AZ EURÓPAI UNIÓ KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉKÉNEK ÍTÉLETE

(harmadik tanács)

2012. december 12.

F‑43/10. sz. ügy

Maria Concetta Cerafogli

kontra

Európai Központi Bank (EKB)

„Közszolgálat – Az EKB személyi állománya – Lelki zaklatás miatti panasz –Igazgatási vizsgálat – A vizsgálat irataihoz való hozzáférés – Vizsgálati jelentés – Nyilvánvaló értékelési hiba”

Tárgy: Az EU‑Szerződés és az EUM‑Szerződés mellékletét képező, a Központi Bankok Európai Rendszere és az Európai Központi Bank alapokmányáról szóló jegyzőkönyve 36.2 cikke alapján benyújtott kereset, melyben M. C. Cerafogli lényegében az Európai Központi Bank (EKB) 2009. november 17‑i határozatának megsemmisítését kéri, amely lezárta a hátrányos megkülönböztetés miatti panasza nyomán indult belső igazgatási vizsgálatot (a továbbiakban: megtámadott határozat).

Határozat: A Közszolgálati Törvényszék a keresetet elutasítja. A felperes maga viseli saját költségeit, valamint köteles viselni az EKB részéről felmerült költségeket.

Összefoglaló

1. Tisztviselők keresetei – Az Európai Központi Bank alkalmazottai – Tárgy – Az adminisztrációval szembeni meghagyás – Bíróság általi kimondás – Elfogadhatatlanság

(Az Európai Központi Bank személyi állományának alkalmazási feltételei, 42. cikk)

2. Tisztviselők keresetei – Az Európai Központi Bank alkalmazottai – Különleges jogorvoslati kérelem – Alaki feltételek – Kellően pontos jelleg – A határidőn túl benyújtott mellékletekben kifejtett egyes kifogások – Elfogadhatatlanság

(Személyzeti szabályzat, 90. cikk (2) bekezdés; az Európai Központi Bank személyi állományának alkalmazási feltételei, 41. cikk; az Európai Központi Bank személyzeti szabályzata, 8.1.6 cikk)

3. Tisztviselők keresetei – Az Európai Központi Bank alkalmazottai – Különleges jogorvoslati kérelem – A különleges jogorvoslati kérelem és a keresetlevél közötti összhang – Tárgybeli és jogcímbeli azonosság – A jogvita jogcímének megváltoztatása – Elfogadhatatlanság

(Személyzeti szabályzat, 91. cikk; az Európai Központi Bank személyi állományának alkalmazási feltételei, 41. cikk)

4. Bírósági eljárás – Jogerő – Terjedelem – A második kereset elfogadhatatlansága – Feltételek – Tárgybeli azonosság – Az első keresettel megtámadott aktussal lényegében megegyező, de más ténybeli és jogi alapokra támaszkodó aktus vitatása – A jogerő hiánya

5. Tisztviselők – Az Európai Központi Bank alkalmazottai – Jogok és kötelezettségek – Az állítólagos lelki zaklatással kapcsolatos belső vizsgálat – A panaszos meghallgatáshoz és a vizsgálat irataihoz való hozzáféréshez való joga – Korlátok

(45/2001 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 20. cikk)

6. Tisztviselők keresetei – Jogalapok – A meghallgatáshoz való jog megsértésére alapított jogalap – Hivatalból történő megállapítás

7. Tisztviselők – Sérelmet okozó határozat – Indokolási kötelezettség – A címzett által ismert összefüggésbe illeszkedő határozat – A jogi környezet figyelembevétele

(Személyzeti szabályzat, 25. cikk)

8. Európai Központi Bank – Igazgatóság – Ülések – A napirendre vonatkozó dokumentumoknak a tagok számára történő megküldésére vonatkozó határidő – Be nem tartás – Az igazgatóság határozatának megsemmisítését maga után nem vonó szabálytalanság – Bizonyítási teher

(Az Európai Központi Bank igazgatóságának belső szabályzata, 3. cikk, (1) bekezdés)

9. Tisztviselők keresetei – Jogalapok – Nyilvánvaló értékelési hiba – Fogalom – Bizonyítási teher

10. Tisztviselők – Lelki zaklatás – Fogalom – A tisztviselőről kedvezőtlen véleménnyel rendelkező és a feletteseket a teljesítményével és a magatartásával kapcsolatos kifogásokról tájékoztató munkatárs – Kizártság – Az állítólagos áldozat érzetének objektivitására vonatkozó követelmény

(Személyzeti szabályzat, 12a. cikk)

11. Bírósági eljárás – Költségek – Megállapítás – Megtérítendő költségek – Fogalom – A tisztviselő ügyvédje számára a pert megelőző eljárás során nyújtott szolgáltatásokért járó díj – Kizártság

(A Közszolgálati Törvényszék eljárási szabályzata, 86. és 91. cikk)

1. Az uniós bíróságnak nem feladata, hogy az Európai Központi Bank személyi állománya alkalmazási feltételeinek 42. cikkén alapuló jogszerűségi vizsgálat keretében meghagyást bocsásson ki az adminisztrációval szemben, vagy jogi nyilatkozatokat tegyen.

(lásd a 43. pontot)

Hivatkozás:

a Közszolgálati Törvényszék F‑66/09. sz., Saracco kontra EKB ügyben 2010. december 15‑én hozott ítéletének 39. pontja.

2. Az Európai Központi Bank személyi állománya alkalmazási feltételeinek 41. cikke és a Bank személyzeti szabályzatának 8.1.6 cikke által szabályozott pert megelőző eljárás – hasonlóan a tisztviselők személyzeti szabályzata 90. cikke (2) bekezdése szerinti panaszeljáráshoz – nem hivatalos jellegű. Következésképpen az alkalmazási feltételeknek a Bank személyzeti szabályzatának 8.1.6 cikke által kiegészített 41. cikke szerinti különleges jogorvoslati kérelemnek nem kell meghatározott alakisággal rendelkeznie ahhoz, hogy elfogadható legyen, és a Banknak jóindulatú megközelítéssel kell vizsgálnia azt. Az elfogadhatóság érdekében elegendő, ha a jogorvoslati kérelem elég pontos ahhoz, hogy a Bank megismerhesse azon jogalapokat és érveket, amelyeket az érintett a megtámadott határozattal szemben megfogalmaz.

Ilyen körülmények között valamely melléklet késedelmes benyújtása nem minősíthető előzetesen azon elv megsértésének, amelynek értelmében a határidők imperatívak, amennyiben magát a különleges jogorvoslati kérelmet az előírt határidőn belül nyújtották be.

Mindesetre abban a különös vonatkozásban, ha az előírt határidőn túl benyújtott mellékletek nem tisztán bizonyító jellegűek, hanem részletesen kifejtik az alkalmazott sérelmeit, továbbá ha azokat a különleges jogorvoslati kérelemének szerves részének kell tekinteni, ezen mellékletek késedelmes megküldése megsérti a különleges jogorvoslati kérelem benyújtására előírt határidőt.

Ráadásul a pert megelőző eljárás – noha informális jellegű – egyezségre irányuló intézkedés, amellyel összeegyeztethetetlen az, hogy az alkalmazott – jóllehet két hónapos ésszerű határidővel rendelkezik e kérelem benyújtására – arra kényszerítse az adminisztrációt, hogy az a különleges jogorvoslati kérelem szövegéből és lényeges mellékleteiből kikeresse a különböző érvek szétszórt elemeit.

(lásd az 50–52. és 54–56. pontot)

Hivatkozás:

az Elsőfokú Bíróság T‑32/89. és T‑39/89. sz., Marcopoulos kontra Bíróság egyesített ügyben 1990. június 22‑én hozott ítéletének 28. pontja; T‑146/94. sz., Williams kontra Számvevőszék ügyben 1996. március 7‑én hozott ítéletének 48. pontja; T‑176/96. sz., Volger kontra Parlament ügyben 1998. január 13‑án hozott ítéletének 65. pontja;

a Közszolgálati Törvényszék F‑45/07. sz., Mandt kontra Parlament ügyben 2010. július 1‑jén hozott ítéletének 111. és 113. pontja.

3. A különleges jogorvoslati kérelem és a keresetlevél közötti összhangra vonatkozó szabályt úgy kell értelmezni, hogy a jogellenességi kifogást és az imperatív jogalapokat leszámítva rendszerint csak akkor áll fenn a jogvita jogcímének megváltoztatása, és ebből következően e szabály be nem tartása miatti elfogadhatatlanság, ha a felperes, aki különleges jogorvoslati kérelmében csupán a neki sérelmet okozó aktus alaki érvényességét vitatja, ideértve annak eljárási oldalát, keresetlevelében érdemi jogalapokra hivatkozik, vagy pedig fordítva, a felperes azután, hogy különleges jogorvoslati kérelmében kizárólag a neki sérelmet okozó aktus érdemi jogszerűségét vitatja, olyan keresetlevelet nyújt be, amelyben az aktus alaki érvényességére vonatkozó jogalapok szerepelnek, beleértve annak eljárásjogi vonatkozásait is.

(lásd a 61. pontot)

Hivatkozás:

a Közszolgálati Törvényszék fent hivatkozott Mandt kontra Parlament ügyben hozott ítéletének 110., 119. és 120. pontja; F‑72/10. sz., da Silva Tenreiro kontra Bizottság ügyben 2011. szeptember 29‑én hozott ítéletének 59. pontja, az ítélettel szemben T‑643/11. P. ügyszám alatt fellebbezés van folyamatban az Európai Unió Törvényszéke előtt.

4. Mind a jog, mind a jogviszonyok stabilitásához, illetve az igazságszolgáltatás megfelelő működésének biztosításához fontos, hogy ne lehessen többé vita tárgyává tenni azokat a bírósági határozatokat, amelyek a rendelkezésre álló jogorvoslatok kimerülését, illetve az azok előterjesztésére nyitva álló határidők elteltét követően jogerőre emelkedtek.

E tekintetben a kereset a korábbi jogerős ítéletből kifolyólag akkor elfogadhatatlan, ha a szóban forgó ítélet alapjául szolgáló jogvita ugyanazon felek között volt folyamatban, a keresetnek ugyanaz volt a tárgya, és ugyanazon a jogcímen alapult. A határozat, amelynek megsemmisítését kérték, alapvető információt nyújt a kereset tárgyának megítéléséhez, ám abban az esetben, ha különböző kereseteket nyújtottak be az adminisztráció által formálisan külön meghozott határozatokkal szemben, egyedül e körülményből nem állapítható meg, hogy az említett keresetek tárgya eltérő, mivel e külön határozatok tartalma lényegében azonos, és azonos indokokon alapulnak.

Végül, még ha a keresetben felhozott kifogások részben egyeznek is a korábbi eljárásban hivatkozott kifogásokkal, a második kereset – amennyiben eltérő ténybeli és jogi alapra támaszkodik – nem az első megismétlése, hanem új jogvitára vonatkozik.

(lásd a 68. és 69. pontot)

Hivatkozás:

a Bíróság 172/83 és 226/83. sz., Hoogovens Groep kontra Bizottság egyesített ügyekben 1985. szeptember 19‑én hozott ítéletének 9. pontja; C‑224/01. sz., Köbler‑ügyben 2003. szeptember 30‑án hozott ítéletének 38. pontja;

az Elsőfokú Bíróság T‑162/94. sz., NMB France és társai kontra Bizottság ügyben 1996. június 5‑én hozott ítéletének 37. pontja; T‑177/94. és T‑377/94. sz., Altmann és társai kontra Bizottság ügyben 1996. december 12‑én hozott ítéletének 52. pontja;

az Európai Unió Törvényszéke T‑66/01. sz., Imperial Chemical Industries kontra Bizottság ügyben 2010. június 25‑én hozott ítéletének 197., 207. és 208. pontja.

5. Mivel a lelki zaklatás miatt panaszt tevő tisztviselő segítségnyújtás iránti kérelme nyomán lefolytatott vizsgálati eljárás nem tekinthető az említett tisztviselővel szemben indított vizsgálati eljárásnak, az érintett nem hivatkozhat arra, hogy az intézmény köteles tiszteletben tartani a védelemhez való jogot, amely az uniós jog minden olyan eljárásban tiszteletben tartandó alapelve, amely valamely személlyel szemben indult, és rá nézve sérelmet okozó aktushoz vezethet. Márpedig az a tény, hogy eljárásjogi szempontból valamely határozat sérelmet okozó aktusnak minősül, nem teszi lehetővé, hogy abból automatikusan, a megindított eljárás jellegére tekintet nélkül le lehessen vonni azt a következtetést, hogy a hatóság köteles ténylegesen meghallgatni az érintettet. Figyelembe véve ugyanis a versenyjog, az állami támogatások és a vállalkozások közötti összehangolás terén alkalmazott jogszabályokból, közigazgatási gyakorlatból és uniós ítélkezési gyakorlatból következő elveket, kitűnik, hogy az érdekelt harmadik személyek körén belül a meghallgatáshoz való joguk terjedelmének megállapítása érdekében fokozatok léteznek aszerint, hogy hogy az érdekeik milyen mértékben sérülhetnek. Mégis, minden rendelkezés, és olyan helyzet hiányában, amely esetében a védelemhez való jog alkalmazásának helye van, a közigazgatási eljárásban érdekelt felet ezen eljárás során olyan helyzetbe kell hozni, hogy állást tudjon foglalni és ténylegesen előadhassa álláspontját az őt érintő adatokkal kapcsolatban, amely adatokat a legjobban ő tudja megadni, és amelyekkel kapcsolatban nem bizonyított, hogy a hatóság másként is tudna azokkal rendelkezni.

Az Európai Központi Bank alkalmazottjának panasza nyomán indult, állítólagos lelki zaklatással kapcsolatos belső igazgatási vizsgálatot illetően a panaszos – jóllehet, vele szemben nem folytatták le a vizsgálatot – a megfelelő ügyintézés elve alapján hivatkozhat az őt érintő tényekkel kapcsolatos meghallgatáshoz való jogára annyiban, amennyiben az ilyen panaszt elutasító határozat súlyos következményekkel járhat, a lelki zaklatás ténye az áldozat egészségi állapotára rendkívül romboló hatású lehet, és a lelki zaklatás megvalósulásának az adminisztráció általi esetleges elismerése önmagában kedvező hatással járhat a zaklatást elszenvedő személy felépülésére irányuló terápiás eljárásban. Mindenesetre az az eljárási jog, amelyre a panaszos hivatkozhat, és amely különbözik a védelemhez való jogtól, nem olyan széles körű, mint ez utóbbi. E tekintetben elegendő, ha megfelelő lehetősége van arra, hogy ténylegesen ismertesse álláspontját, és adott esetben kifejtse, hogy miért nem indokolt a vizsgálati jelentés tervezetének következtetése. Ráadásul a panaszost megillető eljárási jog nem feltétlen. A lelki zaklatás tényállására vonatkozó vizsgálat vonatkozásában, mivel a vizsgálati jelentés alapos, és az ügy egyik irata sem támaszt kétséget afelől, hogy az nem tartalmazza a felvett tanúvallomások lényegét, különleges körülmények fennállását leszámítva, nem ésszerűtlen a tanúk védelmére irányuló szándék a névtelenségük és az azonosításukra alkalmas minden adat titkosságának biztosításával annak érdekében, hogy – a panaszosok érdekében is – semleges és objektív, a személyi állomány tagjainak fenntartás nélküli együttműködését élvező vizsgálatot lehessen lefolytatni. Nem tűnik ésszerűtlennek az a szándék sem, amely így igyekszik elkerülni annak bármilyen kockázatát, hogy a megvádolt személyek utólag befolyásolják a tanúkat, vagy éppen a panaszosokat. Egyébiránt nem ésszerűtlenebb annak megállapítása sem, hogy a tanúvallomások titkossága szükséges az olyan munkaviszonyok fenntartásához, amely a szervezeti egységek megfelelő működését biztosítja. Nem bizonyított ugyanis, hogy az ügy teljes átláthatósága véget tudna vetni azon személyek frusztrációérzésének és gyanakvásának, akiket meggyőződésük szerint lelki zaklatás ért, amennyiben a vizsgálat nem támasztja alá az álláspontjukat.

Egyébként a személyes adatok közösségi intézmények és szervek által történő feldolgozása tekintetében az egyének védelméről, valamint az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló 45/2001 rendelet 20. cikke igazolja a panaszost megillető eljárási jogokat behatároló korlátozásokat. Nem szabad szem elől veszíteni ugyanis, hogy a lelki zaklatás tényállására vonatkozó vizsgálat keretében felvett tanúvallomások nemcsak a panasz okozóját érintik, hanem a személyi állomány meggyanúsított, illetve a vizsgálat során meghallgatott tagjait is. Ezen eset, amely a panaszt okozó személytől eltérő személyek jogára vonatkozik, jelentősen különbözik azon esetektől, amelyekben a felperesek a kizárólag őket érintő tényekhez kérnek hozzáférést.

(lásd a 85., 86., 91–93., 95., 97. és 98. pontot)

Hivatkozás:

a Bíróság C‑269/90. sz., Technische Universität München ügyben 1991. november 21‑én hozott ítéletének 23–25. pontja; C‑111/02. P. sz., Parlament kontra Reynolds ügyben 2004. április 29‑én hozott ítéletének 57. pontja; C‑344/05. P. sz., Bizottság kontra De Bry ügyben 2006. november 9‑én hozott ítéletének 37. pontja; C‑441/07. P. sz., Bizottság kontra Alrosa ügyben 2010. június 29‑én hozott ítéletének 91. pontja;

az Elsőfokú Bíróság T‑290/94. sz., Kaysersberg kontra Bizottság ügyben 1997. november 27‑én hozott ítéletének 108. és 113. pontja; T‑213/01. és T‑214/01. sz., Österreichische Postsparkasse kontra Bizottság egyesített ügyekben 2006. június 7‑én hozott ítéletének 106. pontja; T‑406/04. sz., Bonnet kontra Bíróság ügyben 2006. október 17‑én hozott ítéletének 76. pontja;

a Közszolgálati Törvényszék F‑80/08. sz., Wenig kontra Bizottság ügyben 2009. november 30‑án hozott ítéletének 48. pontja; F‑42/10. sz., Skareby kontra Bizottság ügyben 2012. május 16‑án hozott ítéletének 46. és 48. pontja;

az Európai Unió Törvényszékének T‑491/08. P. sz., Bui Van kontra Bizottság ügyben 2010. május 12‑én hozott ítéletének 75. pontja.

6. Tekintve, hogy a meghallgatás iránti jogra alapozott jogalap hivatalból vizsgálható, a felperesnek jogában áll ezen elvre az írásbeli szakaszban is hivatkozni.

(lásd a 89. pontot)

Hivatkozás:

a Közszolgálati Törvényszék F‑51/07. sz., Bui Van kontra Bizottság ügyben 2008. szeptember 11‑én hozott ítéletének 77. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.

7. A sérelmet okozó aktus akkor kellően indokolt, ha az érintett előtt ismert összefüggésben került rá sor, amely lehetővé teszi a vele szemben hozott intézkedés jelentőségének megértését. Következésképpen az olyan indokolás elfogadható, amely olyan jelentésre vagy véleményre utal, amelyet magát is indokolták és az érintettel közölték.

Ráadásul az indokolást a vitatott aktus meghozatalának körülményei, valamint különösen az érintett témakörre vonatkozó jogszabályok figyelembevételével kell megítélni. Ennélfogva mivel a jogi környezet a lelki zaklatás ügyében megakadályozhatja, hogy a panaszos hozzáférjen a vizsgálat során felvett összes tanúvallomáshoz, nem állapítható meg, hogy a vizsgálatot lezáró határozat indokolása elégtelen lenne azáltal, hogy csupán a vizsgálati jelentésre utal, amelyhez nem csatolták e tanúvallomásokat.

(lásd a 108., 111. és 112. pontot)

Hivatkozás:

a Közszolgálati Törvényszék F‑65/09. sz., Marcuccio kontra Bizottság ügyben 2010. november 23‑án hozott ítéletének 61. pontja;

az Európai Unió Törvényszéke T‑20/09. P. sz., Bizottság kontra Marcuccio ügyben 2011. június 8‑án hozott ítéletének 67. és 68. pontja.

8. Az Európai Központi Bank igazgatósága belső szabályzata 3. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, hogy a napirendre vonatkozó dokumentumokat az igazgatóságnak főszabály szerint az ülése előtt legalább két nappal kell megküldeni. Ebből következik, hogy e határidő csak arra vonatkozik, hogy a dokumentumokat mely határidőn belül kell az igazgatóság tagjai számára megküldeni, nem pedig arra, hogy mely időszakban kell azoknak az ő rendelkezésükre állniuk.

Mindenesetre ahhoz, hogy az igazgatóság belső szabályzata által lefektetett szabályok megsértése az igazgatóság határozatának érvényességét kétségbe vonó alapvető szabálytalanságnak minősüljön, az érintettnek kell bizonyítania, hogy e határozatnak a szabályok megsértése hiányában más lehetett volna a tartalma. Márpedig e feltétel nem teljesül abban az esetben, amikor az érintett csak az arra vonatkozó felismerését adja elő, hogy az igazgatóság tagjai a dokumentumot, mivel azt az ülésük napján kapták meg, nem tudták megfelelően megismerni, mielőtt döntöttek volna az abból levonandó következtetésekről.

(lásd a 116. és 117. pontot)

Hivatkozás:

az Elsőfokú Bíróság T‑212/97. sz., Hubert kontra Bizottság ügyben 1999. március 9‑én hozott ítéletének 53. pontja;

a Közszolgálati Törvényszék F‑36/07. sz., Lebedef kontra Bizottság ügyben 2008. május 7‑én hozott ítéletének 57. pontja; F‑68/10. sz., Behnke kontra Bizottság ügyben 2011. szeptember 13‑án hozott ítéletének 42. pontja.

9. A hibát csupán akkor lehet nyilvánvalónak tekinteni, ha könnyen felismerhető több olyan kritérium alapján, amelyeknek a jogalkotó a döntési jogkör gyakorlását alá kívánta vetni. Következésképpen annak megállapítása érdekében, hogy az adminisztráció a tények értékelése során olyan nyilvánvaló hibát vétett, amely igazolja a határozat megsemmisítését, a felperes által benyújtandó bizonyítékoknak elegendőknek kell lenniük ahhoz, hogy az adminisztráció által a határozatban megfogalmazott értékelést hiteltelenné tegyék, Más szóval, ha a felperes által benyújtott bizonyítékok ellenére a vitatott értékelés mégis valódinak és érvényesnek fogadható el, a nyilvánvaló hibára alapított jogalapot el kell utasítani. Ez különösen így van akkor, ha a szóban forgó határozatban olyan hibák vannak, amelyek összességében csupán kisebb jelentőségűek, és valószínűleg nem befolyásolták az adminisztrációt.

(lásd a 131. pontot)

Hivatkozás:

a Közszolgálati Törvényszék F‑80/10. sz., AJ kontra Bizottság ügyben 2011. szeptember 29‑én hozott ítéletének 34–36. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; F‑36/11. sz., BD kontra Bizottság ügyben 2012. március 28‑án hozott ítéletének 83. pontja.

10. A tisztviselő vagy alkalmazott munkatársáról alkotott kedvezőtlen véleménye, valamint az, hogy e tisztviselő vagy alkalmazott tájékoztatja a feletteseket az említett munkatárs által a szolgálatnak szentelt munkaidejével, a feladatainak késedelmes elvégzésével, valamint az együttműködési nehézségeivel kapcsolatos kifogásokról, önmagában nem valósít meg lelki zaklatást.

Egyébiránt a személyzeti szabályzat 12a. cikke alapján arra kell következtetni, hogy noha a magát zaklatás áldozatának tartó személy érzete fontos bizonyíték, ezen érzetnek ugyanakkor objektívnak kell lennie. Végül az említett személy a lelki zaklatás fogalma megsértésének bizonyítása érdekében nem hivatkozhat a veszélyeztetett lelki és testi egészségi állapotára. E körülmények között a felettes valamely tisztviselővel vagy alkalmazottal kapcsolatos kedvezőtlen megjegyzései egyéb bizonyítékok hiányában nem minősülnek sértőnek e tisztviselőre vagy alkalmazottra nézve.

(lásd a 167., 171. és 203. pontot)

Hivatkozás:

a Közszolgálati Törvényszék F‑52/05. sz., Q kontra Bizottság ügyben 2008. december 9‑én hozott ítéletének 135. pontja, amely ítéletet e tekintetben nem helyezett hatályon kívül az Európai Unió Törvényszékének a T‑80/09. P. sz., Bizottság kontra Q ügyben 2011. július 12‑én hozott ítélete; a fent hivatkozott Skareby kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 65. pontja.

11. A peres eljárásban felmerült ügyvédi költségek a Közszolgálati Törvényszék eljárási szabályzatának a 86. és azt követő cikkei szerinti feltételek esetén megtérítendő költségeknek minősülnek, és azokat ennek keretében kell kezelni. A pert megelőző eljárásban felmerült ügyvédi költségeket illetően az említett szabályzat 91. cikke csak a Közszolgálati Törvényszék előtti eljárással kapcsolatban felmerült költségeket tekinti megtérítendőnek, melyből kizárja az előző szakaszban felmerült költségeket. Ennélfogva, a pert megelőző eljárás során felmerült költségeknek a kártérítési kereset keretében megtéríthető kárként való elismerése ellentétes lenne az e szakasz során felmerült költségek nem megtérítendő jellegével.

(lásd a 218. pontot)

Hivatkozás:

az Elsőfokú Bíróság T‑140/04. sz., Ehcon kontra Bizottság ügyben 2005. szeptember 14‑én hozott végzésének 79. pontja;

az Európai Unió Törvényszékének T‑88/09. sz., Idromacchine és társai kontra Bizottság ügyben 2011. november 8‑án hozott ítéletének 100. pontja, az ítélettel szemben C‑34/12. P. ügyszám alatt fellebbezés van folyamatban a Bíróság előtt.