ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
98

Másrészt három főbb különbséget kell kiemelni az EFSA‑nak a 2010/135 határozat (12) preambulumbekezdésében és a 2010/136 határozat (8) preambulumbekezdésében hivatkozott 2009. évi konszolidált szakvéleménye, valamint az EFSA korábbi szakvéleményei között, anélkül hogy határozni kellene az ezen egyes szakvéleményekben szereplő kockázatértékelések megalapozottságáról. A jelen esetben e különbségek az engedélyezésről szóló határozatok módosított, illetve korábbi tervezetei alapjául szolgáló tudományos szakvélemények szerzőire, az e szakvéleményekben szereplő következtetések tartalmára és az említett szakvéleményekben szereplő kisebbségi véleményekre vonatkoznak. Először is, az egyedül a GMO‑panel által kiadott 2004. és 2005. évi szakvéleménytől, valamint 2007. évi közleménytől eltérően az EFSA 2009. évi konszolidált szakvéleménye további szerzők munkája, mivel abban a BIOHAZ panel is közreműködött, és a Bizottság új megbízása értelmében az EMA‑val szorosan együttműködve fogalmazták meg. Másodsorban az EFSA‑nak a módosított javaslatok alapjául szolgáló 2009. évi konszolidált szakvéleményében szereplő következtetések jobban kiemelik a tudományos bizonytalanságot („nem teljesen érthető”, „korlátozások”, „bizonytalanságok”, „valószínűtlen”) és a veszélyeket („általános aggodalmat okoz”), mint az EFSA‑nak a korábbi tervezetek alapjául szolgáló 2005. évi szakvéleményében szereplő következtetések („nincs ok feltételezni”, „semmilyen további kockázatot nem okoz”, „nincs jelentős kockázata”, „a környezetre nézve semmilyen káros hatást nem figyeltek meg, vagy az nem valószínű”) és a 2007. évi közleményében szereplő következtetések („nem kerül veszélybe”, „rendkívül csekély valószínűség”, „nagyon valószínűtlen”, „nem okoz kockázatot”). Harmadsorban az EFSA 2009. évi konszolidált szakvéleménye a BIOHAZ panel két tagjától származó kisebbségi véleményt tartalmaz, akik hangsúlyozzák a tudományos bizonytalanságot, míg az EFSA 2005. évi szakvéleménye és az EFSA 2007. évi közleménye nem tartalmaz kisebbségi véleményt.
31

A megtámadott határozat rendelkező részének szövege a következő: „1. cikk (1) A [Magyarország] és a [felperes] között 2005. december 22‑én kötött [2005. évi megállapodásban] meghatározott, rögzített összegű bányajáradék és a [módosított bányászati törvény] e szerződés megkötését követő módosításainak kombinációja a [felperesnek] nyújtott állami támogatásnak minősül az EUMSZ 107. [cikk] (1) bekezdése értelmében. (2) Az (1) bekezdésben említett állami támogatás, amelyet Magyarország jogellenesen, az EUMSZ 108. [cikk] (3) bekezdésének megsértésével nyújtott a [felperes] részére, összeegyeztethetetlen a belső piaccal. (3) Magyarországnak [a megtámadott] határozatról való értesítést követő két hónapon belül meg kell szüntetnie az (1) bekezdésben említett állami támogatás nyújtását. 2. cikk (1) Magyarországnak vissza kell fizettetnie a kedvezményezettel az 1. cikkben említett támogatást. (2) Az állami támogatás összege 2008 tekintetében 28444,7 millió HUF‑ot és 2009 tekintetében 1942,1 millió HUF‑ot tesz ki. 2010‑et illetően az állami támogatás összegét az intézkedés megszüntetéséig terjedően Magyarországnak kell kiszámítania. (3) A visszafizettetendő összegeknek magukban kell foglalniuk a kamatokat, attól az időponttól kezdődően, amikor az összegeket a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották, tényleges visszafizetésük időpontjáig. (4) A kamatokat a [2008. január 30‑i] 271/2008/EK [bizottsági] rendelettel [(HL L 82., 1. o.)] módosított[,] [az EUMSZ 108. cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló] 794/2004/EK [bizottsági] rendelet [(HL L 140., 1. o.)] V. fejezetével összhangban, kamatos kamattal kell kiszámítani. 3. cikk (1) Az 1. cikkben említett támogatás visszafizettetésének haladéktalanul és hatékonyan kell megtörténnie. (2) Magyarországnak biztosítania kell, hogy [a megtámadott] határozatot az arról való értesítéstől számított négy hónapon belül végrehajtsák. 4. cikk (1) [A megtámadott] határozatról való értesítéstől számított két hónapon belül Magyarország a Bizottság rendelkezésére bocsátja az alábbi információkat: a) a kedvezményezettel visszafizettetendő teljes összeg (tőke és visszafizettetési kamatok), beleértve a 2010‑re vonatkozó támogatási összeg kiszámítását is; b) [a megtámadott] határozatnak való megfelelés érdekében már meghozott és tervezett intézkedések részletes bemutatása; c) az azt igazoló dokumentumok, hogy a kedvezményezettet felszólították a támogatás visszafizetésére. (2) Magyarország folyamatosan tájékoztatja a Bizottságot [a megtámadott] határozat végrehajtása érdekében hozott nemzeti intézkedésekről, amíg az 1. cikkben említett támogatás visszafizetése be nem fejeződött. Magyarország a Bizottság egyszerű kérésére azonnal benyújtja a Bizottság részére az információkat azokra a tervezett és már elfogadott intézkedésekre vonatkozóan, amelyek ahhoz szükségesek, hogy [a megtámadott] határozatnak megfeleljen. Részletes információkkal szolgál továbbá a kedvezményezettel már visszafizettetett támogatási összegekre és visszafizettetési kamatokra vonatkozóan. 5. cikk Ennek a határozatnak [Magyarország] […] a címzettje.”
46

Hatodszor a határokon átnyúló kapcsolatokat illetően a Bizottság először is kiemeli, hogy az árakra vonatkozóan valamely tagállamban szervezett tárgyalások néha más tagállamokban is áremelésekre vonatkozó tárgyalásokat váltottak ki. Például az Arbeitskreis Duschabtrennungen (a továbbiakban: ADA) német szakszövetség által kötött, a zuhanykabinok árának emelésére vonatkozó megállapodás az Arbeitskreis Sanitärindustrie (a továbbiakban: ASI) osztrák szövetség keretében is az árak összehangolását váltotta ki 2000‑ben. Ezt követően összekapcsolódtak a különböző tagállamok piaci feltételei. Például Ausztriában 2001‑ben megkísérelték az árakat a németországi árakhoz igazítani. Végül a kartellben részt vevő nagy vállalkozások németországi leányvállalatai nemcsak a találkozót szervező nemzeti szövetség tagállamára vonatkozó árakat közölték, hanem a többi tagállamra vonatkozó árakat is (a megtámadott határozat (818)–(823) preambulumbekezdése).
1

A felperesek, az Animal Trading Company (ATC) BV, az Avicentra NV, a Borgstein birds and Zoofood Trading vof, a Bird Trading Company Van der Stappen BV, a New Little Bird’s Srl, a Vogelhuis Kloeg és Giovanni Pistone természetes élőhelyükön fogságba ejtett és röpdében való tartásra szánt szánt vadonon élő madarak – különösen papagájalakúak, így papagájok, törpepapagájok és kakaduk, valamint verébfélék – Európai Unióba irányuló behozatalával foglalkoznak. Székhelyük vagy lakóhelyük Hollandiában, Belgiumban és Olaszországban van. Tagjai a European Association of Im‑ and Exporters of Birds and Live Animalsnek (madarak és élő állatok importőreinek és exportőreinek európai szövetsége, a továbbiakban: madárkereskedők európai szövetsége).
189

Meg kell jegyezni, hogy a lex mitior megállapításának keretében a Bizottság a megtámadott határozat (373)–(375) és (385)–(387) preambulumbekezdésében az alábbi elemekre támaszkodott: a) a szóban forgó kartell Olaszország egész területét érintette, melyen a kartell időtartama alatt a Közösségben gyártott betonvas 29–43%‑át gyártották; b) (az Olaszországból származó) kivitel hatása az összes szállításhoz képest (olaszországi szállítások és kivitel) mindig is jelentős volt (a jogsértés időszakában 6 és 34% között); c) azon körülmények, melyek szerint egyrészt a Federacciai vállalkozások társulásának az 1989 december és 1998 július közötti részvételéből adódóan a kartell hatásai valamennyi olasz betonvasgyártóra kiterjedtek, és másrészt amikor a Federacciai már nem vett részt benne, a kartell mindenesetre továbbra is érintette a főbb olasz vállalkozásokat, melyek együttes piaci részesedése 80% volt; d) legalább két, a kartellban részt vevő jelentős vállalkozás a betonvas legalább egy másik földrajzi piacán is tevékenyen részt vett gyártóként; e) a kartellt az is jellemezte, hogy célja a gyártás ideiglenes és összehangolt csökkentésével egyenértékű intézkedésként az olasz területen kívülre történő összehangolt kivitel; és f) Olaszországnak a Közösségen belüli kereskedelem való részesedése 32,5% (1989) és 18,1% (2000) között ingadozott, 1998‑ban 13,4% minimummal. A felperes ezeket a tényeket nem vitatja.
29

Amint az a fenti 9., 10. és 15. pontból is következik, a keresetlevél benyújtását követően a 2010/413 határozat II. mellékletének helyébe a 2010/644 határozatban megállapított új lista lépett, és a 668/2010 végrehajtási rendelettel módosított 423/2007 rendeletet a 961/2010 rendelet hatályon kívül helyezte, és annak helyébe lépett, amelyet viszont a 267/2012 rendelet helyezett hatályon kívül és lépett annak helyébe. Ezenfelül a 2011/783 határozat és az 1245/2011 végrehajtási rendelet preambulumbekezdéseiben a Tanács kifejezetten megállapította, hogy teljes egészében felülvizsgálta a 2010/413 határozat II. mellékletében és a 961/2010 rendelet VIII. mellékletében szereplő listát, és arra a következtetésre jutott, hogy az abban felsorolt személyeknek, szervezeteknek és szerveknek – közöttük a felperesnek is – továbbra is korlátozó intézkedések alá kell esniük. A felperes oly módon módosította eredeti kereseti kérelmeit, hogy megsemmisítés iránti kérelme a 2010/413 határozaton és a 668/2010 végrehajtási rendeleten túl a 2010/664 határozatra, a 961/2010 rendeletre, a 2011/783 határozatra, az 1245/2011 végrehajtási rendeletre és a 267/2012 rendeletre (a továbbiakban, összességükben: megtámadott aktusok) is irányul. A Tanács és a Bizottság nem emelt kifogást e módosításokkal szemben.
8

A Bizottság az eljárást az Európai Unión belüli részesedésszerzéseket illetően a külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról szóló, C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) 2009. október 28‑i 2011/5/EK határozattal (HL 2011. L 7., 48. o.; a továbbiakban: megtámadott határozat) zárta le.
55

Harmadrészt, a felperes azon állítását illetően, amely szerint egyfelől ő volt a közbeszerzési eljárásban még versenyben lévő egyetlen távközlési társaság, másfelől pedig az egyetlen, amely a támogatásban részesülhetett volna, meg kell állapítani, hogy ezt az állítást csak elutasítani lehet. Először ugyanis, mint azt többek között a BT, az Egyesült Királyság, valamint a Bizottság a tárgyalás során előadta, a közbeszerzési eljárásban még versenyben lévő két résztvevő a BT és a Babcock konzorcium volt, nem pedig a BT és a felperes, azzal, hogy a Babcock konzorciumnak kétségkívül része a felperes is. Másodszor, az iratanyagból és a tárgyalás során ezzel összefüggésben lefolytatott vitákból kitűnik, hogy nem a felperes volt az egyetlen, még versenyben lévő távközlési társaság, mivel a Babcock konzorcium egyéb tagjai között szerepelt többek között a Surf Telecoms és a Motorola Inc távközlési társaság. Márpedig, még ha igaznak is feltételezzük, hogy e két társaságnak nem volt feladata a fizikai infrastruktúra kiépítése, legközvetlenebb módon pedig nem őket érintette a közbeszerzés fő része, mint azt a felperes állítja, mindez nem változtat azon, hogy a megtámadott határozat érintette e két társaságot. Úgy tűnik ugyanis, mint azt végeredményben a felperes is elismeri a 2011. július 8‑i észrevételeiben, hogy a Babcock konzorcium ajánlata keretében a Motorola is részt vett az ajánlat vezeték nélküli hálózat részében, az optikai szálakat pedig a Surf Telecoms adta bérbe a felperesnek. Ezért meg kell állapítani, hogy a felperes nincs oly módon érintve, hogy az a többi társaságtól személyében megkülönböztetné őt.
3

Az Autorità per l’energia elettrica e il gas (olasz villamosenergia‑ és gázhatóság, a továbbiakban: AEEG) 1999. december 29‑i 204/99. sz. határozatával a villamosenergia‑díjszabás kezelését a helyi villamosenergia‑forgalmazóknak engedte át. A felperes részére történő villamosenergia‑szolgáltatást így a felperes helyi villamosenergia‑forgalmazója, az ENEL a továbbiakban rendes díjszabással, nem pedig az előző pontban is említettek szerint 2005. december 31‑ig alkalmazandó, 1995. december 19‑i miniszteri rendelet (a GURI 1996. február 16‑i 39. száma, 8. o., a továbbiakban: az 1995. évi rendelet) 2. cikkében meghatározott díjszabás alapján számlázta ki. E díjszabási különbözet ellentételezése érdekében az ENEL a felperesnek visszatérítést nyújtott, amely a felperes villamosenergia‑számlájában is szerepelt, és amelyet az összes olaszországi villamosenergia‑fogyasztóra kivetett adójellegű járulékok révén finanszíroztak.
29

Az Egyesült Királyság Egyesült Nemzetek Szervezete (ENSZ) melletti állandó képviseletének a Szankcióbizottság elnökéhez címzett 2011. december 7‑i levele, amelyet az említett közleményhez csatoltak, többek között a következőket tartalmazza: „[A felperes], jelenleg is folyamatban lévő eljárásban, megtámadta az Egyesült Királyság bíróságai előtt az Egyesült Királyság azon döntését, amely szerint őt a Biztonsági Tanács 1989. (2011) sz. határozata alapján továbbra is a listán szerepeltetik. E keresetben [a felperes] azt állítja, hogy az ellene felhozott bizonyítékokat »vagy munkatársainak kínzásával szerezték meg, vagy azokat az egyiptomi hatóságok gyártották«. [A felperes] tehát nem arra céloz, hogy tudomása van róla, hogy az ellene felhozott bizonyítékokat kínzással szerezték meg, csupán úgy gondolja, hogy e bizonyítékok – a két lehetséges ok valamelyike miatt – nem megbízhatóak. Az Egyesült Királyság ragaszkodik ahhoz, hogy nincs ok annak feltételezésére, hogy az általa azon döntéskor figyelembe vett információkat, hogy a [felperes nevét] eltávolítsa a listáról, kínzással szerezték volna meg, vagy hogy azokat az egyiptomi hatóságok »gyártották« volna, miként azt [a felperes] állítja. [A felperesnek] megvan a lehetősége arra, hogy közvetlenül a [Szankcióbizottsághoz] forduljon annak érdekében, hogy kérje törlését a listáról. 2010. június 3‑a óta joga van ahhoz, hogy az adatvédelmi biztoshoz nyújtson be kérelmet a törlés iránt. Az Egyesült Királyság jelenleg felülvizsgálatot folytat a [felperes] nevének listán való szerepeltetését illetően, és amint ez az eljárás lezárul, ismét meg fogja keresni a Szankcióbizottságot.”
155

Ezenfelül a Bizottság jogosan emlékeztet arra, hogy a versenyjogi jogsértésekre vonatkozó szankció és az ahhoz kapcsolódó bírság elrettentő és megtorló hatású is, és a szankció továbbra is kiszabható az anyavállalattal szemben akkor is, ha a jelen ügyben kétségtelenül korlátozta a gazdasági tevékenységét, de fenntartotta a jogi létezését, amely továbbra is lehetővé teszi a szankcionálását.
14

A megtámadott határozat szerint a kartell tagjai az Európai Gazdasági Térségen (EGT) belüli eladások nagyjából 80%‑át ellenőrzésük alatt tartották. A legtöbb országban néhány helyi termelő mellett a legnagyobb termelők közül több is jelen volt. E legnagyobb termelők közül a legtöbben olyan acélipari csoportokhoz tartoztak, amelyek a drótszálat, vagyis az EFA olyan nyersanyagát is gyártották, amely annak fő költségelemét képezi. Míg a nem integrált vállalkozásoknak saját nyersanyagaikat a piacon kellett beszerezniük, az integrált vállalkozások általában a csoportjukon belüli szállításokra számítottak. Az iparág a megtámadott határozatban megállapított kartell teljes időtartama alatt jelentős és tartós EFA‑többletkapacitásról számolt be (a megtámadott határozat (98) és (99) preambulumbekezdése).
133

Még ha a megtámadott határozat a (153) és (155) preambulumbekezdésében le is szögezi, hogy az ITC nem vitatta, hogy a Zürich klubban a Redaelli képviseli, e tekintetben is megállapítható, hogy a Bizottság az ITC jogsértésben való részvétele kezdetének a bizonyítására vonatkozóan más bizonyítékokkal is rendelkezett, ideértve többek között a maga az ITC, valamint a Nedri által rendelkezésre bocsátott bizonyítékokat. Ebben a helyzetben a Bizottság jogosan állapította meg, hogy a Redaelli 2007. június 15‑i hozzájárulása nem felel meg a Bizottság rendelkezésére álló bizonyítékokhoz képest jelentős hozzáadott értékre vonatkozóan az engedékenységi közleményben meghatározott feltételeknek.
—

egyrészt az Italia klub G. jelenlétében tartott azon találkozóit, amelyeken nem csak az Italia klub belföldi vonatkozásairól esett szó, hanem a páneurópai aspektusairól is, és amelyeken G. a CB képviselőjeként is, és Olaszországban az Austria Draht „nevében” is eljárt,
317

Általános jelleggel, a Bizottság kiemelte, hogy a Trame a kartell perifériáján működött, korlátozottabb számban tartott kapcsolatot a kartell résztvevőivel és abban csak korlátozott módon vett részt. A Bizottság arra is rámutatott, hogy a Trame „csak körülbelül tizennyolc kartelltalálkozón vett részt 1997. március 4. és 2002. szeptember 19. között”, hangsúlyozva, hogy „helyzetét távollétében több más alkalommal is megvitatták”. Azt is elismerte, hogy – miként azt a Tréfileurope és három, az 1999. július 20‑i, a 2000. szeptember 4‑i és a 2002. január 11‑i találkozóra vonatkozó, példaként hivatkozott dokumentum is megerősítette – a Trame „olyan marginális szereplő volt az Italia klubban, amely feszültségeket generált az Italia klub több résztvevőjével” (a megtámadott határozat (1023) és (1025) preambulumbekezdése).
105

Előad ezenkívül egy sor olyan érvet, amelyek kifejezetten a 2001. május 17‑i találkozóra vonatkoznak. Először is, nem emlékszik arra, hogy a Tréfileurope részt vett volna ezen a találkozón, és hangsúlyozza, hogy a részvételt nem tüntették fel az ez alkalommal készített jegyzetekben (a közigazgatási eljárás iratainak 30044. oldala). Másodszor, a felperes előadja, hogy e jegyzetekből csak egy az Emesa és a Tréfileurope között tartott kétoldalú tárgyalás ténye tűnik ki, amelyben ő nem volt érintett. Harmadszor, a Tréfileurope részvétele legfeljebb csak egy az España klubba való belépésre tett kísérletnek tekinthető, és abból nem lehet azt a következtetést levonni, hogy e vállalkozás ibériai megállapodásba való belépésén kívül mást is megvitattak. Negyedszer, az iratok 34552. oldalán található dokumentumot is beleértve semmilyen bizonyítékkal sem támasztható alá, hogy e találkozó során tárgyaltak az Italia klubról. Ötödször, a felperes előadja, hogy még ha sor került is volna e tárgyban információcserére, ez akkor sem lenne releváns annak bizonyítása szempontjából, hogy a Fapricela tudomással bírt‑e a kartell Ibérián kívüli dimenziójáról. Hatodszor, a felperes vitatja az iratok 30044., 30045., 20008–20011., 20063., 11690., 11691., 11697., 11698. és 34612. oldalán található bizonyítékok relevanciáját. Hetedszer, előadja, hogy mindenesetre e dokumentumokat vele nem közölték a közigazgatási eljárás során, ami a védelemhez való joga és a kontradiktórius eljárás elve megsértésének minősül. Nyolcadszor, vitatja, hogy e találkozó során megvitatták az Unión belüli piaci részesedését és különösen az iratok 30666. oldalán található bizonyítékoknak a Bizottság által e tekintetben tulajdonított értelmezést.
112

Ezenkívül a felperesek a 2008. október 28‑i levelükben – szintén az engedékenység iránti kérelmük keretében – mellékelték C‑nek, a Timac SA vezérigazgatójának és a Timab – a Timac jogutódja – elnökének, a tényállás megvalósulásának időszakában tett nyilatkozatát. E nyilatkozat szerint az első olyan találkozó, amelyre európai szinten a Timabot is meghívták, Madridban (Spanyolország) került sor a 80‑as évek elején, többek között a Boliden, a Windmill, a Kemira, az Ercros és a Tessenderlo Chemie társaságok jelenlétében. A nyilatkozatból kitűnik, hogy e találkozókat általában a CEFIC találkozóinak ritmusában tartották a Tessenderlo Chemie elnöklete alatt évente legalább háromszor az egész piacon és földrajzi területenként. A Timab 2004‑ig (évente két vagy három találkozó erejéig) továbbra is részt vett a gyártókat földrajzi területenként magukban foglaló találkozókon. Végül e nyilatkozat szerint a Timab nem csupán a francia piacra vonatkozó találkozókon volt jelen, hanem az azon piacokra vonatkozó találkozókon is, ahová exportált. E találkozókon a CEFIC számára bejelentett számadatokat használták fel, lehetővé téve ezáltal a piac volumenének rekonstruálását és a különböző résztvevők által forgalmazandó volumenek kiigazítását. Az információcsere az árak mértékére is vonatkozott.
348

Ugyanakkor az az ok, amely miatt az ilyen korrekciós intézkedések nem szolgálhatják más versenytársak érdekeit is, nem jelenik meg egyértelműen, legyen szó akár a pontból pontba modell szerint működő alacsony költségű légitársaságokról, amelyek meg kívánnak jelenni valamelyik azonosított útvonalon, vagy egy olyan hálózati légitársaságról, amely kínálata bővítése érdekében be akar lépni valamelyik ilyen útvonalra, korlátozva a belépéssel járó költségeket.
97

A Tanács által felidézett e határozatok egyrészt a Secretary of State for the Home Departement (belügy‑minisztérium, Egyesült Királyság) 2001. március 29‑i határozata, másrészt pedig az Egyesült Államok kormányának a US Immigration and Nationality Act (az Egyesült Államoknak a bevándorlásról és az állampolgárságról szóló törvénye, a továbbiakban: INA) 219. szakasza, valamint az 13224. sz. végrehajtási rendelet alapján elfogadott határozatai.
40

A harmadik jogalap alátámasztására a felperes lényegében arra hivatkozik, hogy az átcsoportosításáról és „visszaminősítéséről” szóló határozatot nem szolgálati érdekből fogadták el, és annak semmi más célja nem volt, mint az ő lelki zaklatása és megsértése. A felperes azt állítja, hogy az átcsoportosításra és visszaminősítésre vonatkozó eljárást tehát a törvény által meghatározott céloktól eltérő célokra használták. E tekintetben a felperes pontosítja, hogy nem volt valódi igény arra, hogy sürgősen áthelyezzenek egy Prosecutort Banja Lukába; hogy azonnal eljárást indítottak egy új Senior Legal Advisor/Legal Counsel (korábban Chief of Legal Office) Szarajevóba való felvétele céljából a felperes felváltása érdekében, és hogy a felperes Banja Lukába történő átcsoportosításának időpontjában még mindig folyamatban volt egy Criminal Justice Expert állás betöltésére irányuló kiválasztási eljárás. A felperes ezenkívül előadja, hogy a 2010. április 7‑i határozattal szintén „visszaminősítették”, mivel a Criminal Justice Expert valamely regionális irodában betöltött munkaköre – az EUPM felépítésére, valamint az ellátott feladatokra tekintettel – kevésbé jelentős, mint a Senior Legal Advisor/Legal Counsel munkaköre az EUPM főparancsnokságán. A felperes arra is hivatkozik, hogy az átcsoportosítás és a „visszaminősítés” a 2010. március 17‑i levél elküldésének megtorlása volt. Az ötödik jogalap alátámasztására a felperes előadja, hogy a 2010. április 7‑i határozatot a lelki és szakmai zaklatása érdekében fogadták el, mivel nem csupán bármely jogos indok nélkül átcsoportosították, hanem „vissza is minősítették”. A felperes hozzáteszi, hogy átcsoportosítását és „visszaminősítését” számos sértő cselekmény kísérte, köztük a telefonvonalának korlátozása, az irodája kiürítését sürgető „nagyon agresszív” elektronikus levél, a szabadsága kivételével kapcsolatos indokolatlan nehézségek vagy kirendelése során az EUPM fő tevékenységeiből való kizárása. A válaszban a felperes további olyan cselekményekre hivatkozik, melyeket zaklatásnak tekint.
11

Ezen értesítéssel a Tanács többek között arról tájékoztatta az érintett személyeket és szervezeteket, hogy először megállapította, hogy továbbra is érvényesek azok az okok, amelyek alapján nevüket felvette a 2580/2001 rendelet alapján elfogadott listákra, ily módon úgy döntött, hogy továbbra is fenntartja a 2010. júliusi vitatott listákon a nevüket, másodszor, hogy engedélyt kérhetnek a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságoktól a befagyasztott pénzeszközök bizonyos szükségletekre történő felhasználására, harmadszor, hogy kérelmet nyújthatnak be, hogy a Tanács adjon indokolást arról, hogy milyen okkal tartotta fenn nevüket az említett listákon, negyedszer, hogy bármikor kérelmet nyújthatnak be a Tanácshoz, hogy az bírálja felül a nevüknek a kérdéses listákra való felvételéről szóló határozatot, ötödször, hogy ahhoz, hogy a kérelmeket a 2001/931 közös álláspont 1. cikke (6) bekezdésének megfelelő következő felülvizsgálatkor figyelembe lehessen venni, azokat az említett értesítés közzétételétől számított két hónapon belül be kell nyújtani, hatodszor, hogy lehetőségük van keresetet indítani az uniós bíróság előtt.