T‑186/06. sz. ügy

Solvay SA

kontra

Európai Bizottság

„Verseny – Kartellek – Hidrogén‑peroxid és nátrium‑perborát – Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat – A jogsértés időtartama – A »megállapodás« és az »összehangolt magatartás« fogalma – Iratbetekintés – Bírságok – Engedékenységi közlemény – Egyenlő bánásmód – Jogos bizalom – Indokolási kötelezettség”

Az ítélet összefoglalása

1. Verseny – Kartellek – Vállalkozások közötti megállapodások – Fogalom – A tanúsítandó piaci magatartásra vonatkozó szándékegység – Bennfoglaltság

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

2. Verseny – Kartellek – Összehangolt magatartás – Fogalom – Valamely kartell keretében vagy annak előkészítése érdekében folytatott információcsere

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

3. Verseny – Kartellek – Mind a megállapodás, mind az összehangolt magatartás alkotóelemeit tartalmazó összetett jogsértés – „Megállapodásként és/vagy összehangolt magatartásként” történő egységes minősítés – Megengedhetőség

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

4. Verseny – Kartellek – Versenytorzítás – Értékelési szempontok – Versenykorlátozó cél – Megfelelő megállapítás

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

5. Verseny – Kartellek – Egységes jogsértést megvalósító megállapodások és összehangolt magatartások

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

6. Verseny – Kartellek – Tilalom – A formális megszüntetésüket követően is hatást kifejtő kartellek

(EK 81. cikk)

7. Verseny – Kartellek – Bizonyítás – A Bizottság által előterjesztett bizonyítékok – Versenyellenes célú találkozókon való részvétel

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

8. Verseny – Közigazgatási eljárás – A védelemhez való jog tiszteletben tartása – Iratbetekintés – Terjedelem – Valamely dokumentum közlésének hiánya – Következmények

(1/2003 tanácsi rendelet, 27. cikk, (2) bekezdés)

9. Verseny – Közigazgatási eljárás – A védelemhez való jog tiszteletben tartása – A kifogásközlésre adott válaszok közlése – Feltételek – Korlátok

(1/2003 tanácsi rendelet27. cikk, (2) bekezdés)

10. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (3) bekezdés)

11. Verseny – Bírságok – Bírságot kiszabó határozat – Indokolási kötelezettség – Terjedelem

(EK 253. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (3) bekezdés)

12. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – A piacra gyakorolt tényleges hatás figyelembevételének kötelezettsége – Terjedelem

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1.A. pont)

13. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Elrettentő jelleg – A szankcionált vállalkozás méretének figyelembevétele – Relevancia

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1.A. pont)

14. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – Az eljárás alá vont vállalkozás Bizottsággal történő, az engedékenységi közlemény keretein kívüli együttműködésének figyelembevétele – Feltételek – Korlátok

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 3. pont és 2002/C 45/03 bizottsági közlemény, 23. pont, b) alpont, harmadik albekezdés)

15. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – A bírság alóli mentesítés vagy a bírság csökkentése az eljárás alá vont vállalkozás együttműködése miatt – Az engedékenység iránti kérelem keltének meghatározása – Szempontok

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk; 2002/C 45/03 bizottsági közlemény, 21. pont, és 23. pont, b) alpont)

16. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – Az egyes vállalkozások által a közigazgatási eljárás során tanúsított együttműködés fokának értékelése – Az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartása

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk; 2002/C 45/03 bizottsági közlemény)

17. Eljárás – Költségek – Megtérítendő költségek – Fogalom

(A Törvényszék eljárási szabályzata, 91. cikk, b) pont)

1. Az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében vett megállapodás létezéséhez elég az, hogy az érintett vállalkozások kifejezzék az arra irányuló közös akaratukat, hogy meghatározott piaci magatartást tanúsítanak.

Egy megállapodás az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében létrejöttnek tekinthető, ha akaratközösség áll fenn magának a verseny korlátozásának tekintetében, még akkor is, ha a tervezett versenykorlátozás különös elemei még tárgyalás tárgyát képezik.

E tekintetben amennyiben bizonyított, hogy a megbeszéléseket a résztvevők arra irányuló közös akarata határozta meg, hogy megegyezzenek magáról a versenykorlátozásról, ezt a megállapítást nem cáfolhatja az a tény, hogy a kilátásba helyezett korlátozás különös elemei a résztvevők közötti tárgyalások tárgyát képezték, valamint hogy az ezt követően kötött konkrét megállapodás más feltételekkel jött létre, mint amelyeket a korábbi találkozón a résztvevők megbeszéltek. A Bizottság tehát helyesen állapíthatja meg, hogy a résztvevőknek a kartell kezdeti szakaszában tanúsított magatartásai ugyanannak a versenyellenes tervnek a részei, és következésképpen az EK 81. cikk (1) bekezdésében meghatározott tilalom alá tartoznak.

(vö. 85–86., 139., 142–143. pont)

2. Az összehangolt magatartás fogalma egyfajta egyeztetést jelent a vállalkozások között, amelyek nem kötnek kifejezetten megállapodást, ám a kockázatokkal teli versenyt tudatosan helyettesítik az egymás közötti gyakorlati együttműködéssel.

E tekintetben az EK 81. cikk (1) bekezdésével ellentétes a gazdasági szereplők közötti bármely olyan közvetlen vagy közvetett kapcsolatfelvétel, amely jellegénél fogva vagy befolyásolja a tényleges, illetve potenciális versenytárs piaci magatartását, vagy feltárja az ilyen versenytárs előtt, hogy az adott vállalkozás saját maga milyen piaci magatartásról döntött, illetve milyen piaci magatartást fontolgat, amennyiben e kapcsolatfelvétel célja vagy hatása a verseny korlátozása.

Az a tény, hogy valamely vállalkozás versenyellenes megállapodás előkészítése céljából információkat közöl versenytársaival, elegendő az EK 81. cikk értelmében vett összehangolt magatartás fennállásának bizonyítására.

E tekintetben – még ha a Bizottság nem is bizonyította, hogy a vállalkozások szigorúan véve megállapodást kötöttek – az EK 81. cikk (1) bekezdésében meghatározott jogsértés megállapításához elegendő, ha a kérdéses vállalkozások a piac stabilizálása érdekében közvetlen kapcsolatban voltak egymással.

Mindenestre – amíg az érdekelt gazdasági szereplők nem bizonyítják annak ellenkezőjét – vélelmezni kell, hogy a megállapodásban részt vevő, a piacon tevékeny vállalkozások a versenytársaikkal kicserélt információkat figyelembe veszik piaci magatartásuk meghatározásakor.

(vö. 87–89., 147–148., 160. pont)

3. A megállapodás és az összehangolt magatartás EK 81. cikk (1) bekezdésének értelmében vett fogalma az összejátszás azonos jellegű formáit jeleníti meg, és csak intenzitásuk, valamint megjelenési formájuk vonatkozásában különböztethetők meg egymástól.

Egy olyan összetett jogsértés keretében, amely több éven keresztül a piac közös szabályozásának célját követő számos gyártót foglalt magában, a Bizottságtól nem követelhető meg, hogy minden egyes vállalkozás esetében bármely adott időpont esetében pontosan minősítse a jogsértést megállapodásnak vagy összehangolt magatartásnak, mivel a jogsértés mindkét formája szerepel az EK 81. cikkben.

Az adott jogsértés megállapodásnak „és/vagy” összehangolt magatartásnak való minősítését úgy kell értelmezni, mint amely olyan tényelemeket magában foglaló összetett egészt jelöl, amelynek egyes elemei megállapodásnak, mások pedig összehangolt magatartásnak minősültek az EK 81. cikk (1) bekezdésének értelmében, amely nem tartalmaz külön minősítést az ilyenfajta összetett jogsértésekre.

(vö. 90–92., 130. pont)

4. Az EK 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazása céljából felesleges valamely megállapodás tényleges hatásainak figyelembevétele, amennyiben annak célja a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása volt.

Különösen az a tény, hogy az összehangolt magatartás nem gyakorolt közvetlen hatást az árszintre, nem akadályozza meg annak megállapítását, hogy az korlátozta a szóban forgó vállalkozások közötti versenyt, különösen azzal, hogy kiiktatta a versenynyomást.

(vö. 158., 162. pont)

5. Amennyiben a Bizottság valamely kartellt egységes jogsértésnek minősít, nem köteles e minősítés keretében meghatározni a kifejezetten csak az egyik érintett piacra vonatkozó cselekmények eltérő időtartamát. Mivel nem különálló jogsértésekről van szó, e különbséget az összességében vett jogsértés időtartamának meghatározásakor sem kell figyelembe vennie.

Ezért mesterséges lenne ezen, egyetlen cél vezérelte magatartást szétbontani, és azt több különálló jogsértésnek tekinteni azon indokból, hogy a jogellenes magatartások intenzitásuk tekintetében érintett piaconként változtak. Ezeket a tényezőket csupán a jogsértés súlyának értékelésénél, illetve adott esetben a bírság összegének megállapításánál lehet figyelembe venni.

(vö. 165–166. pont)

6. Az EK 81. cikk azon megállapodásokra alkalmazandó, amelyek hatása a formális megszüntetésüket követően is fennmarad. Különösen a Bizottság jogszerűen állapíthatja meg, hogy a kartell a jogellenes találkozók formális beszüntetése utáni időszakra is kihatott, ugyanis az e találkozókon meghatározott áremeléseket egy későbbi időponttól kellett alkalmazni.

(vö. 174–175. pont)

7. Valamely kartell létezését bizonyító egybevágó bizonyítékok összességével szemben komoly és tényleg elfogadható magyarázatra van szükség annak bizonyítására, hogy a kérdéses találkozón teljesen más események történtek a korábbi találkozókon történtekhez képest, miközben minden találkozón ugyanazon résztvevők voltak jelen, ezek a találkozók hasonló külső körülmények között zajlottak le, és tagadhatatlanul ugyanaz volt a tárgyuk.

(vö. 181. pont)

8. A védelemhez való jog tiszteletben tartásából következő iratbetekintési jog a versenyszabályok alkalmazása tárgyában folyamatban lévő közigazgatási eljárásban magában foglalja, hogy a Bizottság lehetőséget biztosít az érintett vállalkozás számára a vizsgálati iratai között található valamennyi olyan dokumentum vizsgálatára, amelyek relevánsak lehetnek a védelme szempontjából.

Ezek magukban foglalják mind a terhelő, mind a mentő okiratokat, kivéve más vállalkozások üzleti titkait, a Bizottság belső iratait és egyéb bizalmas jellegű információkat.

A mentő iratok tekintetében valamely dokumentum közlésének elmulasztása csak abban az esetben sérti a védelemhez való jogot, ha az érintett vállalkozás bizonyítja egyrészről, hogy a Bizottság e dokumentummal támasztotta alá a jogsértéssel kapcsolatos kifogását, másrészről pedig azt, hogy e kifogás csak az említett dokumentumra történő hivatkozással bizonyítható. Az érintett vállalkozás kötelezettsége tehát annak bizonyítása, hogy azon eredmény, amelyre a Bizottság a határozatában jutott, eltérő lett volna, ha bizonyítékként nem kellett volna figyelembe venni e nem közölt dokumentumot.

Ezzel szemben valamely mentő irat közlésének elmaradását illetően az érintett vállalkozásnak kizárólag azt kell bizonyítania, hogy hozzáférhetővé tételének hiánya a hátrányára befolyásolhatta az eljárás lefolyását és a Bizottság határozatának tartalmát. Elegendő tehát, ha a vállalkozás bizonyítja, hogy az említett mentő dokumentumokat fel tudta volna használni a védelméhez, bizonyítva különösen, hogy olyan tényezőkre tudott volna hivatkozni, amelyek nem voltak összeegyeztethetők a Bizottságnak a kifogásközlés szakaszában levont következtetéseivel, tehát bármilyen módon befolyásolhatta volna a Bizottság által a határozatban elfogadott értékelést.

(vö. 205–208. pont)

9. Egy versenyjogi ügyben folyamatban lévő közigazgatási eljárás keretében a kifogásközlésre adott válaszok nem képezik magának a vizsgálati aktának a részét. A kifogásközlés kézbesítésekor az akta részét nem képező dokumentumokkal kapcsolatosan meg kell jegyezni, hogy a Bizottság csak akkor köteles ismertetni a szóban forgó válaszokat a többi érintett féllel, ha kiderül, hogy azok új terhelő vagy mentő bizonyítékokat tartalmaznak.

Továbbá a Bizottság nem határozhat egyedül arról, hogy melyek a szóban forgó vállalkozás védelme szempontjából hasznos iratok, mivel a Bizottság vizsgálati aktájának részét képező dokumentumokra vonatkozó fenti megállapítás nem alkalmazható a többi érintett vállalkozás által a Bizottság kifogásközlésére adott válaszokra.

Ennélfogva a fegyveregyenlőség elvének, valamint a védelemhez való jognak a tiszteletben tartására alapított megfontolások alapján főszabály szerint a Bizottság nem kötelezhető arra, hogy hozzáférhetővé tegye a többi félnek a kifogásközlésre adott válaszait annak érdekében, hogy a felek megvizsgálhassák, hogy nincs‑e esetleg bennük mentő bizonyíték.

Amennyiben az érintett felperes vállalkozás a Törvényszék előtt arra hivatkozik, hogy a nem közölt válaszok állítólag mentő bizonyítékokat tartalmaznak, az ő feladata először is annak bizonyítása, hogy e dokumentumok hasznosak lehetnek a védelme szempontjából. Különösen azt kell feltüntetnie, hogy melyek a szóban forgó esetleges mentő tényezők, vagy olyan bizonyítékot kell nyújtania, amely valószínűsíti létezésüket, és ennélfogva a bírósági eljárásban való hasznosságukat. E tekintetben a puszta tény, hogy a többi vállalkozás lényegében ugyanazokat az érveket hozta fel, mint a szóban forgó vállalkozás, nem elegendő ahhoz, hogy azok mentő bizonyítéknak minősüljenek. Ugyanígy az a körülmény, hogy egyes vállalkozásoknak a kifogásközlésre adott válaszukban sikerül bizonyítaniuk, hogy az állítólagos jogsértésekben való részvételük nem megfelelően bizonyított, egyáltalán nem jelenti azt, hogy e válaszok olyan bizonyítékokat tartalmaznak, amelyek más megvilágításba helyezhetnék azon irati bizonyítékokat, amelyekre a Bizottság más vállalkozásokkal szemben támaszkodik.

(vö. 224–225., 228–231., 233–234. pont)

10. A versenyjogi jogsértés súlyát számos tényező alapján kell meghatározni, mint például az ügy sajátos körülményei, háttere és a bírságok elrettentő hatása, amelyekre vonatkozóan a Bizottság mérlegelési mozgástérrel rendelkezik.

Ugyan a Bizottság a bírság kiindulási összegét egységes és folyamatos jogsértés esetén e jogsértés egészének súlya alapján határozza meg, vannak olyan esetek, amikor az tűnik megfelelőnek, ha a bírság összege meghatározásának e szakaszában a Bizottság a jogsértés különböző szakaszainak intenzitását is tükrözi.

(vö. 255., 260. pont)

11. A bizottsági határozatnak a versenyjogi jogsértés miatt kiszabott bírság kiindulási összegére vonatkozó indokolásának kapcsán az indokolási kötelezettséggel járó alapvető alaki követelmények akkor teljesülnek, ha a Bizottság a határozatában megjelöli az értékelés azon elemeit, amelyek lehetővé tették számára a jogsértés súlyának és időtartamának felmérését. A Bizottság megfelel e követelményeknek, amennyiben határozatában megjelöli a jogsértés jellegére, az érintett piacok kiterjedésére, valamint méretére vonatkozó tényezőket, és elmagyarázza az adott ügyben történő alkalmazásukat.

Ezen túlmenően az alapösszeg abszolút mértékének indokolását illetően a bírságok a Bizottság versenypolitikájának eszközei, és a Bizottságnak a bírságok összege megállapítása terén mérlegelési mozgástérrel kell rendelkeznie annak érdekében, hogy a vállalkozások magatartását a versenyszabályok tiszteletben tartásának irányába terelje. Ennélfogva nem várható el, hogy a Bizottság ebben a tekintetben a jogsértés súlyával és időtartamával kapcsolatos indokoláson kívül más indokolást adjon.

(vö. 271–273. pont)

12. A versenyjogi szabályok miatt kiszabott bírság összegének meghatározása során ugyan a jogsértés piacra gyakorolt tényleges hatása az elkövetett jogsértés súlyának értékelése során olyan elem, amelyet figyelembe kell venni, ez csak egy tényező a többi – azaz a jogsértés jellege, valamint az érintett földrajzi piac mérete – mellett. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 1.A. pontjának első bekezdése továbbá kimondja, hogy a piacra gyakorolt tényleges hatást csupán akkor kell figyelembe venni, ha az mérhető.

A horizontális árkartelleket, illetve a piac megosztására irányuló horizontális kartelleket már önmagukban, a jellegüknél fogva különösen súlyos jogsértéseknek lehet minősíteni, anélkül hogy a Bizottság köteles lenne bizonyítani a jogsértés által a piacra gyakorolt tényleges hatást. A jogsértés által gyakorolt tényleges hatás csak a figyelembe veendő tényezők egyikét jelenti, amely – ha mérhető – lehetővé teheti a Bizottság számára, hogy a bírság kiindulási összegét a lehetséges legalacsonyabb összeghez képest növelje.

Egyébiránt, mivel olyan tényezőről van szó, amelynek a bírság meghatározásakor való figyelembevétele nem kötelező, az érintett vállalkozás nem kifogásolhatja érvényesen, hogy a Bizottság nem fejti ki azon megállapításának indokait, hogy a jogsértés tényleges hatása nem mérhető.

Ennélfogva a Bizottság a kiszabott bírság kiindulási összegének meghatározásakor – anélkül, hogy e döntését indokolnia kellene – jogszerűen vetheti el a szóban forgó tényezőt és támaszkodhat más bizonyítékokra, úgymint a jogsértés természetére, a piac földrajzi kiterjedésére és méretére.

(vö. 277–278., 288–289. pont)

13. A Bizottságnak a versenyjogi jogsértés miatt kiszabott bírság meghatározása során biztosítania kell annak elrettentő jellegét. E tekintetben a Bizottság többek között figyelembe veheti a szóban forgó vállalkozás méretét és gazdasági erejét.

Mivel a szankcionált jogsértés megfelel azon magatartásoknak, amelyeknek jogellenes voltát a Bizottság többször is megerősítette az e téren történt első lépései óta, a Bizottság a bírság összegét olyan nagyságrendben állapíthatja meg, amely kellően elrettentő erővel bírt, anélkül hogy köteles lenne a felperes fél részéről történő visszaesés valószínűségét értékelni.

(vö. 297–298., 300. pont)

14. A kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény hatálya alá tartozó jogsértésekkel kapcsolatosan főszabályként az adott vállalkozás nem kifogásolhatja jogosan, hogy a Bizottság az engedékenységi közlemény jogi keretein kívül nem vette figyelembe enyhítő körülményként együttműködésének mértékét. Amikor ugyanis Bizottság már figyelembe vette valamely vállalkozás együttműködését oly módon, hogy az engedékenységi közlemény alkalmazásával csökkentette a bírság összegét, az e vállalkozás nem róható felkifogásolhatja érvényesen, hogy a Bizottság az engedékenységi közlemény jogi keretein kívül nem csökkentette tovább a vele szemben kiszabott bírság összegét.

(vö. 314–315. pont)

15. Annak érdekében, hogy a versenyjogi jogsértés miatt kiszabott bírság tekintetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény 23. pontjának b) alpontjában meghatározott tartományok mindegyikében meg tudja határozni a csökkentés mértékét, a Bizottságnak meg kell határoznia a már rendelkezésére álló bizonyítékokhoz képest jelentős hozzáadott értékkel bíró bizonyíték benyújtásának időpontját. A Bizottságnak pontosan meg kell határoznia azt az időpontot, amikor a bírság csökkentésének feltételeit az érintett vállalkozás teljesítette, oly módon, hogy a nyújtott bizonyítékokat összehasonlítja a kérelem időpontjában már rendelkezésre álló bizonyítékokkal, így tehát ténylegesen a birtokában kell lennie a szóban forgó bizonyítékoknak.

E tekintetében a bírság mellőzése vagy csökkentése iránti kérelmet benyújtó vállalkozások helyzetét a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény értelmében úgy kell tekinteni, hogy összehasonlítható helyzetben vannak, függetlenül a bizonyítékok benyújtásának módjától, amelyet a kérelmező maga választhat meg. Ezeket a helyzeteket tehát ugyanúgy kell kezelni.

Ezért amikor az adott vállalkozás felveszi a kapcsolatot a Bizottsággal szóbeli nyilatkozattétel céljából, ám csupán a következő napon nyújt be a jogsértésre vonatkozó bizonyítékot a Bizottságnak, az utóbbi helyesen állapíthatja meg, hogy a vállalkozás az utóbbi időpontban teljesítette a hivatkozott közlemény 21. pontjában meghatározott feltételt.

Éppen azért, mert a szóbeli információátadás kevésbé gyors együttműködési módnak minősül, mint az információk írásban való átadása, az adott vállalkozásnak – amennyiben úgy dönt, hogy szóban ad át információkat – tudnia kell, hogy ez azzal a kockázattal jár számára, hogy a kartell létét bizonyító meghatározó bizonyítékokat valamely másik vállalkozás írásban előbb eljuttathatja a Bizottsághoz.

(vö. 365–366., 370–372., 374. pont)

16. Ugyan a Bizottság valamely kartell tagjai együttműködésének megítélése keretében nem hagyhatja figyelmen kívül az egyenlő bánásmód elvét, ám széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a kartell különböző tagjai együttműködése minőségének és hasznosságának a megítélésére vonatkozóan. Ennélfogva egyedül a Bizottság által elkövetett nyilvánvaló értékelési hibát lehet kifogásolni. E tekintetben egy vállalkozás nem szorítkozhat arra, hogy a keresete mellékleteként felajánlja a többi vállalkozás hozzájárulására vonatkozó saját értékelését, hanem bizonyítania kell konkrét érveléssel, hogy a Bizottság értékelése miben tartalmaz nyilvánvaló tévedést.

(vö. 394–395. pont)

17. A bizottsági határozat végrehajtásának elkerülése végett nyújtandó bankgarancia alapításából, illetve fenntartásából eredő költségek nem képezik az eljárás költségeinek részét.

(vö. 444. pont)

A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (kibővített hatodik tanács)

2011. június 16.*( )

„Verseny – Kartellek – Hidrogén-peroxid és nátrium-perborát – Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat – A jogsértés időtartama – A «megállapodás» és az «összehangolt magatartás» fogalma – Iratbetekintés – Bírságok – Engedékenységi közlemény – Egyenlő bánásmód – Jogos bizalom – Indokolási kötelezettség”

A T‑186/06. sz. ügyben,

a Solvay SA (székhelye: Brüsszel [Belgium], képviselik kezdetben: O. W. Brouwer és D. Mes ügyvédek, M. O’Regan és A. Villette solicitors, később: O. W. Brouwer és A. Stoffer ügyvédek, M. O’Regan és A. Villette)

felperesnek

az Európai Bizottság (képviseli kezdetben: F. Arbault, később: V. Di Bucci és Bottka V., meghatalmazotti minőségben, segítőjük: M. Gray barrister)

alperes ellen

egyrészt a[z EK 81. cikk] és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárásban 2006. május 3‑án hozott C (2006) 1766 végleges bizottsági határozat (COMP/F/38.620 „hidrogén‑peroxid és perborát”‑ügy) részleges megsemmisítésére, másrészt a felperessel szemben kiszabott bírság mellőzésére vagy csökkentésére irányuló kereset tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített hatodik tanács),

tagjai: V. Vadapalas, elnökként eljárva (előadó), A. Dittrich és L. Truchot bírák,

hivatalvezető: J. Palacio González főtanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2010. március 3‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita alapjául szolgáló tényállás

1 A felperes Solvay SA egy belga jog szerint létrejött társaság, amely a tényállás megvalósulása idején többek között hidrogén‑peroxidot (a továbbiakban: HP) és nátrium‑perborátot (a továbbiakban: NP) gyártott.

2 2002. május 7‑én a felperes 100%‑os irányítást szerzett az Ausimont SpA társaság (jelenleg Solvay Solexis SpA) felett, amely a tényállás megvalósulása idején a Montedison SpA (jelenleg Edison SpA) 100%‑os irányítása alatt állt.

3 2002 novemberében a Degussa AG tájékoztatta az Európai Közösségek Bizottságát, hogy a HP és az NP piacán kartell áll fenn, és a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közlemény (HL 2002. C 45., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 155. oldal, a továbbiakban: engedékenységi közlemény) alkalmazását kérte.

4 A Degussa tárgyi bizonyítékokat nyújtott a Bizottság részére, amelyek alapján az utóbbi 2003. március 25‑én és 26‑án helyszíni vizsgálatokat folytathatott három vállalkozás – köztük a felperes – helyiségeiben.

5 A vizsgálatokat követően több vállalkozás – többek között különösen az EKA Chemicals AB (a továbbiakban: EKA Chemicals), az Arkema SA (korábban Atofina SA), valamint a felperes – kérte az engedékenységi közlemény alkalmazását, és átadta a Bizottságnak a szóban forgó kartellre vonatkozó bizonyítékokat.

6 2005. január 26‑án a Bizottság kifogásközlést küldött a felperesnek és az érintett vállalkozásoknak.

7 2005. április 29‑én és június 27‑én a felperes kérelmezte egyrészt a többi érintett vállalkozás által a kifogásközlésre adott válaszok nem bizalmas változataiba való betekintést, másrészt a Degussa által szolgáltatott iratok közül egyes bizalmas iratokba való betekintést.

8 A Bizottság 2005. május 4‑i és július 20‑i levelével egyrészt elutasította a kifogásközlésekre adott válaszokhoz való betekintést, másrészt részben hozzáférhetővé tette a Degussa által szolgáltatott iratokat.

9 Az érintett vállalkozások 2005. június 28‑án és 29‑én megtartott meghallgatását követően a Bizottság a[z EK 81. cikk] és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/F/38.620 „HP és perborát”‑ügy) 2006. május 3‑án meghozta a C (2006) 1766 végleges határozatot az Akzo Nobel NV‑vel, az Akzo Nobel Chemicals Holding AB‑val, az EKA Chemicals‑szal, a Degussával, az Edisonnal, az FMC Corp.‑pal, az FMC Foret SA‑val, a Kemira Oyj‑jal, az Air Liquide SA‑val, a Chemoxal SA‑val, a SNIA SpA‑val, a Caffaro Srl‑lel, a felperessel, a Solvay Solexisszel, a Total SA‑val, az Elf Aquitaine SA‑val és az Arkemával szemben (a továbbiakban: a megtámadott határozat), amelynek összefoglalóját az Európai Unió Hivatalos Lapjában 2006. december 13‑án tették közzé (HL L 353., 54. o.). A felperes a megtámadott határozatot a Bizottság 2006. május 8‑i levelével kapta kézhez.

A megtámadott határozat

10 A Bizottság a megtámadott határozatban megállapította, hogy annak címzettjei egységesen és folyamatosan megsértették a[z EK 81. cikket] és az EGT‑megállapodás 53. cikkét a HP és származéka, az NP tekintetében, az EGT teljes területére kiterjedően (a megtámadott határozat (2) preambulumbekezdése).

11 A megállapított jogsértés abból állt, hogy a versenytársak kereskedelmileg fontos és titkos piaci és/vagy vállalati információkat cseréltek ki, korlátozták és/vagy ellenőrizték a termelést, valamint a potenciális és tényleges kapacitást, elosztották egymás között a piaci részesedést és az ügyfeleket, valamint rögzítették és ellenőrizték a (cél)árakat.

12 A bírságok összegének kiszámítása érdekében a Bizottság a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatásban (HL 1998. C 9., 3. o., a továbbiakban: iránymutatás) meghatározott módszert alkalmazta.

13 A Bizottság a bírságok alapösszegét a jogsértés súlya és időtartama alapján határozta meg (a megtámadott határozat (452) preambulumbekezdése), a jogsértést nagyon súlyosnak minősítette (a megtámadott határozat (457) preambulumbekezdése).

14 A Bizottság a felperest eltérően kezelte, mint az EGT területén érintett piacok legjelentősebb piaci szereplőjét azáltal, hogy a felperest azon első csoportba sorolta, amelynek tekintetében a bírság kiindulási összegét 50 millió euróban határozta meg (a megtámadott határozat (460) preambulumbekezdése).

15 A kellő elrettentő hatás biztosítása érdekében – tekintettel a felperes jelentős forgalmára – a Bizottság a kiindulási összeg tekintetében 1,5‑es szorzót alkalmazott (a megtámadott határozat (463) preambulumbekezdése).

16 Mivel a Bizottság szerint a felperes 1994. január 31‑től 2000. december 31‑ig, vagyis hat éven és tizenegy hónapon át vett részt a jogsértésben, a Bizottság a bírság kiindulási összegét 65%‑kal növelte (a megtámadott határozat (467) preambulumbekezdése).

17 A súlyosító körülményekre tekintettel a Bizottság a kiszabott bírság alapösszegét visszaesés címén 50%‑kal emelte (a megtámadott határozat (469) preambulumbekezdése).

18 A Bizottság úgy ítélte meg, hogy a felperes volt a harmadik olyan vállalkozás, amely teljesítette az engedékenységi közlemény 21. pontjában meghatározott feltételt, ezért ezen a címen 10%‑kal csökkentette a bírság összegét (a megtámadott határozat (501)–(524) preambulumbekezdése).

19 A megtámadott határozat 1. cikkének m) pontja úgy rendelkezik, hogy a felperes megsértette az EK 81. cikket és az EGT‑Megállapodás 53. cikkét azzal, hogy 1994. január 31‑től 2000. december 31‑ig részt vett a jogsértésben.

20 A megtámadott határozat 2. cikke h) pontjának értelmében a felperessel szemben kiszabott bírság összege 167,062 millió euró.

Az eljárás és a felek kérelmei

21 A Törvényszék Hivatalához 2006. július 17‑én benyújtott keresetlevelével a felperes előterjesztette a jelen keresetet.

22 Mivel módosult a Törvényszék tanácsainak összetétele, az előadó bírót a hatodik tanácsba osztották be miután a feleket meghallgatta, következésképpen a jelen ügyet a hatodik kibővített tanács elé utalták.

23 A Törvényszék a pervezető intézkedések keretében 2009. július 22‑én és 2010. január 6‑án írásbeli kérdéseket intézett a felekhez, amelyekre azok 2009. szeptember 15‑én és 2010. január 29‑én válaszoltak.

24 Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék a szóbeli szakasz megnyitásáról határozott. A Törvényszék a 2010. március 3‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előadásait és a Törvényszék kérdéseire adott válaszaikat.

25 Az eljárási szabályzat 32. cikkének megfelelően, mivel a tanács egyik tagja akadályoztatva volt a tanácskozáson való részvételben, a Törvényszék tanácskozását az a három bíró folytatta, akiknek az aláírása szerepel a jelen ítéleten.

26 A felperes keresetében azt kéri, hogy a Törvényszék:

– semmisítse meg a megtámadott határozatot egészben vagy részben, különösen annyiban, amennyiben a Bizottság e határozatban azt állapította meg, hogy a felperes az 1994. január 31. és 1997 augusztusa, valamint a 2000. május 18. és 2000. december 31. közötti időszakban részt vett a jogsértésben;

– mellőzze vagy jelentősen csökkentse a vele, illetve a Solvay Solexisszel szemben kiszabott bírságot;

– a Bizottságot kötelezze a költségek – ideértve a bírság megfizetésével kapcsolatos bankgarancia alapításával járó költségeket is – viselésére.

27 A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– utasítsa el a keresetet;

– a felperest kötelezze a költségek viselésére.

28 A felperes 2009. szeptember 15‑i beadványában részben visszavonta második kereseti kérelmét annyiban, amennyiben az a Solvay Solexisszel szemben kiszabott bírság mellőzésére, illetve csökkentésére vonatkozott. Ennek visszavonását a tárgyalás során is megerősítette, amely a tárgyalási jegyzőkönyvben került rögzítésre.

A jogkérdésről

29 A felperes keresete alátámasztására öt jogalapra hivatkozik, amelyek először a felperes jogsértésben való, 1994. január 31. és 1997 augusztusa közötti részvételének megállapításával, másodszor a jogsértésben való 2000. május 18. és 2000. december 31. közötti részvételének megállapításával, harmadszor az engedékenységi közlemény alkalmazásával, negyedszer a bírság összegének meghatározásával, ötödször az ügy egyes irataihoz való hozzáférés elutasításával kapcsolatos téves jogalkalmazásra és értékelési hibára vonatkoznak.

30 A felperes érveléséből kitűnik, hogy a jogsértésben való részvételére (első és második jogalap), valamint az ügy irataihoz való hozzáférésre (ötödik jogalap) vonatkozó jogalapokat a megtámadott határozat megsemmisítésére irányuló kérelmének alátámasztására, míg a bírság összegének meghatározására (negyedik jogalap) és az ezen összeg engedékenységi közlemény alkalmazásával való csökkentésére (harmadik jogalap) vonatkozó jogalapokat a bírság mellőzésére, illetve összegének csökkentésére vonatkozó kérelmének alátámasztására adta elő.

31 Ezért a fenti jogalapokat ebben a sorrendben kell megvizsgálni.

A felperes jogsértésben való részvételének időtartamáról

A felek érvei

32 A felperes az első és második jogalapban vitatja a Bizottság azon megállapítását, miszerint a kartell kezdő és befejező időpontja, vagyis 1994. január 31. és 1997 augusztusa között, valamint 2000. május 18. és 2000.december 31. között vett volna részt a jogsértésben.

– Az 1994. január 31. és 1997 augusztusa közötti időszakról

33 A felperes vitatja a Bizottság azon megállapítását, miszerint 1994. január 31. és 1997 augusztusa között vett részt a jogsértésben. A felperes megkülönbözteti az 1995 májusa előtti, valamint az 1995 májusa és 1997 augusztusa közötti időszakot.

34 Az 1994. január 31. és 1995 májusa közötti időszakkal kapcsolatosan azzal érvel, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy bármilyen megbeszélésen vagy versenytársaival való információcserében részt vett volna.

35 Először is az EKA Chemicals és a Kemira közötti 1994. január 31‑i stockholmi találkozót illetően – amelynek dátumát a Bizottság a jogsértés kezdő időpontjaként határozta meg – nem került egyértelműen bizonyításra, hogy e találkozó ténylegesen megtörtént, ugyanis azt a Kemira nem erősítette meg.

36 Ezenfelül az EKA Chemicals ezen találkozón készített feljegyzései – amelyek a Kemira más vállalkozásokkal, így többek között a felperessel tartott megbeszéléseire utalnak – nem bizonyítják, hogy e megbeszélések jogsértőek lettek volna. Ezt a tényezőt egyetlen olyan bizonyíték sem támasztja alá, amely bizonyítaná, hogy bármiféle összefüggés áll fenn az EKA Chemicals és a Kemira skandináv piacon létrehozott kétoldalú megállapodása és az állítólagos európai szinten létrejött kartell megvalósítása között.

37 Az EKA Chemicals arról szóló feljegyzései, hogy az Air Liquide‑del folytatott megbeszélések eredményei „nem voltak túl jók” és hogy a felperessel folytatott megbeszélések „viszont jobban sikerültek”, azt bizonyítják, hogy a Kemira nem jutott megegyezésre sem az Air Liquide‑del, sem a felperessel. Mivel a Bizottság azt állapította meg, hogy az Air Liquide ezen időpontban nem vett részt a jogsértésben, ugyanerre a következtetésre kellett volna jutnia a felperes esetében is.

38 Másodszor az 1994. november 2‑i göteborgi találkozónak nem volt versenyellenes célja. A Bizottságnak az e találkozón történt üzleti adatok cseréjére vonatkozó elméletét nem erősítik meg az EKA Chemicals által nyújtott bizonyítékok, és annak ellentmondanak a felperes által szolgáltatott információk.

39 Harmadszor a European Chemical Industry Council (CEFIC) 1994. április 29‑én Rómában, illetve 1994. november 25‑én Zaventemben tartott találkozóinak mentén történt kapcsolatfelvételekre vonatkozóan pusztán a Degussa „a versenyre vonatkozó bizalmas információk” cseréjével kapcsolatos nyilatkozatai nem elegendők azok jogsértő jellegének bizonyításához.

40 Az 1995 májusa és 1997 augusztusa közötti időszakra vonatkozóan a felperes elismeri, hogy információkat cserélt a versenytársakkal, ám kijelenti, hogy ezen információcsere nem minősíthető megállapodásnak vagy összehangolt magatartásnak.

41 Az a puszta tény, hogy valamely vállalkozás korlátozni akarja a versenyt, nem minősül az EK 81. cikk megsértésének. A Bizottságnak bizonyítania kellett volna az arra irányuló közös akaratukból eredő megállapodás létezését, hogy egyes vállalkozások meghatározott piaci magatartást tanúsítanak. Márpedig a megtámadott határozatban megjelölt, 1997 augusztusáig megtartott összes találkozó anélkül fejeződött be, hogy a vállalkozások bármilyen jogsértő magatartás tanúsításában megállapodtak volna.

42 Ugyanis a megtámadott határozat (305) preambulumbekezdésben hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következő követelményekkel ellentétben a Bizottság nem bizonyította, hogy az érintett vállalkozások bármilyen versenykorlátozásra irányuló magatartás tanúsításában megállapodtak volna.

43 A Bizottság azt sem bizonyította, hogy a szóban forgó időszak alatti információcserék összehangolt magatartásnak minősültek volna.

44 A felperes szerint az összehangolt magatartáshoz az szükséges, hogy a versenytársak megállapodjanak abban, hogy meghatározott magatartást tanúsítanak, továbbá az, hogy a vállalkozások közötti kapcsolatok minden bizonytalanságot kizárjanak kölcsönös magatartásuk kapcsán, amely kihat piaci magatartásukra.

45 A felperes álláspontja szerint a megtámadott határozat (298) preambulumbekezdésében idézett ítélkezési gyakorlat, miszerint a valamely kartell előkészítésére szolgáló információcsere összehangolt magatartásnak tekinthető, csak akkor alkalmazandó, amikor a megállapodás már létrejött, és az információcsere e magatartás végrehajtásának lehetővé tétele érdekében történik. Márpedig a jelen ügyben nem jött létre megállapodás vagy összehangolt magatartás a szóban forgó információcserét megelőzően.

46 A szóban forgó találkozók résztvevői közötti viták olyan hevesek voltak, hogy nem vezethettek gyakorlati együttműködéshez a résztvevők között, következésképpen összehangolt magatartáshoz.

47 Továbbá a közölt információk nem tudták befolyásolni a versenytársak magatartását, illetve nem csökkentették jelentősen a többi vállalkozás piaci magatartásával kapcsolatos bizonytalanságot.

48 Az érintett időszak alatt a megbeszélések a különböző szolgáltatók kapacitásaira és eladási mennyiségeire, az új kapacitások problematikája megoldásának mikéntjére és az ezen felül jelentkező kereslet elosztására összpontosítottak. Az információcsere a termelési mennyiségekre vonatkozott, és arra szolgált, hogy modelleket dolgozzanak ki a szóban forgó mennyiségek elosztásának módjára a kapacitások kihasználása ésszerű szintjének biztosítása érdekében, nem pedig a piac felosztására. Ezek az információk nem tették lehetővé a vállalkozások számára, hogy ennek megfelelően alakítsák kereskedelmi magatartásukat.

49 Mivel a Bizottság nem vizsgálta meg, hogy a közölt információk felhasználhatók voltak‑e versenyellenes célokra, nem állapíthatott volna meg okozati összefüggést az állítólagos összehangolt magatartások és a szóban forgó piaci magatartás között.

50 A Degussa „a versenyre vonatkozó bizalmas információk” cseréjével kapcsolatos kijelentése nem elegendő az információcsere jogellenes jellegének bizonyításához.

51 A Degussa az engedékenység iránti kérelmében és a Bizottság által küldött információkérésre adott 2003. szeptember 5‑i válaszában említést tett a versenytársakkal állítólag sok éven keresztül fenntartott kapcsolatokról anélkül, hogy bármiféleképpen is pontosítaná a cserélt információk tartalmát. Az engedékenység iránti kérelem keretében tett megjegyzéseket fenntartásokkal kell kezelni. A Degussa nyilatkozatai kétértelműek, és kétséges bizonyító erővel bírnak, mivel nem a tényállás megvalósulásának idejéből származnak, és nem teszik lehetővé az egyéni tanúk beazonosítását. E nyilatkozatok, mivel azokat az akta egyéb elemei nem erősítik meg, nem elegendők a jogsértés megállapításához.

52 Maga a Degussa nem ismerte el, hogy jogsértést követett volna el „1997 közepe” előtt. A Degussa hozzáfűzte, hogy „a »versenyre vonatkozó bizalmas információk« kifejezés a versenytárs vállalkozások értékesítési csapatai közötti eszmecsere tipikus tartalmát jellemzi” és ez az eszmecsere „nem jelent a vállalkozások közötti, a magatartásukra vonatkozó aktív egyeztetést”. A Degussa továbbá kijelentette, hogy ezek az információcserék „csak arra szolgáltak, hogy szélesítsék a vállalkozások jövőbeli döntéseihez szükséges információk spektrumát”. Nem volt tehát más céljuk, minthogy olyan „légkört” teremtsenek, amely lehetővé teszi jövőbeli döntések meghozatalát”.

53 A Degussa nyilatkozatait nem erősítette meg a többi vállalkozás. Az EKA Chemicals által benyújtott dokumentumok csupán a közte és a Kemira közötti információcserét erősítették meg. Az Arkema csupán a „kapacitások” elosztására esetlegesen alkalmazandó modellre vonatkozó megbeszélésekről számolt be, ám ezek a megbeszélések sikertelenségbe torkolltak. Ebből következően a gyártók az erre irányuló erőfeszítések ellenére még 1997 elején sem állapodtak vagy egyeztek meg „a piac európai szintű megszervezésében”.

54 A megállapodás vagy összehangolt magatartás hiányát megerősíti egyrészt a Degussa akkori magatartása, és különösen a „WAR”‑terve, amelynek célja az eladásainak növelése az árakra való tekintet nélkül, másrészt pedig a 1997 májusában tartott Séville‑i találkozó megbeszéléseinek a sikertelensége, amelyeket a Degussa és az Arkema a gyártók közötti bizalom hiánya miatti „teljes zsákutcaként” írt le.. A Bizottság maga is elismerte a megtámadott határozat (164) preambulumbekezdésében, hogy e találkozón – ahonnan a felperes képviselője „az ajtót becsapva” távozott – még semmiféle megállapodás nem jött létre.

55 Anélkül, hogy a Bizottság bizonyította volna az összehangolt magatartás létezését, nem feltételezhette volna, hogy a vállalkozások figyelembe vették a másik vállalkozások által nyújtott információkat. A Bíróság C‑199/92. P. sz., Hüls kontra Bizottság ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének (EBHT 1999., I‑4287. o., 161. és 162. pont) alapjául szolgáló ügytől eltérően a jelen ügyben az érintett vállalkozások nem tudtak az üzletpolitikájuk egyik aspektusa terén sem megállapodásra jutni, és mindenesetre a csere tárgyát képező információk nem voltak alkalmasak arra, hogy azokat bármilyen összehangolt magatartás megvalósítása érdekében figyelembe lehessen venni.

56 Az összehangolt magatartás fenn nem állását az a tény is megerősíti, hogy a HP‑piacon 1997 augusztusáig komoly verseny állt fenn. Így különösen a HP ára jelentősen csökkent 1996 végén és 1997 elején, ami egészen odáig vezetett, hogy az árak a változó költségek szintje alá süllyedtek.

57 A közigazgatási eljárás során több vállalkozás által nyújtott bizonyítékok azt bizonyítják, hogy a piacon erős verseny állt fenn a szóban forgó időszak alatt. E bizonyítékra tekintettel a Bizottságnak azt bizonyítania kellett volna, hogy az információcsere tényleges hatással volt a vállalkozások piaci magatartására.

58 Végül az NP tekintetében egyetlen bizonyíték sem utal arra, hogy a felperes az 1998. május 14‑i Evian‑les‑Bains‑i találkozó előtt jogsértésben vett volna részt. Ezen időpont előtt a gyártók nem kötöttek egyetlen megállapodást sem, illetve közöttük semmiféle bizalmas információ cseréjére nem került sor.

59 A Bizottság kijelenti, hogy jogilag kellőképpen bizonyította, hogy 1994. január 31‑től kezdődően a felperes magatartása az EK 81. cikk (1) bekezdésében előírt tilalom hatálya alá esett.

60 A Bizottság megállapította, hogy az 1994. január 31. és 1997. augusztusa közötti időszakban az érintett vállalkozások bizalmas információkat cseréltek kifejezetten a célból, hogy előre lássák a többi vállalkozás termeléssel, annak esetleges csökkentésével, valamint az azzal a lehetőséggel kapcsolatos piaci magatartását, hogy megakadályozzák újabb kapacitások piacra érkezését (a megtámadott határozat (104)–(170) és (304) preambulumbekezdése).

61 A Degussa nyilatkozatai bizonyítják, hogy a ’90‑es évek folyamán a vállalkozások „versenyre vonatkozó bizalmas információkat” cseréltek. A Degussa által szolgáltatott leírásból kitűnik, hogy a közölt információk a piacon követendő magatartásra, vagyis a „mennyiségekre és az árakra”, továbbá „a versenytársak belépésére vagy távozására” vonatkoztak (a megtámadott határozat (104) preambulumbekezdése).

62 Ezeket a tényezőket az EKA Chemicals által nyújtott irati bizonyítékok is megerősítik, amely vállalkozás megjegyezte, hogy „a szolgáltatók megegyeztek abban, hogy nem lépnek be egymás piacára”. Az EKA Chemicals elkészítette a szerinte jogellenes magatartással jellemezhető találkozók felsorolását. Az EKA Chemicals‑nak a Kemirával tartott 1994. január 31‑i stockholmi kétoldalú találkozóról készített feljegyzései említést tesznek többek között a felperessel folytatott megbeszélésekről is. Ezen információk tartalmából egyértelműen kitűnik, hogy a gyártók kölcsönösen ellenőrizték a versenytársaik magatartását, és hogy e tekintetben az Air Liquide fegyelmezetlen volt, miközben a felperes megfelelt a többiek elvárásainak. Az EKA Chemicals továbbá egy közte és a felperes között 1994. november 2‑án Göteborgban tartott találkozóra utal (a megtámadott határozat (106)–(108) és (111) preambulumbekezdése).

63 A felperes állításával ellentétben a Kemira nem vitatta, hogy az EKA Chemicals‑szal találkozott volna 1994. január 31‑én, hanem éppenséggel elismerte, hogy a jogsértésben ettől az időponttól vett részt. Mivel e kétoldalú találkozó jogellenes célú volt, nyilvánvaló, hogy a többi versenytárssal – többek között a felperessel – folytatott, az EKA Chemicals feljegyzéseiben megemlített egyeztetések ugyancsak jogellenesek voltak.

64 A felperes helytelenül állítja, hogy semmi sem bizonyítja az EKA Chemicals-szal folyatott 1994. november 2‑i göteborgi találkozójának jogellenes jellegét. Az EKA Chemicals által szolgáltatott információkból ugyanis kitűnik, hogy a résztvevők üzleti adatokat cseréltek ezen a találkozón (a megtámadott határozat (113) preambulumbekezdése).

65 A Degussa megjegyezte, hogy a „versenyre vonatkozó bizalmas információk” cseréjére a CEFIC 1994. április 29‑én Rómában, illetve 1994. november 25‑én Zaventemben tartott találkozóinak mentén is sor került (a megtámadott határozat (114) preambulumbekezdése).

66 Ezeket a tényeket az Arkema nyilatkozatai is alátámasztják, amelyek szerint 1995 áprilisában vagy júniusában a felperes a „piaci tendenciákról és új piaci belépőkről” folytatott megbeszéléseken vett részt, amelyek keretében „a Degussa és [a felperes] kifejezte abbéli reményét, hogy a piac és az azon fennálló helyzetük annyira stabil marad, amennyire csak lehet”, és hogy „a gyártók közötti elosztási modell [elfogadása] 1994–1995 óta kétségtelenül folyamatosan napirenden [volt]” (a megtámadott határozat (115) és (116) preambulumbekezdése).

67 Egyébiránt a felperes a kifogásközlésre adott válaszában elismerte, hogy 1995 májusától kapcsolatban volt a versenytársakkal, és piacra vonatkozó információkat osztott meg azokkal.

68 A kartell kezdeti időszakában folytatott kapcsolatfelvétel – amelynek célja a verseny korlátozása volt, és amely egy árakra és piacfelosztásra vonatkozó megállapodás megkötéséhez vezetett – az EK 81. cikk (1) bekezdésében meghatározott tilalom hatálya alá tartozik (a megtámadott határozat (305) preambulumbekezdése). E kapcsolatfelvételt úgy lehet tekinteni, hogy az ugyannak a jogellenes tervnek a részét képezi.

69 A Bizottság elismeri, hogy semmiféle „határozott” megállapodást nem kötöttek a vállalkozások az 1995. október 31‑én Milánóban, majd 1997 májusában Sevillában tárgyalt piacfelosztási modellel kapcsolatosan, ám kijelenti, hogy az a tény, hogy a résztvevők ilyen modellt javasoltak, és azt meg is vitatták, elegendő az EK 81. cikk (1) bekezdésébe ütköző jogsértés létezésére vonatkozó megállapítás igazolására.

70 Már pusztán az a tény is bizonyítja a verseny korlátozására irányuló közös akaratot, hogy a szóban forgó időszakban mennyiségekre, árakra és az ügyfelek felosztásával kapcsolatos modellekre vonatkozó megbeszélések folytak. A felperes állításával ellentétben nem csak „puszta szándék” állt fenn, hanem azt célzó közös terv is volt, hogy olyan megállapodás szülessen, amely befolyásolja a résztvevők piaci magatartását.

71 Másodlagosan a Bizottság arra hivatkozik, hogy a versenytársak szóban forgó időszakban tanúsított magatartása az EK 81. cikk (1) bekezdésének értelmében összehangolt magatartásnak minősül. Ennélfogva e magatartás az EK 81. cikk (1) bekezdésében meghatározott tilalom hatálya alá esőnek minősül még akkor is, ha nem jutott el addig a szakaszig, amikor már „az mondható, hogy [kifejezett] megállapodás került megkötésre” (a megtámadott határozat (309) preambulumbekezdése).

72 Ez alatt az időszak alatt ugyanis a versenytársak eladási mennyiségekre, árakra és ügyfelekre vonatkozó információkat cseréltek, és ezen információk lehetővé tették számukra, hogy ennek megfelelően alakítsák piaci magatartásukat (a megtámadott határozat (308), valamint (120), (127) és (144) preambulumbekezdése).

73 Az egymástól kapott információk elegendőek voltak arra, hogy a versenytársak piaci magatartásával kapcsolatos bizonytalanságokat csökkentsék. A felperes maga is elismerte, hogy bizalmas információkat osztott meg a versenytársaival 1995 májusától fogva, és kijelentette, hogy „[a] résztvevők megvizsgálták, melyek a potenciális lehetőségek a piaci helyzet javítására és a kapacitások piacon történő növelésének kilátásba helyezésére”, mivel az volt a kérdés, hogy „vajon megállapodásra tudn[nak]‑e jutni” (a felperes kifogásközlésre adott válaszának 130. és 133. pontja, valamint a megtámadott határozat (317)–(319) preambulumbekezdése). Ez a kijelentés megerősíti, hogy a szóban forgó információcserék következtében a versenytársak képesek voltak piaci magatartásukat ezen információknak megfelelően alakítani. Továbbá az információcserék arra szolgáltak, hogy „előkészítsék a terepet” az áremelésekhez és a piacfelosztási magatartásokhoz.

74 Ennélfogva a megtámadott határozatban hivatkozott bizonyítékok csoportja, összességében értékelve, megfelel a Bizottság azon szilárd meggyőződését alátámasztó bizonyítékok pontossága és egybevágósága követelményének, hogy a felperes 1994. január 31‑től jogsértést követett el.

– A 2000. május 18. és december 31. közötti időszakról

75 A felperes arra hivatkozik, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot és mérlegelési hibát követett el azzal, hogy megállapította, hogy a kartell 2000. május 18‑át követően is folytatódott.

76 Egyrészt a Bizottság nem bizonyította, hogy a 2000. május 18‑i Turkban tartott találkozó során a résztvevők a megállapodás vagy a összehangolt magatartás végrehajtásának folytatásáról döntöttek volna.

77 A Bizottság csupán az Arkemától származó egyetlen – nem meghatározó és más bizonyítékok által meg nem erősített – bizonyítékra támaszkodott. Az Arkema kijelentései ellentmondóak, mivel e vállalkozás azt is kijelentette, hogy a szóban forgó találkozó „egyes gyártóknak alkalmat biztosított arra, hogy közöljék, hogy az idők változtak”, és hogy „bejelentsék az együttműködéssel való felhagyás[uka]t”. A szóban forgó találkozó során kialakult „megegyezésre” vonatkozó megjegyzésének ellentmondanak a többi vállalkozás nyilatkozatai.

78 A 2000. május 18‑i találkozót megelőzően egy Krefeldben tartott kétoldalú találkozó során a felperes közölte a Degussával, hogy a kartell nem érdekli többé. A Bizottság helytelenül jegyezte meg, hogy a krefeldi találkozóra a turkui találkozót követően került sor.

79 A felperes és az FMC között a 2000. év végén folytatott kétoldalú NP‑re vonatkozó kapcsolatfelvétel – amely elszigetelt eset volt – nem alkalmas annak megállapítására, hogy a HP‑vel kapcsolatos kartellt tovább folytatták. A kartell ugyanis az NP tekintetében már megszűnt, továbbá az FMC Foret 1999 végén megszüntette a HP‑vel kapcsolatos részvételét a kartellben.

80 Másrészről a Bizottság tévesen arra a vélelemre támaszkodott, hogy a kartell a 2000 májusát követő időszakra is kihatott. Annak megállapításához, hogy ugyan a kartell már megszűnt, ám annak hatásai az azt követő időszakra is kihatottak, a Bizottságnak bizonyítania kellett volna annak az árakra gyakorolt hatását.

81 A Bizottság figyelmen kívül hagyta azon bizonyítékokat, amelyek azt jelezték, hogy a piacon 2000 májusát követően verseny állt fenn. A Bizottság az árak alakulásával kapcsolatosan kizárólag az Arkema egy dokumentumára támaszkodott, amelyből az tűnik ki, hogy az átlagárak viszonylagosan stabilak maradtak a 2000. év folyamán. Eközben az Arkema egyéb dokumentumai azt állítják, hogy e vállalkozás árai 2000‑ben csökkentek az Európai Unión belül, és hogy a középár nem kizárólag az EGT‑ben elért eladások alapján került kiszámításra. Ezen túlmenően még ha feltételezzük is, hogy az árak stabilak maradtak, ez azzal magyarázható, hogy a kereslet nagyon megnőtt, valamint a költségek is emelkedtek.

82 Azzal, hogy a Bizottság kijelentette, hogy a felperes nem határolódott el egyértelműen a kartelltől 2000. május 18‑át követően, figyelmen kívül hagyta azt a tényt, hogy a kartell a fenti időpontban „összeomlott”, és így az ártatlanság vélelmének megsértésével megfordította a bizonyítási terhet.

83 A Bizottság vitatja a felperes érveit, és többek között a megtámadott határozat (355)–(360) preambulumbekezdésében kifejtett indokolásra utal.

A Törvényszék álláspontja

84 Az EK 81. cikk (1) bekezdésének értelmében a közös piaccal összeegyeztethetetlen és tilos minden olyan vállalkozások közötti megállapodás, vállalkozások társulásai által hozott döntés és összehangolt magatartás, amely hatással lehet a tagállamok közötti kereskedelemre, és amelynek célja vagy hatása a közös piacon belüli verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása.

85 Az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében vett megállapodás létezéséhez elég az, hogy az érintett vállalkozások kifejezzék az arra irányuló közös akaratukat, hogy meghatározott piaci magatartást tanúsítanak (a Törvényszék T‑7/89. sz., Hercules Chemicals kontra Bizottság ügyben 1991. december 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1991., II‑1711. o.] 256. pontja, és a T‑9/99. sz., HFB Holding és társai kontra Bizottság ügyben 2002. március 20‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑1487. o.] 199. pontja).

86 Egy megállapodás az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében létrejöttnek tekinthető, ha akaratközösség áll fenn magának a verseny korlátozásának tekintetében, még akkor is, ha a tervezett versenykorlátozás különös elemei még tárgyalás tárgyát képezik (lásd eben az értelemben a fenti 85. pontban hivatkozott HFB Holding és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 151–157. és 206. pontját).

87 Az összehangolt magatartás fogalma egyfajta egyeztetést jelent a vállalkozások között, amelyek nem kötnek kifejezetten megállapodást, ám a kockázatokkal teli versenyt tudatosan helyettesítik az egymás közötti gyakorlati együttműködéssel (a Bíróság C‑49/92. P. sz., Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑4125. o.] 115. pontja, valamint a fenti 55. pontban hivatkozott Hüls kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 158. pontja).

88 E tekintetben az EK 81. cikk (1) bekezdésével ellentétes a gazdasági szereplők közötti bármely olyan közvetlen vagy közvetett kapcsolatfelvétel, amely jellegénél fogva vagy befolyásolja a tényleges, illetve potenciális versenytárs piaci magatartását, vagy feltárja az ilyen versenytárs előtt, hogy az adott vállalkozás saját maga milyen piaci magatartásról döntött, illetve milyen piaci magatartást fontolgat, amennyiben e kapcsolatfelvétel célja vagy hatása a verseny korlátozása (lásd ebben az értelemben a fenti 87. pontban hivatkozott Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben hozott ítélet 116. és 117. pontját).

89 Az a tény, hogy valamely vállalkozás versenyellenes megállapodás előkészítése céljából információkat közöl versenytársaival, elegendő az EK 81. cikk értelmében vett összehangolt magatartás fennállásának bizonyítására (a Törvényszék T‑148/89. sz., Tréfilunion kontra Bizottság ügyben 1995. április 6‑án hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑1063. o.] 82. pontja és a T‑53/03. sz., BPB kontra Bizottság ügyben 2008. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 2008., II‑1333. o.] 178. pontja).

90 Az ítélkezési gyakorlat szerint a „megállapodás” és az „összehangolt magatartás” EK 81. cikk 1. bekezdése értelmében vett fogalma az összejátszás azonos jellegű formáit jeleníti meg, és csak intenzitásuk, valamint megjelenési formájuk vonatkozásában különböztethetők meg egymástól (a fenti 87. pontban hivatkozott Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben hozott ítélet 131. és 132. pontja, valamint a fenti 85. pontban hivatkozott HFB Holding és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 190. pontja).

91 Egy olyan összetett jogsértés keretében, amely több éven keresztül a piac közös szabályozásának célját követő számos gyártót foglalt magában, a Bizottságtól nem követelhető meg, hogy minden egyes vállalkozás esetében bármely adott időpont esetében pontosan minősítse a jogsértést megállapodásnak vagy összehangolt magatartásnak, mivel a jogsértés mindkét formája szerepel az EK 81. cikkben (lásd ebben az értelemben a fenti 87. pontban hivatkozott Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben hozott ítélet 111–114. pontját és a T‑305/94–T‑307/94., T‑313/94–T‑316/94., T‑318/94., T‑325/94., T‑328/94., T‑329/94. és T‑335/94. sz., Limburgse Vinyl Maatschappij kontra Bizottság egyesített ügyekben 1999. április 20‑án hozott ítélet [EBHT 1999., II‑931. o.] 696. pontját).

92 Az adott jogsértés megállapodásnak „és/vagy” összehangolt magatartásnak való minősítését úgy kell értelmezni, mint amely olyan tényelemeket magában foglaló összetett egészt jelöl, amelynek egyes elemei megállapodásnak, mások pedig összehangolt magatartásnak minősültek az EK 81. cikk (1) bekezdésének értelmében, amely nem tartalmaz külön minősítést az ilyenfajta összetett jogsértésekre (a fenti 85. pontban hivatkozott Hercules Chemicals kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 264. pontja és a fenti 85. pontban hivatkozott HFB Holdings kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 187. pontja).

93 A jogsértéssel kapcsolatos bizonyításfelvételt illetően emlékeztetni kell, hogy a Bizottság kötelezettsége bizonyítani az általa megállapított jogsértést, és olyan bizonyítékokat előterjeszteni, amelyek a jogilag megkövetelt módon igazolják az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében vett jogsértést megvalósító körülmények fennállását (a Bíróság C‑185/95. P. sz., Baustahlgewebe kontra Bizottság ügyben 1998. december 17‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑8417. o.] 58. pontja).

94 E tekintetben a Bizottságnak pontos és egybevágó bizonyítékokat kell nyújtania (lásd a Törvényszék T‑62/98. sz., Volkswagen kontra Bizottság ügyben 2000. július 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑2707. o.] 43. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

95 Mindazonáltal nem szükséges, hogy a Bizottság által előterjesztett minden egyes bizonyíték a jogsértés összes elemét tekintve eleget tegyen e feltételeknek. Elegendő, ha az intézmény által hivatkozott bizonyítékok, összességükben értékelve, megfelelnek e követelménynek (lásd a Törvényszék T‑67/00., T‑68/00., T‑71/00. és T‑78/00. sz., JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑2501. o.] 180. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

96 Bizottság által a határozatban a valamely vállalkozás által az EK 81. cikk (1) bekezdés megsértésének bizonyítására hivatkozott ténykörülményeket nem elszigetelten, hanem összességükben kell értékelni (lásd a fenti 89. pontban hivatkozott BPB kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 185. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

97 Azt a tényt is figyelembe kell venni, hogy a versenyellenes tevékenységek általában titkosan folynak, ennélfogva az esetek nagy részében a versenyellenes magatartás vagy megállapodás létezését bizonyos egybeesésekből és jelekből kell kikövetkeztetni, amelyek együtt figyelembe véve, más összefüggő magyarázat hiányában a versenyjogi szabályok megsértésének bizonyítékául szolgálhatnak (a Bíróság C‑204/00. P., C‑205/00. P., C‑211/00. P., C‑213/00. P., C‑217/00. P. és C‑219/00. P. sz., Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyeken 2004. január 7‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑123. o.] 55–57. pontja).

98 A bírósági felülvizsgálat terjedelmével kapcsolatban az állandó ítélkezési gyakorlat kimondja, hogy amikor az EK 81. cikk (1) bekezdését alkalmazó határozat megsemmisítése iránti keresetet nyújtanak be, a Törvényszék köteles általában teljes körűen megvizsgálni azt, hogy az EK 81. cikk (1) bekezdése alkalmazásának feltételei fennállnak‑e (lásd a Törvényszék T‑41/96. sz., Bayer kontra Bizottság ügyben 2000. október 26‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑3383. o.] 62. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

99 A bíróságban felmerülő bármely kételynek annak a vállalkozásnak a javát kell szolgálnia, amely a jogsértést megállapító határozat címzettje, az ártatlanság vélelme – amely az uniós jogrendszer általános elvei közé tartozik – többek között irányadó a vállalkozásokra vonatkozó versenyszabályok megsértésével kapcsolatos olyan eljárásokra, amelyek pénzbüntetés vagy kényszerítő bírság kiszabásához vezethetnek (a fenti 55. pontban hivatkozott Hüls kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 149. és 150. pontja, valamint a Törvényszék T‑44/02. OP., T‑54/02. OP. és T‑56/02. OP., T‑60/02. OP. valamint T‑61/02. OP. sz., Dresdner Bank és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2006. szeptember 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑3567. o.] 60. és 61. pontja).

100 E megfontolások tükrében kell tehát megvizsgálni, hogy a jelen ügyben a Bizottság jogilag megkövetelt módon bizonyította‑e hogy a jogvita tárgyát képező időszakokban a felperes magatartása az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében jogsértésnek minősült.

– Az 1994. január 31. és 1995 májusa közötti időszakról

101 A felperes lényegében azt állítja, hogy a Bizottság ténybeli értékelési hibát vétett azzal, hogy a jogsértés kezdetét 1994. január 31‑re datálta. Azzal érvel, hogy nem bizonyított, hogy 1995 májusát megelőzően bármilyen olyan kapcsolatot tartott volna fenn a versenytársaival, amely az EK 81. cikk (1) bekezdésébe ütközőnek minősült volna.

102 A megtámadott határozat (104)–(114) és (351) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság – a Degussa bírságmentesség iránti kérelmének keretében tett nyilatkozatai alapján, amelyeket az EKA Chemicals‑tól származó irati bizonyíték, valamint az Arkema nyilatkozatai is megerősítenek – 1994. január 31‑ét jelölte meg a felperes jogsértésben való részvételének kezdő időpontjaként.

103 Először a Bizottság megállapította, hogy a Degussa nyilatkozatai szerint a ’90‑es évek során a versenytársak egyre gyakrabban cseréltek „versenyre vonatkozó bizalmas információkat”, sőt „piacra vonatkozó információkat”. E nyilatkozatok szerint „a »versenyre vonatkozó bizalmas információk« kifejezés a versenytárs vállalkozások eladásokért felelős alkalmazottai közötti eszmecsere tipikus tartalmának jellemzője [volt]”. A Bizottság továbbá megjegyezte, hogy e nyilatkozatok szerint „[a] szóban közölt információk a mennyiségek és az árak alakulására, a versenytársak és az ügyfelek magatartására, a versenytársak piacra érkezésére vagy távozására, a termelési kapacitások fejlődésére, a termékekkel kapcsolatos kínálati és keresleti oldalon fennálló innovációra, valamint további hasonló jellegű kérdésekre vonatkoztak” (a megtámadott határozat (104) preambulumbekezdése). A Degussa szerint a versenytársak ezeket a megbeszéléseket különösen a többi versenytárs piaci részesedésének meghatározása és ellenőrzése érdekében, valamint az ügyfelek magatartására vonatkozó információk nyújtása érdekében tartották (a megtámadott határozat (105) preambulumbekezdése).

104 Továbbá a jogsértés kezdetének pontos időpontjával kapcsolatosan a Bizottság megjegyezte, hogy a Degussa első nyilatkozatait alátámasztó és többek között a felperesre vonatkozó bizonyíték az 1994. január 31‑én Stockholmban az EKA Chemicals és a Kemira között, valamint ugyanazon a napon a Degussa és az EKA Chemicals között tartott találkozóra vonatkozott. A Bizottság szerint ez a bizonyíték azt mutatta, hogy „az EKA [Chemicals], a Kemira, a Degussa és a [felperes] legalább 1994 eleje óta [vettek részt] jogellenes magatartásokban” (a megtámadott határozat (106)–(108) és (351) preambulumbekezdése).

105 Végül a Bizottság megjegyezte, hogy több, az EKA Chemicals által (a megtámadott határozat (110) és (111) preambulumbekezdése), a Degussa által (a megtámadott határozat (114) preambulumbekezdése) és az Arkema által (a megtámadott határozat (115) preambulumbekezdése) ismertetett jogellenes kapcsolatfelvétel is létezett 1994‑ben és 1995‑ben.

106 E tekintetben először is meg kell említeni, hogy a Degussa nyilatkozatai – amelyek tartalmát a felperes vitatja– önmagukban nem lennének elegendő bizonyítékok a felperes jogsértésben való részvételének bizonyítására.

107 Ugyanis az állandó ítélkezési gyakorlat szerint egyetlen, kartellben való részvétellel vádolt vállalkozás vallomása, amelynek pontosságát több más, hasonlóan megvádolt vállalkozás vitatja, nem tekinthető az utóbbiak által elkövetett jogsértés megfelelő bizonyítékának, ha más bizonyíték azt nem támasztja alá (a Törvényszék fenti 95. pontban hivatkozott JFE Engineering kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletének 219. pontja és a T‑38/02. sz., Groupe Danone kontra Bizottság ügyben 2005. október 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑4407. o.] 285. pontja).

108 Ez a megállapítás méginkább irányadó a jelen ügyben, tekintettel a Degussa által használt és az 1994 és 1996 közötti kezdeti időszakban tartott találkozókra utaló kifejezések általános jellegére. Ezek a nyilatkozatok önmagukban tehát nem elegendőek a felperes jogsértésben való 1994 elejétől való részvétele kezdeti időpontjának megállapításához.

109 Amennyiben a Bizottság a Degussa azon nyilatkozataira hivatkozik, amelyek szerint „versenyre vonatkozó bizalmas információk” cseréjére a CEFIC 1994. április 29‑én és 1994. november 25‑én tartott találkozók mentén történt többoldalú kapcsolatfelvételek során került sor (a megtámadott határozat (114) preambulumbekezdése), meg kell említeni, hogy ez a megjegyzés – amely nem említi kifejezetten a felperest – a Degussa fentiekben hivatkozott nyilatkozatainak részét képezi, és azt nem lehet az e nyilatkozatokat alátámasztó elemnek tekinteni.

110 Tovább a Bizottság által a Degussa szóban forgó időszakra vonatkozó nyilatkozatainak alátámasztására felhozott bizonyíték tekintetében nyilvánvaló, hogy a felperes nem vett részt a megtámadott határozat (351) preambulumbekezdésében említett, 1994. január 31‑én Stockholmban az EKA Chemicals és a Kemira között, valamint ugyanazon a napon a Degussa és az EKA Chemicals között tartott találkozón.

111 E találkozók keretében a Bizottság kizárólag az EKA Chemicals‑nak egy, a tényállás megvalósulása idején készült dokumentumára hivatkozott, amely szerint az 1994. január 31‑i találkozó keretében az EKA Chemicals és a Kemira a skandináv piacra vonatkozó információkat cserélt, és az utóbbi társaság „kijelentette, hogy tárgyalásokba [bocsátkozott] az [Air Liquide‑del], ám e megbeszélések eredményei nem voltak túl jók”. A Bizottság álláspontja szerint e dokumentum értelmében „a [Degussával] és a [felperessel folytatott] megbeszélések viszont jobban sikerültek” (a megtámadott határozat (106) preambulumbekezdése).

112 Ugyan ez a dokumentum egyrészt a skandináv gyártók – vagyis a Kemira és az EKA Chemicals – közötti információcserékre, másrészt pedig az utóbbi vállalkozások és egyes, a „kontinentális piacon jelenlévő” gyártók közötti megbeszélésekre vonatkozik, az ezzel kapcsolatos, felperesre való utalás nem képez elegendő bizonyítékot a felperesnek a szóban forgó találkozót övező jogellenes kapcsolatfelvételben való részvételének bizonyítására.

113 Olyan közvetett bizonyítékról van ugyanis szó, amely egy olyan vállalkozástól ered, amely nem vett részt a felperessel folytatott állítólagos megbeszéléseken, és amelyet a Kemira sem erősített meg. Továbbá a szóban forgó dokumentumban található megjegyzések nem teszik lehetővé a szóban forgó megbeszélések tárgyának beazonosítását.

114 E tekintetben tehát a Bizottság tévesen ítélte meg úgy, hogy „semmi ok annak kétségbe vonására, hogy az ebben a dokumentumban található információk hűen tükrözik az akkoriban tartott megbeszéléseket”, és ennélfogva bizonyítják azon kartell létezését, amelyben a felperes részt vett (a megtámadott határozat (317) preambulumbekezdése).

115 Az EKA Chemicals által ismertetett többi, 1994. évi kétoldalú kapcsolatfelvétel vonatkozásában a Bizottság az EKA Chemicals és a felperes között 1994. november 2‑án Göteborgban tartott találkozóra hivatkozik, amelynek résztvevői az EKA Chemicals szerint „az európai HP‑piacot tárgyalták meg” (a megtámadott határozat (111) preambulumbekezdése).

116 Meg kell jegyezni, hogy pusztán ez az általánosan megfogalmazott megjegyzés nem elegendő a szóban forgó találkozó jogellenes jellegének megállapításához, amelyet a felperes is vitatott. E találkozó jogellenes célját a Bizottság az EKA Chemicals többi nyilatkozataira való utalással sem bizonyíthatja, mivel e nyilatkozatok nem kifejezetten e találkozóra vonatkoznak, hanem csupán arra hivatkoznak, hogy „a ’90‑es évektől az EKA [Chemicals] és a [felperes] között tartott találkozókon lényégben a piacra, az árakkal kapcsolatos információkra, a piaci előrejelzésekre stb. vonatkozó megbeszélések folytak” (a megtámadott határozat (113) preambulumbekezdése és annak 84. oldalán található lábjegyzete).

117 Végül ugyan a Bizottság úgy vélte, hogy a Degussa nyilatkozatait alátámasztották az Arkemának az 1995. év folyamán tartott találkozókra vonatkozó nyilatkozatai, amelyek szerint különösen „a gyártók közötti elosztási modell [elfogadása] 1994–1995 óta kétségtelenül folyamatosan napirenden [volt]” (a megtámadott határozat (104) és (115) preambulumbekezdése), mindazonáltal fel kell hívni a figyelmet arra, hogy e nyilatkozatok az „1995 áprilisában vagy májusában” tartott többoldalú találkozóra (a megtámadott határozat (115) preambulumbekezdése), valamint az azt követő kapcsolatfelvételekre vonatkoznak, és ezért nem minősülnek olyan bizonyítékoknak, amelyek megerősítenék a Degussa arra vonatkozó nyilatkozatait, hogy a felperes korábbi időszakokban részt vett a jogsértésben.

118 A fentiek összességéből következően a megtámadott határozat (104)– (115) és (351) preambulumbekezdésében kifejtett tényezők összességükben értékelve nem alkotják a bizonyítékok olyan csoportját, amely elegendő a Bizottság azon megállapításának megalapozására, miszerint a felperes az 1994. január 31. és 1995 májusa közötti időszakban részt vett volna a jogsértésben.

119 Egyrészt ugyanis a megtámadott határozat (104) és (105) preambulumbekezdésében hivatkozott Degussa‑nyilatkozatok önmagukban nem elegendőek annak megállapításához, hogy a felperes 1994‑től kezdve jogellenes magatartásokban vett volna részt, másrészt pedig a megtámadott határozat (106)–(115) és (351) preambulumbekezdésében hivatkozott egyéb tényezők nem elegendők e nyilatkozatoknak a felperes jogellenes kapcsolatfelvételben való, 1995 májusa előtti részvételére vonatkozó részeinek alátámasztásához.

120 Következésképpen helyt kell adni a felperes jogsértésben való 1994. január 31. és 1995 májusa közötti részvételével kapcsolatos ténybeli értékelési hibára vonatkozó kifogásának.

– Az 1995 májusa és 1997 augusztusa közötti időszakról

121 A Bizottság a megtámadott határozatban megállapította, hogy a címzett vállalkozások – köztük a felperes –, olyan összetett kartellben vett részt, amely olyan megállapodások és összehangolt magatartások összességéből állt, amelyeknek célja a verseny EK 81. cikk (1) bekezdésének értelmében vett korlátozása volt. Ennek fő elemei a piaccal kapcsolatos információcserét, a termelés és a termelési kapacitások korlátozását, a piac felosztását és az árak rögzítését foglalták magukban (a megtámadott határozat (337) preambulumbekezdése).

122 A Bizottság különösen a kartell kezdő időszakával kapcsolatosan többek között azt fejtette ki, hogy a kartell résztvevői rendszeresen találkoztak legalább 1994. január 31‑től annak érdekében, hogy információt cseréljenek, és tárgyaljanak a termelésről, annak esetleges csökkentéséről, vagy az azzal a lehetőséggel kapcsolatos piaci magatartásról, hogy megakadályozzák újabb kapacitások piacra érkezését (a megtámadott határozat (304) preambulumbekezdése), valamint hogy az árakra és a piacfelosztásra vonatkozó konkrét megállapodásokhoz vezető jogellenes kapcsolatfelvételeket úgy lehet tekinteni, hogy azok ugyannak a jogellenes projektnek a részét képezik (a megtámadott határozat (305) preambulumbekezdése).

123 Továbbá a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a kartell kezdeti időszakában a mennyiségekre és eladásokra, valamint az árakra és ügyfelekre vonatkozó információcsere lehetővé tette a szóban forgó vállalkozások számára, hogy figyelembe vegyék ezeket az információkat saját piaci magatartásuk meghatározásakor, és hogy ebből következően vélelmezhető, hogy a szóban forgó vállalkozások a versenytársaiktól kapott információkat figyelembe vették saját piaci magatartásuk meghatározásakor (a megtámadott határozat (308) preambulumbekezdése).

124 A Bizottság tehát megállapította, hogy „ugyan a jogsértés kezdetén a résztvevők nem érték el azt a szakaszt, amikor már [kifejezetten a] megállapodás megkötéséről beszélhetünk, [a szóban forgó magatartás] így is a különböző formájú, valamint egy megállapodás és/vagy összehangolt magatartás összes jellemzőjével rendelkező jogellenes magatartások összességeként a[z EK 81. cikk] (1) bekezdésében meghatározott tilalom hatálya alá esőnek minősül[t]” (a megtámadott határozat (309) preambulumbekezdése).

125 A Bizottság az 1995 májusa és 1997 augusztusa közötti időszakra vonatkozó megállapításának alátámasztására különösen az alábbi tényeket hozta fel:

– az 1995 áprilisában vagy májusában Párizsban tartott többoldalú találkozót a résztvevők annak érdekében szervezték meg, hogy állandó kapcsolattartást hozzanak létre a versenytársak között, mivel a Degussa és a felperes kinyilvánította azon szándékát, hogy a lehetőségekhez mérten legnagyobb mértékben stabilizálják a piacon fennálló pozíciójukat (a megtámadott határozat (115)–(117) preambulumbekezdése);

– a CEFIC 1995. május 11‑én vagy 12‑én Drezdában megrendezett gyűlése mentén tartott kétoldalú találkozókon a megbeszélések az új termelési létesítmények befejezése miatt várt áresésről szóltak (a megtámadott határozat (118) és (119) preambulumbekezdése);

– az 1995. júniusi Atofina és Air Liquide közötti (a megtámadott határozat (120) preambulumbekezdése), az Atofina és a Degussa közötti (a megtámadott határozat (121) preambulumbekezdése), valamint a Degussa és az EKA Chemicals közötti (a megtámadott határozat (122) preambulumbekezdése) kétoldalú találkozókon a HP‑piacon fennálló többletkapacitásra és a gyártók közötti együttműködés lehetőségére vonatkozó megbeszélések folytak, egy ügyfelenként és gyártónként meghatározott részletes adatokat tartalmazó táblázat alapján, amely a felperes adatait is tartalmazta;

– általánosságban 1995 körül több, az eladási kvótákra és a többletkapacitásra vonatkozó javaslat „keringett” több mint egy évig, és az Atofina, a Degussa és a felperes közötti megbeszélések tárgyát képezte (a megtámadott határozat (123) és (124) preambulumbekezdése);

– az Atofina, a Degussa és a Chemoxal között 1995. október 23‑án Párizsban tartott találkozón többek között az új – így többek között a felperes új gyárából származó – kapacitások korlátozásával kapcsolatos számszerű javaslatra, valamint egy árakkal kapcsolatos megállapodásjavaslatra vonatkozó megbeszélések folytak (a megtámadott határozat (126) és (127) preambulumbekezdése);

– a gyártókat két, „A” és „B” csoportra osztották, amely csoportokat a felperes, illetve a Degussa koordinált; a „B” csoport volt hivatott arra, hogy az „A” csoport által meghatározott piaci részesedéseket elosztani egymás között a „piaci vezetők”, vagyis a Degussa és a felperes, valamint a skandináv vállalkozások, az EKA Chemicals és a Kemira részvételével (a megtámadott határozat (130) és (131) preambulumbekezdése);

– a „B” csoport 1995. október 31‑én Milánóban tartott találkozóján a megbeszélések „a növekedés felosztását lehetővé tevő modell alapjai”‑ról folytak, és az ezen alkalomból készített feljegyzések többek között a felperesre vonatkozó információkra utalnak (a megtámadott határozat (132) és (133) preambulumbekezdése);

– a CEFIC 1995. november 21‑én és 22‑én Brüsszelben megrendezett gyűlése mentén tartott olyan kétoldalú találkozókon, amelyeken a felperes is részt vett, valamint egy olaszországi találkozón is sor került a piaccal kapcsolatos információcserére, valamint a HP következő évi árszintjének meghatározására, amelyet viszont a résztvevők nem tartottak be (a megtámadott határozat (134)–(136) preambulumbekezdése);

– az Atofina és a felperes között 1996 elején Párizsban létrejött kétoldalú találkozó célja az „A” és „B” csoport helyzetének összehasonlítása volt (a megtámadott határozat (139) preambulumbekezdése);

– az 1996. május 24‑én Göteborgban és az 1996. november 27‑én Brüsszelben megrendezett CEFIC gyűlés mellett tartott találkozókon, amelyeken a felperes is részt vett, a piac felosztására és az árakra vonatkozó számszerű javaslatokra vonatkozó megbeszélések folytak, anélkül hogy a résztvevők konkrét megállapodásra jutottak volna (a megtámadott határozat (141)–(145) preambulumbekezdése);

– számos, 1996‑ban és 1997‑ben tartott kétoldalú találkozó – így például az EKA Chemicals és a felperes között 1997 májusában Koppenhágában folyt megbeszélés, amelynek keretében a felperes arra volt kíváncsi, hogy az EKA Chemicals kész‑e a többi gyártóval tömörülni a kapacitások csökkentésére vonatkozó összehangolt erőfeszítés érdekében – a kapacitások csökkentésére vonatkozó tervekről tanúskodnak (a megtámadott határozat (154) és (155) preambulumbekezdése);

– az 1997. május 28‑án és 29‑én Sevillában megrendezett CEFIC gyűlés mentén tartott találkozókon az „A” és a „B” csoport is összegyűlt, és a HP‑piac felosztásának részletes modelljéről volt szó, ám semmilyen végleges megállapodásra nem került sor, ezért a megbeszéléseket 1997 augusztusára halasztották (a megtámadott határozat (156)–(167) preambulumbekezdése);

– a felperes, az EKA Chemicals és a Degussa közötti kétoldalú kapcsolatfelvételek 1997 nyarán a hivatkozott találkozók után is folytatódtak (a megtámadott határozat (168)–(170) preambulumbekezdése).

126 A felperes nem vitatja sem a hivatkozott kapcsolatfelvételek tényleges megtörténtét, sem a megtámadott határozat fent hivatkozott preambulumbekezdéseiben említett megbeszélések tartalmát.

127 A felperes mindazonáltal arra hivatkozik, hogy e tények alapján a Bizottság nem állapíthatta meg valamely megállapodásnak vagy összehangolt magatartásnak az 1997 augusztusában Brüsszelben tartott többoldalú találkozót megelőző létezését, amely találkozó a HP árának emelésére vonatkozó konkrét megállapodáshoz vezetett (a megtámadott határozat (171)–(174) preambulumbekezdése), és amelyet a felperes a jogsértésben való részvételének kezdeteként ismert el.

128 Először is a felperes a megtámadott határozat (115)–(170) preambulumbekezdésében felsorolt elemekre hivatkozva azzal érvel, hogy az 1997 augusztusában tartott hivatkozott találkozó előtt a szóban forgó megbeszélések nem vezettek sem a piacok felosztására vagy az árakra vonatkozó megállapodáshoz, sem összehangolt magatartáshoz.

129 Ezzel kapcsolatosan arra hivatkozik, hogy a Bizottság a megállapodás és összehangolt magatartás EK 81. cikk (1) bekezdésének értelmében vett fogalmának téves értelmezésére támaszkodott, és ezzel ténybeli értékelési hibát vétett.

130 Az állítólagos téves jogalkalmazással kapcsolatosan emlékeztetni kell, hogy egy összetett jogsértés keretében a Bizottság nem köteles a megállapított magatartások mindegyikét az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében megállapodásnak vagy összehangolt magatartásnak minősíteni, mivel mindkét jogsértési forma ugyanazon jellemzőkkel rendelkezik. Továbbá a Bizottságtól nem követelhető meg, hogy minden egyes vállalkozás esetében pontosan minősítse megállapodásnak vagy összehangolt magatartásnak a jogsértést, mivel a jogsértés mindkét formája szerepel a hivatkozott rendelkezésben (lásd a fenti 90. és 91. pontot).

131 A jelen ügyben tehát a Bizottság jogalkalmazása nem támadható azon indokból, hogy a szóban forgó magatartások összességét úgy határozta meg, hogy azok „egy megállapodás és/vagy összehangolt magatartás” összes jellemzőjével rendelkeznek, már amennyire az EK 81. cikk (1) bekezdésében meghatározott jogsértések egyik vagy másik formájába tartozónak lehet e magatartásokat minősíteni.

132 Az állítólagos ténybeli értékelési hibával kapcsolatosan a felperes lényegében azt állítja, hogy 1997 augusztusát megelőzően a versenytársaknak egyrészt nem sikerült egy bizonyos piaci magatartásban megállapodniuk, másrészt nem egyeztek meg olyan fajta koordinációban, amely összehangolt magatartásnak minősülne.

133 Különösen a megtámadott határozatban ismertetett információkra hivatkozik, miszerint 1996‑ban a megbeszélések „egy helyben toporogtak egy éve”, és úgy tűnt, hogy „zsákutcába jutottak”. Hangsúlyozza, hogy még 1997 májusában „[a] bizalom hiánya volt a piaci részesedéssel kapcsolatos status quo fenntartására vonatkozó megállapodás hiányának egyik velejáró indoka” „[mivel] a kisebb gyártók a piaci részesedések meghatározása ellen szavaztak” (megtámadott határozat (140), (142) és (164) preambulumbekezdése).

134 Ugyan a felperes által hivatkozott tényezők azt mutatják, hogy az 1995 májusa és 1997 augusztusa közötti találkozókon részt vevő gyártóknak nem sikerült „kifejezett” megállapodásra jutniuk a piacfelosztással kapcsolatosan, amint azt a Bizottság is megállapította a megtámadott határozat (309) preambulumbekezdésében, ettől még tény, hogy huzamosabb ideig rendszeres megbeszéléseket tartottak egy ilyen megállapodásról.

135 A felperes által nem vitatott tényekből ugyanis kitűnik, hogy a Degussának és a felperesnek a HP piacon tevékeny versenytársaikhoz intézett ismétlődő felhívásait követően 1995 májusában olyan találkozókra került sor, amelyek célja a versenytársak közötti folyamatos kapcsolattartás kialakítása volt. A résztvevők a piaci tendenciákról és a HP európai piacán megjelenő új piaci belépőkről tárgyaltak, mivel a Degussa és a felperes azt kívánták, hogy a fenti piacon létező helyzet a lehető legstabilabb maradjon (a megtámadott határozat (115)–(117) preambulumbekezdése).

136 1995 májusa és 1997 augusztusa között rendszeres megbeszélésekre került sor, amelyeknek tárgyai voltak az eladási kvótákra és a többletkapacitás ellenőrzésére vonatkozó javaslatok (a megtámadott határozat (123) és (124) preambulumbekezdése), egy, az új kapacitások – így többek között a felperes kapacitásainak – korlátozására vonatkozó számszerű javaslat, valamint egy ármegállapodásra vonatkozó javaslat (a megtámadott határozat (126) és (127) preambulumbekezdése), „a növekedés felosztását lehetővé tevő modell alapjai” (a megtámadott határozat (132) és (133) preambulumbekezdése), a piacfelosztásra és árakra vonatkozó számszerű javaslatok (a megtámadott határozat (143)–(145) preambulumbekezdése), a kapacitások csökkentésére vonatkozó összehangolt erőfeszítés (a megtámadott határozat (154) és (155) preambulumbekezdése), a HP‑piac felosztásának részletes modellje (a megtámadott határozat (159) és (167) preambulumbekezdése).

137 A megbeszélések tartalma – amelyet a felperes nem vitatott – nyilvánvalóvá teszi, hogy közös akarat állt fenn a verseny korlátozására.

138 E rendszeres találkozók sora – amelyek során a vállalkozások a célból találkoztak, hogy megbeszéljék az új kapacitások korlátozására vonatkozó terveket, a piaci részesedéseket és az árakkal kapcsolatos megállapodást – nem jöhetett volna létre, ha azok időpontjában az e találkozón résztvevők között nem állt volna fenn közös akarat arra nézve, hogy versenykorlátozó intézkedésekkel stabilizálják a piacot (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑21/99. sz., Dansk Rørindustri kontra Bizottság ügyben 2002. márcus 20‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑1681. o.] 46. pontját).

139 Mivel a szóban forgó megbeszéléseket a résztvevők arra irányuló közös akarata határozta meg, hogy megegyezzenek magáról a versenykorlátozásról, ezt a megállapítást nem cáfolhatja az a tény, hogy a kilátásba helyezett korlátozás különös elemei 1997 májusáig a résztvevők közötti tárgyalások tárgyát képezték, valamint hogy a HP árának összehangolt emelésére vonatkozó, 1997 augusztusában kötött konkrét megállapodás más feltételekkel jött létre, mint amelyeket a korábbi találkozón a résztvevők megbeszéltek.

140 A felperesnek a jogellenes kapcsolatfelvételekben való részvétele egyébként egyértelműen következik a megbeszéléseken való részvételéből. A szóban forgó időszakban a találkozók legtöbbjén részt vett, mivel ő készítette el a javaslatok „szintézisét” (a megtámadott határozat (123) és (124) preambulumbekezdése) és koordinálta a „piaci vezetőkből” álló csoportot (a megtámadott határozat (130) és (131) preambulumbekezdése).

141 Ezzel kapcsolatosan a felperes azon hivatkozása, miszerint az 1997 májusában tartott találkozóról (a megtámadott határozat (162) preambulumbekezdése) a felperes képviselője „az ajtót becsapva távozott […], mivel felidegesítették a kis gyártók kérései”, nem minősül olyan bizonyítéknak, amely alátámasztja, hogy a szóban forgó találkozón való részvétele, és következésképpen a hivatkozott kapcsolatfelvételek teljesen híján voltak mindenféle versenyellenes szándéknak.

142 E megállapításokra figyelemmel a Bizottság helyesen állapíthatta meg, hogy a szóban forgó – a kartell kezdeti szakaszában tanúsított – magatartások, amelyekben a felperes részt vett, ugyanannak a versenyellenes projektnek a részei voltak, és következésképpen az EK 81. cikk (1) bekezdésében meghatározott tilalom alá tartoztak.

143 Egyrészt ugyanis emlékeztetni kell arra, hogy egy megállapodás akkor tekinthető az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében létrejöttnek, ha akaratközösség áll fenn magának a verseny korlátozásának tekintetében, még akkor is, ha a tervezett versenykorlátozás különös elemei még tárgyalás tárgyát képezik (lásd a fenti 86. pontot).

144 A jelen ügyben a felperes tehát nem hivatkozhat érvényesen arra, hogy ameddig a vállalkozások nem állapodtak meg a piaci magatartásuk konkrét kialakításában, a szóban forgó magatartások legfeljebb a verseny korlátozására vonatkozó szándéknak minősülnek, amely nem esik az EK 81. cikk (1) bekezdésében meghatározott jogsértések hatálya alá.

145 Mivel a fent kifejtett tényezők azt bizonyítják, hogy a versenytársak már rendelkeztek egy olyan közös tervvel, amelynek célja az volt, hogy versenyellenes megállapodás szülessen, e megbeszélések túlmutatnak a „puszta szándékon” vagy megállapodáskísérleten.

146 Másrészt meg kell jegyezni, hogy a szóban forgó időszakban tartott kapcsolatfelvételek egyébként is az EK 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá eső összehangolt magatartásnak minősülnek.

147 Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az a tény, hogy valamely vállalkozás versenyellenes megállapodás előkészítése céljából információkat közöl versenytársaival, elegendő az EK 81. cikk értelmében vett összehangolt magatartás fennállásának bizonyítására (lásd a fenti 89. pontot).

148 E tekintetben – még ha a Bizottság nem is bizonyította, hogy a vállalkozások szigorúan véve megállapodást kötöttek – az EK 81. cikk (1) bekezdésében meghatározott jogsértés megállapításához elegendő, ha a kérdéses vállalkozások a „piac stabilizálása” érdekében közvetlen kapcsolatban voltak egymással (lásd ebben az értelemben a fenti 89. pontban hivatkozott BPB kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 170. pontját).

149 A fenti megfontolásokra tekintettel el kell utasítani a felperes azon felvetését, miszerint a versenytársak részére történt információnyújtás csak akkor tekinthető összehangolt magatartásnak, amikor a megállapodás már létrejött, és az információcsere e magatartás végrehajtásának lehetővé tétele érdekében történik.

150 A jelen ügyben a Bizottság megállapította, hogy a felperes a versenytársaival tartott több találkozón is részt vett, és azok során a piaci feltételekre vonatkozó információkat cseréltek, az árszinteket tárgyalták meg, és a résztvevők ismertették az általuk a piacon követni kívánt üzleti stratégiát. Ezen túlmenően a Bizottság azt is megállapította, hogy a szóban forgó információcserére a célból került sor, hogy a piacfelosztásra, illetve árakra vonatkozó megállapodást előkészítsék, tehát annak célja nyilvánvalóan versenyellenes volt.

151 Következésképpen a Bizottság jogosan állapította meg, hogy a felperes olyan összehangolt magatartásban vett részt, amelynek célja a verseny korlátozása volt.

152 Ezt a megfontolást nem cáfolja meg a felperes azon érve, miszerint – tekintettel a versenytársak közötti kölcsönös bizalmatlanságra – elképzelhetetlen volt, hogy összehangolt magatartásban vegyenek részt.

153 A résztvevők álláspontjának különbözősége, sőt, az egymás iránti bizalmatlanságuk ugyanis önmagában nem elegendő az összehangolt magatartásnak minősíthető megegyezés fennállásának kizárásához. Mindazonáltal a felperes érvei nem cáfolják meg a Bizottság által megállapított tényeket, amelyekből kitűnik, hogy a köztük fennálló bizalom hiányának ellenére a versenytársak a szóban forgó időszakban rendszeresen találkoztak, és a piaci feltételekre, valamint üzleti stratégiát vonatkozó információkat cseréltek a célból, hogy egy jogellenes megállapodást készítsenek elő.

154 A felperes állításával ellentétben nem kifogásolható, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a cserélt információk tartalmukat tekintve jogellenes célokra voltak felhasználhatók.

155 Ugyanis a szóban forgó magatartás versenyellenes tárgya egyértelműen következik a szóban forgó időszak alatt tartott találkozók során cserélt információk természetéből, ugyanis ezek az információk a korábbi évekre vonatkozó eladási adatokat, valamint a jövőre néző előrejelzéseket is tartalmaztak (a megtámadott határozat (120) preambulumbekezdése), valamint a megbeszélt javaslatokból, amelyek a status quo piacon való fenntartására, az új termelési kapacitások elosztására és a HP árszintjének meghatározására vonatkoztak (lásd például a megtámadott határozat (115), (127), (133), (136) és (144) preambulumbekezdését).

156 Következésképpen a Bizottság jogilag megkövetelt módon bizonyította, hogy a szóban forgó információcsere, mivel arra szolgált, hogy „előkészítsék a terepet” az abból származó áremelésekhez és piacfelosztási magatartásokhoz, az EK 81. cikk (1) cikkébe ütköző jogsértés egyik formája volt.

157 A fenti megfontolásokból következően a Bizottság helyesen állapította meg, hogy a jogvita tárgyát képező magatartások az EK 81. cikk (1) bekezdésében meghatározott tilalom hatálya alá esőnek minősülnek, mivel megállapodást „és/vagy” összehangolt magatartást kitevő tényezők összességének részét képezik (a megtámadott határozat (308) és (309) preambulumbekezdése).

158 A felperes arra vonatkozó érvével kapcsolatosan, miszerint a HP‑piacon 1997 augusztusáig vagy szeptemberéig komoly verseny állt fenn, ugyanis a HP ára 1997 elején jelentősen csökkent, emlékeztetni kell arra, hogy az EK 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazása céljából felesleges valamely megállapodás tényleges hatásainak figyelembevétele, amennyiben annak célja a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása volt (a Bíróság C‑510/06. P. sz., Archer Daniels Midland kontra Bizottság ügyben 2009. március 19‑én hozott ítéletének [EBHT 2009., I‑1843. o.] 140. pontja és a C‑8/08. sz., T‑Mobile Netherlands és társai ügyben 2009. június 4‑én hozott ítéletének [EBHT 2009., I‑4529. o.] 29. pontja).

159 A jelen ügyben a Bizottság, mivel azt állapította meg, hogy a felperes olyan versenyellenes megállapodásban és/vagy összehangolt magatartásban vett részt, amelynek célja a HP piacon fennálló verseny korlátozása volt, nem volt köteles figyelembe venni a szóban forgó magatartások tényleges hatásait.

160 Egyébiránt különösen az összehangolt magatartásra vonatkozó állandó ítélkezési gyakorlat értelmében, míg az érdekelt gazdasági szereplők nem bizonyítják annak ellenkezőjét, vélelmezni kell, hogy a megállapodásban részt vevő, a piacon tevékeny vállalkozások a versenytársaikkal kicserélt információkat figyelembe veszik piaci magatartásuk meghatározásakor (a fenti 87. pontban hivatkozott Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben hozott ítélet 118. és 121. pontja és a fenti 55. pontban hivatkozott Hüls kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 161. és 162. pontja).

161 E tekintetben még ha feltételezzük is, hogy bizonyított, hogy e magatartások a szóban forgó időszakban nem gyakoroltak hatást az árakra, ez még nem kérdőjelezi meg a Bizottság értékelésének jogszerűségét.

162 Különösen az a tény, hogy az összehangolt magatartás nem gyakorolt közvetlen hatást az árszintre, nem akadályozza meg annak megállapítását, hogy az korlátozta a szóban forgó vállalkozások közötti versenyt, különösen azzal, hogy kiiktatta a versenynyomást (lásd ebben az értelemben a fenti 138. pontban hivatkozott Dansk Rørindustri kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 139–140. pontját).

163 Ennélfogva a felperes azon érve, miszerint a Bizottság nem vette figyelembe azon tény bizonyítékát, hogy a piacon a szóban forgó időszak alatt verseny folyt, nem elfogadható.

164 A felperes azon érve, miszerint a megtámadott határozatban a szóban forgó időszakra nézve felhozott tények legfőképpen a HP‑piacra, és nem az NP‑piacra vonatkoznak, emlékeztetni kell, hogy a megtámadott határozat azon a megállapításon alapul, hogy a két szóban forgó piacon egységes jogsértés történt (a megtámadott határozat (328) és azt követő preambulumbekezdései), és ezt a minősítést a jelen ügyben a felperes nem vitatja.

165 Mivel a Bizottság a szóban forgó kartellt egységes jogsértésnek minősítette, nem volt köteles e minősítés keretében meghatározni a kifejezetten csak az NP‑piacra vonatkozó cselekmények eltérő időtartamát. Mivel nem különálló jogsértésekről van szó, e különbséget az összességében vett jogsértés időtartamának meghatározásakor sem kellett figyelembe vennie.

166 Ezért mesterséges lenne ezen, egyetlen cél vezérelte magatartást szétbontani, és azt több különálló jogsértésnek tekinteni azon indokból, hogy a jogellenes magatartások intenzitásuk tekintetében érintett piaconként változtak. Ezeket a tényezőket csupán a jogsértés súlyának értékelésénél, illetve adott esetben a bírság összegének megállapításánál lehet figyelembe venni (lásd analógia útján a fenti 87. pontban hivatkozott Bizottság kontra Anic Partecipazioni ítélet 90. pontját).

167 A jelen ügyben a fenti megfontolásoknak megfelelően a Bizottság megjegyezte, hogy a bírság összegének meghatározása tekintetében figyelembe vette azt a tényt, hogy a kartell az NP‑piacon később kezdődött, mint a HP‑piacon, és korábban fejeződött be (a megtámadott határozat (331) preambulumbekezdése).

168 A felperesnek az NP‑piacon a szóban forgó időszakban létrejött versenyellenes cselekményekre vonatkozó bizonyítékok nem elegendő voltával kapcsolatos érve tehát nem elfogadható.

169 Végül mivel a felperes nem bizonyította, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban tévesen alkalmazta az EK 81. cikk (1) bekezdését, a lényegében ugyanerre az előfeltételezésre alapozott azon érvét is el kell utasítani, miszerint a Bizottság e rendelkezést túl kiterjesztőleg és a büntetések jogszerűsége elvének megsértésével értelmezte.

170 A fentiek összességére tekintettel a jogsértés 1995 májusa és 1997 közötti fennállásának megállapítására vonatkozó kifogás elfogadhatatlan.

– A 2000. május 18. és december 31. közötti időszakról

171 A Bizottság a jogsértés utolsó időszakával kapcsolatosan a megtámadott határozat (356) preambulumbekezdésében kijelentette, hogy az EK 81. cikk (1) bekezdése olyan jogsértésre is alkalmazandó, amelynek hatásai az annak formális befejezését követő időszakra is kihatottak, és különösen ez az eset áll fenn, amikor a vállalkozások nem hagynak fel a kartelltalálkozókon megállapított referenciaárak alkalmazásával.

172 A Bizottság e megfontolások jelen ügyben való alkalmazásakor megjegyezte, hogy az Arkema nyilatkozatai értelmében – amelyek egybevágnak más bizonyítékokkal – a 2000. május 18‑án Turkuban tartott többoldalú találkozón a résztvevők általánosan megegyeztek az árszinteknek a teljes 2000. évi fenntartásában, és ennélfogva feltételezhető volt, hogy az árakra gyakorolt hatás legalább a 2000. év második felében is fennállt (a megtámadott határozat (357) preambulumbekezdése). A Bizottság tehát a 2000. december 31‑i időpontot jelölte meg a jogsértés végső időpontjaként, többek között a felperes tekintetében (a megtámadott határozat (360) preambulumbekezdése).

173 A felperes lényegében arra hivatkozik, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, valamint értékelési hibát vétett annak megállapításával, hogy a kartell a 2000. május 18‑i találkozót követően tovább folytatódott.

174 Ezzel kapcsolatosan emlékeztetni kell, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az EK 81. cikk azon megállapodásokra is alkalmazandó, amelyek hatása a formális megszüntetésüket követően is fennmarad (a Bíróság 243/83. sz. Binon‑ügyben 1985. július 3‑án hozott ítéletének [EBHT 1985., 2015. o.] 17. pontja és a Törvényszék T‑14/89. sz., Montedipe kontra Bizottság ügyben 1992. március 10‑én hozott ítélet [EBHT 1992., II‑1155. o.] 231. pontja).

175 Különösen a Bizottság jogszerűen állapíthatja meg, hogy a kartell hatása a jogellenes találkozók formális beszüntetése utáni időszakra is kihatott, ugyanis az e találkozókon meghatározott áremeléseket egy későbbi időponttól kellett alkalmazni (lásd ebben az értelemben a T‑109/02., T‑118/02., T‑122/02., T‑125/02., T‑126/02., T‑128/02., T‑129/02., T‑132/02. és T‑136/02. sz., Bolloré és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2007. április 26‑án hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑947. o.] 186. pontját).

176 A jelen ügyben a Bizottság, mivel megállapította, hogy a 2000. május 18‑i találkozón a résztvevők általánosan megegyeztek az árszinteknek a 2000. év második felében való fenntartásában, jogszerűen állapíthatta meg, hogy a kartell hatásai 2000. december 31‑ig fennmaradtak.

177 Ezt a következtetést nem vonják kétségbe a felperesnek elsősorban a Bizottság által ismertetett bizonyítékok nem megfelelő voltára vonatkozóan felhozott érvei.

178 Meg kell jegyezni, hogy a felperes nem vitatja a szóban forgó informális találkozó megtartásának tényét, sem azt, hogy azon részt vett. Ezzel kapcsolatosan a felperes helytelenül hivatkozik arra, hogy az Arkemának a „megegyezésre” hivatkozó nyilatkozatai nem jelentik a résztvevőknek a megállapodás hatásainak fenntartásával kapcsolatosan fennálló közös akaratának kifejeződését. Ennek az érvnek ugyanis ellentmond e nyilatkozatok megfogalmazása, amelyek az árakkal kapcsolatos 2001. január 1‑jei „végső megbeszélések”, valamint az árak fenntartására vonatkozó „általános megegyezés” létezésére utalnak (a megtámadott határozat (282) preambulumbekezdése).

179 A felperes ugyancsak helytelenül hivatkozik az Arkemának az ármegegyezésre vonatkozó kijelentése és más nyilatkozatai közötti állítólagos ellentmondásra, amelyek szerint a turkui találkozó „egyes gyártóknak alkalmat biztosított arra, hogy közöljék, hogy az idők változtak”. és hogy „bejelentsék az együttműködéssel való felhagyás[uka]t, és így véget vessenek a piac ellenőrzött szabályozásának”. Az utóbbi – a versenyellenes magatartás befejezésére irányuló szándékra vonatkozó és így a kartell formális megszüntetését bejelentő – nyilatkozatoknak nem mond ellent a kartell hatásainak az adott év végéig történő fenntartásával kapcsolatos megegyezés létezése.

180 Továbbá a felperes állításával ellentétben az Arkema nyilatkozatai egybevágnak az akta többi bizonyítékával, így többek között azzal a több vállalkozás által megerősített és a felperes által sem vitatott információval, miszerint a CEFIC kétévenkénti gyűlései mentén tartott találkozók keretében az árakat általában a következő hat hónapra állapították meg (a megtámadott határozat (357) preambulumbekezdése).

181 Ezzel kapcsolatosan meg kell jegyezni, hogy a kartell létezését bizonyító egybevágó bizonyítékok összességével szemben komoly és tényleg elfogadható magyarázatra van szükség annak bizonyítására, hogy a kérdéses találkozón teljesen más események történtek a korábbi találkozókon történtekhez képest, miközben minden találkozón ugyanazon résztvevők voltak jelen, ezek a találkozók hasonló külső körülmények között zajlottak le, és tagadhatatlanul ugyanaz volt a tárgyuk (Vesterdorf bírónak főtanácsnoki minőségben a Törvényszék T‑1/89. sz., Rhône‑Poulenc kontra Bizottság ügyben 1991. október 24‑én hozott ítéletére