ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14

A gyógyszerár-megállapítás alapügyben szóban forgó szabályozásból adódó rendszerének a 89/105 irányelv követelményeivel való összeegyeztethetőségét megkérdőjelezve a Tribunale amministrativo regionale del Lazio a C-352/07., a C-354/07–C-356/07., a C-365/07–C-367/07. és a C-400/07. sz. ügyekben úgy döntött, hogy az eljárást felfüggeszti, és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: „1) [A 89/105 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének] azon részét, amely az »árcsökkentéseket, amennyiben változtatásokra kerül sor«-ra vonatkozik, úgy kell-e értelmezni, hogy a valamennyi gyógyszerre vagy a gyógyszerek meghatározott kategóriáira vonatkozó árbefagyasztás képezte általános intézkedésen túl előírásra kerül-e egy másik általános intézkedés is, nevezetesen a valamennyi gyógyszer vagy a gyógyszerek meghatározott kategóriái ára csökkentésének lehetősége, vagy az »árcsökkentéseket, amennyiben változtatásokra kerül sor« kifejezés kizárólag a befagyasztott árú gyógyszerekre vonatkozik? 2) A [89/105] irányelv 4. cikkének (1) bekezdése – abban a részében, amelyben arra kötelezi a tagállamok illetékes hatóságait, hogy abban az esetben, ha árbefagyasztást rendelnek el, évente legalább egyszer felülvizsgálatot végezzenek annak megállapítása céljából, hogy a makrogazdasági feltételek az árbefagyasztás változatlan fenntartását indokolják-e – értelmezhető-e úgy, hogy ha az első kérdésre adott válasz az árcsökkentés, akkor ezen intézkedés egy év folyamán többször is alkalmazható, és ez több éven át (2002-től 2010-ig) is ismétlődhet? 3) [E] […] 4. cikk értelmében – a [89/105] irányelv preambulumbekezdéseinek fényében olvasva, amelyek alapján a gyógyszerek árának ellenőrzése az intézkedések elsődleges célja, vagyis »a megfizethető árú gyógyszerekkel történő megfelelő ellátás biztosításával a közegészség színvonalának javítása«, valamint annak követelménye, hogy el lehessen kerülni, hogy az egymástól eltérő intézkedések akadályozzák vagy torzítsák a gyógyszerek Közösségen belüli kereskedelmét – a közösségi joggal összeegyeztethetőnek lehet-e minősíteni az olyan intézkedések elfogadását, amelyek a költségeknek csak »becsült« és nem »megállapított« összegére vonatkoznak (a kérdés mindkét tényállásra vonatkozik)? 4) A gyógyszerköltségek maximumának tiszteletben tartására vonatkozó követelményeket, amely maximum meghatározása az egyes tagállamok hatáskörébe tartozik, csak a gyógyszerköltségekhez kell-e kifejezetten kapcsolni, vagy pedig a tagállamok határozhatnak úgy is, hogy az egyéb egészségügyi kiadásokra vonatkozó adatokat is figyelembe vesznek? 5) Az átláthatóságnak és a gyógyszerárak befagyasztására vagy általános csökkentésére irányuló intézkedésekben az érintett vállalkozások részvételének a [89/105] irányelvből következő elveit úgy kell-e értelmezni, hogy mindig és minden esetben szükséges előírni a rögzített ártól való eltérés lehetőségét (a [89/105] irányelv 4. cikkének (2) bekezdése) és a kérelmező vállalkozás konkrét részvételét, következésképpen azt, hogy a hatóság megindokolja az esetleges elutasítást?”
31

Ezen számítási módszer megfelel a foglalkoztatási támogatásokról szóló iránymutatás 21. pontjának 3. francia bekezdésében kifejtett, a foglalkoztatás stabilitásának és tartósságának támogatására irányuló szándéknak is, amely abban is megnyilvánul, hogy a vizsgált iránymutatások előírják a létesített munkahelyek meghatározott minimális ideig történő fenntartásának kötelezettségét. Mindazonáltal ezen számítási módszer nem diszkriminatív az idényjellegű tevékenységet folytató vállalkozásokra nézve, mivel az idényjellegű munkát a nettó munkahelyteremtésre vonatkozó feltétel teljesülésének megállapítása érdekében alkalmazott összehasonlítás második eleme – az éves munkaegység törtrészeként – magában foglalja. Így az ezen vállalkozások és a többi vállalkozás közötti egyenlőtlen bánásmód – amint arra lényegében a főtanácsnok úr is rámutat indítványának 57–71. pontjában – nem lenne igazolt, azon megállapításra tekintettel, hogy minden vállalkozást a támogatásból való részesülés feltételeként ugyanazon – a létesített munkahelyek meghatározott minimális ideig történő fenntartására vonatkozó – kötelezettség terhel.
3

Az irányelv 17. cikke a következőképpen rendelkezik: «(1) A tagállamok kötelesek megtenni a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy a kereskedelmi ügynök az ügynöki szerződés megszűnése után a (2) bekezdés rendelkezéseivel összhangban kártalanítást kapjon, vagy a (3) bekezdés rendelkezéseivel összhangban kárát megtérítsék. a) A kereskedelmi ügynök akkor és olyan mértékben jogosult kártalanításra, ha: — a megbízónak új vevőket szerzett, vagy a már meglévő vevőkkel az üzlet nagyságrendjét jelentős mértékben növelte, és a megbízó az e vevőkkel folytatott üzletből továbbra is jelentős haszonra tesz szert, és — ezen kártalanítás kifizetése, figyelembe véve az eset összes körülményeit, méltányos, különös tekintettel arra a jutalékra, amelytől a kereskedelmi ügynök az ilyen vevőkkel kötött üzletekkel kapcsolatban esett el. A tagállamok az ilyen körülményekre vonatkozóan úgy is rendelkezhetnek, hogy azok magukban foglalják a 20. cikk szerinti kereskedelmi korlátozó záradék alkalmazását. b) A kártalanítás mértéke nem haladhatja meg a kereskedelmi ügynök által a megelőző öt évben elért átlagos évi díjazásának alapulvételével számított egyévi kártalanításnak megfelelő összeget, ha pedig a szerződés időtartama öt évnél rövidebb, a kártalanítás összegét ezen időszak átlaga alapján kell kiszámítani. c) A kapott kártalanítás nem zárja ki azt, hogy a kereskedelmi ügynök kártérítést is követeljen. […]»
2

Az állam és az állami szervek részvénytársaságokban fennálló részesedései átruházási eljárásának felgyorsításáról szóló, 1994. május 31-i 332. sz. törvényrendeletet (decreto-legge n. 332, norme per l’accelerazione delle procedure di dismissione di partecipazioni dello Stato e degli enti pubblici in società per azioni [a GURI 126. száma, 38. o.]) módosítást követően átalakította az 474. sz. törvény (a GURI 177. száma, 5. o.). E törvényrendeletet később módosította az éves és többéves állami költségvetés megállapításáról szóló, 350. sz. törvény (2004. évi költségvetési törvény) (legge n. 350, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato [legge finanziaria 2004]; a GURI 196. számának rendes melléklete, a továbbiakban: 350/2003. sz. költségvetési törvény). Az átalakított és módosított fenti törvényrendelet (a továbbiakban: 332/1994. sz. törvényrendelet) kimondja, hogy az állam bizonyos társaságok vonatkozásában különleges jogokkal rendelkezik (a továbbiakban: különleges jogok).
21

Ugyanakkor a fellebbező által felhozott második jogalap e tevékenység tekintetében való megvizsgálásakor az Elsőfokú Bíróság e jogalapot elutasította, a megtámadott ítélet 104. pontjában kiemelve először is, hogy csak a nemzeti hatóságok kérhetnek ajánlatot, és így csak ők felelősek a közbeszerzési eljárásokra vonatkozó releváns rendelkezések betartásáért, mivel az Eurocontrol közreműködése nem kötelező, és nem is rendszeres. Ezt követően ezen ítélet 105–108. pontjában kiemelte, hogy a fellebbező az érintett piac meghatározására és az erőfölényre vonatkozóan nem nyújtott be semmilyen bizonyítékot, és nem bizonyította az ezen erőfölénnyel való visszaélés kritériumainak megfelelő magatartás fennállását sem. Végül az említett ítélet 111. és 112. pontjában elutasította a fellebbező állításait, miszerint az 1998. november 3-i levél bizonyítja, hogy a Bizottság maga is meg volt győződve arról, hogy az Eurocontrol erőfölényével való visszaélést követett el.
19

A 88/376 és a 94/728 határozat 8. cikkének (1) bekezdése szerint: „A Közösségek a 2. cikk (1) bekezdésének a) és b) pontjában említett saját forrásait a tagállamok a nemzeti törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések alapján szedik be, amelyeket adott esetben a közösségi követelményekhez módosítanak. A Bizottság rendszeres időközökben megvizsgálja a tagállamok által számára bejelentett hazai rendelkezéseket, eljuttatja a tagállamokhoz azon módosításokat, amelyeket a közösségi szabályoknak való megfeleléshez szükségesnek ítélt, és jelentést nyújt be a költségvetési hatóságnak. A tagállamok a Bizottság rendelkezésére bocsátják a 2. cikk (1) bekezdésének c) és d) pontja szerinti forrásokat.”
37

Ami a gyógyszerészi képesítéssel rendelkező üzemeltetőt illeti, nem tagadható, hogy akárcsak mások, ő is nyereségre törekszik. Ugyanakkor hivatásos gyógyszerészként köteles a gyógyszertárat nem csupán gazdasági céllal, hanem szakmai szempontból nézve is megfelelően üzemeltetni. A nyereségszerzéshez fűződő személyes érdeke – képzettsége, szakmai tapasztalata és az őt terhelő felelősség miatt – kevésbé lesz meghatározó, hiszen a jogi vagy a szakmai etikai szabályok esetleges megsértése nemcsak beruházásának értékét, hanem saját szakmai egzisztenciáját is veszélyeztetheti.
1)

A Portugál Köztársaság – mivel elmulasztotta a települési szennyvíz kezeléséről szóló, 1991. május 21‑i 91/271/EGK tanácsi irányelv 3. cikke rendelkezéseinek megfelelően gyűjtőrendszerekkel felszerelni Bacia do Rio Uima (Fiães S. Jorge), Costa de Aveiro, Covilhã, Espinho/Feira, Ponta Delgada, Póvoa do Varzim/Vila do Conde, Santa Cita agglomerációit, és ezen irányelv 4. cikkének megfelelően másodlagos kezelés vagy ezzel egyenértékű kezelés alá vetni az Alverca, Bacia do Rio Uima (Fiães S. Jorge), Carvoeiro, Costa de Aveiro, Costa Oeste, Covilhã, Lisszabon, Matosinhos, Milfontes, Nazaré/Famalicão, Ponta Delgada, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Franca de Xira és Vila Real de Santo António agglomerációiból származó szennyvizeket – nem teljesítette az említett irányelv 3. és 4. cikkéből eredő kötelezettségeit.
2

E kérelmet a TNT Post UK Ltd (a továbbiakban: TNT Post) – mint az alapeljárás felperese – és a Commissionners for Her Majesty’s Revenue and Customs – mint az alapeljárás alperese – között a Royal Mail Group Ltd (a továbbiakban: Royal Mail) – mint beavatkozó az alapeljárásban – részvételével az ez utóbbi társaság által nyújtott postai szolgáltatások hozzáadottérték-adó (a továbbiakban: HÉA) alóli mentességének jogszerűsége tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
(18)

A védekezés jogának tiszteletben tartása érdekében az alperesnek lehetőséget kell adni arra, hogy mindkét fél meghallgatását biztosító eljárás során jogorvoslatot nyújtson be a végrehajthatóság megállapítása ellen, amennyiben úgy véli, hogy végrehajtást kizáró ok áll fenn. A felperes részére is biztosítani kell a jogorvoslat lehetőségét arra az esetre, ha a végrehajthatóság megállapítása iránti kérelmét elutasították.”
9

Az irányelvnek a „Megtévesztő tevékenységek” című 6. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) Megtévesztőnek minősül a kereskedelmi gyakorlat, amennyiben hamis információt tartalmaz, és ezáltal valótlan, vagy bármilyen módon – ideértve a megjelenítés valamennyi körülményét – félrevezeti vagy félrevezetheti az átlagfogyasztót, még akkor is, ha az információ az alábbi elemek közül egy vagy több tekintetében tényszerűen helytálló, és feltéve bármelyik esetben, hogy ténylegesen vagy valószínűsíthetően arra készteti a fogyasztót, hogy olyan ügyleti döntést hozzon, amelyet egyébként nem hozott volna meg: a) a termék létezése vagy természete; b) a termék lényeges tulajdonságai, úgymint a hozzáférhetőség, az előnyök, a kockázatok, a kivitelezés, az összetétel, a tartozékok, az ügyfélszolgálat és a panaszkezelés, a gyártás vagy szolgáltatás módszere és időpontja, a szállítás, az adott célra való alkalmasság, a használat, a mennyiség, a leírás, a földrajzi vagy kereskedelmi eredet vagy a használattól várható eredmények, illetve a terméken végrehajtott vizsgálat vagy ellenőrzés eredménye és főbb jellemzői; c) a kereskedő kötelezettségvállalásainak mértéke, a kereskedelmi gyakorlat indítékai és az értékesítési folyamat természete, közvetlen vagy közvetett szponzorálásra, illetve a kereskedő vagy a termék jóváhagyására vonatkozó bármely kijelentés vagy jelzés; d) az ár vagy az ár kiszámításának módja, vagy különleges árkedvezmény megléte; e) valamely szolgáltatás, alkatrész, csere vagy javítás szükségessége; f) a kereskedő vagy képviselőjének személye, sajátosságai és jogai, úgymint személyazonossága és vagyona, képesítései, jogállása, engedélye, társulása vagy kapcsolata, illetve ipari, kereskedelmi vagy szellemi tulajdonjogai, valamint díjai és kitüntetései; g) a fogyasztó jogai, beleértve a fogyasztási cikkek adásvételének és a kapcsolódó jótállásnak egyes vonatkozásairól szóló, 1999. május 25-i 1999/44/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv [HL L 171., 12. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 4. kötet, 223. o.] szerinti csere vagy visszatérítés jogát, vagy azon kockázatok, amelyekkel szembesülhet. (2) Megtévesztőnek minősül a kereskedelmi gyakorlat akkor is, ha az tényszerű összefüggésében, sajátosságaira és körülményeire figyelemmel, az átlagfogyasztót ténylegesen vagy valószínűsíthetően olyan ügyleti döntés meghozatalára készteti, amelyet egyébként nem hozott volna meg, és amely magában foglalja a következőket: a) a termék marketingje, ideértve az összehasonlító reklámot, amely annak bármely más termékkel, védjeggyel, kereskedelmi névvel vagy egy versenytárs bármely más megkülönböztető jelzésével történő összetévesztését eredményezi; b) a kereskedő által a magára nézve kötelezőnek elismert magatartási kódexben szereplő kötelezettségvállalások be nem tartása, amennyiben: i. a kötelezettségvállalás nemcsak szándék, hanem egyértelmű, ellenőrizhető elkötelezettség, és ii. a kereskedő a kereskedelmi gyakorlat során jelzi, hogy rá nézve a kódex kötelező”.
17

Mindezen megfontolásokra tekintettel az Oberster Gerichtshof felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1) A [44/2001] rendelet 5. cikke 1. pontjának b) alpontja értelemében vett »szolgáltatásnyújtásra« irányulónak kell-e tekinteni azt a szerződést, amellyel a szellemi tulajdonjog jogosultja a másik szerződő fél részére e jog felhasználási jogát biztosítja (licenciaszerződés)? 2) Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén: a) A szolgáltatást a tagállam minden olyan helyén nyújtják, ahol a jog szerződés szerinti felhasználása engedélyezett, és ténylegesen meg is valósul? b) Vagy a szolgáltatást a licenciajogosult lakóhelyén, illetve központi ügyvezetésének helyén nyújtják? c) A második kérdés a) részére vagy a második kérdés b) részére adott igenlő válasz esetén joghatósággal rendelkező bíróság a jog más tagállamban vagy harmadik államban történő felhasználásából eredő licencdíjakról is jogosult-e dönteni? 3) Az első kérdésre vagy a második kérdés a), valamint b) részére adott nemleges válasz esetén: a licencdíj megfizetéséhez kapcsolódó, a [44/2001] rendelet 5. cikke 1. pontjának a) és c) alpontja szerinti joghatóságot továbbra is a Bíróságnak a [Brüsszeli Egyezmény] 5. cikke 1. pontjához fűződő ítélkezési gyakorlatából eredő elvek alapján kell-e megítélni?”
96

Ha ugyanis az UStG 1994 12. §-a (2) bekezdése 2. pontjának a) alpontja nem alkalmazható ugyanezen 12. § (2) bekezdésének 1. pontjától függetlenül, az említett 1. pont összeegyeztethetetlensége következésképpen befolyásolná az említett 2. pont a) alpontját is. Amennyiben azonban önállóan is alkalmazható rendelkezésről van szó, amely már a hatodik irányelv hatálybalépésekor is létezett, és amelyet azóta nem módosítottak, ebben az esetben a hatodik irányelv 17. cikke (6) bekezdésének második albekezdése szerinti eltérés alkalmazandó e rendelkezésre.
A Bíróság (második tanács) 2009. április 23‑i ítélete – Bizottság kontra Belgium

(C‑287/07. sz. ügy)

„Tagállami kötelezettségszegés – Közbeszerzési szerződések – 2004/17/EK irányelv – Közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatokban – Nem megfelelő vagy nem teljes átültetés – Az előírt határidőn belüli átültetés elmaradása”

1. Intézmények jogi aktusai – Irányelvek – A tagállamok általi végrehajtás (EK 249. cikk) (vö. 67–69. pont)

2. Intézmények jogi aktusai – Irányelvek – A tagállamok általi végrehajtás – Az egyértelmű és pontos átültetés szükségessége (EK 249. cikk) (vö. 98. pont)

3. Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – A megalapozottság Bíróság általi vizsgálata – Figyelembe veendő helyzet – Az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor fennálló helyzet (EK 226. cikk) (vö. 187. pont)

Tárgy

Tagállami kötelezettségszegés – A vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatban működő ajánlatkérők beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/17/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (HL L 134., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 19. o.) való megfeleléshez szükséges valamennyi rendelkezés előírt határidőn belül történő elfogadásának elmaradása.

Rendelkező rész

1) A Belga Királyság

– mivel nem fogadta el azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatban működő ajánlatkérők beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/17/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 1. cikke (2) bekezdése b) pontjának, c) pontja második albekezdésének és d) pontjának, valamint (13) bekezdése második albekezdésének, 14. cikke (4) bekezdésének, 17. cikke (10) bekezdése a) és c) pontjának, 34. cikke (8) bekezdésének, 36. cikke (2) bekezdésének, 39. cikke (2) bekezdésének, 45. cikke (1) bekezdésének és (3) bekezdése a) és c) pontjának, 48. cikke (1)–(4) bekezdésének és (6) bekezdése c) pontjának, 49. cikke (2) bekezdése második francia bekezdésének és (3)–(5) bekezdésének, 50. cikke (1) bekezdése első albekezdése c) pontjának, 52. cikke (1) bekezdésének, 57. cikke (1) bekezdése második albekezdése d) és e) pontjának és (3) bekezdése első mondatának, valamint 65. cikke (2) bekezdésének teljes és megfelelő átültetéséhez szükségesek, továbbá,

– mivel nem fogadta el azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek a 2004/17 irányelv 9. cikkének, 34. cikke (2) bekezdésének, 52. cikke (3) bekezdésének és 57. cikke (3) bekezdése második mondatának való megfeleléshez szükségesek,

nem teljesítette az ezen irányelvből eredő kötelezettségeit.
7

A 2081/92 rendelet 14. cikke így szól: „(1) Amennyiben valamely eredetmegjelölést vagy földrajzi jelzést e rendeletnek megfelelően jegyeznek be, a 13. cikkben említett körülmények valamelyike alá tartozó és ugyanolyan jellegű termékre vonatkozó védjegy bejegyzése iránti kérelmet el kell utasítani, ha a védjegy bejegyzése iránti kérelmet a 6. cikk (2) bekezdésében foglalt közzététel időpontját követően nyújtották be. Az első albekezdés megsértésével bejegyzett védjegyeket érvénytelennek kell nyilvánítani. Ezt a bekezdést akkor is alkalmazni kell, ha a védjegy bejegyzése iránti kérelmet a 6. cikk (2) bekezdésében foglalt bejegyzési kérelem közzétételének időpontja előtt nyújtották be, amennyiben az említett közzététel a védjegy bejegyzése előtt történt. (2) A közösségi jog megfelelő figyelembevétele mellett, a 13. cikkben említett körülmények valamelyike alá tartozó azon védjegy használata, amelyet az eredetmegjelölés vagy a földrajzi jelzés bejegyzése iránti kérelem benyújtásának időpontját megelőzően jóhiszeműen jegyeztek be, tovább folytatódhat az eredetmegjelölés vagy a földrajzi jelzés bejegyzése ellenére, amennyiben a védjegy érvénytelenségének vagy jogvesztésének [helyesen: törlése vagy megszűnésének] megállapítása a tagállamok védjegyekre vonatkozó jogszabályai közelítéséről szóló, 1988. december 21-i 89/104/EGK első tanácsi irányelv 3. cikkének (1) bekezdése c) és g) pontja, illetve 12. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében nem indokolt. (3) Az eredetmegjelölés vagy a földrajzi jelzés nem jegyezhető be, ha – figyelembe véve a védjegy hírnevét és elismertségét [helyesen: jó hírnevét és közismertségét], valamint használatának eddigi időtartamát – a bejegyzés a termék valódi azonosságát illetően a fogyasztó megtévesztésére alkalmas”.
44

A második és a harmadik kérdéssel, amelyeket együtt kell megvizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság annak meghatározása érdekében, hogy kire hárul a BSE-tesztek finanszírozása, lényegében arra vár választ, hogy a 2777/2000 rendelet 2. cikkének (1) bekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy a BSE-teszteken nem negatív eredményt elérő, 30 hónaposnál idősebb szarvasmarha húsa forgalomba hozatalára vonatkozó, 2001. január 1-jétől előírt tilalmat, az 1258/1999 rendelet 1. cikke (2) bekezdésének b) pontjának értelmében vett, a marha- és borjúhúspiac stabilizálását célzó intervenciónak, vagy ezen 1. cikk (2) bekezdésének d) pontjának értelmében vett, meghatározott állat-egészségügyi intézkedésnek, vagy azt egyidejűleg intervenciónak és állat-egészségügyi intézkedésnek is kell tekinteni. Abban az esetben, ha az említett rendelkezés intervenciót vezet be, a kérdést előterjesztő bíróság arra is választ vár, hogy érvényes-e a 2777/2000 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése, amennyiben azt írja elő, hogy a tesztek költségeit a Közösség csak részben finanszírozza.
2

A kérelmet a L’Oréal SA, Lancôme Parfums et Beauté & Cie, valamint a Laboratoires Garnier & Cie (a továbbiakban így együtt: L’Oréal és társai) által a Bellure NV (a továbbiakban: Bellure), a Malaika Investments Ltd, amely a „Honeypot cosmetic & Perfumery Sales” kereskedelmi név alatt végzi tevékenységét (a továbbiakban: Malaika), és a Starion International Ltd (a továbbiakban: Starion) ellen, ez utóbbiak védjegybitorlás jogcímén történő marasztalása érdekében indított peres eljárás keretében terjesztették elő.
20

A Generics ezért a Licensing Authority elutasító határozatával szemben fellebbezést nyújtott be a High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) előtt, amely úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Ha egy, a 2309/93 rendelet mellékletének hatálya alá nem tartozó gyógyszert forgalomba hoztak egy tagállamban (Ausztriában), annak az [EGT]-hez vagy az Európai Közösséghez történt csatlakozását megelőző nemzeti engedélyezési eljárása alapján, és: — a tagállam ezt követően csatlakozott az [EGT]-hez, később pedig az Európai Közösséghez, és csatlakozása feltételeként átültette nemzeti jogába a 65/65 irányelvnek (jelenleg a 2001/38 irányelv) [az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek forgalombahozatali engedélyezésére] vonatkozó rendelkezéseit, átmeneti rendelkezések alkalmazása nélkül e tekintetben; — a szóban forgó terméket tovább forgalmazták az adott tagállamban, évekkel az [EGT]-hez és az Európai Közösséghez történt csatlakozását követően is; — a tagállamnak az [EGT]-hez és az Európai Közösséghez történt csatlakozását követően a szóban forgó termék forgalombahozatali engedélyét módosították, kiegészítve egy új javallattal, a módosítást pedig a tagállami hatóságok a közösségi joggal összhangban állónak tekintették; — a tagállamnak az [EGT]-hez és az Európai Közösséghez történt csatlakozását követően a szóban forgó termék dokumentációját nem frissítették a 65/65 irányelvnek (jelenleg a 2001/83 irányelvnek) megfelelően; és — egy azonos aktív hatóanyagot tartalmazó gyógyszert ezt követően a 2001/83 irányelv 6. cikke alapján engedélyeztek, és az Európai Közösségben forgalomba hoztak, a gyógyszer tekinthető-e »valamely tagállamban […] a 6. cikk alapján engedélyezett referencia-gyógyszernek« a 2001/83 irányelv 10. cikkének (1) bekezdése értelmében, és amennyiben igen, a fenti feltételek, vagy azok valamelyike mennyiben tekintendő döntőnek ebből a szempontból? 2) Amennyiben a referencia-tagállam illetékes hatósága tévesen utasít el egy forgalomba hozatal iránt a 2001/83 irányelv 10. cikkének (1) bekezdése alapján benyújtott engedélyt az ebben az irányelvben meghatározott decentralizált eljárás során, azon az alapon, hogy az 1. kérdésben említett gyógyszer nem »referencia-gyógyszer« a 10. cikk (1) bekezdése értelmében, milyen iránymutatást tart a [Bíróság] (amennyiben van ilyen) megfelelőnek annak meghatározására, hogy milyen körülményeket kell a nemzeti bíróságnak mérlegelnie, amikor meg kell határoznia, hogy a közösségi jog megsértése kellően súlyos-e a [C-46/93. és C-48/93. sz., EBHT 1996., I-1029. o.] Brasserie du Pêcheur és Factortame-ügyekben [1996. március 5-én] hozott ítéletben vett értelemben?”