ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

Ezen irányelv 3. cikke a következőket írja elő: „Ezen irányelv alkalmazásában: […] 5. »hulladéktermelő«: akinek a tevékenysége során hulladék keletkezik (eredeti hulladéktermelő) vagy bárki, aki előkezelést, keverést vagy egyéb olyan műveletet végez, ami ezen hulladék jellegében vagy összetételében változást eredményez; 6. »hulladékbirtokos«: a hulladéktermelő vagy az a természetes vagy jogi személy, akinek a hulladék a birtokában van; […] 9. »hulladékgazdálkodás«: a hulladékok gyűjtése, szállítása, hasznosítása és ártalmatlanítása, beleértve az ilyen műveletek felügyeletét és a hulladéklerakók utógondozását, valamint a kereskedőként vagy közvetítőként végzett tevékenységet is; 10. »gyűjtés«: a hulladék összeszedése – beleértve előzetes válogatását és előzetes tárolását is – hulladékkezelő létesítménybe történő elszállítása céljából; 11. »elkülönített gyűjtés«: olyan gyűjtés, amelynek során a hulladékáramot a hulladék fajtája és jellege szerint elkülönítik a különleges kezelés elősegítésére; […] 14. »kezelés«: hasznosítási és ártalmatlanítási műveletek, amelyek magukban foglalják a hasznosítást és az ártalmatlanítást megelőző előkészítést is; […] 17. »újrafeldogozás«: olyan hasznosítási művelet, amelynek során a hulladék anyagokat termékké vagy anyaggá alakítják, akár azok eredeti használati céljára, akár más célokra. Ez magában foglalja a biológiai szerves anyagok feldolgozását is, nem tartalmazza azonban az energetikai hasznosítást és az olyan anyaggá történő feldolgozást, amelyet üzemanyagként vagy feltöltési műveletek során használnak fel; […]”
5

Az említett irányelv 7. cikke előírja: „(1) Megtévesztőnek minősül az a kereskedelmi gyakorlat, amely a ténybeli körülmények alapján – figyelembe véve annak valamennyi jellemzőjét és feltételét, valamint kommunikációs eszközeinek korlátait is –, az átlagfogyasztó tájékozott ügyleti döntéséhez szükséges jelentős információkat hagy ki, és ezáltal – a körülményektől függően – ténylegesen vagy valószínűsíthetően ahhoz vezet, hogy az átlagfogyasztó olyan ügyleti döntést hoz, amelyet egyébként nem hozott volna. (2) Megtévesztő mulasztásnak minősül az is, ha a kereskedő az (1) bekezdésben említett jelentős információt [helyesen: lényeges információt] hallgat el, vagy azt homályos, érthetetlen, félreérthető vagy időszerűtlen módon bocsátja rendelkezésre, figyelembe véve az említett bekezdésben leírt szempontokat, illetve ha nem nevezi meg az adott kereskedelmi gyakorlat kereskedelmi célját, amennyiben az a körülményekből nem derül ki, és amennyiben ez bármelyik esetben ténylegesen vagy valószínűsíthetően ahhoz vezet, hogy az átlagfogyasztó olyan ügyleti döntést hoz, amelyet egyébként nem hozott volna. (3) Amennyiben a kereskedelmi gyakorlatban alkalmazott kommunikációs eszköz térbeli vagy időbeli akadályokat támaszt, ezen akadályokat, illetve minden olyan intézkedést, amelyet a kereskedő annak érdekében tett, hogy az információt más módon eljuttassa a fogyasztókhoz, figyelembe kell venni annak eldöntésekor, hogy fennállt‑e mulasztás a tájékoztatás tekintetében. (4) Vásárlásra való felhívás esetén az alábbiakra vonatkozó információ minősül jelentősnek [helyesen: lényegesnek], amennyiben az a körülményekből nem tűnik ki: a) a termék lényeges tulajdonságai, a kommunikációs eszköznek és a terméknek megfelelő mértékben; b) a kereskedő postai címe és azonosítási adatai, úgymint kereskedői neve [helyesen: cégneve], illetve, adott esetben, annak a kereskedőnek postai címe és azonosítási adatai, akinek a nevében eljár; c) az adóval növelt ár, vagy – amennyiben a termék jellegéből adódóan az árat nem lehet előre észszerűen kiszámítani – az ár kiszámításának módja, valamint adott esetben az összes fuvardíj, szállítási vagy postaköltség, illetve amennyiben e költségeket nem lehet észszerűen előre kiszámítani, annak a ténynek a feltüntetése, hogy esetlegesen további költségek merülhetnek fel; d) a fizetés, a szállítás és a teljesítés feltételei, valamint a panaszok kezelésének módja, amennyiben azok eltérnek a szakmai gondosság által támasztott követelményektől; e) a visszalépési, valamint az elállási vagy felmondási jogot [helyesen: az elállási vagy felmondási jogot] biztosító termékek és ügyletek esetén ezen jog megléte. (5) Jelentősnek [helyesen: lényegesnek] minősülnek továbbá a közösségi jog által megállapított, a reklámot és a marketinget is magukban foglaló kereskedelmi kommunikációra vonatkozó tájékoztatási követelmények, amelyek nem teljes körű felsorolását a II. melléklet tartalmazza.”
34

A Landgericht München I (müncheni I. sz. tartományi bíróság), mivel kételkedett abban, hogy ez az értelmezés összeegyeztethető‑e a 2012/13 irányelvvel, az eljárás felfüggesztése mellett döntött, és a következő kérdést terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé: „Úgy kell‑e értelmezni a 2012/13/EU irányelv 2. cikkét, 3. cikke (1) bekezdésének c) pontját, valamint 6. cikkének (1) és (3) bekezdését, hogy azokkal akkor is ellentétesek az olyan tagállami jogszabályok, amelyek értelmében a büntetőeljárás során a tagállamban állandó lakóhellyel vagy tartózkodási hellyel nem rendelkező terhelttel szemben tárgyalás mellőzésével hozott végzés a terhelt által kijelölt kézbesítési megbízott részére kézbesíthető azzal a következménnyel, hogy a tárgyalás mellőzésével hozott végzés a megbízott részére történő kézbesítés időpontjában kezdődő, a tárgyalás tartására irányuló kérelem benyújtására nyitva álló (kéthetes) határidő lejártakor jogerőre emelkedik, ha a tagállami jogszabályok szerint azt a terheltet, aki a tárgyalás mellőzésével hozott végzésről való tényleges tudomásszerzéstől számított két héten belül írásban tárgyalás tartására irányuló kérelmet nyújt be a tárgyalás mellőzésével hozott végzéssel szemben a hatáskörrel rendelkező és illetékes bíróságnál, hivatalból mentesíteni kell a határidő elmulasztásának következményei alól azzal a következménnyel, hogy a terheltet a határidő elmulasztásának következményei alól mentesítő határozat meghozatalától az eljárást – akárcsak a határidőn belül benyújtott tárgyalás tartására irányuló kérelem esetében – folytatni kell?”
36

E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy még ha a jelen ügyben valamely hiba az exportáló ország vámhatóságai tevőleges magatartásának tudható is be, a jelen ítélet 24. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően ehhez még az is szükséges különösen, hogy olyan természetű hibáról legyen szó, amelyet a jóhiszemű megfizetésért felelős személy a szakmai tapasztalata és az általa tanúsított gondosság ellenére észszerűen nem észlelhetett (lásd különösen: 2002. november 14‑iIlumitrónica ítélet, C‑251/00, EU:C:2002:655, 38. pont).
15

E körülmények között és a felek arra vonatkozó meghallgatását követően, hogy az 1995. április 27‑i rendelet rendelkezései összhangban állnak‑e az EUMSZ 96. cikk (1) bekezdésével, a cour d’appel de Bruxelles (brüsszeli fellebbviteli bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Úgy kell‑e értelmezni az EUMSZ 96. cikk (1) bekezdését, mint amely alkalmazandó azokra a díjakra és feltételekre, amelyeket egy tagállam a taxiüzemeltetők számára előír, amennyiben a) az érintett taxifuvarok csak kivételes esetben lépik át az államhatárt, b) az érintett taxik utasainak jelentős része olyan uniós polgár vagy az Európai Unióban tartózkodási joggal rendelkező személy, aki nem polgára az érintett tagállamnak, illetve nem rendelkezik ott tartózkodási hellyel, és c) az ügy konkrét körülményei szerint a vitás taxifuvarok az utas számára leggyakrabban csak egy hosszabb utazás állomásai, amelynek úti célja vagy kiindulási pontja az érintett tagállamtól eltérő uniós tagállamban található? 2) Úgy kell‑e értelmezni az EUMSZ 96. cikk (1) bekezdését, mint amely az üzemeltetésnek díjszabásra és az érintett szállítási tevékenység végzéséhez szükséges engedély megszerzésére vonatkozó feltételeken kívüli feltételeire is vonatkozik, a konkrét ügyben ilyen például a taxiüzemeltetőkre vonatkozó azon tilalom, amely megakadályozza őket abban, hogy a gépjármű egésze helyett csak egy helyet bocsássanak az utasok rendelkezésére, illetve, hogy nem határozhatják meg maguk az utazóközönség számára felkínált úti célt, aminek az az eredménye, hogy tilos ezen üzemeltetők számára az azonos úti célhoz tartó utasok csoportosítása? 3) Úgy kell e értelmezni az EUMSZ 96. cikk (1) bekezdését, hogy a Bizottság engedélye nélkül tilos minden, a második kérdésben említetthez hasonló intézkedés meghozatala, a) amennyiben azok általános célja (más célkitűzések mellett) a taxiüzemeltetők védelme a gépkocsivezetővel együtt történő autóbérlést nyújtó vállalkozások által támasztott versenytől, és b) az ügy konkrét körülményei között az a speciális hatásuk, hogy az autóbuszok üzemeltetőit is megvédik a taxiüzemeltetők által támasztott versenytől? 4) Úgy kell e értelmezni az EUMSZ 96. cikk (1) bekezdését, hogy a Bizottság engedélye nélkül tilos az olyan intézkedés meghozatala, amely megtiltja a taxiüzemeltetőknek az utasok leszólítását, amennyiben ezen intézkedés az ügy konkrét körülményei között azzal a hatással jár, hogy csökken a lehetőségük a versengő helyzetben levő autóbusz társaság utasainak megszerzésére?”
19

A 2008/69 irányelv 3. cikke (2) bekezdése első albekezdésének német („die sämtlich bis spätestens 31 Dezember 2008 in Anhang I der Richtlinie 91/414/EWG aufgeführt waren”), angol („all of which were listed in Annex I to Directive 91/414/EEC by 31 December 2008 at the latest”) és francia („toutes inscrites à l’annexe I de la directive 91/414/CEE au plus tard le 31 décembre 2008”) nyelvi változata ezzel szemben olyan értelmezést eredményez, amely szerint a 2008. december 31‑i időpont az engedélyezett növényvédő szerben található hatóanyagok felvételére utal, amely növényvédő szer újbóli értékelését a tagállamoknak az említett 3. cikk (2) bekezdésében szereplő előírásoknak megfelelően el kell végezniük. Ugyanez igaz többek között e rendelkezés görög, olasz és holland nyelvi változatára.
81

Amint ugyanis az a jelen ítélet 74. és 75. pontjából is következik, hogy ha a fuvarozó nem teljesítette azt a kötelezettségét, hogy sértetlenül mutassa be a külső közösségi árutovábbítási eljárás alá vont árut a rendeltetési vámhivatalnál, e tény okán őt is úgy lehet tekinteni, mint a vámtartozás adósát, amiből az következik, hogy a Vámkódex 213. cikkének értelmében a főkötelezettel együtt egyetemlegesen felelős e tartozás megfizetéséért.
39

Egyébiránt rá kell mutatni arra, hogy – amint a Bírósághoz benyújtott ügyiratokból kitűnik – azon eljárásokban, amelyekben az ügyvéd általi képviselet nem kötelező, és amelyekről az alapügyben is szó van, az eljárási iratoknak az ügyben eljáró bíróság részére elektronikus úton való megküldése fakultatív. Így valamennyi ügyvéd – ideértve a más tagállamban letelepedetteket is – benyújthatja a bíróság hivatalához, illetve postai úton is megküldheti eljárási iratait az említett bírósághoz, míg kizárólag az érintett bíróság székhelye szerinti kamarához bejegyzett ügyvédeknek volt lehetőségük arra, hogy adott esetben az elektronikus kommunikációt vegyék igénybe.
25

Ilyen körülmények között az Okresný súd Dunajská Streda (dunaszerdahelyi kerületi bíróság, Szlovákia) úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: 1) Úgy kell‑e értelmezni a 86/653 irányelv 11. cikke szerinti, »a megbízó és a harmadik személy közötti szerződést nem fogják teljesíteni« kifejezést, hogy az: a) a szerződés teljesítésének teljes elmulasztását, és így azt az esetet is magában foglalja, amikor a megbízó és a harmadik személy még részben sem nyújtott szerződés szerinti szolgáltatásokat, vagy b) a szerződés teljesítésének részleges elmulasztását, és így például azt az esetet is magában foglalja, amikor az előre meghatározott árbevételt nem érik el, vagy adott esetben a szerződés nem marad hatályban az előírt időtartamban? 2) Amennyiben az előző kérdés b) pontja szerinti értelmezés a helyes, úgy kell‑e értelmezni a 86/653 irányelv 11. cikkének (2) bekezdését, hogy nem minősül az ügynök hátrányára való eltérésnek a kereskedelmi ügynöki szerződés azon kikötése, amely szerint az ügynök köteles jutalékának arányos részét visszatéríteni, ha a megbízó és a harmadik személy közötti szerződést nem az előírt terjedelemben és különösen nem a kereskedelmi ügynöki szerződésben meghatározott mértékben teljesítették? 3) Az alapeljárás tárgyát képező ügyhöz hasonló esetben annak értékeléséhez, hogy fennállnak‑e a 86/653 irányelv 11. cikke (1) bekezdésének második francia bekezdése szerinti »megbízónak fel nem róható okok«: a) kizárólag azokat a jogi körülményeket kell vizsgálni, amelyek közvetlenül a szerződés megszűnéséhez vezettek (például ha a szerződés megszűnése az abból eredő kötelezettségek teljesítésének harmadik személy általi elmulasztásának tudható be), vagy b) azt is meg kell vizsgálni, hogy ezek a jogi körülmények nem a megbízónak a harmadik személlyel fennálló jogviszonya keretében tanúsított azon magatartásának következményei‑e, amely a harmadik személy megbízóba vetett bizalmának elvesztését eredményezte, és következésképpen e harmadik személyt arra vezette, hogy megsértse a megbízóval kötött szerződésből eredő kötelezettségét?”
7

A Pzp 26. cikkének (3) bekezdése kimondja: „Az ajánlatkérő azokat az ajánlattevőket, akik a megadott határidőn belül nem mutatták be a 25. cikk (1) bekezdésében meghatározott nyilatkozatokat vagy dokumentumokat, vagy akik nem mutattak be meghatalmazásokat, vagy akik hibásan nyújtották be a 25. cikk (1) bekezdésében meghatározott nyilatkozatokat és dokumentumokat, illetve hibás meghatalmazásokat mutattak be, felhívja arra, hogy meghatározott határidőn belül mutassák be az említett nyilatkozatokat vagy dokumentumokat, kivéve ha ezek bemutatása ellenére el kellene utasítani az ajánlattevő ajánlatát, vagy érvénytelennek kellene nyilvánítani az eljárást. Az ajánlatkérő kérésének megfelelően bemutatott nyilatkozatoknak és dokumentumoknak igazolniuk kell azt, hogy az ajánlattevő teljesíti az eljárásban való részvétel feltételeit, és hogy az ajánlott árubeszerzések, szolgáltatásnyújtások vagy építési beruházások teljesítik az ajánlatkérő által meghatározott követelményeket, méghozzá legkésőbb az eljárásban való részvétel engedélyezésére irányuló kérelmek benyújtására vagy az ajánlatok benyújtására meghatározott határidő leteltének napján.”
2

E kérelmet a The Shirtmakers BV és a staatssecretaris van Financiën (pénzügyi államtitkárság, Hollandia) között az ez utóbbi által a vámkódex 32. cikke (1) bekezdése e) pontjának i. alpontja értelmében a The Shirtmakersnek azon okból küldött, kiegészítő vám megállapításáról szóló határozat tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, hogy a szállítmányozó által számlázott többletköltséget be kellett volna számítani a fuvarköltségekbe.
2

Az energiával kapcsolatos termékek energia‑ és egyéb erőforrás‑fogyasztásának címkézéssel és szabványos termékismertetővel történő jelöléséről szóló, 2010. május 19‑i 2010/30/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2010. L 153., 1. o.) (5) és (8) preambulumbekezdése kimondja: „(5) Az egyes, energiával kapcsolatos termékek energiafogyasztására vonatkozó pontos, megfelelő és összehasonlítható információnak az olyan termékek javára kell befolyásolnia a végfelhasználók választását, amelyek kevesebb energiát és egyéb alapvető erőforrást fogyasztanak, vagy közvetetten kevesebb fogyasztást eredményeznek használat során, ily módon ösztönözve a gyártókat arra, hogy lépéseket tegyenek az általuk gyártott termékek által fogyasztott energia és egyéb alapvető erőforrás mennyiségének csökkentésére. Közvetetten ösztönöznie kell a termékeknek az EU 20%‑os energiahatékonysági céljának eléréséhez való hozzájárulás érdekében történő hatékony használatára is. E tájékoztatás hiányában, a piaci erők működése önmagában nem fogja tudni előmozdítani az energia és egyéb alapvető erőforrások észszerű felhasználását e termékek tekintetében. […] (8) Az információ kulcsfontosságú szerepet tölt be a piaci erők működésében, ezért minden azonos típusú termékre egységes címkét szükséges bevezetni, hogy a potenciális vásárlók szabványos kiegészítő információt kapjanak az adott termékek költségeiről energia‑ és egyéb alapvető erőforrás‑fogyasztásuk tekintetében, továbbá intézkedéseket kell tenni, hogy azon potenciális végfelhasználók is, akik nem látják a bemutatott terméket, és így nincs lehetőségük megtekinteni a címkét, szintén hozzájussanak ehhez az információhoz. A hatékonyság és a siker érdekében indokolt, hogy a címke a végfelhasználó számára könnyen felismerhető, egyszerű és lényegre törő legyen. E célból meg kell tartani a címke meglévő formátumát, hogy alapul szolgáljon a végfelhasználók tájékoztatásához a termékek energiahatékonyságáról. A termékek energiafogyasztását és az egyéb rájuk vonatkozó információt harmonizált szabványoknak és módszereknek megfelelően kell mérni.”
3

A 2008/95 irányelv „Kizáró, illetve törlési okok” címet viselő 3. cikkének (1) és (3) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik: „(1) A megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, illetve a védjegy törlésének van helye, ha a megjelölés [....] b) nem alkalmas a megkülönböztetésre; c) kizárólag olyan jelekből vagy adatokból [helyesen: megjelölésekből vagy jelzésekből] áll, amelyeket a forgalomban az áru vagy a szolgáltatás fajtája, minősége, mennyisége, rendeltetése, értéke, földrajzi származása, előállítási vagy teljesítési ideje, illetve egyéb jellemzője feltüntetésére használhatnak; [....] (3) Az (1) bekezdés b), c) és d) pontjai alapján a megjelölés nincs kizárva a védjegyoltalomból, illetve a védjegy nem törölhető, ha a megjelölés használata révén a bejelentés bejelentési napját megelőzően megszerezte a megkülönböztető képességet. Ezen túlmenően bármelyik tagállam előírhatja, hogy ezt a szabályt akkor is alkalmazni kell, ha a megjelölés a megkülönböztető képességet a bejelentés bejelentési napját vagy a lajstromozás napját követően szerezte meg.”
8

E rendelet „Tájékoztatás és megkülönböztetésmentesség” című 23. cikkének (1) bekezdése előírja: „A Szerződés hatálya alá tartozó tagállam területén található repülőtérről kiinduló légi járatok a nagyközönség számára rendelkezésre álló, felkínált vagy bármilyen formában – többek között az interneten – közzétett légi viteldíjaival és légi tarifáival [helyesen: fuvardíjaival] együtt az azokra vonatkozó feltételeket is fel kell tüntetni. A megfizetendő végső árat mindenkor fel kell tüntetni, és annak magában kell foglalnia az alkalmazandó légi vitel‑ vagy légi tarifadíjat [helyesen: fuvardíjat], valamint a közzététel idején elkerülhetetlen és előre látható valamennyi vonatkozó adót, díjat, felárat és illetéket. A végső ár megjelölése mellett feltüntetik legalább az alábbiakat: a) légi vitel‑ vagy légi tarifadíj [helyesen: fuvardíj]; b) adók; c) repülőtéri díjak; valamint d) egyéb díjak, felárak és illetékek, mint például a védelmi díj vagy üzemanyagfelár; amennyiben a [23. cikk (1) bekezdése harmadik mondatának b), c) és d) pontjában] felsorolt díjakat a légi vitel‑ vagy légi tarifadíjon [helyesen: fuvardíjon] felül kell megfizetni. A választható felárakat egyértelmű, átlátható és világos formában tüntetik fel minden jegyfoglalási folyamat kezdetén, és azok elfogadásáról az ügyfél dönt [helyesen: azok elfogadása az ügyfél kifejezett nyilatkozatával történik].”
2

E kérelmet a tengerihajó‑bérbeadással foglalkozó társaság, a Brave Bulk Transport ltd. képviselői, Georgios Leventis és Nikolaos Vafeias, valamint a Malcon Navigation Co. ltd. (a továbbiakban: Malcon Navigation) között azon kártérítési kérelem tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelyet ez utóbbi az egyetemlegesen felelős Brave Bulk Transporttal, G. Leventis‑szel és N. Vafeias‑szal szemben nyújtott be, és amellyel kapcsolatban vitatják a görög bíróságok joghatóságát.
37

A jelen ügyben az együttesen vizsgálandó első, második és harmadik kérdést úgy kell értelmezni, mint amely lényegében arra kérdez rá, hogy a 2001/23 irányelvet és különösen az 5. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy a munkavállalók ezen irányelv 3. és 4. cikkében előírt védelmét továbbra is biztosítani kell olyan helyzetben, mint amilyenről az alapügyben szó van, amelyben a vállalkozás átruházására a fizetésképtelenné nyilvánítást követően, egy azt megelőzően előkészített és közvetlenül a csődeljárás megindítása után meg is valósuló „pre‑pack”‑kel összefüggésben kerül sor, amelynek keretében valamely bíróság által kinevezett, „kirendelni tervezett csődgondnok” vizsgálja e vállalkozás tevékenysége harmadik személy általi esetleges folytatásának lehetőségeit, és előkészíti a közvetlenül a csődeljárás megindítását követően e tevékenység harmadik személy általi folytatása érdekében megteendő lépéseket, valamint azt is, hogy egyébként releváns‑e e tekintetben, hogy a „pre‑pack” ügylet által követett célkitűzés egyaránt irányul a szóban forgó vállalkozás tevékenységének folytatására, valamint az eszközök átruházásából származó bevételnek e vállalkozás összes hitelezője számára történő maximalizálására.
11

A 2011/98 irányelvet a belső jogba a 2014. március 4‑i decreto legislativo n. 40 – Attuazione della direttiva 2011/98/UE relativa a una procedura unica di domanda per il rilascio di un permesso unico che consente ai cittadini di Paesi terzi di soggiornare e lavorare nel territorio di uno Stato membro e a un insieme comune di diritti per i lavoratori di Paesi terzi che soggiornano regolarmente in uno Stato membro (a 2011/98 irányelv átültetéséről szóló 40. sz. törvényerejű rendelet; a GURI 2014. március 22‑i 68. száma) ültette át, amely bevezette a „munkavállalási célú összevont engedélyt”.
33

Nyilvánvaló, hogy – amint azt a 2008/52 irányelv (8) preambulumbekezdése is kimondja – semmi nem akadályozza meg a tagállamokat abban, hogy ezt az irányelvet a belső közvetítési eljárásokra is alkalmazzák, amely lehetőséggel – amint az az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből is kitűnik – az olasz állam is élt. Ugyanebben az értelemben a 2013/11 irányelv (19) preambulumbekezdése arra emlékeztet, hogy a 2008/52 irányelv a határokon átnyúló jogviták tekintetében a közvetítési rendszerek uniós szintű keretét, ami nem érinti ezen irányelvnek a belső közvetítői rendszerekre történő alkalmazását.
8

Az 1294/2009 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „A sportlábbelik, a különleges technológiával készült lábbelik, papucsok és más házicipők és az orrmerevítővel rendelkező lábbelik kivételével ideiglenes dömpingellenes vám kerül bevezetésre a Kínai Népköztársaságból és Vietnamból származó, egyes bőr, illetve mesterséges vagy rekonstruált bőr felsőrésszel rendelkező, az alábbi KN‑kódok alá tartozó lábbelik behozatalára: 6403 20 00, ex 6403 51 05, ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 05, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 05, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 05, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 és ex 6405 10 00. […] […]”
75

Az eladó magatartásán kívül a portugál hatóságok magatartására is figyelemmel kell lenni. Amennyiben a Santogal a szóban forgó ügylet adómentességének igénybevétele érdekében dokumentumokat mutatott be, és amennyiben az illetékes hatóság megvizsgálta és elfogadta e dokumentumokat, aminek a vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata, emlékeztetni kell arra, hogy ellentétes a jogbiztonság elvével az, hogy valamely tagállam, amely a mentességhez való jog bizonyítékaként eredetileg elfogadta az eladó által bemutatott dokumentumokat, utólag arra kötelezheti ezen eladót, hogy a beszerző által elkövetett olyan adókijátszás miatt, amelyről az eladónak nem volt, és nem is lehetett tudomása, fizesse meg az e termékértékesítés utáni héát (lásd analógia útján: 2007. szeptember 27‑iTeleos és társai ítélet, C‑409/04, EU:C:2007:548, 50. pont).