ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32

Az elévülés általános szabályait a francia polgári törvénykönyv tartalmazza. Ezeket a szabályokat módosította a polgári jogi elévülés reformjáról szóló, 2008. június 17‑i 2008‑561. sz. törvény (loi no 2008‑561 du 17 juin 2008, portant réforme de la prescription en matière civile; a továbbiakban: 2008‑561. sz. törvény), amely 2008. június 19‑én lépett hatályba. E reform előtt az általános polgári jogi elévülési idő 30 év volt a polgári törvénykönyv korábbi 2262. cikke alapján. A reformot követően a polgári törvénykönyv 2224. cikkének megfelelően a személyhez kötött vagy az ingóságra vonatkozó dologi jogi igények attól a naptól számított öt év alatt évülnek el, amikor valamely jog jogosultja tudomást szerzett, vagy tudomást kellett volna szereznie az e jog gyakorlását lehetővé tevő tényekről. A polgári törvénykönyv 2241. cikke szerint a bíróság előtti kereset, az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet is beleértve, megszakítja az elévülési időt, valamint a jogvesztő határidőt, és ez arra az esetre is vonatkozik, amikor a kérelmet hatáskörrel nem rendelkező bíróság előtt terjesztik elő, vagy ha kérelem alapján indult bírósági eljárásban hozott határozatot eljárási hiba miatt hatályon kívül helyezik. A polgári törvénykönyv 2242. cikke értelmében a bíróság előtti keresetből eredő megszakadás következményei az eljárás befejezéséig maradnak fenn. Végül a polgári törvénykönyv 2231. cikke úgy rendelkezik, hogy a megszakadás folytán az elévülésből már eltelt időt figyelmen kívül kell hagyni, és az elévülés a korábbi időtartamra újból elkezdődik. A 68‑1250. sz. törvény 1. és 2. cikke szerint – amelyeknek lex specialisként való alkalmazását kérte a felperes – az elévülési idő négy év, amelyet azon évet követő év első napjától kell számítani, amelynek során a jogokat megszerezték. Ezt a határidőt megszakítja bármely, bíróság előtt indított kereset még akkor is, ha az a bíróság, amelynél a keresetet előterjesztették, a kereset elbírálására nem rendelkezik hatáskörrel. Ebben az esetben az új határidő azon évet követő év első napján kezdődik, amelynek során a határozat jogerőre emelkedett.
58

A 2868/95 rendelet 19. szabálya (2) bekezdésének a) pontja ii. alpontjának francia nyelvű változata szerint a felszólalónak a közösségi védjegytől eltérő korábbi lajstromozott védjegy lajstromozási igazolását „és” adott esetben legújabb megújítási igazolását kell benyújtania. E megszövegezés alapján tehát a felszólalónak főszabály szerint be kell nyújtania a lajstromozási igazolást, akkor is, ha benyújtja a megújítási igazolást. E rendelet többi nyelvi változata azt erősíti meg, hogy főszabály szerint a lajstromozási igazolást is be kell nyújtani, hiszen e nyelvi változatok szintén az „és” kötőszó megfelelőit tartalmazzák, például az angolban az „and” kötőszót, a spanyolban az „y” kötőszót, az olaszban az „ed” kötőszót, a portugálban az „e” kötőszót, a hollandban pedig az „en” kötőszót.
56

Ezt követően a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 35. pontjában szintén helyesen mutatott rá arra, hogy a www.consultafranquicias.com honlapról származó kivonat, amely a Doggis franchise‑láncot úgy mutatja be, mint „gyorséttermi szolgáltatásokat nyújtó olyan láncot, amelynek alapvető terméke a hot dog”, egyrészt arról tett tanúbizonyságot, hogy a „Doggis franchise‑hálózat” 2010‑ben jelent meg Spanyolországban, a felperes révén, miután ez utóbbi az amerikai kontinensen észlelte a hot dog sikerét, és az volt a célja, hogy Európában is terjeszkedésbe fogjon, másrészt arról, hogy bebizonyosodott, hogy „az Amerikából indult gyorséttermi franchise‑hálózatok más modelljei világszerte nagy sikerre tettek szert”. Hozzá kell tenni, hogy az említett kivonat maga is kifejezetten utal a hot dog Chilében és Brazíliában aratott sikerére.
9

2014. március 6‑án a Tanács közzétette az Európai Unió Hivatalos Lapjában a 2014/119 határozatban és az ukrajnai helyzetre tekintettel korlátozó intézkedések meghozataláról szóló 208/2014 rendeletben előírt korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személyek részére szóló értesítést (HL C 66., 1. o.). Ezen értesítés szerint „[a]z érintett személyek a Tanácsnál kérvényezhetik annak a határozatnak a felülvizsgálatát, amellyel felkerültek a[...] jegyzékre. A kérvényt az igazoló dokumentumokkal együtt [...] kell [el]küldeni”. Az értesítés felhívja az érintett személyek figyelmét „arra a lehetőségre [is], hogy a Tanács határozata ellen az [EUMSZ] 275. cikk [...] második bekezdésében, valamint [az EUMSZ] 263. cikk [...] negyedik és hatodik bekezdésében meghatározott feltételekkel összhangban jogorvoslati kérelmet nyújthatnak be a [...] [Törvényszék[...]hez]”.
9

2014. március 6‑án a Tanács közzétette az Európai Unió Hivatalos Lapjában a 2014/119 határozatban és az ukrajnai helyzetre tekintettel korlátozó intézkedések meghozataláról szóló 208/2014 rendeletben előírt korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személyek részére szóló értesítést (HL C 66., 1. o.). Ezen értesítés szerint „[a]z érintett személyek a Tanácsnál kérvényezhetik annak a határozatnak a felülvizsgálatát, amellyel felkerültek a[...] jegyzékre. A kérvényt az igazoló dokumentumokkal együtt [...] kell [el]küldeni”. Az értesítés felhívja az érintett személyek figyelmét „arra a lehetőségre [is], hogy a Tanács határozata ellen az [EUMSZ] 275. cikk[...] második bekezdésében, valamint [az EUMSZ] 263. cikk[...] negyedik és hatodik bekezdésében meghatározott feltételekkel összhangban jogorvoslati kérelmet nyújthatnak be a[...] Törvényszék[...]hez”.
29

Egyébiránt az 1997. március 15‑i 59. sz. törvény (legge n. 59 Delega al Governo per il conferimento di funzioni e compiti alle regioni ed enti locali, per la riforma della pubblica amministrazione e per la semplificazione amministrativa, a GURI 1997. március 17‑i 63. számának 56. sz. rendes melléklete) 4. cikke (4) bekezdésének b) pontja, amelyet módosított az 1997. november 19‑i 422. sz. törvényerejű rendelet (Decreto legislativo n. 422 Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, n. 59, a GURI 1997. december 10‑i 287. száma), a következőképpen rendelkezik: „annak előírása érdekében, hogy a régiók és a helyi önkormányzatok a hatásköreik keretében szabályozzák a szolgáltatások gyakorlását függetlenül attól, hogy azokat milyen módon valósítják meg, és hogy azokat közszolgáltatási szerződéseken keresztül milyen formában – akár koncesszióban, akár az 1990. június 8‑i 142. sz. törvény 22. és 25. cikkében előírt módon – ruházzák másra, amely módok tiszteletben tartják az 1191/69/EGK rendelet 2. és 3. cikkét, valamint az 1893/91/EGK rendeletet, garantálják a pénzügyi biztonságot és a költségvetési fedezetet, és mostantól kezdve 2000. január 1‑jéig biztosítják a forgalom bevételei és az operációs költségek közötti legalább 0,35‑ös arány megvalósítását, az infrastrukturális költségeket pedig levonják a 91/440/EGK irányelvnek a regionális és helyi érdekeltségű vasúti szállításokra való alkalmazását követően; a monopolhelyzetek városi és városon kívüli szállítás kezelésében való elkerülésének ösztönzése, valamint versenyszabályoknak a rendszeres ügyeleti szolgáltatásokban történő bevezetése céljából módszerek meghatározása érdekében; olyan módszerek 2000. január 1‑jéig való meghatározása érdekében, amelyek alapján a régiók saját, regionális szolgáltatásokra vonatkozó önálló szerződéseiket az állam és az Ferrovie dello Stato Spa között kötött közszolgáltatási szerződésekkel váltják fel.”
16

A fellebbezési tanácsban komoly kétségeket keltett a felperes által szolgáltatott adatgyűjtések hitelessége, különösen azok forrása, mivel az adatgyűjtéseket nem az azokban feltüntetett, ismert piackutató vállalat végezte, hanem az említett vállalat korábbi igazgatója, aki később független piackutató szakértő lett. A fellebbezési tanács azt is megállapította, hogy az adatgyűjtések célirányos kérdéseket tartalmaztak, és a százalékokra vonatkozó számadatok nem adtak ki pontos eredményt (bizonyos százalékok összeadásakor az összeg meghaladta a 100%‑ot). E kételyeken túl a fellebbezési tanács azt is megállapította, hogy az adatgyűjtéseket az Európai Unió tagállamainak kevesebb mint felében folytatták le. Azt is megjegyezte, hogy az adatgyűjtéseket a védjegybejelentés benyújtásának napját követően végezték.
179

Először is, a felperes állításával ellentétben, az APAM‑tanulmányból nem következik, hogy az egyetlen dolog, ami számít, az az, hogy a reklámpostában vagy a hirdetésekben szereplő reklámadatok elérjék a háztartásokat. Amint azt a Bizottság is megerősíti, e tanulmány 2.2.2 pontja szerint a reklámok terén a legfontosabb szempont a hasznosság, a hitelesség és az a kérdés, hogy a reklám informatív jellegű‑e. Jóllehet, az APAM‑tanulmány e szakasza nem a címzetlen reklámküldeményeket, illetve az újságok reklámmellékleteit vagy az újságokban megjelentetett reklámokat hasonlította össze, amint azt a felperes állítja, ettől még e szempontok a különböző reklámformák jellemzőire vonatkoznak. Az említett tanulmányból az derül ki, hogy éppen e jellemzőket illetően tapasztalhatók jelentős különbségek a címzetlen, nyomtatott reklámanyagokkal, illetve a napilapokban megjelenő reklámokkal kapcsolatos postai szolgáltatások között. Ily módon az APAM‑tanulmány 2.2.1 pontja szerint a reklámpostázás alapvető problémája éppen az, hogy hiányzik a valamely médiummal, mint például valamely napilappal való kontextus vagy összefüggés, hiszen a címzetlen reklámküldeményeket gyakran nemkívánatos vendégnek tekintik a háztartásokban. E tanulmány 2.2.1 pontja szerint, összefoglalva, míg a napilapok címzettjeinek [bizalmas]%‑a elviszi magával haza a reklámoldalakat is tartalmazó napilapokat, eközben a címzetlen reklámanyagokat kézhez vevő személyek mindössze [bizalmas]%‑a teszi ugyanezt. Az APAM‑tanulmány tehát azt a következtetést vonja le, hogy a napilapokban megjelenő reklámokhoz képest kisebb a valószínűsége annak, hogy a címzetlen reklámanyagokat el is olvassák. Amint azt a Bizottság is megerősíti, az APAM‑tanulmány arra is rámutat, hogy a napilapokban megjelenő reklámok nagyobb bizalomnak örvendenek az olvasók körében, és hogy a hitelesség elég fontos tényező a reklámok területén.
77

E tekintetben a Bizottság által benyújtott tudományos adatok szerint, amelyeknek a megbízhatóságát a felperesek nem vitatják, először is, az Egyesült Nemzetek Élelmezésügyi és Mezőgazdasági Szervezete (FAO), a Mexikóban terjedő HPAI‑ról szóló jelentésében [„Highly Pathogenic Avian Influenza in Mexico (H7N3)”, (Magas patogenitású madárinfluenza (H7N3) Mexikóban, Empres Watch, 26. kötet, 2012. augusztus, 63–71. o.] megerősíti, hogy a H7N3 vírus a világszerte megtalálható a vadmadarak körében, amint azt egy Észak‑Amerikában, Dél‑Amerikában (többek között Peruban), Európában és Ázsiában végzett ellenőrzés is bizonyította, és azt mutatja, hogy a vadmadarak vándorlása és a baromfitelepek baromfiállományával való érintkezése a vírus behurcolásának és terjedésének leggyakoribb módja. Ezenfelül, a H5N9 vírust 2007 és 2009 között Chilében is észlelték vadmadaraknál, egy, a Bizottság által benyújtott tudományos cikk szerint [„Avian Influenza in wild birds from Chile, 2007–2009”, (Madárinfluenza a vadmadarak körében Chilében, 2007–2009), Virus Research 199 (2015) 42–45. o.]. Az OIE honlapja szerint, H7N7 vírus okozta járványokat jeleztek Ausztráliában is, 2012‑ben és 2013‑ban. Ezenfelül, HPAI‑t okozó új vírusokat – többek között a H5N8 vírust – figyeltek meg az Amerikai Egyesült Államokban és Mexikóban is, 2014‑ben, amelyek átterjedhettek Dél‑Amerikára és ott kombinálódhattak a vadmadarak populációnál már jelenlévő vírusokkal. Végül, feltűnt a H7N9 vírus, egy enyhe patogenitású vírus, amely szinte semmilyen klinikai tünetet nem mutat a madaraknál, viszont komoly veszélyt jelent az emberekre nézve.
18

A Bizottság 2006. június 7‑én elfogadta a Szlovák Köztársaság által a Frucona Košice, a.s. vállalatnak nyújtott C 25/205. (ex NN 21/2005.) sz. állami támogatásról szóló, 2006. június 7‑i 2007/254/EK határozatot (HL L 112., 14. o.; a továbbiakban: eredeti határozat). E határozat rendelkező része az 1. cikkében kimondta, hogy a Szlovák Köztársaság által a felperesnek nyújtott 416515990 SKK összegű állami támogatás nem volt összeegyeztethető a közös piaccal, a 2. cikkében pedig elrendelte e támogatás visszatéríttetését.
67

A Bizottság által hivatkozott, az említett rendszerek kivételes jellegére és az uniós jogra tekintettel kétes jogszerűségére alapított érvek nem kérdőjelezik meg a szóban forgó ügyben szereplőhöz hasonló adórendszereket, tekintettel arra, hogy piacgazdasági feltételek mellett is azokhoz hasonló adórendszerek megállapítására került sor. Ugyanis, még ha az állami beavatkozást feltételező adókedvezmények, például a kedvezményes adókulcsok alkalmasak is arra, hogy a vállalkozások magatartását eltérítsék a piacgazdasági erőkből következő iránytól, meg kell állapítani, hogy az ilyen intézkedések a piacgazdaságú országokban is megtalálhatók. Ezért az ilyen intézkedések megléte önmagában nem elegendő ahhoz, hogy azok a nem piacgazdasági rendszerből származónak minősüljenek.
31

A Bizottság a megadott határidőn belül benyújtotta a Törvényszékhez a kért iratokat, amelyeket az Olasz Köztársaságnak is megküldtek. Ezek a dokumentumok a következők: — a Bizottság Olasz Köztársaságnak címzett, 2013. június 12‑én kelt levele, amely egy előzetes értékelést tartalmazott a végrehajtandó ítéletet követő második félév során történt visszatéríttetés alakulásáról; — a Bizottság Olasz Köztársaságnak címzett, 2003. október 31‑én kelt levele, amely felhívta a figyelmet arra, hogy „a visszatérítés összegének kiszámításakor figyelembe kell venni a kamatos kamatokat is, a Bizottság jogellenes támogatások visszatéríttetésére alkalmazandó kamatlábakról szóló közleményének megfelelően […]”; — a Bizottság Olasz Köztársaságnak címzett, 2004. január 29‑én kelt levele, amely szintén felhívta a figyelmet arra, hogy „a visszatérítés összegének kiszámításakor figyelembe kell venni a kamatos kamatokat is, a Bizottság jogellenes támogatások visszatéríttetésére alkalmazandó kamatlábakról szóló közleményének (HL 2003. C 110., 21. o.) megfelelően”; — az Olasz Köztársaság Bizottságnak címzett, 2005. január 17‑én kelt levele, amelynek melléklete tartalmazott egy olyan iratot, amellyel megküldték a Bizottságnak a jogellenes támogatásokkal kapcsolatos számadatokat, pontosítva, hogy „a kamatok a Bizottság szolgálatainak iránymutatása alapján, a kamatos kamatok elve alapján kerültek kiszámításra, az Európai Unió internetes honlapján szereplő feltételekben alkalmazott referencia‑kamatlábakat véve alapul”.
30

Az ítélkezési gyakorlatból továbbá az következik, hogy még ha a támogatások és jövedelemtámogatások odaítélésére vonatkozó szabályozás kifejezetten nem is kötelezi a tagállamokat arra, hogy olyan felügyeleti intézkedéseket és ellenőrzési módokat vezessenek be, mint amilyenekre a Bizottság hivatkozott az EMOGA és az Alap számlaelszámolása során, adott esetben e kötelezettség közvetetten abból a tényből is eredhet, hogy az EMOGA‑ra és az Alapra vonatkozó szabályozás értelmében a tagállam feladata a hatékony ellenőrző és felügyeleti rendszer megszervezése (lásd: Spanyolország kontra Bizottság ítélet, fenti 29. pont, EU:C:2005:221, 35 pont; 2008. április 24‑iBelgium kontra Bizottság ítélet, C‑418/06 P, EBHT, EU:C:2008:247, 70. pont; 2009. szeptember 4‑iAusztria kontra Bizottság ítélet, T‑368/05, EU:T:2009:305, 76. pont).
58

Ezenkívül még ha a megsemmisítés iránti keresettel fennálló kapcsolat nem is minősülne kellően szorosnak ahhoz, hogy a betervezett bevételek elvesztéséhez kapcsolódó kár megtérítése iránti kérelem elfogadhatatlanságát vonja maga után, e kérelmet mint megalapozatlant mindenesetre akkor is el kellene utasítani. A 2014‑es, 2015‑ös és 2016‑os évekre betervezett bevételek elvesztésére vonatkozóan hivatkozott számadatok ugyanis egyáltalán nem megalapozottak. Az Unió felelőssége továbbá csak akkor állapítható meg, ha a felperes ténylegesen valós és meghatározott kárt szenvedett el, aminek bizonyítása utóbbira hárul a fenti 42. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében. Márpedig az említett tervezések nem tekinthetők az ítélkezési gyakorlat értelmében vett valós és meghatározott kár bizonyítékának. Ugyanez vonatkozik a felperes jövőbeni versenyképessége érintettségéhez és az ismeretei hasznosíthatóságának hiányához kapcsolódó károkra is.
20

A fenti 6. pontban kifejtetteknek megfelelően a negyedik felperes azt állítja, hogy a – 314/2004 rendelet III. mellékletének 6. cikkében említett jogi személyek, szervezetek és szervek listájára a 77/2009 rendelet 1. cikke és melléklete értelmében „Breco International” megnevezéssel felvett – Breco International (Private) egyetemes jogutódja. E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy az említett melléklet II. részének 7. pontjában szereplő megjelölés szerint a Breco International egy Saint Hélier‑i (Jersey) székhelyű jogi személy. A Tanács által a tárgyaláson előadott magyarázat szerint egy ilyen, jersey‑i székhelyű szervezet meglétére vonatkozó következtetés volt levonható egy céginformációs ügynökségtől származó, a Tanács által benyújtott viszonválaszhoz csatolt jelentésből. Márpedig a felperesek által a keresetlevél hiánypótlása keretében benyújtott, a zimbabwei cégnyilvántartás névváltozást igazoló 2010. szeptember 29‑i keltezésű irata szerint a negyedik felperes az azóta Fodya (Private) Ltd néven működő zimbabwei Breco International (Private) Ltd. Ebben az összefüggésben először is meg kell állapítani, hogy a Breco International nevének a szóban forgó listákra való felvétele nem e szervezet jog szerinti létezésének a zimbabwei cégnyilvántartásból származó bizonyítékán alapult. Másodszor, semmilyen elem nem enged arra következtetni, hogy a Breco International nevének az említett listákra való felvételével az érintett intézmények fel kívánták venni ezekre a listákra a hararei (Zimbabwe) székhelyű negyedik felperes nevét, akinek az azonosító adatai ezért lényegesen eltérnek a Breco International azonosító adataitól. E körülmények között a felperesek tévesen hivatkoznak arra, hogy a negyedik felperes nevét is felvették ugyanezen listákra.
14

A 2009‑es bejelentési évvel kapcsolatban az összefoglaló jelentés rámutat, hogy a nyolc előírás közül kettőt – azaz a „Minimális talajborítás” és „A táj jellegzetességeinek megtartása” címet viselő előírást – nem határozták meg és nem is ellenőrizték. Az említett jelentés emellett más mulasztásokat is megállapít a 4. és a 7. gazdálkodási követelménnyel kapcsolatos szankciók vonatkozásában. A Bizottság úgy vélte, hogy noha a 2009‑es bejelentési évet illetően a kulcsfontosságú ellenőrzésekkel kapcsolatban hiányosságokat állapítottak meg – figyelemmel arra, hogy Lettországban javításokat vezettek be a kölcsönös megfeleltetés ellenőrzésére szolgáló rendszerben – az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlegénél, az Európai Mezőgazdasági Garanciaalapnál (EMGA) és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapnál (EMVA) (a továbbiakban együttesen: alapok) felmerülő kockázat kevésbé volt magas ebben az évben, mint a 2008‑as bejelentési évben, ily módon a megállapított mulasztások alapján a 2009‑es bejelentési évre 2%‑os átalánykorrekció indokolt. Úgy tekintik, hogy a 4. és a 7. gazdálkodási követelmény szankcióit érintő mulasztásokkal kapcsolatos összegekre vonatkozóan a lett hatóságok által benyújtott számításokra 2%‑os átalánykorrekció vonatkozik.
38

A fellebbezési tanács ilyen stratégia fennállását állapította meg különösen a megtámadott határozat 20., 25., 31., 32., 35. és 41. pontjában. A megtámadott határozat 20. pontjában a fellebbezési tanács megjegyezte, hogy a Copernicus társaság kapcsolatban állt E. A.‑val, és annak értékelése céljából, hogy e társaság rosszhiszeműen járt‑e el, nemcsak a saját magatartását, hanem E. A., valamint az E. A.‑hoz kapcsolódó valamennyi más társaság magatartását is figyelembe kell venni. A fellebbezési tanács álláspontja szerint e társaságokon keresztül E. A. olyan bejelentési stratégiát követett, amely jelentős számú védjegybejelentést vont maga után, úgyhogy 2392 német védjegybejelentést és körülbelül 750 osztrák védjegybejelentést lehetne neki tulajdonítani, amelyek közül legfeljebb egy védjegyet jegyeztek be mindegyik országban (a megtámadott határozat 25. pontja). Többek között a megtámadott határozat 25., 35. és 41. pontjában a fellebbezési tanács megállapította, hogy valamennyi ilyen kérelmet kizárólag abból a célból nyújtottak be, hogy később elsőbbséget igényelhessenek egy európai uniós védjegybejelentés számára. E. A. stratégiája abban állt, hogy nemzeti védjegybejelentések végtelen láncolatát nyújtotta be anélkül, hogy megfizette volna a bejelentési díjakat. Amikor egy harmadik személy azonos vagy hasonló védjegy lajstromozása iránti kérelmet nyújtott be, E. A. európai uniós védjegybejelentést nyújtott be, és a nemzeti védjegybejelentések láncolatának utolsó láncszeme alapján elsőbbséget igényelt az említett európai uniós védjegy számára. Ezt követően E. A. ezen védjegybejelentés alapján felszólalt a harmadik személy védjegybejelentésével szemben. A megtámadott határozat 31. és 32. pontjában a fellebbezési tanács úgy vélte, hogy mivel ez az eset a fellebbezési tanács elé csak E. A.‑val kapcsolatos ügyekben került, ez nem a véletlen műve, hanem az E. A. által követett bejelentési stratégia következménye.
32

A 2868/95 rendelet 74. cikkének (19) bekezdése értelmében: „(1) A[z EUIPO] lehetőséget ad a felszólalónak, hogy benyújtsa a felszólalása alátámasztására szolgáló tényeket, bizonyítékokat és érveket, vagy kiegészítse a 15. szabály (3) bekezdése alapján benyújtott bármely tényt, bizonyítékot vagy érvet az általa megadott határidőn belül, amely legalább 2 hónap attól a naptól kezdve, amelyen a felszólalási eljárást megkezdettnek tekintik a 18. szabály (1) bekezdésével összhangban. (2) Az (1) bekezdésben említett határidőn belül a felszólaló benyújtja a korábbi védjegye vagy joga létezésének, érvényességének és az oltalom terjedelmének bizonyítékát, valamint a felszólalásra való jogosultságát igazoló bizonyítékot. A felszólaló különösen az alábbi bizonyítékokat nyújtja be: […] d) ha a felszólalás alapja a rendelet 8. cikke (4) bekezdése szerinti korábbi jog, az illető jog megszerzésének, folyamatos fennállásának és oltalmi hatályának bizonyítéka; […] (3) Az (1) és (2) bekezdésben említett tájékoztatás és bizonyítékok nyelve az eljárás nyelve, vagy fordítást mellékelnek. A fordítást az eredeti dokumentum benyújtására rendelkezésre álló határidőn belül nyújtják be. (4) A[z EUIPO] nem veszi figyelembe az írásbeli beadványokat vagy dokumentumokat, illetve azok azon részét, amelyeket nem nyújtottak be, vagy nem fordítottak le az eljárási nyelvre a[z EUIPO] által megállapított határidőn belül.”