ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Az „utasfelvételre jelentkezést” érintő bizonyítási teherről Az 1) a) kérdésre adott igenlő válasz esetén, tehát a 2004. február 11-i 261/2004/EK rendelet 3. cikke (2) bekezdése a) pontjának valamely járatkéséssel érintett utas által igényelt kártalanításra történő alkalmazása esetén: a) A 3. cikk (2) bekezdésének a) pontjában előírt feltételek olyan előzetes feltételek, amelyeket a fogyasztónak igazolnia kell a rendelet alkalmazása érdekében, vagy a légitársaságnak egy kimentési ok, amely lehetővé teszi a számára az utasjegyzék benyújtását annak bizonyítékaként, hogy a fogyasztó nem jelentkezett utasfelvételre a 2004. február 11-i 261/2004/EK rendelet 3. cikke (2) bekezdésének a) pontjában előírtak szerint „a légifuvarozó, az utazásszervező vagy egy meghatalmazott utazásközvetítő által előre és írásban (beleértve az elektronikus utat is) meghatározott módon és megjelölt időpontban vagy ha időpontot nem jelöltek meg, legalább 45 perccel a közzétett indulási időpont előtt”, figyelemmel a technológiai fejlődésre, amely már lehetővé teszi a dematerializált beszállókártyák elektronikus kiadását, figyelemmel arra, hogy a papíralapú beszállókártyákat nem látják el időbélyegzővel, hogy nincs olyan kötelezettség, amely szerint valamely utasfelvételi pultnál személyesen meg kell jelenni, és figyelemmel arra, hogy csak a légitársaságok rendelkeznek az utasfelvételre vonatkozó valamennyi információval egészen az utasfelvétel befejezéséig? b) A hatékony érvényesülés elvével, a 2004. február 11-i 261/2004/EK rendelet célkitűzéseivel, és általában az utasok és fogyasztók védelmének a 2004. február 11-i 261/2004/EK rendelet által biztosított magas szintjével, vagy a közösségi jog más rendelkezéseivel vagy szabályaival ellentétes-e, hogy kizárólag az utasra telepítik annak terhét, hogy bizonyítsa azt, hogy a 2004. február 11-i 261/2004/EK rendelet 3. cikke (2) bekezdésének a) pontjában előírtak szerint „a légifuvarozó, az utazásszervező vagy egy meghatalmazott utazásközvetítő által előre és írásban (beleértve az elektronikus utat is) meghatározott módon és megjelölt időpontban, vagy ha időpontot nem jelöltek meg, legalább negyvenöt perccel a közzétett indulási időpont előtt” jelentkeztek az utasfelvételre, figyelemmel a technológiai fejlődésre, amely már lehetővé teszi a dematerializált beszállókártyák elektronikus kiadását, figyelemmel arra, hogy a papíralapú beszállókártyákat nem látják el időbélyegzővel, hogy nincs olyan kötelezettség, amely szerint valamely utasfelvételi pultnál személyesen meg kell jelenni, és figyelemmel arra, hogy csak a légitársaságok rendelkeznek az utasfelvételre vonatkozó valamennyi információval egészen az utasfelvétel befejezéséig?
C 213 /18 HU Az Európai Unió  Hivatalos Lapja 24.6.2019
2. A cseh törvény (zákon č. 406/2000 Sb., o hospodaření energií, ve znění pozdějších předpisů (a módosított, a környezetgazdál -
kodásról szóló 406/2000 törvény) 7a §-a azonban csupán azon épületekre vonatkozóan írja elő az energiahatékonysági tanú -
sítvány vagy energetikai zöldkártya kihelyezésének a kötelezettségét, amelyekben hatóságok működnek. A cseh törvény tehát  
nem írja elő az energiahatékonysági tanúsítvány vagy energetikai zöldkártya kihelyezésére vonatkozó kötelezettséget olyan  
helyzetekben, amelyekben az épületben a hatóságoktól eltérő szervezetek működnek, és amelyeket a közönség rendszeresen  
látogat. A megkövetelt szabályozás még mindig csupán az előkészítés szakaszában van.
3. A Cseh Köztársaság tehát nem biztosította, hogy az 500 m2-nél nagyobb hasznos alapterületű épületekben, amelyekre vonat -
kozóan energiahatékonysági tanúsítványt állítottak ki az irányelv 12. cikkének (1) bekezdése alapján, és amelyeket a közönség  
rendszeresen látogat, az energiahatékonysági tanúsítványt helyezzék ki, és így nem teljesítette az említett irányelv 13. cikkének  
(2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
(1) HL 2010. L 153., 13. o .
C- 3 0 6 /1 9 . sz.  A T ribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Olaszország) által 2019. április 15 -én  benyújtott előzetes 
döntéshozatal iránti kérelem — Milis Energy SpA kontra Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero 
dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE
(C-306/19. sz. ügy)
(2019/C 213/17 )
Az eljárás nyelve: olasz
A kérdést előterjesztő bíróság
T ribunale Amministrativo Regionale per il Lazio
Az alapeljárás felei
Felperes:  Milis Energy SpA
Alperesek:  Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo Economico,Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
Ellentétes-e az uniós joggal a 116/2014. sz. törvénnyel átalakított 91/2014 rendkívüli törvényerejű rendelet 26. cikkének 2. és 3.  
bekezdéséhez hasonló olyan nemzeti rendelkezés, amely jelentős mértékben csökkenti vagy késlelteti a jogszabály révén már biztosí -
tott és a fotovoltaikus berendezésekkel előállított villamos energia termelői által az e funkció ellátása céljából létrehozott, állami tulaj -
donban lévő társasággal, a Gestore dei Servizi Energetici S.p.A.-val kötött megállapodás alapján már meghatározott ösztönzők  
biztosítását; közelebbről, összeegyeztethető-e az ilyen nemzeti rendelkezés a bizalomvédelem, a jogbiztonság, a lojális együttműködés  
és a hatékony érvényesülés alapvető uniós jogelveivel, az Európai Unió Alapjogi Chartájának 16. és 17. cikkével, a 2009/28/EK irány -
elvvel  (1) és a támogatási rendszerek abban előírt szabályozásával, az EUMSZ 216. cikk (2) bekezdésével, különösen az európai Energia  
Charta Egyezménnyel összefüggésben?
(1) A megújuló energiaforrásból előállított energia támogatásáról, valamint a 2001/77/EK és a 2003/30/EK irányelv módosításáról és azt követő hatá -
lyon kívül helyezéséről szóló, 2009. április 23-i  2009/28/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv ( HL 2009. L 140., 16. o. ).
Az Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Egyesült Királyság) által 2019. március 26 án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Secretary of State for the Home Department kontra OA

(C-255/19. sz. ügy)

(2019/C 206/35)

Az eljárás nyelve: angol

A kérdést előterjesztő bíróság

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Az alapeljárás felei

Felperes: Secretary of State for the Home Department

Alperes: OA

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1. Állami védelemként kell-e értelmezni [a 2004/83/EK irányelv, a továbbiakban: elismerésről szóló irányelv] (1) 11. cikke (1) bekezdésének e) pontja és 2. cikkének e) pontja értelmében vett „állampolgárság szerinti ország védelmét”?

2. Annak eldöntése során, hogy az [elismerésről szóló irányelv] 2. cikk[ének] e) pontja értelmében vett üldöztetéstől való megalapozott félelem fennáll-e, és hogy [az elismerésről szóló irányelv] 7. cikk[e] értelmében elérhető-e védelem ilyen üldöztetéssel szemben, mindkét kérdésre a „védelmi tesztet” vagy „védelmi vizsgálatot” kell-e alkalmazni, és ha igen, mindkét esetben ugyanazon kritériumok irányadók-e?

3. A 7. cikk (1) bekezdésének b) pontja szerinti, nem állami szereplők által nyújtott védelem alkalmazhatóságától eltekintve, amennyiben az (1) kérdésre igenlő választ kell adni, a védelem hatékonyságát vagy elérhetőségét kizárólag az állami szereplők védelmi intézkedései/funkciói alapján kell-e értékelni, vagy figyelembe lehet venni a magánszereplők (civil társadalmi szereplők), például a családok és/vagy klánok védelmi intézkedéseit/funkcióit is?

4. Megegyeznek-e a 7. cikkel összefüggésben alkalmazandó kritériumokkal a 11. cikk (1) bekezdésének e) pontjával összefüggésben a megszűnés értékeléséhez elvégzett „védelmi vizsgálatra” vonatkozó kritériumok (amint azt a (2) és a (3) kérdések feltételezik)?

(1) A harmadik országok állampolgárainak, illetve a hontalan személyeknek menekültként vagy a más okból nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésének feltételeiről [helyesen: feltételeire] és az e státuszok tartalmára vonatkozó minimumszabályokról szóló, 2004. április 29-i 2004/83/EK tanácsi irányelv (HL 2004. L 304., 12. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 7. kötet, 96. o.)
—

először is, a Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor arra a következtetésre jutott, hogy az annak meghatározására irányuló vizsgálat, hogy egy sajátos adórendszer előnyt biztosít-e a kedvezményezettek számára, nem csak a vizsgált rendszer azon elválaszthatatlan és állandó kritériumainak elemzését követeli meg, amelyek az általános rendszer alá tartozó vállalkozásokhoz viszonyítva előnyösebb helyzetbe hozhatják a kedvezményezetteket, hanem a rendszerbe nem tartozó és minden egyes adóévben változó körülményeknek betudható előnytelen elemek elemzését is, még akkor is, ha ezek az előnytelen elemek véletlenszerűek és nem alkalmasak arra, hogy szisztematikusan semlegesítsék az előnyt, ráadásul ezek nem láthatók előre a rendszer előzetes vizsgálata során;
2.

Az 1. kérdés c) pontjára adandó igenlő válasz esetén: Kiterjed-e a 2004/48/EK irányelv 8. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerint adandó tájékoztatás arra az IP-címre is, amelyet a fájlokat azelőtt jogsértő módon feltöltő felhasználó utoljára a Google/YouTube felhasználói fiókjához való hozzáférésre használt, valamint a hozzáférés pontos időpontjára is, függetlenül attól, hogy ezen utóbbi hozzáférés során követtek-e el jogsértést?
A Court of Appeal (Egyesült Királyság) által 2019. április 3-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs kontra WR

(C-279/19. sz. ügy)

(2019/C 230/25)

Az eljárás nyelve: angol

A kérdést előterjesztő bíróság

Court of Appeal

Az alapeljárás felei

Felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Ellenérdekű fél: WR

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1) Köteles-e az olyan személy (a továbbiakban: P), aki jövedéki termékeket birtokában tart abban az időpontban, amikor ezek a termékek „B” tagállamban jövedékiadó-kötelesekké válnak, ezt a jövedéki adót a 2008/118/EK irányelv (1) 33. cikkének (3) bekezdése alapján megfizetni, amennyiben: a) a jövedéki termékekhez nem fűződött jogi vagy vagyoni érdekeltsége; b) a jövedéki termékeket „A” és „B” tagállam között mások megbízásából, díj ellenében fuvarozta; és c) tudta, hogy a birtokában lévő termékek jövedéki termékeknek minősülnek, azt azonban nem tudta és nem is volt oka arra gyanakodni, hogy a termékek „B” tagállamban jövedékiadó-kötelesekké váltak abban az időpontban vagy azt megelőzően, hogy jövedéki termékekként adókötelesekké váltak?

2) Eltérő választ kell-e adni az első kérdésre, ha P nem tudta, hogy a birtokában lévő termékek jövedéki termékeknek minősülnek?

(1) A jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezésekről és a 92/12/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. december 16-i 2008/118/EK tanácsi irányelv (HL 2009. L 9., 12. o.)
2)

Az „utasfelvételre jelentkezést” érintő bizonyítási teherről Az 1) a) kérdésre adott igenlő válasz esetén, tehát a 2004. február 11-i 261/2004/EK rendelet 3. cikke (2) bekezdése a) pontjának valamely járatkéséssel érintett utas által igényelt kártalanításra történő alkalmazása esetén: A 3. cikk (2) bekezdésének a) pontjában előírt feltételek olyan előzetes feltételek, amelyeket a fogyasztónak igazolnia kell a rendelet alkalmazásának igénylése érdekében, vagy a légitársaságnak egy kimentési ok, amely lehetővé teszi a számára az utasjegyzék benyújtását annak bizonyítékaként, hogy a fogyasztó nem jelentkezett utasfelvételre a 2004. február 11-i 261/2004/EK rendelet 3. cikke (2) bekezdésének a) pontjában előírtak szerint „a légifuvarozó, az utazásszervező vagy egy meghatalmazott utazásközvetítő által előre és írásban (beleértve az elektronikus utat is) meghatározott módon és megjelölt időpontban vagy ha időpontot nem jelöltek meg, legalább 45 perccel a közzétett indulási időpont előtt”, figyelemmel a technológiai fejlődésre, amely már lehetővé teszi a dematerializált beszállókártyák elektronikus kiadását, figyelemmel arra, hogy a papíralapú beszállókártyákat nem látják el időbélyegzővel, hogy nincs olyan kötelezettség, amely szerint valamely utasfelvételi pultnál személyesen meg kell jelenni, és figyelemmel arra, hogy csak a légitársaságok rendelkeznek az utasfelvételre vonatkozó valamennyi információval egészen az utasfelvétel befejezéséig? Az 1) a) kérdésre adott igenlő válasz esetén, tehát a 2004. február 11-i 261/2004/EK rendelet 3. cikke (2) bekezdése a) pontjának valamely járatkéséssel érintett utas által igényelt kártalanításra történő alkalmazása esetén: Kizárólag a bírósági eljárásban felperesi jogállással rendelkező utasra hárul annak terhe, hogy az utasfelvételre való tényleges jelentkezése keretében bizonyítsa azt, hogy a 2004. február 11-i 261/2004/EK rendelet 3. cikke (2) bekezdésének a) pontjában előírtak szerint „a légifuvarozó, az utazásszervező vagy egy meghatalmazott utazásközvetítő által előre és írásban (beleértve az elektronikus utat is) meghatározott módon és megjelölt időpontban, vagy ha időpontot nem jelöltek meg, legalább negyvenöt perccel a közzétett indulási időpont előtt” jelentkezett az utasfelvételre, figyelemmel a technológiai fejlődésre, amely már lehetővé teszi a dematerializált beszállókártyák elektronikus kiadását, figyelemmel arra, hogy a papíralapú beszállókártyákat nem látják el időbélyegzővel, hogy nincs olyan kötelezettség, amely szerint valamely utasfelvételi pultnál személyesen meg kell jelenni, és figyelemmel arra, hogy csak a légitársaságok rendelkeznek az utasfelvételre vonatkozó valamennyi információval egészen az utasfelvétel befejezéséig?
4.

Az indokolási kötelezettség megsértése A megtámadott ítélet nem tartalmaz elegendő indokolást a Törvényszék azon vélekedésével kapcsolatban, hogy a balti államokban a polgárok jelentős része ismeri az orosz „пломбир” szó jelentését. Többek között annak megállapítása is hiányzik, hogy ebben az esetben olyan, az alapszókincs részét képező szóról van szó, amelyet azok is értenek, akiknek nem az orosz az anyanyelve. Az ítéletben (különösen a 64. és 65. pontban) annak megfelelő indokolása is hiányzik, hogy az egykori Szovjetunióban a „пломбир” szó miért nem fantázianév vagy terméknév volt. Végül az ítélet (66. pont) nem tartalmazza annak indokolását, hogy miért kellene pusztán egy GOST-szabvány szerinti megnevezésre való utalásból azt a következtetést levonni, hogy „szokásos [orosz] fogalomról” van szó, és miért kellene az Európai Unión belüli fogyasztói köröknek ezt ismernie.
A Supreme Court of the United Kingdom (Egyesült Királyság) által 2019. május 27-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem — The Software Incubator Ltd kontra Computer Associates (UK) Ltd

(C-410/19. sz. ügy)

(2019/C 255/36)

Az eljárás nyelve: angol

A kérdést előterjesztő bíróság

Supreme Court of the United Kingdom

Az alapeljárás felei

Felperes: The Software Incubator Ltd

Alperes: Computer Associates (UK) Ltd

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1. A kereskedelmi ügynök fogalmának a tagállamok önálló vállalkozóként működő kereskedelmi ügynökökre vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról szóló, 1986. december [18]-i 86/653/EGK tanácsi irányelv (1) (a továbbiakban: irányelv) 1. cikkének (2) bekezdésében szereplő értelmében vett „áruk” fogalmának körébe tartozik-e valamely számítógépes szoftver egy példánya, amennyiben a megbízó vevői számára azt elektronikusan, nem pedig fizikai adathordozó formájában szolgáltatják?

2. Valamely számítógépes szoftvernek a megbízó vevője részére a számítógépes szoftver egy példányának időbeli korlátozás nélküli felhasználási engedélyével együtt történő szolgáltatása a kereskedelmi ügynök fogalmának az irányelv 1. cikkének (2) bekezdésében szereplő meghatározásában szereplő értelemben vett „áruk eladásának” minősül-e?

(1) HL 1986. L 382, 17. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 177. o.
3.

Az Associazione többek között azt állítja, hogy a Törvényszék tévedést követett el a végzésében, amikor megállapította, hogy nem teljesül a közvetlen érintettség követelménye az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése utolsó tagmondatának értelmében vett megtámadhatóság viszonylatában, a megtámadott (EU) 2017/2324 rendeletet végrehajtó feltételezett nemzeti intézkedések értelmében, a határozatot e tekintetben „a glifozát hatóanyagot tartalmazó növényvédő szerekre vonatkozóan a tagállamok által kiadott forgalombahozatali engedélyek meghosszabbítására” irányuló feltételezett hatáskörrel indokolva, e körülményt úgy ítélve meg, hogy az „az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésének utolsó tagmondata értelmében vett, a megtámadott jogi aktus végrehajtási intézkedéseinek” minősülhet (a megtámadott végzés 84. és 85. pontja). Le caractère erroné de cette appréciation est illustré par la circonstance, démontrée dans les actes, que l’État membre dans lequel l’association, et ses membres, a son siège social (l’Italie) a reçu le règlement (UE) no 2017/2324 au moyen d’un communication du Ministère de la Santé du 19 décembre 2017, qui a simplement donné lieu à un renouvellement automatique de l’autorisation de la substance active „glyphosate” pour une période ne dépassant pas cinq ans, tout en prolongeant en même temps le autorisations relatives aux produits phytosanitaires contenant du glyphosate jusqu’au 15 décembre 2022, sans aucune appréciation discrétionnaire même en ce qui concerne les prescriptions techniques visées aux annexes I et II du règlement (UE) no 2017/2324. L’association fait valoir à cet égard que, même si l’on devait considérer la communication ministérielle du 19 décembre 2017 comme une mesure d’exécution, le Tribunal n’a pas tenu compte du fait que cette même communication ne pouvait faire l’objet d’un recours devant les juridictions nationales parce qu’un tel recours est exclu en vertu du droit italien et de la jurisprudence en la matière [Consiglio di Stato (Conseil d’État), arrêt no 6243 du 9 novembre 2005]. Ezen értékelés azon, iratokkal bizonyított körülmény miatt téves, hogy az a tagállam, amelyben az Associazione és tagjainak székhelye található (Olaszország), a 2017/2324 rendeletet a Ministero della Salute (egészségügyi minisztérium) 2017. december 19-i közleményével ültette át, amely pusztán megújította a glifozát hatóanyag jóváhagyását egy legfeljebb öt éves időtartamra, ugyanakkor 2022. december 15-ig meghosszabbította a glifozát tartalmú növényvédő szerek engedélyeit, anélkül, hogy bármely értékelő jellegű mérlegelést végzett volna, akár a 2324/2017 rendelet I. és II. mellékletében található műszaki előírások tekintetében is. Az Associazione arra hivatkozik, hogy még ha a 2017. december 19-i minisztériumi közleményt végrehajtó intézkedésnek kell is tekintetni, a Törvényszék nem állapította meg, hogy maga a közlemény nem támadható meg a nemzeti bíróságok előtt, mivel ezt kizárja az olasz szabályozás és a vonatkozó ítélkezési gyakorlat (Consiglio di Stato, 2005. november 9-i 6243. sz. ítélet).
C 270/20

A Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arnitragem Administrativa — CAAD) (Portugália) által 2019.május 17- én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem — MK kontra Autoridade Tributária e Aduaneira

(C-388/19. sz. ügy)

(2019/C 270/22)

Az eljárás nyelve: portugál

A kérdést előterjesztő bíróság

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arnitragem Administrativa — CAAD)

Az alapeljárás felei

Felperes: MK

Alperes: Autoridade Tributária e Aduaneira

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

Úgy kell-e értelmezni az Európai Közösséget létrehozó szerződés 12., 56., 57. és 58. cikkének együttes rendelkezését (jelenleg az Európai Unió működéséről szóló szerződés 18., 63., 64. és 65. cikke), hogy ezekkel ellentétes a jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló olyan nemzeti jogi szabályozás, (a Decreto-Lei n.o 442.o-A/88, de 30 de novembro [1988. november 30-i 442.o-A/88. sz. rendelettörvény] által elfogadott CIRS 43. cikkének 2 bekezdése, a Lei n.o 109-B/2001, de 27 de dezembro [2001. december 27-i 109-B/2001. sz. törvény] által bevezetett megfogalmazás szerint), a Lei n.o 67.o-A/2007, de 31/12, (2007. december 31-i 67-A/2007. sz. törvény) által a 7 és 8 bekezdésnek (jelenleg a 9 és 10 bekezdés) a CIRS 72. cikkébe történő foglalásával bevezetett módosításokkal, amelynek célja annak lehetővé tétele, hogy az adott tagállamban (Portugália) található ingatlanoknak az Európai Unió másik tagállamában (Franciaország) illetőséggel rendelkező adóalany által történő értékesítéséből származó tőkejövedelmeket opcionális jelleggel ne terhelje magasabb adóteher, mint amelyet az ingatlanok helye szerinti tagállamban illetőséggel rendelkező adóalany által az ugyanilyen típusú ügyletből szerzett tőkejövedelemre alkalmaznának?
C 280/30

A High Court (Írország) által 2019. június 17-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Friends of the Irish Environment Limited kontra Commissioner for Environmental Information

(C-470/19. sz. ügy)

(2019/C 280/41)

Az eljárás nyelve: angol

A kérdést előterjesztő bíróság

High Court (Írország)

Az alapeljárás felei

Fellebbező: Friends of the Irish Environment Limited

Ellenérdekű fél: Commissioner for Environmental Information

Első beavatkozó: The Courts Service of Ireland

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

A környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről és a 90/313/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. január 28-i 2003/4/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (1) 2. cikkének 2. pontja értelmében vett „bírói minőség” gyakorlásának minősül-e az olyan eljárással kapcsolatos bírósági nyilvántartásokhoz való hozzáférés ellenőrzése, amely eljárásban jogerős ítéletet hoztak, a fellebbezési időszak eltelt és fellebbezés vagy más kérelem elbírálása nincsen folyamatban, azonban amelyben bizonyos körülmények esetén további kérelem terjeszthető elő?

(1) HL 2003. L 41., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 375. o.
Az Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Egyesült Királyság) által 2019. június 17-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs kontra Wellcome Trust Ltd

(C-459/19. sz. ügy)

(2019/C 280/38)

Az eljárás nyelve: angol

A kérdést előterjesztő bíróság

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Az alapeljárás felei

Fellebbező: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Ellenérdekű fél: Wellcome Trust Ltd

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1. Úgy kell-e értelmezni a 2006/112 irányelv (1) 44. cikkét, hogy azt az adóalanyt, amely valamely karitatív alapítvány vagyonkezelése során részvények és más értékpapírok adásvételéből álló, nem gazdasági tevékenységet végez, adóalanyként eljáró személynek kell tekinteni, ha kizárólag az említett tevékenység céljára befektetéskezelési szolgáltatást vásárol Közösségen kívüli személytől?

2. Amennyiben az első kérdésre nemleges választ kell adni és az irányelv 46–49. cikke nem alkalmazandó, alkalmazandó-e az irányelv 45. cikke a szolgáltatásnyújtásra vagy sem a 44. cikk, sem pedig a 45. cikk nem alkalmazandó a szolgáltatásnyújtásra?

(1) A közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i 2006/11/EK tanácsi irányelv (HL 2006. L 347., 1. o.).
3.

A Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel amennyiben megállapítható, hogy a „fuel” magában foglalja a motor-tüzelőanyagokat is, nyilvánvaló, hogy a „fuel” kifejezést olyan tágan kell értelmezni, hogy olyan árukat is magában foglal, amelyek jellegüknél fogva nem égésük által eredményezik a motorok működtetését, köztük a villamos energiát is.
1)

Úgy kell-e értelmezni az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkét (a továbbiakban: a Charta 47. cikke), a fogyasztó hatékony bírói jogorvoslathoz való jogát is beleértve, hogy azzal ellentétes az olyan jogi szabályozás, mint az Občianský zákonníknak [(szlovák polgári törvénykönyv)] a fogyasztót megillető 3 éves objektív elévülési időhöz való joga elévüléséről szóló 107. §-a (2) bekezdése, amelynek értelmében a fogyasztónak a tisztességtelen szerződési feltételből eredő teljesítés megtérítéséhez való joga abban az esetben is elévül, ha maga a fogyasztó nincs olyan helyzetben, hogy alaposan megvizsgálja a tisztességtelen szerződési feltételt, és ez az elévülési idő akkor is telik, ha a fogyasztó nem tudott a szerződési feltétel tisztességtelen jellegéről?