ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

E rendeletnek az „Adatszolgáltatás a feldolgozótól” című 9. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) A feldolgozó részéről [a 2100/94 rendelet] 14. cikke (3) bekezdésének hatodik francia bekezdése szerint a jogosult rendelkezésére bocsátott megfelelő adatokra vonatkozó részletes szabályozás az érintett jogosult és feldolgozó megállapodásának tárgya lehet. (2) Ha ilyen megállapodást nem kötöttek, vagy az nem alkalmazható, a feldolgozó – a Közösség vagy a tagállamok joga szerinti egyéb adatszolgáltatási előírások sérelme nélkül – a jogosult kérésére a lényeges adatokat tartalmazó nyilatkozatot köteles a jogosult rendelkezésére bocsátani. A következők minősülnek lényeges adatnak: a) a feldolgozó neve, lakóhelye, valamint üzleti vállalkozásának neve és bejegyzett címe; b) az a tény, hogy a feldolgozó teljesített-e olyan szolgáltatást, amelynek során a jogosult egy vagy több növényfajtája betakarított terményét vetés céljára feldolgozta, amennyiben a fajtát vagy a fajtákat a feldolgozó számára bejelentették, vagy számára azok egyébként ismertek voltak; c) ha a feldolgozó teljesített ilyen szolgáltatást, akkor az érintett fajtához vagy fajtákhoz tartozó olyan betakarított terménymennyiség, amelyet a feldolgozó vetés céljára feldolgozott, továbbá a feldolgozásból származó teljes mennyiség; d) a c) pontban említett feldolgozás ideje és helye; és e) azon személyek neve és a címe, akik részére a c) pontban említett feldolgozási szolgáltatást teljesítette, továbbá az egyes mennyiségek. (3) A (2) bekezdés b), c), d) és e) pontjában foglalt adatok a folyó gazdasági évre, valamint a három előző gazdasági év közül arra az egy vagy több évre vonatkoznak, amelyre nézve a jogosult előzőleg még nem nyújtott be kérelmet a (4) és (5) bekezdésben foglaltak alapján; az adatok alapjául szolgáló első gazdasági év azonban az, amelyben az érintett fajtára vagy fajtákra és a feldolgozóra vonatkozó adatszolgáltatás iránti első kérelmet benyújtották. (4) A 8. cikk (4) bekezdésének rendelkezéseit értelemszerűen alkalmazni kell. […]”
3

A KN első része bevezető rendelkezéseket tartalmaz. E rész általános szabályokat tartalmazó I. szakaszának „A [KN] értelmezésére vonatkozó általános szabályok” elnevezésű A. címe a következőket írja elő: „Az áruknak a [KN alá] történő besorolására a következő elvek az irányadók. […] 3. Ha a 2. b) szabály alkalmazásából vagy bármely más okból kifolyólag az árut első látásra két vagy több vámtarifaszám alá lehetne besorolni, a besorolást az alábbiak szerint kell elvégezni: a) Azt a vámtarifaszámot, amely az árut legpontosabban határozza meg, előnyben kell részesíteni azokkal a vámtarifaszámokkal szemben, amelyek általánosabb meghatározást tartalmaznak. Ha azonban a két vagy több vámtarifaszám mindegyike csak a kevert vagy összetett árukat alkotó alapanyagok vagy anyagok valamelyikére, illetve a kiskereskedelmi forgalom számára készletben kiszerelt áruk egyes darabjaira vonatkozik, akkor ezeket a vámtarifaszámokat a kérdéses árukra vonatkozóan egyformán pontosnak kell tekinteni még akkor is, ha valamelyik vámtarifaszám teljesebb és pontosabb leírást ad, mint a szóba jöhető többi. b) Az áruk keverékét és azokat a különböző alapanyagokból álló, illetve különböző alkotórészekből előállított összetett árukat, valamint azokat a kiskereskedelmi forgalom számára készletben kiszerelt árukat, amelyek a 3. a) szabály alkalmazásával nem sorolhatók be, a szerint az alapanyag, illetve alkotórész szerint kell besorolni, amelyik az ilyen áru lényeges jellemzőjét meghatározza, ha ez az anyag vagy alkotórész megállapítható. c) Ha az árukat a 3. a) vagy a 3. b) szabály szerint nem lehet besorolni, akkor azokat az egyaránt szóba jöhető vámtarifaszámok közül számsorrendben az utolsó alá kell besorolni. […]”
16

Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a Vámkódex 220. cikke (2) bekezdésének b) pontját úgy kell-e értelmezni, hogy ha a harmadik állam illetékes hatóságainak nem áll módjában megvizsgálni az utólagos ellenőrzés során, hogy az általuk kiadott FORM „A” származási bizonyítvány az exportőr által helyesen előadott tényeken alapul-e, annak bizonyításának terhe, hogy e bizonyítványt az exportőr által helyesen előadott tények alapján állították ki, csak akkor sújtja a vámfizetésre kötelezettet, ha e lehetetlenséget a csak az exportőrnek betudható gondatlanság okozta, akkor is, ha az említett lehetetlenség oka nem gondatlanság miatt tudható be az exportőrnek, vagy nem tudható be az exportőr állam vámhatóságainak.
27

Ahhoz, hogy e lehetőséggel, amelyet a 2006/112 irányelv 18. cikke is biztosít, oly módon lehessen élni, hogy a héa terén ténylegesen megszűnjön minden egyenlőtlenség azon adóalanyok között, amelyek termékeiket más adóalanytól, illetve vállalkozásuk keretében szerezték, amint a holland kormány és a Bizottság is előadta, úgy kell érteni a „vállalkozása keretében előállított, összeállított, kitermelt, megmunkált […] termékek” kifejezést, hogy az nemcsak a vállalkozás által saját maga előállított, összeállított, kitermelt, megmunkált termékeket, hanem azokat a termékeket is magában foglalja, amelyeket harmadik személy állított elő, állított össze, termelt ki vagy munkált meg olyan anyagokból, amelyeket az említett vállalkozás bocsátott a rendelkezésére.
15

A hatodik irányelv 28c. cikke E. részének 1. pontja értelmében ezen irányelvnek „A nemzetközi áruforgalomhoz kapcsolódó különleges adómentességek” című 16. cikke (1) bekezdése ekképp rendelkezik: „Az egyéb közösségi adózási rendelkezések sérelme nélkül a tagállamok – a 29. cikkben meghatározott konzultációkra is figyelemmel – olyan különleges intézkedéseket tehetnek, amelyek arra irányulnak, hogy mentességben részesítsék a következő ügyletek némelyikét vagy mindegyikét, feltéve, hogy azok nem végső felhasználásra és/vagy fogyasztásra szolgálnak, továbbá hogy a [héa] összege az A.–E. részben említett esetekre vonatkozó intézkedések megszüntetésekor megfelel azon adóösszegnek, amely ezen ügyletek mindegyikének az ország területén való megadóztatása esetén lett volna esedékes. […] B. olyan termékek értékesítése, amelyeket a következőkre szántak: […] c) vámraktározási eljárásban vagy aktív feldolgozási eljárásban részesítés; […] Az a), b), c) és d) pontban említett helyeket a Közösség hatályos vámrendelkezései határozzák meg. […] D. termékek és szolgáltatások, amelyeket a következő helyeken végeznek: a) a B. rész a), b), c) és d) pontjában felsorolt helyek és azok továbbra is a fenti pontokban meghatározott helyzetben vannak; b) a B. rész e) pontjában felsorolt helyek és azok belföldön továbbra is a fenti pontokban meghatározott helyzetben vannak. Amennyiben a tagállamok a vámraktárakban bonyolított ügyletek vonatkozásában élnek az a) pontban biztosított választási lehetőséggel, megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy meghatározzák azon raktározási, de nem vámraktározási eljárásokat, amelyek lehetővé teszik a b) pont rendelkezéseinek alkalmazását ugyanazon ügyletek vonatkozásában, amelyek a J. mellékletben felsorolt termékekkel kapcsolatosak, és amelyeket e vámraktározáson kívüli raktározás során bonyolítanak. […]”
32

Először is a 3631/2008 törvény 11. cikke által elérni kívánt célokat illetően a Bizottság úgy véli, hogy e rendelkezés nem csupán a nyújtott szolgáltatások és a hálózat működése folyamatosságának biztosítását szolgálja, miként az e cikk (2) bekezdéséből is kiderül, hanem két másik célt is, nevezetesen a nemzetgazdaság szempontjából stratégiai jelentőségű társaságok privatizációjának az átláthatóság keretében történő biztosítását, valamint annak lehetővé tételét az állam számára, hogy e társaságok esetében stratégiai befektetőt választhasson, és javíthassa e társaságok versenyképességét.
21

A Bundesgerichtshof, miután a Folien Fischer és a Fofitec hozzá fordult felülvizsgálati kérelmével, arra szeretne választ kapni, hogy a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjában foglalt joghatósági szabály abban az esetben is alkalmazható-e, amikor egy potenciális kár okozója nyújt be nemleges megállapítási keresetet annak megállapítása érdekében, hogy az adott kár potenciális károsultja semmilyen igényt nem támaszthat a lehetséges jogellenes károkozásra tekintettel. E körülmények között a Bundesgerichtshof úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és az alábbi kérdést terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: „Úgy kell-e értelmezni a [...] 44/2001 [...] rendelet 5. cikkének 3. pontját, hogy a jogellenes károkozással kapcsolatos ügyek tekintetében irányadó joghatósági ok az olyan nemleges megállapítási keresetre is alkalmazható, amelyben a potenciális károkozó arra hivatkozik, hogy a potenciális károsultat egy meghatározott történeti tényállásból eredően nem illetik meg a jogellenes károkozásból (a jelen ügyben: a versenyjogi rendelkezések megsértéséből) fakadó igények?”
30

A 2000/78 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének c) pontjából és (3) bekezdéséből következik, hogy az irányelvet minden személyre alkalmazni kell, mind a köz-, mind a magánszféra vonatkozásában, beleértve az állami szerveket is, különös tekintettel a díjazás feltételeire, de az irányelvet nem kell alkalmazni az állami rendszerek vagy azzal egy tekintet alá eső egyéb rendszerek kifizetéseire, beleértve az állami szociális biztonsági és a szociális védelmi rendszereket is.
15

A csatlakozási okmány V. mellékletének 2. címe a Bulgária által az Unióhoz történő csatlakozásának időpontja előtt végrehajtott állami támogatási intézkedések ellenőrzési mechanizmusát szabályozza. E cím 1–3. cikke így rendelkezik: „1. A csatlakozást követően az új tagállamokban a csatlakozás időpontja előtt hatályba léptetett és ezt követően is alkalmazandó alább felsorolt támogatási programok és egyedi támogatások az [EK 88. cikk] (1) bekezdése szerinti létező támogatásnak minősülnek: a) az 1994. december 10-e előtt hatályba léptetett támogatások; b) az e melléklet függelékében felsorolt támogatások; c) azok a támogatások, amelyeket a csatlakozás időpontja előtt az új tagállam állami támogatásokat ellenőrző hatósága megvizsgált és a közösségi vívmányokkal összeegyeztethetőnek talált, és amelyekkel kapcsolatban a Bizottság a [2. cikkben] meghatározott eljárás során úgy találta, hogy nem merül fel komoly kétség a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét illetően. Minden olyan, a csatlakozás időpontja után is alkalmazandó intézkedést, amely állami támogatásnak minősül és nem felel meg a fenti feltételeknek, a csatlakozástól az [EK 88. cikk] (3) bekezdésének alkalmazása során új támogatásnak kell tekinteni. […] 2. […] Ha a Bizottság a támogatásra vonatkozó összes szükséges információ vagy az új tagállamnak a bejelentést a kért kiegészítő információ hozzáférhetetlensége vagy korábbi megküldése miatt teljesnek tekintő nyilatkozata kézhezvételét követő három hónapon belül nem kifogásolja a létező támogatást azon az alapon, hogy komoly kétség merülne fel a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban, úgy kell tekinteni, hogy a Bizottság nem emelt kifogást. Minden olyan támogatási intézkedésre, amelyet a Bizottságnak az [1. cikk] c) pontjában megjelölt eljárás szerint a csatlakozás időpontja előtt bejelentettek, a fenti eljárást kell alkalmazni, függetlenül attól, hogy a vizsgálat ideje alatt az érintett új tagállam már az Unió tagjává vált. 3. Az [1. cikk] c) pontjában meghatározott intézkedéssel kapcsolatban a Bizottság kifogást emelő határozatát [a 659/1999] rendelet […] szerinti hivatalos vizsgálati eljárást kezdeményező határozatnak kell tekinteni. Ha a csatlakozás időpontja előtt hoznak ilyen határozatot, a határozat csak a csatlakozás időpontjában lép hatályba.”
38

A Törvényszék a megtámadott ítélet 74–90. pontjában elutasította az „inkvizitórius eljárás elvének” azáltal történő megsértésére alapított második jogalapot, hogy a Bizottság nem vizsgálta meg az ügyben releváns valamennyi adatot. A Törvényszék először is megállapította, hogy a Bizottság nem hagyott bizonytalanságokat a 2006. május 29-éről 30-ára virradó éjszaka folyamán használt Synto összetételével kapcsolatban, többek között azért, mert magától a takarítótársaságtól szerezte be pontosan ugyanazt a tisztítószert, amelyet e társaság ezen az éjszakán használt, a tesztek lefolytatásához pedig a Bizottság e terméket használta. Másodszor a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az E.ON Energie által hivatkozott azon lehetőség, hogy a kulccsal rendelkezők harmadik személyeket is beengedhettek a perbeli helyiségbe, illetve valaki más módon is behatolhatott oda, a jelen ügyben irreleváns, mivel jóllehet az 1/2003 rendelet 23. cikke (1) bekezdésének e) pontja alapján a Bizottságot terheli annak bizonyítása, hogy a zárakat szándékosan vagy gondatlanul feltörték, azt nem kell bizonyítania, hogy a korábban lezárt helyiségbe valaki ténylegesen belépett. Harmadszor a Törvényszék elutasította a vizsgálókhoz intézett kérdőívben szereplő 6. kérdés állítólagosan tendenciózus megfogalmazására alapított érvet, megjegyezve, hogy e kérdést a vizsgálócsoport tagjainak azokkal a körülményekkel kapcsolatban tették fel, amelyek a zártörés megállapítását támasztották alá, figyelemmel többek között a zártörésről szóló jegyzőkönyvben szereplő megállapításokra. Másfelől minden egyes vizsgáló ténylegesen megjelölte azokat a körülményeket, amelyekre személy szerint emlékezett.
6

Ezen egyezmény „Az utasok halála és sérülése – Poggyászkár” című 17. cikkének (2) és (4) bekezdése kimondja: „(2) A fuvarozó csak azzal a feltétellel viseli a felelősséget az ellenőrzött poggyász megsemmisülése vagy elvesztése vagy megrongálódása miatt bekövetkezett kárért, ha a megsemmisülést, elveszést vagy megrongálódást előidéző esemény a légi jármű fedélzetén, vagy bármely olyan időszakban történt, amely alatt az ellenőrzött poggyász a fuvarozó felügyelete alatt volt. A fuvarozót azonban nem terheli felelősség, ha és amennyiben a kár a poggyász benne rejlő hibája, minősége vagy eltérése miatt következett be. A nem ellenőrzött poggyász esetén, beleértve a személyes holmikat is, a fuvarozót akkor terheli felelősség, ha a kár az ő, vagy az alkalmazottai vagy megbízottai hibája miatt következett be. […] (4) Ellenkező meghatározás hiányában a jelen Egyezményben a »poggyász« kifejezés mind ellenőrzött, mind pedig nem ellenőrzött poggyászt jelent.”
5

Az említett irányelvnek „A vasúttársaságok számára nyújtandó szolgáltatások” című II. melléklete a következőképpen rendelkezik: „1. A minimális szolgáltatások összessége a következőket tartalmazza: a) az infrastruktúra-kapacitásra vonatkozó kérelmek kezelése; b) a megadott kapacitás használati joga; c) a kitérők és elágazások használata; d) a vonatközlekedés szabályozása, ideértve a jelző- és biztosítóberendezési rendszert, a szabályozást, a vonatindítást és a vonatmozgással kapcsolatos információk továbbítását és szolgáltatását; e) egy kapacitással már rendelkező szolgáltatás bevezetéséhez vagy üzemeltetéséhez szükséges minden egyéb információ. 2. A hálózaton keresztüli hozzáférés a szolgáltatási infrastruktúrához és a nyújtott szolgáltatások a következőket tartalmazzák: a) az áramszolgáltatási rendszer használata a vontatási áram számára, adott esetben; b) üzemanyagtöltő berendezések; c) személypályaudvarok, épületeik és egyéb infrastruktúra; d) áruterminálok; e) rendező pályaudvarok; f) vonat-összeállító állomás; g) tároló vágánycsoport; h) karbantartó központok és egyéb műszaki infrastruktúra. 3. A kiegészítő szolgáltatások közé tartoznak: a) vontatási áram; b) személyszállító vonatok előfűtése; c) tüzelőanyag-ellátás, tolatás, továbbá a fent említett hozzáférési létesítmények számára biztosított minden egyéb szolgáltatás; d) egyedi szerződések a következők biztosítására: — veszélyes anyagok szállításának felügyelete, — különleges szerelvények közlekedtetéséhez nyújtott segítség. 4. A mellékszolgáltatások a következőket tartalmazhatják: a) hozzáférés a távközlési hálózathoz; b) kiegészítő információk szolgáltatása; c) a gördülőállomány műszaki vizsgálata.”
41

Egyébiránt a WTO vizsgálóbizottságának a jelen ítélet 30. pontjában említett jelentése 7.880. pontjából az következik, hogy „a »modem« szokásos értelme a telefonvonalon keresztül történő információcsere céljából a digitális jeleket analóg jelekké átalakító készülékektől eltérő készülékeket is magában foglalhat”. Ugyanezen jelentés 7.878. pontjában a vizsgálóbizottság megállapítja, hogy „a »modem« kifejezést a modulációt és demodulációt más módon, esetlegesen a digitális jelek analóg jelekké történő átalakítása nélkül is biztosító egyéb készülékek megjelölésére használták”, és „a »modem« kifejezés a »kábelmodemek« megjelölésére is használatos, amelyek technológiai szempontból, a kommunikációs eszköz, a frekvenciatartomány és egyéb paramétereket illetően több tekintetben is eltérnek a telefonvonallal működő modemektől”.
69

N. Bamba először is úgy érvel, hogy a vitatott rendelet nem határozza meg azokat a szabályokat, amelyek alapján a Tanácsnak érvényben kellene tartania vagy módosítania kellene a valamely személynek a korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személyek jegyzékébe történő felvételéről szóló döntését. N. Bamba ebben a tekintetben egyrészt arra mutat rá, hogy az 560/2005 rendelet 11a. cikkének (4) bekezdése szerinti felülvizsgálathoz – amely rendelkezést a vitatott rendelet illesztette be az előbbi rendeletbe – nem társul semmilyen indokolási követelmény, és annak semmilyen határideje nincs, ezért a Tanács arra is szorítkozhat, hogy a törlés iránti kérelemre csak röviden válaszol, sőt arra egyáltalán nem válaszol. N. Bamba másrészt hangsúlyozza, hogy az 560/2005 rendelet 11a. cikkének (6) bekezdése szerinti rendszeres felülvizsgálatot nem egészíti ki a Tanács azon kötelezettsége, hogy az új határozatot közölje az érintettekkel, és ebből következően felhívja őket új észrevételek előterjesztésére.
14

A 2670/81 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezett: „Az [alap]rendelet 26. cikkének (1) bekezdésében említett termékek akkor tekintendők exportáltnak, ha: a) az e rendelet egyéb rendelkezéseinek sérelme nélkül, a 2. cikkben említett igazolás az előállítás szerinti tagállam illetékes hivatalának birtokában van, függetlenül attól, hogy a C cukrot […] exportáló tagállam melyik volt; b) a szóban forgó kiviteli nyilatkozatot az exportáló tagállam a C cukor […] előállítása gazdasági évének végét követő január 1-jét megelőzően elfogadta; c) a C cukor […] vagy a 2. cikk (3) bekezdésének értelmében az ezeknek megfelelő mennyiség a b) pontban említett január 1-jétől számított legkésőbb 60 napon belül elhagyta a Közösség vámterületét; d) a termék visszatérítés vagy lefölözés nélkül, nem denaturált fehér- vagy nyerscukorként […] került kivitelre. A vis maior eseteit kivéve, amennyiben az első albekezdésben felsorolt feltételek valamelyike nem teljesül, úgy kell tekinteni, hogy a C cukor […] szóban forgó mennyiségét a belső piacon értékesítették. Vis maior esetén, annak a tagállamnak az illetékes hivatala, amelynek a területén a szóban forgó C cukrot […] előállították, a körülmények alapján dönt az érintett fél által kért szükséges intézkedésekről. Amennyiben a C cukor[…] nem annak a tagállamnak a területéről kerül kivitelre, mint ahol azt előállították, az említett intézkedéseket indokolt esetben csak az említett tagállam illetékes hatóságának véleménye ismeretében hozzák meg.”
35

A jelen ügyben a Bizottság arra hivatkozik, hogy a pert megelőző eljárás folyamán mindig azt várta el, hogy a Portugál Köztársaság tartsa be a 2008/50 irányelv által meghatározott határértékeket. A jelen, kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset kérelmei tehát nem az elmúlt évekre vonatkoznak, hanem azok tárgya a jelenleg fennálló kötelezettségszegés, amelynek megvalósulását a Portugál Köztársaság kizárólag úgy vitathatja, ha az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidőn belül az ezen irányelv betartására vonatkozó bizonyítékot nyújt be. Ennélfogva e tagállam feladata, hogy a kötelezettségszegés megszűnésének alátámasztására alkalmas új adatok benyújtásával bizonyítsa, hogy e kötelezettségszegés többé már nem áll fenn. Mivel a Portugál Köztársaság ilyen adatokat nem nyújtott be, meg kell állapítani a kötelezettségszegés megvalósulását.
35

Ilyen körülmények között a High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: „1. A fent hivatkozott Test Claimants in the FII Group Litigation ügyben hozott ítélet 56. pontjában szereplő, »adómértékekre« és »eltérő adószintre« hivatkozás: a) kizárólag a törvényben meghatározott vagy névleges adómértékekre vonatkozik; vagy b) vonatkozik a ténylegesen megfizetett adómértékekre és a törvényben meghatározott vagy névleges adómértékekre is; vagy c) a hivatkozott kifejezések más jelentéssel bírnak, és ha igen, mit jelentenek? 2. Van-e jelentősége a Bíróság által a fent hivatkozott Test Claimants in the FII Group Litigation ügyben előzetes döntéshozatalra előterjesztett 2. és 4. kérdésre adott válasz tekintetében annak, ha: a) a külföldi társasági adót a belföldi illetőségű társaság részére osztalékot fizető külföldi illetőségű társaság nem (vagy nem teljes mértékben) fizeti meg, hanem az osztalékot a valamely tagállamban illetőséggel rendelkező közvetlen vagy közvetett leányvállalata által fizetett olyan osztalékokból összetevődő nyereségből juttatták, amelyek után az adott tagállamban már megfizették az adót; és/vagy b) az [ACT]-et nem a külföldi illetőségű társaságtól osztalékban részesülő belföldi illetőségű társaság fizeti meg, hanem a belföldi illetőségű közvetlen vagy közvetett anyavállalata, az osztalékban részesülő társaság – az osztalékot közvetlenül vagy közvetve magában foglaló – nyereségének további felosztása alapján? 3. A […] 2.b) kérdésben leírt körülmények esetén az ACT-t fizető társaság a jogosulatlanul kivetett adó visszatérítésére ([a fent hivatkozott] San Giorgio ügyben hozott ítélet), vagy csupán kártérítésre jogosult ([a fent hivatkozott] Brasserie du Pêcheur és Factortame egyesített ügyekben hozott ítélet)? 4. Ha a szóban forgó nemzeti jogszabályok nem kizárólag olyan helyzetekre vonatkoznak, amelyekben az anyavállalat meghatározó befolyást gyakorol az osztalékot fizető társaság felett, a belföldi illetőségű társaság hivatkozhat-e az EUMSZ 63. cikkre az olyan leányvállalatától kapott osztalékok tekintetében, amely felett meghatározó befolyást gyakorol, és amely harmadik országban rendelkezik illetőséggel? 5. A Bíróság által [a fent hivatkozott Test Claimants in the FII Group Litigation ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló] ügyben előzetes döntéshozatalra előterjesztett 3. kérdésre adott válasz vonatkozik-e arra az esetre is, ha a külföldi illetőségű leányvállalatok – akik esetében nem számítható be adófizetés – nem az anyavállalat illetősége szerinti tagállamban kötelesek adófizetésre?”
26

E tekintetben először is nincs jelentősége annak, hogy az említett gazdasági szereplő maga is ajánlatkérő szerv (lásd ebben az értelemben a C-107/98. sz. Teckal-ügyben 1999. november 18-án hozott ítélet [EBHT 1999., I-8121. o.] 51. pontját). Egyébiránt az is közömbös, hogy az érintett jogalany nem követ főtevékenységként haszonszerzési célt, nincs vállalkozásra jellemző szerkezete, vagy pedig jelenléte nem folyamatosan biztosított a piacon (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott CoNISMa-ügyben hozott ítélet 30 és 45. pontját).
70

E tekintetben pontosítani kell azt, hogy az említett 12. cikk (1) bekezdése a) pontjának második mondata szerint, ha az ott megállapított alkalmazási feltételek teljesülnek, az érintett személyeket „ipso facto megilletik az ezen irányelv által biztosított előnyök”, másrészt pedig a Genfi Egyezmény 1. cikke D. pontjának második bekezdése úgy rendelkezik, hogy ugyanebben az esetben az említett személyeket „ipso facto megilletik az Egyezmény által biztosított előnyök” [„bénéficieront de plein droit du régime de cette convention”], illetve a másik hiteles nyelvi változat szerint „shall ipso facto be entitled to the benefits of this Convention”.