ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C-75/08. sz. ügy

Christopher Mellor kérelme alapján

The Queen

kontra

Secretary of State for Communities and Local Government

(a Court of Appeal [England & Wales] [Civil Division] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„85/337/EGK irányelv — Környezeti hatásvizsgálat — Azon döntés indokolása közzétételének kötelezettsége, mely szerint valamely projektet nem szükséges vizsgálatnak alávetni”

J. Kokott főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2009. január 22. I ‐ 3801

A Bíróság ítélete (második tanács), 2009. április 30. I ‐ 3815

Az ítélet összefoglalása

Környezet – Egyes projektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálata – 85/337 irányelv

(A 2003/35 irányelv által módosított 85/337 tanácsi irányelv, 4. cikk és II. melléklet)

A 2003/35 irányelvvel módosított, az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló 85/337 irányelv 4. cikkét akként kell értelmezni, hogy az nem írja elő, hogy azon döntésnek, amely megállapítja, hogy valamely, az említett irányelv II. mellékletének hatálya alá tartozó projektet nem kell környezeti hatásvizsgálatnak alávetni, magának kell tartalmaznia mindazon indokokat, amelyek alapján a hatáskörrel rendelkező hatóság úgy határozott, hogy a hatásvizsgálat nem szükséges. Mindazonáltal, amennyiben valamely érdekelt személy ezt kéri, a hatáskörrel rendelkező hatóságnak kötelessége tájékoztatni őt az e határozat alapjául szolgáló okokról vagy az előterjesztett kérelemre válaszul adandó információkról és a vonatkozó dokumentumokról.

Amennyiben valamely tagállam azon döntése, mely szerint valamely, az említett irányelv II. mellékletének hatálya alá tartozó projektet nem kell az említett irányelv 5–10. cikke szerinti környezeti hatásvizsgálatnak alávetni, megjelöli az alapjául szolgáló okokat, e döntést kellően indokoltnak kell tekinteni, ha az ebben megjelölt okok, a korábbiakban már az érdekeltek tudomására hozott tényezőkhöz társulva, illetve esetlegesen kiegészülve azon további szükséges információkkal, melyeket a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságnak kérelmükre nyújtania kell, alkalmasak arra, hogy ezen érdekeltek mérlegelhessék az e határozattal szembeni kereset indításának célszerűségét.

(vö. 61., 66. pont és a rendelkező rész 1–2. pontja)
A tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról szóló 77/388 hatodik irányelv 13. cikke B. részének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy ez nem alkalmazható az alapügyben szereplőhöz hasonló, élet-viszontbiztosítási szerződések állományának visszterhes átruházására, mivel az élet-viszontbiztosítás szerződések állományának ilyen átruházása nem minősíthető a hatodik irányelve 5. cikkének (1) bekezdése szerinti termékértékesítésnek, hanem azt az ezen irányelv 6. cikke értelmében vett szolgáltatásnyújtásnak kell minősíteni. Továbbá még azt feltételezve is, hogy az ilyen ügylet a hatodik irányelv szerinti termékértékesítésnek minősülhetne, ezen ügylet akkor sem részesülhetne az ezen irányelv 13. cikke B. részének c) pontja szerinti mentességben, mivel ezen ügylet mentesítése összeegyeztethetetlen az e rendelkezés által követett célkitűzéssel, nevezetesen a közös hozzáadottérték-adó rendszert jellemző pénzügyi semlegesség elvével ellentétes kettős adóztatás elkerülésével.

(vö. 61., 63. pont és a rendelkező rész 3. pontja)
Márpedig a nemzeti szabályozásban előírt követelmények, még akkor is, ha azokat azonos módon kell alkalmazni mind az érintett tagállamban letelepedett gazdasági szereplőkre, mind pedig a más tagállamokból származókra, végső soron megakadályozhatják, hogy az ott meghatározott kritériumoknak nem megfelelő gazdasági szereplők gépjármű-ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenység folytatása céljából az említett tagállamban letelepedjenek. Különösen a közérdekkel kapcsolatos kritérium nyithatja meg az utat a hatáskörrel rendelkező hatóságok mérlegelési jogkörének önkényes alkalmazása előtt, lehetővé téve számukra, hogy egyes érdekelt gazdasági szereplők vonatkozásában elutasítsák az engedélyt még akkor is, ha azok megfelelnek a szabályozásban meghatározott többi feltételnek. Egyebekben az ilyen intézkedések szükséges, és az elérni kívánt célkitűzéssel arányos jellege bizonyításának hiányában ezen intézkedések nem tekinthetők úgy, mint amelyek a közúti közlekedés biztonságának védelméhez kapcsolódó okokkal igazolhatók.

A gépjárművek és pótkocsijuk időszakos műszaki vizsgálatáról szóló tagállami jogszabályok közelítéséről szóló 96/96 irányelv 2. cikke értelmében még akkor is, ha a tagállam az időszakos műszaki vizsgálattal foglalkozó létesítmények irányítását magánszervezetekre bízza, továbbra is közvetlen felügyeletet gyakorol azok fölött. E cikk első mondata értelmében ugyanis a tagállam feladata a hatáskörrel rendelkező létesítmények kijelölése, a kijelölési eljárás életbe léptetése, valamint a létesítmények közvetlen felügyelet alatt tartása. Az említett cikknek a gépjárművek vizsgálatára és azok javítására irányuló tevékenység közötti összeférhetetlenség esetén megteendő óvintézkedéseket megemlítő második mondata értelmében a tagállamoknak különösen annak érdekében kell mindent megtenniük, hogy az objektivitás és a vizsgálatok magas színvonala megmaradjon. A „különösen” kifejezés használatából [az irányelv magyar nyelvi változata nem tartalmazza] az következik, hogy a 96/96 irányelv célja e két konkrét minőségi célkitűzésnek – azaz az objektivitásnak és a gépjárművek időszakos műszaki vizsgálata magas színvonalának – az állam általi szigorú megvalósítása összeférhetetlenség esetén, de a fortiori, feladatának a 96/96 irányelv 2. cikkének első mondatában leírt, a gépjármű-ellenőrzéssel foglalkozó magánlétesítmények keretében történő végrehajtása esetén is. Ilyen körülmények között, és mivel a tevékenységüket a végső soron a magánszervezetek ellenőrzéséért és döntéseiért felelős hatáskörrel rendelkező hatóság aktív felügyelete alatt végző magánszervezetek nem tekinthetők úgy, mint amelyek az EK 45. cikk értelmében vett „közhatalom gyakorlásában közvetlen és sajátos módon vesznek részt”, a gépjárművek időszakos műszaki vizsgálatával foglalkozó magánszervezetek nem tartoznak az EK 45. cikkben előírt eltérés hatálya alá.

(vö. 37., 42., 43., 45. pont)
Keywords

Summary



Keywords

1. Európai uniós polgárság – A Szerződés rendelkezései – Személyi hatály

(EK 17. cikk)

2. Európai uniós polgárság – A Szerződés rendelkezései – Valamely tagállam állampolgársága

(EK 17. cikk)

Summary

1. Jellegénél és következményeinél fogva az uniós jog hatálya alá tartozik a valamely tagállam hatóságai által elfogadott, a honosítás visszavonására irányuló határozattal szembesülő azon uniós polgár helyzete, amely határozat őt – az eredetileg általa birtokolt, valamely másik tagállam állampolgárságának elvesztését követően – az EK 17. cikkben biztosított jogállás, valamint az azzal összefüggő jogok elvesztését esetlegesen maga után vonó helyzetbe hozza.

(vö. 42. pont)

2. Nem ellentétes az uniós joggal – különösen az EK 17. cikkel –, ha valamely tagállam visszavonja az uniós polgártól e tagállam honosítás útján megszerzett állampolgárságát, amennyiben azt csalárd módon szerezték meg, feltéve hogy a visszavonásra irányuló határozat tiszteletben tartja az arányosság elvét.

A honosítás csalás miatti visszavonására vonatkozó határozat ugyanis megfelel a közérdekű indoknak. E tekintetben jogszerű az, hogy valamely tagállam védeni kívánja a közötte és állampolgárai között meglévő, szolidaritáson és hűségen alapuló, különös kapcsolatot, valamint az állampolgársági jogviszony alapját képező jogok és kötelezettségek kölcsönösségét. A honosítás csalás miatti visszavonására irányuló határozat alapvető jogszerűségére vonatkozó e megfontolás főszabály szerint továbbra is érvényes abban az esetben is, ha az említett visszavonás következtében az érintett személy – a honosítás szerinti tagállam állampolgárságán túlmenően – az uniós polgárságot is elveszíti.

Mindazonáltal a nemzeti bíróságnak kell megvizsgálnia, hogy a visszavonási határozat tiszteletben tartja‑e az arányosság elvét az e határozat által az érintett személy uniós jogbeli helyzetét illetően gyakorolt következményekre vonatkozóan, ezen túlmenően pedig adott esetben elvégezni az említett határozat arányosságának vizsgálatát a nemzeti jog tekintetében. Ennélfogva – az elsődleges jog által uniós polgárok jogállásának tulajdonított jelentőségre tekintettel –, a honosítás visszavonására vonatkozó határozat vizsgálata során figyelembe kell venni azokat az esetleges következményeket, amelyeket ez a határozat idéz elő az érdekelt személy, és – adott esetben – családtagjai számára a valamennyi uniós polgár részére biztosított jogok elvesztése tekintetében, és különösen azt kell megvizsgálni, hogy az említett jogvesztés indokolt‑e az általa elkövetett jogsértés súlyosságához, a honosításra vonatkozó határozat és a visszavonásra irányuló határozat között eltelt időhöz, valamint az érdekelt személy eredeti állampolgárságának visszaszerzésére vonatkozóan meglévő lehetőségéhez képest.

(vö. 51., 54–56. pont és a rendelkező rész)
C-310/08. sz. ügy

London Borough of Harrow

kontra

Nimco Hassan Ibrahim és Secretary of State for the Home Department

(a Court of Appeal [England & Wales] [Civil Division] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Személyek szabad mozgása — Az uniós polgár harmadik állam állampolgárságával rendelkező házastársának és e házastársak uniós polgár gyermekeinek tartózkodási joga — Valamely tagállam polgára munkaviszonyának a fogadó tagállamból való távozását megelőző megszüntetése — A gyermekek oktatási intézménybe való beíratása — Anyagi fedezet hiánya — 1612/68 EGK rendelet — 12. cikk — 2004/38/EK irányelv”

J. Mazák főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2009. október 20. I ‐ 1068

A Bíróság ítélete (nagytanács), 2010. február 23. I ‐ 1084

Az ítélet összefoglalása

Személyek szabad mozgása – Munkavállalók – A munkavállaló gyermekeinek joga a fogadó tagállam által nyújtott oktatásban való részvételre – Az általános oktatásban való részvétel céljából való tartózkodás joga (1612/68 tanácsi rendelet, 12. cikk) Személyek szabad mozgása – Munkavállalók – A családtagok tartózkodási joga – Olyan tagállami állampolgár gyermekei, aki a fogadó tagállamban munkaviszonyban áll vagy állt – Az ilyen gyermekek feletti felügyeletet ténylegesen ellátó szülő (1612/68 tanácsi rendelet, 10. és 12. cikk; 2004/38 európai parlamenti és tanácsi rendelet)
C-480/08. sz. ügy

Maria Teixeira

kontra

London Borough of Lambeth és Secretary of State for the Home Department

(a Court of Appeal [England & Wales] [Civil Division] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Személyek szabad mozgása — Tartózkodási jog — A korábban másik tagállamban dolgozó és szakmai tevékenységének megszűnését követően is ott maradó tagállami állampolgár — A fogadó tagállamban szakképzésen részt vevő gyermek — Saját megélhetési eszközök hiánya — 1612/68/EGK rendelet — 12. cikk — 2004/38/EK irányelv”

J. Kokott főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2009. október 20. I ‐ 1112

A Bíróság ítélete (nagytanács), 2010. február 23. I ‐ 1144

Az ítélet összefoglalása

Személyek szabad mozgása – Munkavállalók – A munkavállaló gyermekeinek joga a fogadó tagállam által nyújtott oktatásban való részvételre – Az általános oktatásban való részvétel céljából való tartózkodás joga (1612/68 tanácsi rendelet, 12. cikk) Személyek szabad mozgása – Munkavállalók – A családtagok tartózkodási joga – Korábban a fogadó tagállamban foglalkoztatott tagállami állampolgár – Az e tagállamban tanulmányokat folytató gyermeke feletti felügyeletet ténylegesen ellátó szülő (1612/68 tanácsi rendelet, 10. és 12. cikk; 2004/38 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 7. cikk) Személyek szabad mozgása – Munkavállalók – A családtagok tartózkodási joga – A tanulmányok folytatásának jogát gyakorló gyermek feletti felügyeletet ténylegesen ellátó szülő (1612/68 tanácsi rendelet, 12. cikk) Személyek szabad mozgása – Munkavállalók – A családtagok tartózkodási joga – A fogadó tagállamban tanulmányokat folytató gyermek feletti felügyeletet ténylegesen ellátó szülő (1612/68 tanácsi rendelet, 12. cikk) Személyek szabad mozgása – Munkavállalók – A családtagok tartózkodási joga – A fogadó tagállamban tanulmányokat folytató gyermek feletti felügyeletet ténylegesen ellátó szülő (1612/68 tanácsi rendelet, 12. cikk)
15

A kerethatározat „Más nemzetközi szerződésekhez való viszony” című 31. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) 2004. január 1-jétől – a tagállamok és harmadik államok viszonylatában történő alkalmazásuk sérelme nélkül – ez a kerethatározat lép a tagállamok közötti viszonylatban a kiadatás terén alkalmazandó alábbi egyezmények megfelelő rendelkezéseinek helyébe: a) az 1957. december 13-i európai kiadatási egyezmény, ennek 1975. október 15-i kiegészítő jegyzőkönyve, 1978. március 17-i második kiegészítő jegyzőkönyve, valamint a terrorizmus visszaszorításáról szóló, 1977. január 27-i európai egyezménynek a kiadatással kapcsolatos rendelkezései; b) az Európai Közösségek tagállamai közötti, a kiadatási kérelmek továbbítási módszereinek egyszerűsítéséről és korszerűsítéséről szóló 1989. május 26-i megállapodás; c) az 1995. évi egyezmény […]; d) az 1996. évi egyezmény […]; e) a közös államhatárokon történő ellenőrzések fokozatos megszüntetéséről szóló, 1985. június 14-i schengeni megállapodás végrehajtásáról szóló 1990. június 19-i egyezmény III. címének IV. fejezete. (2) A tagállamok az e kerethatározat elfogadásakor hatályban lévő két- vagy többoldalú megállapodásokat vagy megegyezéseket továbbra is alkalmazhatják, amennyiben ezek lehetővé teszik e kerethatározat céljainak kiterjesztését vagy kibővítését, és hozzájárulnak az olyan személyek átadásával kapcsolatos eljárások további egyszerűsítéséhez és megkönnyítéséhez, akik ellen európai elfogatóparancsot adtak ki. A tagállamok e kerethatározat hatálybalépését követően két- vagy többoldalú megállapodásokat vagy megegyezéseket köthetnek, amennyiben ezek lehetővé teszik e kerethatározat rendelkezéseinek kiterjesztését vagy kibővítését, és hozzájárulnak az olyan személyek átadásával kapcsolatos eljárások további egyszerűsítéséhez és megkönnyítéséhez, akik ellen európai elfogatóparancsot adtak ki, különösen ha azok a 17. cikkben előírt határidőknél rövidebb határidőket határoznak meg, a 2. cikk (2) bekezdésében megállapított bűncselekmények listáját bővítik, a megtagadás 3. és 4. cikkben rögzített okait tovább szűkítik, vagy a 2. cikk (1) vagy (2) bekezdésében meghatározott küszöböt leszállítják. A második albekezdésben említett megállapodások és megegyezések semmiképpen sem érinthetik hátrányosan az olyan tagállamokkal fennálló kapcsolatokat, amelyek ezeknek nem részesei. A tagállamok az e kerethatározat hatálybalépését követő három hónapon belül értesítik a Tanácsot és a Bizottságot, hogy az első albekezdésben említett meglévő megállapodások és megegyezések közül melyeket kívánják továbbra is alkalmazni. A tagállamok az aláírást követő három hónapon belül értesítik a Tanácsot és a Bizottságot a második albekezdésben említett minden új megállapodásról vagy megegyezésről. (3) Amennyiben az (1) bekezdésben említett egyezmények vagy megállapodások olyan tagállamok területére vagy olyan területekre alkalmazandók, amelyek külkapcsolataiért olyan tagállam felel, amelyre ez a kerethatározat nem alkalmazható, az ezen területek és a többi tagállam közötti kapcsolatokra változatlanul ezek a nemzetközi szerződések irányadók.”
2

E kérelmet a High Court előtt megindított négy bírósági felülvizsgálati eljárás keretében nyújtották be, melyek közül mind a négyben azon határozatok hatályon kívül helyezését kérik, amellyel a Minister for Justice, Equality and Law Reform (igazságügyi, esélyegyenlőségi és jogi reformért felelős miniszter, a továbbiakban: Minister for Justice) Írországban letelepedett uniós polgárok harmadik ország állampolgárságával rendelkező házastársaitól megtagadta a tartózkodási engedélyt.
56

Elsőként és együttesen vizsgálandó negyedik, ötödik és hatodik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy megfelel-e a rendelet céljainak és eljárásainak a gyermek visszaviteléről szóló határozat meghozatala, és a rendelet 42. cikke szerinti igazolás kibocsátása az eredeti eljárás helye szerinti tagállam bírósága által abban az esetben, ha a gyermek jogellenes visszatartásának helye szerinti tagállam bírósága már határozott a gyermeknek az eredeti eljárás helye szerinti tagállamba történő visszaviteléről. A nemzeti bíróság arra is választ vár, hogy a rendelet 24. cikkét úgy kell-e értelmezni, hogy azon tagállam bíróságának, ahol a gyermeket jogellenesen visszatartják, akkor is el kell ismernie az eredeti eljárás helye szerinti tagállam bíróságának gyermek visszaviteléről hozott határozatát, ha ez utóbbi bíróság nem tartotta be a rendeletben előírt eljárást.
74

Ez az értelmezés következik egyébként az 1996. évi egyezmény 10. cikke (1) bekezdése b) pontjának rendelkezéseiből is, amint az az egyezményhez fűzött, a Tanács által 1997. május 26-án jóváhagyott magyarázó jelentésből (HL 1997. C 191., 13. o.) kitűnik. E jelentés értelmében a megkereső tagállam büntetőeljárást indíthat vagy folytathat valamely személy ellen, vagy őt elítélheti a kiadatását indokoló cselekménytől különböző cselekmény miatt, még akkor is, ha ez a személyi szabadságot korlátozó büntetéssel fenyegetett, amennyiben sem az eljárás folyamán, sem annak következtében nem került sor az adott személy szabadságának korlátozására. Így e jelentés szerint, ha az érintett személyt szabadságvesztésre ítélik vagy szabadságelvonással járó intézkedést alkalmaznak vele szemben, az ítélet csak akkor hajtható végre, ha a megkereső tagállam rendelkezik vagy az érintett személy vagy a megkeresett tagállam hozzájárulásával.
A High Court, miután úgy vélte, hogy a Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) a Marson-ügyben (R v Secretary of State for Environment, Transport and the Regions ex p Marson) 1998-ban hozott ítéletével megszilárdította azt az ítélkezési gyakorlatot, melynek értelmében nem kell megindokolni az olyan tartalmú utasítást, mely nem rendeli el KHV elvégzését, másrészt pedig, ha meg is kell indokolni az utasítást, a Secretary of State által szokásosan nyújtott indokolás elegendő, a keresetet elutasította, anélkül hogy az ügyben érdemben állást foglalt volna.
3

Az irányelv 5. cikkének (1)–(3) bekezdése ekként rendelkezik: „(1) A védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ a) a védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal; b) olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók a védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és a védjegy azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez. (2) Bármelyik tagállam előírhatja továbbá, hogy a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki hozzájárulása nélkül gazdasági tevékenység körében a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használ az árujegyzékben szereplő árukhoz, illetve szolgáltatásokhoz nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, feltéve, hogy a védjegy a tagállamban jó hírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét. (3) Az (1) és (2) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen a) a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán; b) a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron tartása, illetve szolgáltatás felajánlása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt; c) a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele; d) a megjelölés használata az üzleti iratokon vagy a reklámozásban.”
2

E kérelmet a Central Bank of Iraq (a továbbiakban: CBI) bizonyos hitelezői, azaz a Finnországban letelepedett Draka NK Cables Ltd, a Svédországban letelepedett AB Sandvik International, a Hollandiában letelepedett VO Sembodja BV és az Írországban letelepedett Parc Healthcare International Ltd. (továbbiakban együtt: felülvizsgálati kérelmet előterjesztő felek), valamint a CBI-nek a Cseh Köztársaságban letelepedett egyik hitelezője, az Omnipol Ltd. (a továbbiakban: Omnipol) között a rechtbank van eerste aanleg te Brussel (brüsszeli elsőfokú bíróság) által hozott végrehajthatóságot megállapító – az Omnipolnak a CBI-vel szemben fennálló követeléseivel kapcsolatban a Gerechtshof te Amsterdam (Hollandia) által 2003. december 11-én hozott ítéletet végrehajthatóvá nyilvánító – határozat tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
35

Rátérve az érintett sörfőzdék piaci magatartásának a gazdasági függetlenségük meghatározására gyakorolt esetleges hatására, egyrészről azt is meg kell említeni, hogy a 92/83 irányelv (4) cikkének (2) bekezdése anélkül utal a sörfőzdék jogi és gazdasági szerkezetére, hogy kifejezetten hivatkozna azok piaci magatartására. Másrészről, ahogyan arra a Bizottság is utal, az alapügyben érintett sörfőzdék eltérő piacokon, eltérő áruválasztékkal való jelenléte nem enged arra következtetni, hogy az említett sörfőzdék egymástól gazdasági szempontból függetlenek lennének, e körülmény ugyanis – éppen ellenkezőleg – olyan csoportszinten elhatározott szándékos stratégia megnyilvánulása is lehet, amelynek célja a csoporton belüli verseny elkerülése vagy mérséklése.
20

Ilyen körülmények között az Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz úgy határozott, hogy az előtte folyamatban lévő eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Úgy kell-e értelmezni a [3665/87/EGK] rendelet 11. cikke (1) bekezdése második albekezdésének második mondatát, amely szerint az igényelt visszatérítés differenciált része esetében a számítás szempontjából »az igényelt visszatérítés differenciált részét a 47. cikk szerinti, a mennyiségre, súlyra és rendeltetési helyre vonatkozó adatok felhasználásával kell kiszámítani«, hogy »a 47. cikk szerinti, a mennyiségre, súlyra és rendeltetési helyre vonatkozó adatok« kifejezés a 47. cikk (1) bekezdése szerinti konkrét kérelemben foglalt adatokra utal, és így a visszatérítés differenciált részét csak a 47. cikk (1) bekezdésének értelmében vett kérelem benyújtásának időpontjában igénylik? 2) Ha az első kérdésre igenlő válasz adandó, felmerül a kérdés, hogy a megjelölt rendelkezést úgy kell-e értelmezni, hogy abban az esetben, ha a [3665/87] rendelet 47. cikke (1) bekezdése szerinti fizetési kérelemmel már a »visszatérítési jogosultság megszerzése céljából a kivitelkor felhasznált okmányban« (itt: a kiviteli nyilatkozatban) élni kell, az igényelt visszatérítést a differenciált rész tekintetében a kiviteli nyilatkozatban foglalt adatok alapján kell kiszámítani, és így a visszatérítés differenciált részét a kiviteli nyilatkozattal is igénylik? 3) Ha az első kérdésre nemleges válasz adandó, felmerül a kérdés, hogy a megjelölt rendelkezést úgy kell-e értelmezni, hogy az igényelt visszatérítést a differenciált rész tekintetében a [3665/87] rendelet 47. cikke szerint benyújtandó okmányok alapján kell kiszámítani, és így a visszatérítés differenciált részét csak a [3665/87] rendelet 47. cikke (2) bekezdése szerinti, »a visszatérítés kifizetésével […] kapcsolatos iratok« benyújtásának időpontjában igénylik? 4) Ha a harmadik kérdésre igenlő válasz adandó, felmerül a kérdés, hogy a megjelölt rendelkezést úgy kell-e értelmezni, hogy a visszatérítés differenciált részének igényléséhez a [3665/87] rendelet 47. cikke (2) bekezdése szerinti olyan okmányok benyújtása is elegendő, amelyek hiányosak, azzal a jogkövetkezménnyel, hogy a visszatérítés differenciált része tekintetében is alkalmazni kell a [3665/87] rendelet 11. cikkében foglalt, szankcióra vonatkozó szabályozást?”