ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Az Sztv. 15. §‑ának (2) bekezdése a következőket írja elő: „A gazdálkodónak könyvelnie kell mindazon gazdasági eseményeket, amelyeknek az eszközökre és a forrásokra, illetve a tárgyévi eredményre gyakorolt hatását a beszámolóban ki kell mutatni, ideértve azokat a gazdasági eseményeket is, amelyek az adott üzleti évre vonatkoznak, amelyek egyrészt a mérleg fordulónapját követően, de még a mérleg elkészítését megelőzően váltak ismertté, másrészt azokat is, amelyek a mérleg fordulónapjával lezárt üzleti év gazdasági eseményeiből erednek, a mérleg fordulónapja előtt még nem következtek be, de a mérleg elkészítését megelőzően ismertté váltak (a teljesség elve).”
30

Ebből az következik, hogy a nyertes ajánlattevő még akkor is köteles lehet a vesztes ajánlattevő közbeszerzési eljárásban való részvételét megengedő határozattal szembeni jogorvoslati kérelem benyújtására nyitva álló határidőt betartani, ha e határozat a nyertes ajánlattevőt ilyenként megjelölő határozat részét képezi, és még akkor is, ha ezen időpontban ez az ajánlattevő nem vagy még nem nyújtott be keresetet ezen utóbbi határozattal szemben.
–

HUS Ltd (Plovdiv, Bulgária) (felhasználó, a „Consortium for Imports of Hot‑Rolled Flats” a melegen hengerelt sík termékek importőreit tömörítő konzorcium tagja);
25

Mindjárt az elején ki kell emelni, hogy a 2011/83 irányelv 2. cikke 2. pontjának különböző nyelvi változatai eltérnek egymástól. Mint azt ugyanis a kérdést előterjesztő bíróság is hangsúlyozza, e rendelkezés litván nyelvi változata szerint minden olyan személy, aki valamely eladó vagy szolgáltató nevében vagy javára jár el – az eladó vagy szolgáltató alatt értve bármely természetes személyt, illetve akár magán‑, akár köztulajdonban álló jogi személyt, aki vagy amely az ezen irányelv hatálya alá tartozó szerződések vonatkozásában kereskedelmi, ipari, kézműipari vagy szakmai tevékenységével összefüggő célok érdekében jár el –, maga is az ezen irányelv értelmében vett eladónak vagy szolgáltatónak minősül. Ezzel szemben ugyanezen rendelkezés egyéb nyelvi változatai, így különösen az angol és a francia nyelvi változat úgy rendelkezik, hogy ilyen eladónak vagy szolgáltatónak minősül minden olyan személy, aki e meghatározásnak megfelel, ideértve azt az esetet is, amikor a nevében vagy javára eljáró harmadik személy közvetítésével jár el; e nyelvi változatok így azt sugallják, hogy valamely személynek attól nem szűnik meg az eladói vagy szolgáltatói minősége, hogy közvetítőt vesz igénybe.
21

A kérdést előterjesztő bíróság előtti eljárásban az alapeljárás felperesei arra hivatkoztak, hogy a 2014/40 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése nem írja elő a kibocsátási szintek mérésére valamely meghatározott módszer alkalmazását, és hogy az ISO‑szabványok, amelyek alapján a méréseket el kell végezni, nem minősülnek általánosan alkalmazandó előírásoknak. Azt állítják, hogy különböző tanulmányokból, nevezetesen az RIVM 2018. június 13‑i tanulmányából és a Journal of the National Cancer Institute‑ban 2017. május 22‑én megjelent „Cigarette Filter ventilation and its Relationship to Increasing Rates of Lung Adenocarcinoma” („Cigaretta‑füstszűrők szellőzőmegoldásai és összefüggéseik az egyre emelkedő tüdő adenokarcinóma esetek számával”) című tanulmányból, valamint az államtitkár által a Bizottságnak megküldött levelekből kiderül, hogy a „Canadian Intense” nevű módszer az, amelyet alkalmazni kellene a rendeltetésszerűen használt füstszűrős cigaretták által kibocsátott kátrány‑, nikotin‑ és szén‑monoxid‑szintek pontos meghatározásához.
39

Még ha e rendelkezés nem is írja elő a menekült jogállásnak vagy a kiegészítő védelmi jogállásnak azon személy családtagjaira való származékos kiterjesztését, akinek e jogállását elismerték, így a jelen ügyben azon körülmény, hogy az alapeljárás felperesének két lánya kiegészítő védelemben részesül, nem jelenti azt, hogy pusztán ezen okból az alapeljárás felperesének ezen az alapon nemzetközi védelemben kellene részesülnie ugyanazon tagállamban, az említett rendelkezés kifejezetten előírja a tagállamok számára a család egysége fenntarthatóságának biztosítását azáltal, hogy a nemzetközi védelemben részesülő személy családtagjai számára számos előnyt állapít meg (lásd ebben az értelemben: 2021. november 9‑iBundesrepublik Deutschland [A család egységének fenntartása] ítélet, C‑91/20, EU:C:2021:898, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az említett, a 2011/95 irányelv 24–35. cikkében szereplő, köztük többek között a tartózkodási jogot is magukban foglaló kedvezmények biztosítása három feltétel teljesülését követeli meg, amelyek először is ezen irányelv 2. cikkének j) pontja értelmében vett családtagi minőségre vonatkoznak, másodszor arra, hogy egyénileg nem teljesülnek a nemzetközi védelem megszerzéséhez szükséges feltételek, harmadszor pedig az érintett családtag személyes jogállásával való összeegyeztethetőségre.
(6)

[…] ez az irányelv összehangolja a túlnyomásból fakadó veszélyekről szóló nemzeti rendelkezéseket; […] e berendezések egyéb olyan veszélyeket is jelenthetnek, amelyekre egyéb irányelvek is vonatkozhatnak; […] azonban a nyomástartó berendezések olyan termékek közé tartozhatnak, amelyekre a[z EK‑]Szerződés 100a. cikke alapján egyéb irányelvek is vonatkoznak; […] mivel az ezen irányelvek némelyikében meghatározott rendelkezések foglalkoznak a túlnyomás miatti veszéllyel [és]; mivel azok a rendelkezések úgy tekinthetők, hogy megfelelő védelmet biztosítanak ott, ahol az ilyen berendezésekkel kapcsolatos túlnyomás miatti veszély továbbra is csekély; […] tehát célszerű ezeket a berendezéseket kizárni ezen irányelv alkalmazási köréből”.
8

Ezen irányelvnek „Az irányelv hatálya” című 3. cikkének (1) bekezdése szerint: „A[z Európai Unióra] átruházott hatáskörök korlátain belül ezt az irányelvet minden személyre alkalmazni kell, mind a köz‑, mind a magánszféra vonatkozásában, beleértve a köztestületeket [helyesen: állami szerveket] is a következőkre tekintettel: a) a munkavállaláshoz, önálló vállalkozáshoz, a foglalkozáshoz való hozzájutás feltételei, beleértve a kiválasztási és toborzási [helyesen: felvételi] feltételeket, bármely tevékenységi ágban és a szakmai hierarchia minden szintjén, beleértve az előmenetelt is; b) a pályaválasztási tanácsadás, a szakképzés, a szakmai továbbképzés és az átképzés – beleértve a szakmai gyakorlatot – minden formájához való hozzájutás; c) alkalmazási és munkakörülmények [helyesen: alkalmazási és munkafeltételek], beleértve az elbocsátást és a díjazást; […]”
50

E tekintetben megjegyzendő továbbá, hogy a 2014/67 irányelv 9. cikke (1) bekezdésének c) pontja kifejezetten felhatalmazza a tagállamokat arra, hogy a más tagállamban letelepedett szolgáltatásnyújtókat kötelezzék arra, hogy az illetékes hatóságok kérésére a kiküldetést követően, észszerű határidőn belül mutassanak be bizonyos dokumentumokat, közöttük a munkabérek kifizetésének igazolását is.
17

Azt követően, hogy az e határozatokkal szemben benyújtott közigazgatási panaszát elutasították, a Philips Orăștie az említett határozatok megsemmisítése iránti keresetet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz, többek között arra hivatkozva, hogy mivel az adózás rendjéről szóló törvény elismeri, hogy a bankgarancia bemutatása a vitatott adómegállapítási határozatokban megállapított adókötelezettségek végrehajtása tekintetében felfüggesztő hatállyal bír, ugyanez a szabály alkalmazandó akkor is, ha e fizetési kötelezettségek vitatott adómegállapítási határozatokban utólagosan megállapított héaösszegekre vonatkoznak, annál is inkább, mivel ezt az értelmezést erősítették meg az adóhatóságok 2016 novembere és 2019 márciusa között. E társaság továbbá arra hivatkozott, hogy jóllehet a tagállamok mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek a héairányelv rendelkezéseinek átültetése során, kötelesek tiszteletben tartani az alkalmazandó általános elveket, nevezetesen az egyenértékűségnek, a tényleges érvényesülésnek és a héasemlegességnek a Bíróság vonatkozó ítélkezési gyakorlatában rögzített elveit, amelyeket azonban a román jog a jelen ügyben nem tart tiszteletben.
–

a Minister for Agriculture Food and the Marine képviseletében M. Browne, J. Quaney és A. Joyce, meghatalmazotti minőségben, valamint P. McGarry és D. Lehane SC,
12

A 2008‑ban kezdte meg orvosi tanulmányait az Edinburgh‑i Egyetemen (Egyesült Királyság). 2013. július 6‑án orvosi alapképzést igazoló Bachelor of Medicine and Bachelor of Surgery orvostudományi oklevelet szerzett.
5

Az Egyesült Nemzetek Közgyűlésének a palesztin menekültek támogatásáról szóló, 1949. december 8‑i 302. (IV) sz. határozata létrehozta az Egyesült Nemzetek Szervezete Palesztin Menekülteket Segélyező és Támogató Közel‑Keleti Ügynökségét (United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugees in the Near East [UNRWA]). Ennek feladata a palesztin menekültek jóllétének, illetve emberi fejlődésének szolgálata.
31

E körülmények között a Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo no 1 de Pontevedra (pontevedrai 1. sz. közigazgatási bíróság, Spanyolország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Úgy kell‑e értelmezni a [2008/115 irányelvet] (a 4. cikk (3) bekezdését, a 6. cikk (1) bekezdését, a 6. cikk (5) bekezdését és a 7. cikk (1) bekezdését), hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás […], amely a külföldiek súlyosbító körülmény nélküli jogellenes tartózkodását elsődlegesen a származási országba való önkéntes visszatérésre vonatkozó követelménnyel egybekötött pénzbírsággal, másodlagosan pedig kiutasítással szankcionálja, ha a külföldi nem teszi jogszerűvé a tartózkodását, és nem is tér vissza önként az országába? 2) Összeegyeztethető‑e az Európai Unió Bíróságának az irányelvek közvetlen hatályának korlátaira vonatkozó ítélkezési gyakorlatával e Bíróság 2015. április 23‑i Zaizoune ítéletének (C‑38/14) olyan értelmezése, amely szerint a spanyol hatóságok és bíróságok közvetlenül, akár a magánszemély hátrányára is alkalmazhatják a [2008/115] irányelvet, mellőzve a szankciók tekintetében kedvezőbb nemzeti szabályozást, súlyosbítva e személy szabálysértési felelősségét, akár mellőzve a büntetőjogi törvényesség elvét? Vagy éppen ellenkezőleg, a magánszemélyre kedvezőbb nemzeti jogot továbbra is alkalmazni kell mindaddig, amíg azt a megfelelő jogalkotási reform nem változtatja meg vagy nem helyezi hatályon kívül?”
34

Először is, a személyzeti szabályzat 21., 55. és 60. cikkének állítólagos megsértése tekintetében a Törvényszék különösen a megtámadott végzés 79. pontjában megállapította, hogy még ha bizonyítottnak is lehetne tekinteni, hogy a fellebbező ténylegesen jelen volt az EKSZ helyiségeiben, ahogyan azt állítja, attól még a fellebbező azáltal, hogy egyértelműen kijelentette, hogy nem kíván a PRISM osztályon munkát végezni, arra hivatkozva, hogy kizárólag az áthelyezésével kapcsolatos adminisztratív ügyekre kíván összpontosítani, nem felelt meg a személyzeti szabályzat 21. és 55. cikkében előírt feltételeknek. A Törvényszék szerint ennélfogva nem róható fel az EKSZ‑nek, hogy úgy tekintette, hogy a fellebbező igazolatlanul volt távol. Egyébiránt a Törvényszék rámutatott arra, hogy mivel az EKSZ által megállapított távolmaradásokat a felettesei nem engedélyezték előzetesen, a 72 naptári napi illetmény visszatartása csupán a személyzeti szabályzat 60. cikkében előírt követelmények be nem tartásának következménye volt.
129

E tekintetben a Bíróság pontosította, hogy először is a „kereskedelmi gyakorlatok” fogalmát ezen irányelv 2. cikkének d) pontja különösen tágan határozza meg, mivel az abban szabályozott gyakorlatoknak egyrészt kereskedelmi jellegűnek kell lenniük, vagyis kereskedőtől kell eredniük, másrészt pedig közvetlen kapcsolatban kell állniuk valamely terméknek a fogyasztó részére történő eladásösztönzésével, értékesítésével vagy szolgáltatásával (lásd ebben az értelemben: 2018. július 25‑iDyson ítélet, C‑632/16, EU:C:2018:599, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Másodszor, az e rendelkezésben szereplő „közvetlen kapcsolatban áll valamely terméknek az értékesítésével” kifejezés a szerződés megkötésével összefüggésben foganatosított összes intézkedést magában foglalja (lásd ebben az értelemben: 2017. július 20‑iGelvora ítélet, C‑357/16, EU:C:2017:573, 21. pont). E célból a „terméknek” az említett irányelv 2. cikkének c) pontja szerinti fogalma az árukat és szolgáltatásokat foglalja magában, másfelől nem zár ki semmilyen üzletágat (lásd ebben az értelemben: 2013. október 3‑iZentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs ítélet, C‑59/12, EU:C:2013:634, 29. pont). Harmadszor, ugyanezen irányelv 2. cikkének b) pontjából kitűnik, hogy a „kereskedő” fogalma minden „természetes vagy jogi személyt” magában foglal, amennyiben díjazással járó tevékenységet folytat, és a kereskedelmi gyakorlat azon tevékenységek körébe tartozik, amelyeket e személy szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körében végez (lásd ebben az értelemben: 2018. október 4‑iKamenova ítélet, C‑105/17, EU:C:2018:808, 30. és 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), ideértve azt az esetet is, amikor e személy a kereskedelmi gyakorlatait egy másik, a nevében vagy javára eljáró vállalkozás révén fejti ki (lásd ebben az értelemben: 2013. október 17‑iRLvS ítélet, C‑391/12, EU:C:2013:669, 38. pont).
55

A 2011/92 irányelv 2. cikkének (2) bekezdése ugyanis kifejezetten úgy rendelkezik, hogy e környezeti hatásvizsgálatot be lehet építeni a már létező nemzeti engedélyezési eljárásokba is, amiből egyrészt az következik, hogy az említett vizsgálatot nem kell feltétlenül egy e célból külön létrehozott eljárás keretében lefolytatni, másrészt pedig hogy azt nem is kell feltétlenül egyetlen eljárás keretében lefolytatni.
5

A 2014/40 irányelv (7), (8), (21), (48) és (60) preambulumbekezdése értelmében: „(7) Az uniós szintű jogalkotási fellépés [a keretegyezmény] végrehajtásához is szükséges, amelynek rendelkezései az Unióra és tagállamaira nézve kötelezőek. A keretegyezménynek a dohánytermékek összetételének szabályozására, a dohánytermékek adatai nyilvánosságra hozatalának szabályozására, a dohánytermékek csomagolására és címkézésére, a reklámozásra és a dohánytermékek tiltott kereskedelmére vonatkozó rendelkezései különösen relevánsak. A keretegyezmény részes felei, így az Unió és tagállamai, a keretegyezmény végrehajtására vonatkozó iránymutatásokat különböző konferenciák során konszenzussal fogadták el. (8) Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 114. cikkének (3) bekezdése szerint a jogalkotási javaslatokban az egészség védelmének magas szintjét kell alapul venni, különös figyelemmel a tudományos tényeken alapuló új fejleményekre. A dohánytermékek nem közönséges árucikkek, és figyelembe véve a dohánynak az emberi egészségre gyakorolt különösen káros hatásait, az egészségvédelem kérdését kiemelt jelentőségű kérdésként kell kezelni, mindenekelőtt a fiatalok körében előforduló dohányzás arányának visszaszorítása érdekében. […] (21) Összhangban ezen irányelv céljával, miszerint elő kell segíteni a dohány‑ és kapcsolódó termékek belső piacának zavartalan működését, az egészség védelmének magas szintjét alapul véve, különösen a fiatalok tekintetében, továbbá összhangban a 2003/54/EK tanácsi ajánlással, a tagállamokat arra kell ösztönözni, hogy korhatárokat megállapító és érvényre juttató megfelelő intézkedések elfogadása révén akadályozzák meg az említett termékek gyermek‑ és fiatalkorúak részére történő értékesítését. (48) Ez az irányelv nem harmonizálja továbbá a dohányfüstmentes környezetre, a belföldi értékesítés módozataira, a belföldi reklámozásra és a márkaépítésre vonatkozó szabályokat, és nem vezet be korhatárt az elektronikus cigaretták és az utántöltő flakonok tekintetében. A termékek kiszerelése és reklámozása semmi esetre sem vezethet a dohányfogyasztás népszerűsítéséhez, és nem idézheti elő azok összetévesztését a dohánytermékekkel. A tagállamok saját joghatóságukon belül szabadon szabályozhatják ezeket a kérdéseket, és ez kívánatos is. (60) Mivel ezen irányelv célját, nevezetesen a dohánytermékek és kapcsolódó termékek gyártására, kiszerelésére és értékesítésére vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítését a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, az Unió szintjén azonban léptéke és hatása miatt e cél jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez az irányelv nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket. […]”
31

E vállalkozás ugyanebben az időpontban kártérítési kérelmet is benyújtott a lengyel állammal szemben, azzal az indokkal, hogy a 2001/14 irányelv helytelen átültetése a túlzott infrastruktúra‑használati díjak megfizetéséből eredő kárt okozott. Hasonló kérelmeket nyújtottak be más vasúttársaságok is. Az ezen ügyek egyikében eljáró Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság, Lengyelország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából 2020. március 3‑án kérdéseket terjeszt a Bíróság elé, többek között annak meghatározása érdekében, hogy valamely vasúttársaság a felügyelő hatóság határozatainak a hatáskörrel rendelkező bíróság felülvizsgálata nélkül érvényesíthet‑e kártérítési követeléseket valamely tagállammal szemben az irányelv helytelen átültetése miatt. A Bíróság a 2021. július 8‑iKoleje Mazowieckie ítéletben (C‑120/20, EU:C:2021:553) válaszolt e kérdésekre.
29

E tényezőkre tekintettel a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy sérti‑e az adósemlegességnek a héairányelvben rögzített elvét az a körülmény, hogy az adóhatóság először is olyan adómegállapítási határozatot bocsát ki, amely a héalevonási jog megtagadásával azonnali joghatással bír, miközben az adóhatóságnak ekkor még nem áll rendelkezésére az adóalanynak a héára vonatkozó adócsalásban való érintettségével kapcsolatos valamennyi objektív információ, ezt követően pedig az ezen adómegállapítási határozattal szemben benyújtott panasz elbírálását felfüggesztik addig, amíg az adóalanynak az említett adócsalásban való érintettsége megállapítására irányuló büntetőeljárás során nem tisztázzák a ténybeli helyzetet. A kérdést előterjesztő bíróság arra is keresi a választ, hogy az ilyen eljárás összeegyeztethető‑e a Charta 47. cikkében biztosított tisztességes eljáráshoz való joggal, mivel az adómegállapítási határozat a vele szemben benyújtott panasz elbírálásának felfüggesztése alatt továbbra is végrehajtható, anélkül hogy az adóalanynak lehetősége lenne arra, hogy az említett határozatot bíróság előtt megtámadja, mivel az ilyen keresetindítás feltétele a panasz érdemi elbírálásáról szóló határozat meghozatala. E bíróság úgy véli, hogy az elemzés eltérő eredményre vezethet attól függően, hogy az adóalany tekintetében a polgári perrendtartásról szóló törvény 14. és 15. cikkében előírt feltételek mellett sor kerül‑e a vitatott jogi aktusok felfüggesztésére, vagy sem, amely felfüggesztés alapján ideiglenesen el lehet tekinteni a héalevonáshoz való jog megtagadásának joghatásaitól.
37

A kérdést előterjesztő bíróság először is kifejti, hogy FO első bírói kinevezésére a Lengyel Népköztársaság államtanácsának 1978. március 9‑i határozatával került sor, majd ezt a bírót a Lengyel Népköztársaság államtanácsának 1984. április 18‑i határozatával a Sąd Wojewódzki (vajdasági bíróság, Lengyelország) bírájává nevezték ki, végül pedig a KRS javaslatára a Lengyel Köztársaság elnökének 1998. január 23‑i határozatával a Sąd Apelacyjny we Wrocławiu (wrocławi fellebbviteli bíróság) bírájává nevezték ki. GP‑t és HK‑t a Lengyel Köztársaság elnökének 2015. március 12‑i, illetve 2012. április 16‑i határozatával nevezték ki a Sąd Apelacyjny we Wrocławiu (wrocławi fellebbviteli bíróság) bírájává.
„f)

»összetevő«: minden anyag vagy termék, beleértve az aromákat, az élelmiszer‑adalékanyagokat és élelmiszerenzimeket is, vagy összetett összetevő bármely összetevőjét is, amelyet élelmiszer előállításánál vagy elkészítésénél használnak fel, és a késztermékben még jelen van, akár módosult formában is; […]
41

Ezzel szemben a 92/12 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése értelmében jövedékiadó‑kötelezettség keletkezik többek között a jövedéki termékek szabad forgalomba bocsátásakor. Ezen irányelv 6. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja értelmében e fogalom magában foglalja az említett irányelv 4. cikkének c) pontjában meghatározott, adófelfüggesztési eljárásból való kilépést is, ideértve a szabálytalan kilépést is (2021. február 24‑iSilcompa ítélet, C‑95/19, EU:C:2021:128, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
11

A Galapagos a létesítő okirata szerint Luxemburgban székhellyel rendelkező holdingtársaság. 2019 júniusában úgy határozott, hogy központi ügyvezetésének helyét Farehamba (Egyesült Királyság) teszi át. A társaság 2019. június 13‑án kinevezett vezető tisztségviselői 2019. augusztus 22‑én fizetésképtelenségi eljárás megindítását kérték a High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Business and Property Courts, Insolvency and Companies list) (felsőbíróság [Anglia és Wales], kancelláriai kollégium [kereskedelmi és tulajdonjogi bíróságok, fizetésképtelenségi és cégjegyzék], Egyesült Királyság; a továbbiakban: High Court) előtt. Az ezt következő napon azonban hitelezők egy csoportjának – akik a társaság részvényein létesített zálogjoggal rendelkeztek – a kezdeményezésére visszahívták e vezető tisztségviselőket, és a helyükre új vezető tisztségviselőt jelöltek ki. Ez utóbbi Düsseldorfban (Németország) nyitott irodát a Galapagos számára, és utasítást adott az utóbbit képviselő ügyvédeknek a fizetésképtelenségi eljárás megindítása iránti kérelem visszavonására. E kérelem visszavonására azonban nem került sor, mivel hitelezők egy csoportja csatlakozott e kérelemhez. A High Court e kérelmet 2020. december 17‑én, az előzetes döntéshozatal iránti kérelem benyújtásának időpontjában még nem bírálta el.
25

E körülmények között határozott úgy az Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság), hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Akkor is alkalmazni kell‑e a Bíróság versenyjogi ítélkezési gyakorlatában a ne bis in idem elvének alkalmazhatóságára vonatkozóan kialakított harmadik feltételt, nevezetesen azt, hogy ugyanannak a védett jogi tárgynak kell érintettnek lennie, ha két tagállam versenyhatóságának ugyanazon tényállásra és ugyanazon személyek vonatkozásában a nemzeti jogi normák mellett ugyanazokat az uniós jogi normákat (itt: az EUMSZ 101. cikket) is kell alkalmaznia? Az e kérdésre adandó igenlő válasz esetén: 2) Az uniós és a nemzeti versenyjog párhuzamos alkalmazására vonatkozó ilyen esetben ugyanarról a védett jogi tárgyról van‑e szó? 3) Ezen túlmenően jelentőséggel bír‑e a ne bis in idem elvének alkalmazása szempontjából az, hogy valamely tagállam versenyhatóságának pénzbírságot kiszabó, időben első határozata ténybeli szempontból figyelembe vette‑e a versenyjogi jogsértés azon másik tagállamra gyakorolt hatásait, amelynek versenyhatósága csak ezt követően hozott határozatot az általa folyatatott versenyjogi eljárásban? 4) Olyan eljárás esetén is a ne bis in idem elvének hatálya alá tartozó eljárásról van‑e szó, amelyben az egyik érintettnek a nemzeti engedékenységi programban való részvétele miatt csak a versenyjogi szabályok ezen érintett általi megsértése állapítható meg, vagy a versenyjogi szabályok megsértésének ilyen puszta megállapítására a bírság kiszabására irányuló (másik tagállamban lefolytatott) korábbi eljárás eredményétől függetlenül sor kerülhet?”