Ugyanezeket a szempontokat kell alkalmazni a 2081/92 rendelet 13. cikke (1) bekezdése második albekezdésének végrehajtása érdekében. Ugyanis az ugyanezen rendelet 3. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében meghatározott „szokásossá vált elnevezés” fogalom alkalmazható azokra az elnevezésekre is, amelyek mindig szokásosak voltak.

Valamely eredetmegjelölésre alapított közösségi védjegy törlése iránt indított eljárás keretében a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) nem állapíthatja meg, hogy az említett eredetmegjelölésben szereplő valamely elnevezés szokásos, és azon védjegy lajstromozása, amely ezt magában foglalja, nem sérti a mezőgazdasági termékek és élelmiszerek földrajzi jelzéseinek és eredetmegjelöléseinek oltalmáról szóló 2081/92 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének első albekezdését, anélkül hogy elvégezné az említett szokásos jelleg meghatározására alkalmas tényezők összességének részletes elemzését.

E tekintetben a jogi, gazdasági, műszaki, történelmi, kulturális és társadalmi adatok, amelyek alapján a szükséges részletes elemzés elvégezhető, különösen a következők: a vonatkozó nemzeti és közösségi jogszabályok, beleértve azok történeti fejlődését, az állítólag szokásossá vált elnevezéseknek az átlagfogyasztó általi észlelése, beleértve azt a tényt, hogy az elnevezés közismertsége továbbra is valamely területen termelt termékhez kapcsolódik, annak következtében, hogy azt nem termelik a tagállam, vagy az Európai Unió más régióiban, az a körülmény, hogy egyes tagállamokban jogszerűen forgalmaztak egy terméket a szóban forgó elnevezéssel, akkor is, ha nem tartották be a hagyományos termelési módszereket, az a körülmény, hogy ezeket a műveleteket régóta végzik, a szóban forgó elnevezéssel rendelkező azon termékek mennyisége, amelyeket nem a hagyományos módszerekkel gyártottak, azon termékek mennyiségéhez képest, amelyeket ezekkel a módszerekkel gyártottak, a szóban forgó elnevezéssel rendelkező, nem hagyományos módszerekkel gyártott termékek piaci részesedése azon termékek mennyiségéhez képest, amelyeket ezekkel a módszerekkel gyártottak, az a tény, hogy a nem hagyományos módszerekkel gyártott termékeket az említett módszerekkel gyártott termékek termelési helyére való hivatkozással kínálják, a szóban forgó elnevezésnek nemzetközi megállapodásokban biztosított oltalma, és azon tagállamok száma, amelyek adott esetben hivatkoznak a szóban forgó elnevezés állítólagos szokásos jellegére.

Egyebekben nem kizárt annak lehetősége, hogy valamely elnevezés általános jellegének vizsgálata során figyelembe vegyék a fogyasztók körében végzett közvélemény-kutatást, amelyet a szóban forgó elnevezés észlelésének megállapítása érdekében szerveztek, vagy az eredetmegjelöléssel, földrajzi árujelzőkkel és a különleges tulajdonságokra vonatkozó tanúsítványokkal foglalkozó tudományos bizottság létrehozásáról szóló 93/53 határozat által létrehozott bizottság véleményét, amelyet azóta felváltott az eredetmegjelölésekkel, a földrajzi jelzésekkel és a hagyományos különleges termékekkel foglalkozó tudományos szakértői csoport, amelyet a 2007/71 határozat hozott létre. Ennek a jogi és mezőgazdasági területen magasan képzett szakemberekből álló bizottságnak különösen az a feladata, hogy az elnevezések szokásos jellegét vizsgálja.

Végül figyelembe lehet venni más tényezőket is, különösen az elnevezések szokásos jellegének a Codex alimentariusban szereplő meghatározását, és a szokásos elnevezések használatáról és oltalmáról szóló nemzetközi egyezményeket.

(vö. 65–67., 88–89. pont)