Keywords

Summary



Keywords

1. Verseny – Közigazgatási eljárás – Elévülés az eljárásjogban – Felfüggesztés

(2988/74 tanácsi rendelet, 3. cikk)

2. Közösségi jog – Elvek – Ésszerű határidő betartása – Hatály – Verseny – Közigazgatási eljárás – Bírósági eljárás – Az ésszerű határidő betartásának értékelése érdekében tett megkülönböztetés

(17. tanácsi rendelet)

3. Verseny – Közigazgatási eljárás – A Bizottság kötelezettségei – Ésszerű határidő betartása

(17. tanácsi rendelet)

4. Eljárás – A Törvényszék előtti eljárás időtartama – Ésszerű határidő – Értékelési szempontok

5. Közösségi jog – Elvek – Védelemhez való jog – Hatály – Verseny – Közigazgatási eljárás – Ezen elvnek az első bizottsági határozat megsemmisítését követő hatálya

(EK 81. cikk, EK 82. cikk és EK 233. cikk; 17. tanácsi rendelet)

6. Bizottság – A kollegialitás elve – Terjedelem – Versenyfelügyeleti határozat

7. Megsemmisítés iránti kereset – Megsemmisítést kimondó ítélet – Terjedelem – Abszolút anyagi jogerő

8. Megsemmisítés iránti kereset – Megsemmisítést kimondó ítélet – Joghatások

(EK 82. cikk, EK 230. cikk és EK 233. cikk)

9. Verseny – Erőfölény – A rendkívül jelentős piaci részesedés birtoklása alapján történő jellemzés

(EK 82. cikk)

10. Verseny – Erőfölény – Visszaélés – A piacról kiszorító hatással bíró engedmény – Hűségengedmény

(EK 82. cikk)

11. Verseny – Erőfölény – Visszaélés – Mennyiségi engedmény – Megengedhetőség – Feltételek – Az engedményrendszer visszaélésszerű jellege

(EK 82. cikk)

12. Verseny – Erőfölény – Visszaélés – Kizárólagos beszerzési szerződések – Hűségengedmény

(EK 82. cikk)

13. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – A Bizottság mérlegelési jogköre

(EK 81. cikk és EK 82. cikk; 2988/74 tanácsi rendelet)

14. Verseny – Közigazgatási eljárás – Bizottsági határozat – Jogsértést megállapító és bírságot kiszabó határozat – Megsemmisítés eljárási szabálytalanság miatt

(17. tanácsi rendelet)

15. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Különösen súlyos jogsértések

(EK 82. cikk; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)

16. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Súlyosító körülmények – Visszaesés – A hasonló jogsértések fogalma – Egyrészről az EK 81. cikk, másrészről pedig az EK 82. cikk megsértése – Kizártság

(EK 81. cikk és EK 82. cikk; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)

17. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – Az utólag megsemmisített határozat végrehajtásának biztosításával járó költségeknek a bírság összegéből való levonására vonatkozó kötelezettség – Hiány

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)

18. Verseny – Közösségi szabályok – Jogsértések – Szándékos elkövetés – Fogalom

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk)

19. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)

20. Verseny – Bírságok – Kiszabás – A vállalkozás jogsértésből eredő haszonszerzésének szükségessége – Hiány – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények – A haszon hiánya – Kizártság

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)

21. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Súlyosító körülmények – A kartell eltitkolása – A titkos jelleg enyhítő körülménynek nem minősülő hiánya

(EK 81. cikk és EK 82. cikk; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)

Summary

1. Az eljárások időtartamának korlátozásáról, valamint a versenyre vonatkozó szabályok alapján kezdeményezett szankciók végrehajtásáról [helyesen: a versenyre vonatkozó szabályok alapján kezdeményezett eljárásoknak és a meghozott szankciók végrehajtásának elévüléséről] szóló 2988/74 rendelet 3. cikke szerint az eljárás elévülése nyugszik, amíg a Bizottság határozatával kapcsolatban „az Európai Közösségek Bíróságán eljárás van folyamatban”. Ezt a fordulatot az Elsőfokú Bíróság létrehozása óta úgy kell értelmezni, hogy az elsősorban az e bíróság előtt folyamatban lévő eljárásra vonatkozik, mivel a versenyjog területén alkalmazott szankciók vagy bírságok ellen benyújtott keresetek e bíróság hatáskörébe tartoznak.

Az elévülés nyugszik a Bíróság előtt folyamatban lévő fellebbezési eljárás időtartama alatt is. Mivel a Bíróság alapokmánya 60. cikkének és a 2988/74 rendelet 3. cikkének más az alkalmazási köre, a fellebbezés felfüggesztő hatályának hiánya nem fosztja meg teljesen hatályától az említett rendelet 3. cikkét, amely azon helyzetekre vonatkozik, amikor a Bizottságnak meg kell várnia a közösségi bíróság határozatát. Továbbá a 2988/74 rendelet 3. cikke az elévülés hatásával szemben védi a Bizottságot olyan helyzetekben, amikor utóbbinak olyan eljárásokban kell megvárnia a közösségi bíróság határozatát, amelyek lefolyására nincs befolyása, mielőtt megtudja, hogy a megtámadott aktus jogellenes‑e, vagy sem.

Azon érv, miszerint valamely bizottsági határozat megsemmisítését követően a Bizottság nem húzhat hasznot saját hibájából azzal, hogy az elévülési idő lejártát követően szab ki bírságot, nem fogadható el. A Bizottság által elfogadott aktus megsemmisítése ugyanis szükségszerűen a Bizottságnak betudható abban az értelemben, hogy megállapítja a Bizottság részéről elkövetett hibát. Ennélfogva az eljárás elévülése nyugvásának kizárása akkor, amikor a kereset a Bizottságnak betudható hiba elismeréséhez vezet, a 2988/74 rendelet 3. cikkét teljesen megfosztaná értelmétől. Maga az a tény igazolja a nyugvást, hogy a Törvényszék vagy a Bizottság előtt kereset van folyamatban, nem pedig az, hogy e bíróságok az ítéletükben milyen megállapításokra jutnak.

Végül, ha a Bizottságnak a határozat Törvényszék általi megsemmisítését követően a Bíróság ítéletének bevárása nélkül kellene új határozatot hoznia, fennállna annak a kockázata, hogy ugyanabban a tárgyban egyszerre két határozat lenne hatályban abban az esetben, ha a Bíróság a Törvényszék ítéletét megsemmisítené. A közigazgatási eljárás gazdaságosságának követelményeivel ellentétesnek tűnik, hogy a Bizottság kizárólag az elévülés bekövetkeztének elkerülése céljából legyen köteles új határozatot elfogadni még azelőtt, hogy megtudná, az eredeti határozat jogellenes‑e, vagy sem.

Mivel a 2988/74 rendelet 3. cikke szerinti elévülés a Törvényszék és a Bíróság előtti eljárás teljes időtartama alatt nyugszik, nem lehet azt állítani, hogy a Bizottság megsértette az ésszerű határidőn belüli eljárás elvét azzal, hogy az új határozat elfogadása előtt megvárta, hogy a Törvényszék és a Bíróság határozzon, mivel e tényt igazolja a bírósági eljárás és a jövőbeni ítéletek tiszteletben tartása.

(vö. 73–74., 77., 82., 85–86., 88–89., 132. pont)

2. Az eljárás ésszerű időtartama elvének megsértésére alapított kifogás vizsgálata keretében különbséget kell tenni a 17. rendelet alapján versenyügyben indított közigazgatási eljárás és a bizottsági határozat elleni kereset alapján indult bírósági eljárás között. Azon időszak, amely alatt a közösségi bíróság megvizsgálja a határozat jogszerűségét és fellebbezés esetén az első fokon hozott ítélet érvényességét, nem vehető figyelembe a Bizottság előtti eljárás időtartamának meghatározásakor.

(vö. 102. pont)

3. Az eljárás ésszerű időtartama elvének megsértése a versenyügyben folytatott közigazgatási eljárásban hozott határozat elfogadásakor csak akkor igazolja a Bizottság által hozott határozat megsemmisítését, ha az érintett vállalkozás védelemhez való jogának megsértését is megvalósítja. Ha ugyanis nem bizonyított, hogy a túlzott időmúlás befolyásolta az érintett vállalkozások hatékony védekezésre való képességét, az eljárás ésszerű időtartama elvének be nem tartása nem érinti a közigazgatási eljárás érvényességét.

(vö. 109. pont)

4. Az emberi jogok európai egyezménye 6. cikkének 1. §‑a által ihletett azon általános közösségi jogi elv, amely szerint mindenkinek joga van a tisztességes eljáráshoz, és különösen az ésszerű határidőn belüli eljáráshoz való jog alkalmazandó a versenyjog megsértése miatt valamely vállalkozásra bírságot kiszabó bizottsági határozattal szembeni bírósági jogorvoslat keretében.

A határidő ésszerű jellegét az egyes ügyek sajátos körülményeinek figyelembevételével kell megállapítani, különös tekintettel a jogvitának az érintett szempontjából való jelentőségére, az ügy bonyolultságára, valamint a felperes és az illetékes hatóságok magatartására.

E tekintetben e szempontok felsorolása nem kimerítő, és a határidő ésszerű jellegének értékelése nem követeli meg az azt okozó körülmények mindegyikének módszeres vizsgálatát, amennyiben az eljárás időtartama legalább egy körülmény alapján igazoltnak tűnik. Így az ügy bonyolultsága alkalmas lehet egy első látásra túl hosszúnak tűnő időtartam igazolására.

Arra utaló bármilyen ténykörülmény hiányában, hogy az eljárás időtartama érintette a jogvita eldöntését, még ha bizonyítást is nyer az ésszerű határidő bíróság általi esetleges túllépése, az semmiféleképpen nem befolyásolhatja a megtámadott határozat jogszerűségét. Az ésszerű határidő túllépése kártérítés fizetését igazolhatná, amennyiben a vállalkozás kártérítési kérelmet nyújtana be.

(vö. 114., 116–117. pont)

5. Valamely közösségi aktus megsemmisítése nem szükségképpen érinti az előkészítő aktusokat, mivel a megsemmisített aktus pótlására irányuló eljárás főszabály szerint megismételhető pontosan onnantól kezdve, hogy a jogellenesség bekövetkezett.

Mivel az eljárási hiba a vállalkozást a közösségi versenyszabályok megsértése miatt szankcionáló határozat elfogadásának végső szakaszában következett be, e határozat megsemmisítése nem érinti azon előkészítő intézkedések érvényességét, amelyek megelőzték azon szakaszt, ahol e hiba megállapításra került. Amikor a Bizottság új, lényegében azonos tartalmú és ugyanazon kifogásokra alapított határozatot fogad el, nem köteles tehát új eljárási cselekményeket elvégeznie.

Közelebbről nem kifogásolható, hogy az új határozat elfogadását megelőzően a kérdéses vállalkozást nem hallgatta meg újból, hogy nem adott neki lehetőséget arra, hogy újból előadhassa érveit, vagy hogy nem küldött neki új kifogásközlést.

Az EK 233. cikk alkalmazásában esetlegesen felmerülő olyan jogkérdések, mint az időmúlás, az eljárás újbóli megindításának lehetősége, az eljárás újbóli megindításával szorosan összefüggő iratbetekintés, a meghallgatási tisztviselő és a tanácsadó bizottság közreműködésére, valamint a 17. rendelet 20. cikkének esetleges következményei, nem kívánnak meg új meghallgatásokat, mivel nem módosítják a kifogások tartalmát, amelyeket adott esetben kizárólag későbbi bírósági felülvizsgálat keretében lehet megvizsgálni.

Továbbá, mivel új meghallgatásra nincs szükség, a meghallgatási tisztviselő új közreműködése sem szükséges. Magából a meghallgatási tisztviselőre bízott feladat tartalmából következik ugyanis, hogy közreműködése egy esetleges határozatra tekintettel szükségszerűen a vállalkozások meghallgatásához kötődik.

Ezenkívül, mivel az új határozat a megsemmisített határozathoz képest nem tartalmaz lényeges módosításokat, a Bizottság, amely nem köteles az érintett vállalkozást újból meghallgatni, arra sem köteles, hogy a versenykorlátozó magatartásokkal és erőfölénnyel foglalkozó tanácsadó bizottsággal újból konzultáljon.

Ugyanezen okokból a biztosok testületéhez benyújtott aktának nem kell tartalmaznia többek között a meghallgatási tisztviselő új jelentését vagy a tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációról készült új jegyzőkönyvet.

(vö. 125–126., 134–135., 151., 153–154., 161–162., 168., 174. pont)

6. A kollegialitás elve a Bizottság tagjai határozathozatalban való részvételének egyenlőségén alapul, ami különösen azt jelenti, hogy a határozatokat közösen kell meghozni, és politikai téren a testület valamennyi tagja együttesen felelős valamennyi meghozott határozatért. Ezen elv tiszteletben tartása, és különösen annak szükségessége, hogy a határozatokat közösen hozzák meg, szükségszerűen az általuk kiváltott joghatások által érintett jogalanyok érdekében áll abban az értelemben, hogy e jogalanyokat biztosítani kell arról, hogy e határozatokat ténylegesen a testület hozta meg, és pontosan annak akaratát tükrözi. Ez a helyzet különösen azon, kifejezetten határozatoknak minősített jogi aktusok esetében, amelyeket a Bizottság a vállalkozásokkal vagy vállalkozások társulásaival szemben a versenyszabályok betartása érdekében hoz, és amelyek célja e szabályok megsértésének megállapítása, e vállalkozásokkal szemben meghagyások kibocsátása és pénzügyi szankciók kiszabása.

Pusztán azon tény, hogy egy nem a Bizottságtól származó és hivatalos jelleggel egyáltalán nem bíró sajtóközlemény említést tesz a Bizottság szóvivője által tett nyilatkozatról, amely megjelöli azon időpontot, amikor a versenyügyben határozatot hoznak, és kifejti annak tartalmát, nem lehet elegendő annak megállapításához, hogy a Bizottság megsé rtette a kollegialitás elvét. Mivel a biztosok testületét az ilyen nyilatkozat nem köti, e testület közös tanácskozás után dönthet úgy is, hogy nem fogad el ilyen határozatot.

(vö. 175–178. pont)

7. Mind a jog és a jogviszonyok stabilitásának, mind pedig a gondos igazságszolgáltatásnak a biztosításához fontos, hogy ne lehessen többé vita tárgyává tenni azokat a bírósági határozatokat, amelyek a rendelkezésre álló jogorvoslatok kimerítését, illetve az azok előterjesztésére nyitva álló határidők elteltét követően jogerőre emelkedtek.

Az ítélet jogereje akkor képezheti akadályát a kereset elfogadhatóságának, amennyiben a szóban forgó ítélet alapjául szolgáló jogvita ugyanazon felek között volt folyamatban, a keresetnek ugyanaz volt a tárgya, és ugyanazon a jogcímen alapult; e feltételek szükségszerűen kumulatív jellegűek. A jogerő csak azon tény‑ és jogkérdésekhez kapcsolódik, amelyeket a szóban forgó bírósági határozat ténylegesen vagy szükségszerűen eldöntött.

(vö. 196–198. pont)

8. A megsemmisített aktust kibocsátó intézmény csak a megsemmisítő ítéletben foglaltak teljesítéséhez szükséges keretek között van kötve. Így az ilyen aktus pótlására irányuló eljárás megismételhető pontosan onnantól kezdve, hogy a jogellenesség bekövetkezett.

Amikor arra hivatkozva semmisítenek meg valamely vállalkozást erőfölénnyel való visszaélés miatt szankcionáló bizottsági határozatot, hogy az említett határozat hitelesítésére a közlését követően került sor, ami az EK 230. cikk értelmében lényeges eljárási szabály megsértésének minősül, a Bizottság a hitelesítés szakaszában átveheti elemzését, anélkül hogy meg kellene vizsgálnia, hogy az érintett piacra vonatkozóan az első határozat elfogadásakor tett megállapításai a második határozat elfogadásakor fennálló ténybeli és jogi körülmények fényében még mindig érvényesek‑e. Azon megfontolás, miszerint az erőfölény fennállásának megállapítása a piacnak és a versenynek az adott határozat Bizottság általi elfogadásakor fennálló szerkezetének elemzéséből következik, nem foglalja magában azt, hogy a Bizottságnak a megtámadott határozat elfogadásakor minden esetben újból el kellene végeznie az érintett piac elemzését. A Bizottságnak többek között nem kell új elemzést végeznie, mivel a határozatot megsemmisítő ítéletben foglaltak teljesítéséhez erre nincs szükség.

(vö. 243–245. pont)

9. Az EK 82. cikkben említett erőfölény olyan, valamely vállalkozás rendelkezésére álló gazdasági erőre vonatkozik, amely lehetővé teszi e vállalkozás számára az érintett piacon a hatékony verseny fenntartásának akadályozását azáltal, hogy lehetővé teszi számára, hogy versenytársaival, ügyfeleivel és végül a fogyasztókkal szemben érzékelhető mértékben független magatartást tanúsítson. Az erőfölény a monopol- vagy kvázi monopolhelyzettől eltérően nem zárja ki bizonyos verseny fennállását, de az azzal rendelkező céget olyan helyzetbe hozza, hogy az meghatározhatja, vagy legalábbis jelentős mértékben befolyásolhatja azokat a feltételeket, amelyek mellett e verseny alakul, és mindenesetre messzemenően úgy járhat el, hogy azt nem kell figyelembe vennie, anélkül hogy ez a magatartás neki kárt okozna.

Az erőfölény általában több tényező együttes fennállásából következik, amelyek önállóan nem szükségszerűen lennének meghatározók. Az erőfölény érintett piacon való fennállásának vizsgálatát először a piac szerkezetének, majd az említett piacon fennálló versenyhelyzetnek a vizsgálatával kell lefolytatni.

Kivételes körülményektől eltekintve a rendkívül jelentős piaci részesedések önmagukban az erőfölény fennállását bizonyítják. A rendkívül jelentős piaci részesedés az azzal meghatározott ideig rendelkező vállalkozást az általa megjelenített termelés és kínálat nagyságánál fogva ugyanis olyan hatalmi helyzetbe hozza – tekintve, hogy az érzékelhetően kisebb részesedéssel rendelkezők nem képesek arra, hogy gyorsan eleget tegyenek a legnagyobb részesedéssel rendelkező vállalkozástól elfordulni szándékozó keresletnek –, amely azt kötelező ügyféllé teszi, és amely már csak emiatt is – legalábbis viszonylag hosszú időszakokra – a független magatartás lehetőségét biztosítja számára, amely az erőfölény jellemzője.

Így a 70–80%‑os piaci részesedés önmagában egyértelmű jele az erőfölény fennállásának. Ugyanígy – kivételes körülményektől eltekintve – az 50%‑os piaci részesedés önmagában az erőfölény fennállását bizonyítja.

(vö. 254–257. pont)

10. Ellentétes az EK 82. cikkel, ha erőfölényben lévő vállalkozás alkalmaz a piacról kiszorító hatással bíró engedményrendszert. Erről van szó az ügyfél azon kötelezettségvállalásának ellentételezéseként adott hűségengedmény esetén, hogy kizárólagosan vagy majdnem kizárólagosan az erőfölényben lévő vállalkozásnál végzi beszerzéseit. Az ilyen engedmény ugyanis arra irányul, hogy pénzügyi előnyök nyújtásával akadályozza az ügyfeleknek a versenytárs gyártóktól való beszerzéseit. A versenytársak piacra jutásának megakadályozásával az ilyen vállalkozás magatartása alkalmas arra, hogy kihasson a közös piacon a kereskedelem szerkezetére és a versenyre.

(vö. 296–297., 337. pont)

11. A kizárólag az erőfölényben lévő vállalkozástól való vásárlások nagyságához kötött mennyiségi engedmények rendszere általában nem jár az EK 82. cikk által tiltott kiszorító hatással. Amennyiben ugyanis a szállított mennyiség növekedése a szállító alacsonyabb költségeként jelenik meg, utóbbinak joga van arra, hogy ügyfelét ebben a csökkenésben részesítse kedvezőbb ár formájában. A mennyiségi engedmények így az erőfölényben lévő vállalkozás által elért hatékonyságból és méretgazdaságosságból eredő hasznot hivatottak tükrözni.

Ebből az következik, hogy azon engedményrendszer, amelyben az árengedmény mértéke a vásárolt mennyiségtől függően növekszik, nem sérti az EK 82. cikket, kivéve ha az engedmény nyújtásának feltételei és módjai alapján úgy tűnik, hogy a rendszer nem gazdaságilag igazolt ellentételezésen alapul, hanem a hűségengedményhez és a célkitűzéshez kötött engedményhez hasonlóan arra irányul, hogy akadályozza az ügyfeleknek a versenytárs gyártóktól való beszerzéseit.

A mennyiségi engedmények rendszere esetleges visszaélésszerű jellegének megállapításához tehát a körülményeket – különösen az engedmények nyújtásának feltételeit és módjait – összességükben kell értékelni, és meg kell vizsgálni, hogy az azt igazoló gazdasági ellenszolgáltatás nélküli előny révén az engedmények a vevő beszerzési forrásokra vonatkozó választási lehetőségének korlátozására vagy a vevő e lehetőségtől való megfosztására, a versenytársak piacra jutásának akadályozására, a kereskedelmi partnerek tekintetében egyenlő szolgáltatásokért egyenlőtlen feltételek alkalmazására vagy az erőfölény torzított versennyel való megerősítésére irányulnak‑e.

(vö. 298–300. pont)

12. Az a tény, hogy a piacon erőfölényben lévő vállalkozás a vevőket – akár saját kérésükre – kötelezettséggel vagy ígérettel úgy köti magához, hogy szükségleteiket teljes egészében vagy jelentős részben kizárólag az említett vállalkozástól szerezzék be, az EK 82. cikk értelmében erőfölénnyel való visszaélésnek minősül, függetlenül attól, hogy a kérdéses kötelezettséget minden további nélkül vagy engedmény nyújtása ellenében vállalták‑e. Ugyanez a helyzet akkor is, ha az említett vállalkozás a vevőket magához kötő formális kötelezettség nélkül, akár az e vevőkkel kötött megállapodások alapján, akár egyoldalúan hűségengedmény‑rendszert alkalmaz, azaz az árengedményeket ahhoz a feltételhez köti, hogy az ügyfél szükségleteit teljes egészében vagy jelentős részben kizárólag az erőfölényben lévő vállalkozástól szerezze be. Az ilyen jellegű kizárólagos beszerzési kötelezettségvállalások ugyanis – engedménnyel való ellentételezéssel vagy anélkül, vagy olyan hűségengedmény adásával, amely arra ösztönzi a vevőt, hogy kizárólag az erőfölényben lévő vállalkozástól szerezzen be – összeegyeztethetetlenek a közös piacon fennálló torzításmentes verseny céljával, mert nem alapulnak e terhet vagy előnyt igazoló gazdasági szolgáltatáson, hanem a vevő beszerzési forrásokra vonatkozó választási lehetőségének korlátozására vagy a vevő e lehetőségtől való megfosztására, és a többi gyártó piacra jutásának akadályozására irányulnak.

(vö. 315. pont)

13. A versenyjogi jogsértés miatt kiszabott bírság összegének megállapításakor a Bizottságnak nem csupán a jogsértés súlyát és az ügy sajátos körülményeit kell figyelembe vennie, hanem azt a hátteret is, amelyben az említett jogsértést elkövették, és biztosítania kell azt, hogy intézkedése elrettentő hatású legyen, különösen az olyan típusú jogsértések esetében, amelyek különösképpen veszélyeztetik a Közösség célkitűzéseinek elérését. Továbbá, amikor a Bizottság az eljárások időtartamának korlátozásáról, valamint a versenyre vonatkozó szabályok alapján kezdeményezett szankciók végrehajtásáról [helyesen: a versenyre vonatkozó szabályok alapján kezdeményezett eljárásoknak és a meghozott szankciók végrehajtásának elévüléséről] szóló 2988/74 rendelet, valamint az ésszerű határidőn belüli eljárás elvének tiszteletben tartásával hoz határozatot, nem kifogásolható, hogy a Bizottság késlekedett az említett határozat elfogadásával. Ilyen körülmények között a két határozat elfogadása között eltelt idő miatt nem kell törölni az első határozat megsemmisítését követően elfogadott határozatban kiszabott bírságot.

(vö. 354–355. pont)

14. Amikor valamely versenyügyben hozott bizottsági határozatot eljárási hiba miatt semmisítenek meg, a Bizottság jogszerűen hoz új határozatot új közigazgatási eljárás lefolytatása nélkül. Mivel az új határozat tartalma szinte teljesen megegyezik a korábbi határozatéval, és mivel e két határozat ugyanazon indokokon alapul, az új határozat a bírság összegének megállapítása tekintetében a korábbi határozat elfogadásának időpontjában hatályos szabályok hatálya alá tartozik. A Bizottság ugyanis abban a szakaszban kezdi újra az eljárást, amikor az eljárási hibát elkövette, és új határozatot hoz, anélkül hogy az ügyet újból megvizsgálná az első határozat elfogadásakor még nem létező szabályok fényében.

(vö. 366–368. pont)

15. A közösségi versenyszabályok valamely vállalkozásnak felróható megsértése súlyosságának megítéléséhez a Bizottság a bírság arányos összegének megállapítása érdekében figyelembe veheti bizonyos jogsértések különösen hosszú időtartamát, az érintett vállalkozás termékeinek összességét vagy közel összességét érintő jogsértések számát és eltérő jellegét, amelyek közül egyesek valamennyi tagállamot érintették, az olyan szándékos és koherens stratégiából eredő jogsértések különös súlyosságát, amely a versenytársak ellen irányuló különböző kizáró magatartásokkal és a vásárlói hűség kialakítását célzó politikával igyekszik mesterségesen fenntartani vagy megerősíteni a vállalkozás erőfölényét azokon a piacokon, ahol a verseny már eleve korlátozott volt, a visszaélésnek a versenyre gyakorolt különösen káros hatásait és a vállalkozás számára a jogsértéseiből származó előnyt.

A Bizottság helyesen minősítheti különösen súlyosnak azon erőfölényben lévő vállalkozás magatartásait, amely vállalkozás azáltal, hogy az elhanyagolható tonnamennyiségre árengedményeket ad ügyfeleinek, és a vásárlói hűség kialakítását célzó megállapodásokat köt velük, hosszú ideig megfosztja valamennyi versenytársát az értékesítési lehetőségektől, és a fogyasztók hátrányára tartósan károsítja a piac szerkezetét.

(vö. 370., 372., 374. pont)

16. A közösségi versenyszabályok megsértése súlyának elemzésénél figyelembe kell venni az esetleges visszaesést. A visszaesés egyes nemzeti jogrendekben elfogadott fogalma magában foglalja, hogy a személy új jogsértéseket követett el, miután hasonló jogsértésekért már korábban szankcionálták. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás ugyanebben az értelemben szabályoz, amikor „azonos típusú […] jogsértések[re]” utal. A Bizottság tehát azon vállalkozás esetében, amely az EK 82. cikk értelmében visszaél a piacon meglévő erőfölényével, nem veheti figyelembe a visszaesést súlyosító körülményként olyan korábbi, az EK 81. cikkhez kapcsolódó, összejátszást eredményező magatartások miatt, amelyek ezenkívül nagyon különböznek az EK 82. cikk megsértését eredményező magatartásoktól.

(vö. 377–381. pont)

17. Versenyügyben, amikor valamely vállalkozásnak költségei keletkeznek a közösségi bíróság által később megsemmisített határozatban kiszabott bírság megfizetésére nyújtott biztosítékokkal és e határozat jogellenességének bizonyításával kapcsolatban, a Bizottság e költségeket nem köteles figyelembe venni akkor, amikor a megsemmisítést kimondó ítéletet követően elfogadott határozatban megállapítja a bírságot, mivel a vállalkozás kártérítési kereset keretében kérheti azok megtérítését.

(vö. 383. pont)

18. Ahhoz, hogy a Szerződés versenyszabályainak megsértését szándékosan elkövetettnek lehessen tekinteni, nincs szükség arra, hogy a vállalkozás tudatában legyen valamely, e szabályok által megfogalmazott tilalom megsértésének, hanem elég az, ha nem kerülhette el figyelmét, hogy a kifogásolt magatartás célja vagy hatása a közös piacon a verseny korlátozása.

(vö. 412. pont)

19. A magatartás céljával összefüggő tényezők a bírság összegének megállapítása során nagyobb jelentőséggel bírhatnak, mint a hatásaival kapcsolatos tényezők.

(vö. 435. pont)

20. Bár a közösségi versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírság összegének arányosnak kell lennie a jogsértés időtartamával és a jogsértés súlyának értékelése során figyelembe veendő más tényezőkkel, amelyek között az a haszon is szerepel, amelyet az érintett vállalkozás a magatartásával szerezhetett, az a tény, hogy a vállalkozás semmilyen hasznot nem szerzett a jogsértésből, nem lehet akadálya a bírság kiszabásának, mert ellenkező esetben a bírság elvesztené elrettentő jellegét. Ebből következik, hogy a Bizottságnak a bírságok összegének megállapítása során nem kell figyelembe vennie a kérdéses jogsértésből származó haszon hiányát. Továbbá a jogsértéssel összefüggő pénzügyi előny hiánya nem tekinthető enyhítő körülménynek.

(vö. 443. pont)

21. A Bizottság az EK 81. cikk vagy az EK 82. cikk szerinti jogsértés súlyának értékelésekor a titkos jelleget súlyosító körülményként veheti figyelembe. Ebből azonban nem lehet arra következtetni, hogy a titkos jelleg hiánya enyhítő körülménynek minősül.

(vö. 446–447. pont)