A 2004/38 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének első bekezdése konkrétan akként rendelkezik, hogy az uniós polgárok azon családtagjainak, akik nem valamelyik tagállam állampolgárai, beutazási vízummal kell rendelkezniük, kivéve ha az ugyanezen irányelv 10. cikkében előírt érvényes tartózkodási kártyát birtokolnak. Mivel – amint az a 2004/38 irányelv 9. cikkének (1) bekezdéséből és 10. cikkének (1) bekezdéséből következik – a tartózkodási kártya az a dokumentum, amely igazolja az uniós polgár azon családtagjainak három hónapot meghaladó tartózkodáshoz való jogát, akik nem valamelyik tagállam állampolgárai, az a körülmény, hogy az említett 5. cikk (2) bekezdése az uniós polgár családtagjának a fogadó tagállamba való beutazását a tartózkodási kártya nélkül írja elő, azt bizonyítja, hogy a 2004/38 irányelv azokra a családtagokra is alkalmazható, akik más tagállamban nem tartózkodtak jogszerűen a beutazást megelőzően.

Ez a következmény ellentétes lenne az EK 3. cikk (1) bekezdésének c) pontjában megfogalmazott, olyan belső piac kialakítására irányuló céllal, amelyet a személyek tagállamok közötti szabad mozgását gátló akadályok eltörlése jellemez. A belső piac létrehozása magában foglalja azt, hogy az uniós polgárnak az olyan tagállamokba való beutazására, illetve az olyan tagállamokban való tartózkodására vonatkozó feltételek, amelynek nem állampolgára, minden tagállamban azonosak legyenek. Következésképpen az uniós polgárok szabad mozgását úgy kell értelmezni, hogy az jogot biztosít bármely tagállam és különösen az uniós polgár állampolgársága szerinti tagállam területének avégett való elhagyására, hogy az uniós polgár az állampolgársága szerinti tagállamon kívül bármely más tagállamban azonos feltételek mellett letelepedhessék.

Azt az érvelést tehát, mely szerint a tagállamok a Szerződés harmadik része IV. címének sérelme nélkül továbbra is kizárólagos hatáskörrel rendelkeznek arra, hogy az uniós polgárok harmadik ország állampolgárságával rendelkező családtagjainak a Közösség területére első ízben való beutazását szabályozzák, el kell utasítani.

Márpedig a fogadó tagállam részéről annak megtagadása, hogy az uniós polgár családtagjai számára a beutazás és a tartózkodás jogát biztosítsa, visszatarthatja az uniós polgárt attól, hogy e tagállamba beutazzék, vagy ott tartózkodjék, még akkor is, ha a családtagjai nem tartózkodnak jogszerűen valamely más tagállam területén.

A közösségi jogalkotó hatáskörrel rendelkezik arra, hogy – amint az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló 2004/38 irányelv esetében tette – szabályozza az uniós polgárok harmadik ország állampolgárságával rendelkező családtagjainak az abba a tagállamba való beutazását, illetve az abban a tagállamban való tartózkodását, amelyben az uniós polgár a szabad mozgáshoz való jogát gyakorolta, beleértve azt az esetet is, ha a családtagok nem tartózkodtak előzetesen jogszerűen valamely más tagállamban.

Mivel az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló 2004/38 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy az irányelvet kell alkalmazni mindazokra az uniós polgárokra, akik olyan tagállamba költöznek, vagy olyan tagállamban tartózkodnak, amelynek nem állampolgárai, valamint az őket kísérő vagy hozzájuk csatlakozó, az említett irányelv 2. cikkének 2. pontjában meghatározott családtagjaikra, az említett 3. cikk (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az állampolgársága szerinti tagállamon kívüli más tagállamban tartózkodó uniós polgár harmadik ország állampolgárságával rendelkező házastársa, aki az említett irányelv rendelkezései értelmében az uniós polgárt kíséri, vagy hozzá csatlakozik, hivatkozhat ezen irányelv kedvezményes rendelkezéseire a házasságkötés helyétől és idejétől, illetve a házastársnak a fogadó tagállamba való érkezése körülményeitől függetlenül.

Először is meg kell állapítani ugyanis, hogy ahhoz, hogy az uniós polgár harmadik ország állampolgárságával rendelkező családtagjai a 2004/38 irányelv által biztosított jogokban részesüljenek, az irányelv rendelkezései közül egyik sem követeli meg, hogy az uniós polgár a fogadó tagállamba való beutazását megelőzően családot alapítson. Ellenkezőleg, a közösségi jogalkotó annak előírásával, hogy az uniós polgár családtagjai az uniós polgárhoz csatlakozhatnak a fogadó tagállamban, éppen azt a lehetőséget ismerte el, hogy az uniós polgár csak azt követően alapít családot, hogy a szabad mozgáshoz való jogát gyakorolta. Ez az értelmezés megfelel a 2004/38 irányelv célkitűzésének is, amely az uniós polgárnak az állampolgársága szerinti tagállamon kívüli más tagállamban való tartózkodáshoz való alapvető joga gyakorlásának a megkönnyítésében áll.

Másodszor a 2004/38 irányelv rendelkezéseinek megszorító értelmezésére és az e rendelkezések hatékony érvényesülésének akadályozására vonatkozó tilalomra tekintettel az említett irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében szereplő „[az uniós polgárokat] kísérő vagy hozzájuk csatlakozó […] családtag[ok]” fordulatot akként kell értelmezni, hogy az kiterjed az uniós polgár valamennyi olyan családtagjára, akik az uniós polgárral együtt utaztak be a fogadó tagállamba, valamint akik az uniós polgárral e tagállamban tartózkodnak, e második esetben tekintet nélkül arra, hogy a harmadik ország állampolgárai az említett tagállamba az uniós polgár beutazását megelőzően vagy azt követően utaztak-e be, valamint tekintet nélkül arra is, hogy a beutazásukat megelőzően vagy azt követően váltak-e az uniós polgár családtagjává.

Harmadszor sem a 3. cikk (1) bekezdése, sem a 2004/38 irányelv egyéb rendelkezései nem tartalmaznak semmilyen követelményt az uniós polgár és a harmadik ország állampolgárságával rendelkező személy közötti házasság megkötésének helyére vonatkozóan.

(vö. 87–90., 93., 98–99. pont és a rendelkező rész 2. pontja)