHIM-nak – a 2868/95 rendelet 21. és 51. szabálya értelmében – a felszólalás díjának 50%‑át, valamint a fellebbezés díjának egészét vissza kellett volna térítenie a feleknek. Az Elsőfokú Bíróság úgy véli, mindenekelőtt a második jogalapot kell megvizsgálni.

A felek érvei

13 A felperes arra hivatkozik, hogy hibás a megtámadott határozat indokolása, miszerint a felperes volt a jogvita pervesztese, és ennél fogva neki kell viselnie a vonatkozó költségeket.

14 A felperes elsősorban úgy véli, hogy a fellebbezési tanács tévesen alkalmazta a 40/94 rendelet 81. cikkének (4) bekezdését. Úgy véli, hogy a rendelkezésnek a – rendelet vonatkozó rendelkezései számára példaként szolgáló – német jog alapján történő értelmezése rámutat arra, hogy a fellebbezési tanácsnak meg kellett volna vizsgálnia, mi lehet felperes és a Laboratoire L. Lafon között függőben lévő felszólalási eljárás valószínű kimenetele. A felperes továbbá úgy véli, hogy az a tény, hogy az OHIM helyt adott az egyik felszólalásnak, nem vezethet a védjegybejelentés elutasításának ex tunc, csakis ex nunc elutasításához. Ellenkező esetben az OHIM-nak olyankor, amikor helyt ad az egyik felszólalásnak, vissza kellene térítenie a még függőben lévő többi eljáráshoz kapcsolódó valamennyi felszólalási díjat, mivel a bejelentést úgy kellene tekinteni, mint amely sohasem létezett. A felperes ezzel kapcsolatban a 2868/95 rendelet 19. szabályának (3) bekezdésére hivatkozik. A felperes végezetül úgy véli, hogy a 2868/95 rendelet 21. szabályából következik, hogy a jogalkotó szándéka nem az volt, hogy valamennyi függőben lévő felszólalási eljárással kapcsolatos költség viselését az eljárás pervesztes felére rója.

15 A felperes másodsorban úgy véli, hogy a fellebbezési tanács által nyújtott indokolás nem igazolja a méltányosságtól való eltérést. A felperes álláspontja szerint a méltányosság elve a költségek felezését követeli meg, ha – a jelen esethez hasonlóan – az ugyanazon közösségi védjegybejelentés ellen irányuló felszólalások egyike a védjegybejelentés elutasítását eredményezi. A felperes szerint az OHIM előtti eljárásokra vonatkozó irányelvekből következik, hogy a költségek egészének viselésére való kötelezés kizárólag akkor tekinthető szabálynak, ha a felek egyike befejezi az eljárást. A felperes emlékeztet arra, hogy a felszólalási eljárásra vonatkozó irányelvek tervezetének 130. oldalán az alábbiak állnak:

„Ha ezen tényállás alapján nem született határozat, a felszólalási osztály mérlegelés alapján dönt a költségek viseléséről (a [40/94 rendelet] 81. cikkének (4) bekezdése). Ha az OHIM nem tudja meghatározni, melyik fél »pervesztes vagy pernyertes«, a méltányosság elvének alkalmazásában mindegyik fél maga viseli saját költségeit.”

16 Az OHIM e jogalap elutasítását kéri.

Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

17 A 40/94 rendelet 81. cikkének (4) bekezdése értelmében „[h]a az ügyben nem születik érdemi határozat, a költségek viseléséről […] a fellebbezési tanács mérlegelés alapján dönt”.

18 E rendelkezés szövegéből következik, hogy a fellebbezési tanács széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik az eljárási költségek megosztása terén olyan esetben, amikor az eljárás okafogyottá válásáról határozott (e tekintetben lásd az Elsőfokú Bíróság T‑163/04. sz., Schäfer kontra OHIM – KoKa [Mike’s MEALS ON WHEELS] ügyben 2005. július 12‑én hozott végzésének [az EBHT-ban nem tették közzé] 55. pontját). Ilyen körülmények között a közösségi bíróság mérlegelése nem válthatja fel a fellebbezési tanács mérlegelését. A közösségi bíróság feladata azonban annak vizsgálata, a fellebbezési tanács mérlegeléséhez vezető megállapítások fényében, hogy e fellebbezési tanács nem lépte e túl mérlegelési jogkörét, és ezen jogkörével nem élt-e nyilvánvalóan helytelenül.

19 Emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott határozatban a fellebbezési tanács először úgy ítélte meg, hogy a felperes által benyújtott védjegybejelentés jogerős elutasításának folytán a fellebbezési eljárás okafogyottá vált, majd – a 40/94 rendelet 81. cikkének (4) bekezdése értelmében – a felperest kötelezte a felszólalási és a fellebbezési eljárással kapcsolatban felmerült díjak és költségek viselésére.

20 E tekintetben a fellebbezési tanács azzal a megállapítással indokolta határozatát, hogy „[m]ivel a Lyco‑A közösségi védjegybejelentést ex tunc hatállyal elutasították, jelen ügyben a felperes szintén pervesztes lenne, jóllehet egy másik eljárás keretén belül”.

21 Mindenekelőtt vitathatatlan, hogy a felperes által bejelentett védjegy lajstromozásának elutasításához vezető felszólalási eljárás, valamint az a felszólalási eljárás, amelyben vele szemben a Laboratoire L. Lafon állt felszólalóként, és amelyben a fellebbezési tanácsnak határozatot kellett hoznia, különböző ténybeli elemeken nyugszik. Következésképpen az ütköző védjegyek közötti összetéveszthetőség mérlegelésekor ezen eljárások mindegyikében tekintetbe kell venni a felek által előterjesztett valamennyi ténybeli és jogi elemet.

22 Ilyen körülmények között az a tény, hogy az OHIM helyt adott az egyik felszólalásnak, és ezzel a párhuzamos eljárásokat megfosztotta tárgyuktól, semmiképp nem teszi azonban lehetővé annak meghatározását, hogy e párhuzamos eljárások során ki lett volna a pervesztes fél. Hiszen a pervesztes fél meghatározása egy adott eljárásban kizárólag a kérdéses eljárás tárgyán, valamint ténybeli és jogi elemein alapulhat, ahogy azokat a felek kérelmei körvonalazzák.

23 Továbbá, anélkül, hogy szükséges lenne állást foglalni a védjegybejelentést elutasító határozat hatásának tárgyában, a bejelentéssel szemben benyújtott felszólalások egyikének helyt adó határozatból nem következik automatikusan – amint azt a megtámadott határozat feltételezi –, hogy a védjegy bejelentőjét, akinek bejelentését elutasították, kell kötelezni a többi párhuzamos eljárás során felmerült költségek viselésére.

24 Ezen megfontolások alapján az Elsőfokú Bíróság úgy véli, hogy a felperes helyesen állította, hogy a fellebbezési tanács határozatának indokolása nyilvánvalóan hibás, amennyiben megállapítja, hogy mivel a védjegybejelentést egy másik felszólalási eljárás keretén belül elutasították, a Laboratoire L. Lafon-nal szembeni felszólalási eljárásban is a felperes lett volna a pervesztes fél, és e ténynél fogva neki kell viselnie a felszólalási és a fellebbezési eljárás során felmerült díjakat és költségeket. Ezen megállapítással a fellebbezési tanács túllépte a 40/94 rendelet 81. cikkének (4) bekezdésében foglalt mérlegelési jogkörét.

25 Következésképpen a megtámadott határozat 2. pontját hatályon kívül kell helyezni, anélkül hogy a felperes által előterjesztett többi jogalapot vizsgálni kellene.

A költségekről

26 Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 87. cikkének 2. §‑a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel az OHIM pervesztes lett, a felperes kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

A fenti indokok alapján

AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (ötödik tanács)

a következőképpen határozott:

1) Az Elsőfokú Bíróság hatályon kívül helyezi a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) negyedik fellebbezési tanácsa által 2003. november 13‑án hozott határozat (R 1007/2002‑4. sz. ügy) rendelkező részének 2. pontját.

2) Az Elsőfokú Bíróság az OHIM-ot kötelezi a költségek viselésére.

Vilaras Dehousse Šváby

Kihirdetve Luxembourgban, a 2006. november 16‑i nyilvános ülésen.

E. Coulon M. Vilaras