3

A 2012. évi EEG által bevezetett szabályozás fő jellemzőit a megtámadott ítélet 4–12. pontja a következőképpen mutatja be: „4 Elsősorban az általános villamosenergia‑ellátást biztosító, bármilyen feszültségi szintű hálózatot üzemeltetők (a továbbiakban: HÜ‑k) kötelesek először is a hálózatukhoz csatlakoztatni a tevékenységi területükön EEG villamos energiát termelő létesítményeket (a 2012. évi EEG 5–7. cikke), másodszor kötelesek e villamos energiát a hálózatukba táplálni, szállítani, valamint elsőbbséget biztosítva elosztani (a 2012. évi EEG 8–12. cikke), harmadszor kötelesek e létesítmények üzemeltetői számára a szóban forgó villamos energia jellegére és az érintett létesítmény mért vagy telepített teljesítményére tekintettel a törvény által meghatározott díjak alapján kiszámított térítést fizetni (a 2012. évi EEG 16–33. cikke). Alternatív megoldásként az EEG villamos energiát termelő létesítmények üzemeltetői jogosultak egyrészt arra, hogy e villamos energia egészét vagy egy részét közvetlenül harmadik személyek számára értékesítsék, másrészt pedig arra, hogy attól a HÜ‑től, amelyhez a létesítményt ilyen közvetlen értékesítés hiányában csatlakoztatták volna, olyan piaci prémium fizetését követeljék, amelyet azon térítés összege alapján számítanak ki, amely csatlakoztatás esetén járt volna nekik (a 2012. évi EEG 33a–33i. cikke). Nem vitatott, hogy e kötelezettségek gyakorlatilag lényegében a kis‑ vagy középfeszültségű helyi elosztóhálózat‑üzemeltetőket (a továbbiakban: EHÜ‑k) terhelik. 5 Másodsorban az EHÜ‑k az EEG villamos energiát a feljebb lévő, nagyfeszültségű és extra nagyfeszültségű interregionális átvitelirendszer‑irányítókhoz (a továbbiakban: ÁRI‑k) kötelesek továbbítani (a 2012. évi EEG 34. cikke). E kötelezettség ellenében az ÁRI‑k kötelesek az EHÜ‑k számára egy olyan összeget fizetni, amely megfelel az utóbbiak által a létesítményüzemeltetők számára fizetett térítéseknek és piaci prémiumoknak (a 2012. évi EEG 35. cikke). 6 Harmadsorban a 2012. évi EEG előirányoz egy ún. »szövetségi szintű ellentételezési« mechanizmust egyrészt az EEG villamos energia azon mennyisége vonatkozásában, amelyet az egyes ÁRI‑k táplálnak a hálózatukba, másrészt pedig az EHÜ‑k számára ellentételezésként fizetett összegek vonatkozásában (a 2012. évi EEG 36. cikke). A gyakorlatban minden olyan ÁRI, amely a villamosenergia‑szolgáltatók által a zónájában lévő végső ügyfelek számára szállított mennyiséget meghaladó mennyiségű EEG villamos energiát táplált a hálózatába és fizetett ki, a többi ÁRI‑val szemben e különbségnek megfelelő ellentételezésre tarthat igényt. A 2009–2010‑es évektől kezdődően az említett ellentételezés már nem tényleges formában (az EEG villamos energia kereskedelme), hanem pénzügyi formában működik (az ezzel összefüggő költségek ellentételezése). Az ellentételezésre vonatkozó e rendelkezés által érintett négy ÁRI‑ból három magánvállalkozás (Amprion GmbH, TenneT TSO GmbH és 50Hertz Transmission GmbH), míg a negyedik egy állami vállalat (Transnet BW GmbH). 7 Negyedsorban az ÁRI‑k a villamosenergia‑tőzsde azonnali piacán kötelesek értékesíteni azt az EEG villamos energiát, amelyet a hálózatukba táplálnak (a 2012. évi EEG 37. cikkének (1) bekezdése). Amennyiben az így kapott ár nem teszi lehetővé számukra azon pénzügyi teher fedezését, amely az arra vonatkozó törvényi kötelezettségből ered, hogy e villamos energiáért a törvény által megállapított díjakat fizessék, a rendeletalkotásra jogosult hatóság által meghatározott feltételek mellett jogosultak azt követelni, hogy a végső ügyfeleket ellátó szolgáltatók az értékesített mennyiségek arányában fizessék meg számukra a különbséget. E mechanizmust »EEG‑pótdíjnak« nevezik (a 2012. évi EEG 37. cikkének (2) bekezdése). Az EEG‑pótdíj összege azonban bizonyos esetekben kilowattóránként (kWh) 2 eurocenttel csökkenthető (a 2012. évi EEG 39. cikke). A 2012. évi EEG által az »EEG‑pótdíj csökkentésének« minősített, de »zöld villamos energia privilégium« név alatt is ismert e csökkentésből való részesülés érdekében a villamosenergia‑szolgáltatók kötelesek többek között először is azt bizonyítani, hogy az ügyfeleiknek szállított villamos energia legalább 50%‑a EEG villamos energia, továbbá hogy ennek legalább 20%‑a szélenergiából vagy napenergiából származik, végül pedig, hogy ezen energia az ügyfeleknek való közvetlen értékesítés tárgyát képezi. 8 […] 9 Ötödsorban nem vitatott, hogy noha a 2012. évi EEG nem kötelezi a villamosenergia‑szolgáltatókat arra, hogy az EEG‑pótdíjat továbbhárítsák a végső ügyfelekre, ezt azonban nem is tiltja meg a számukra. Az sem vitatott, hogy a szolgáltatók, akik maguk kötelesek megfizetni ezt a pótdíjat az ÁRI‑k számára, a gyakorlatban e terhet az ügyfeleikre hárítják, amint ezt egyébként a tárgyaláson a Németországi Szövetségi Köztársaság is megerősítette. Annak részletes szabályait, hogy e pótdíjat hogyan kell feltüntetni az ügyfeleknek megküldött számlán, a 2012. évi EEG határozza meg (a 2012. évi EEG 53. cikke), amint azokat a feltételeket is, amelyek mellett ezen ügyfeleket tájékoztatni kell arról, hogy milyen arányban szállítottak számukra a megújuló energiaforrásokról szóló törvény alapján támogatott megújuló energiát (a 2012. évi EEG 54. cikke). 10 Egyébiránt a 2012. évi EEG egy különleges ellentételezési rendszerről is rendelkezik, amely értelmében a Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle (szövetségi gazdasági és exportellenőrzési hivatal, a továbbiakban: BAFA) minden évben meghatározza az EEG‑pótdíj azon felső határát, amelyet a villamosenergia‑szolgáltatók átháríthatnak az ügyfelek meghatározott két kategóriájára, azaz egyrészt »a termelési ágazat energiaigényes vállalkozásaira« (a továbbiakban: EIV‑k), másrészt pedig a »vasúti vállalkozásokra«, azt követően, hogy ez utóbbiak az előző év június 30‑ig ilyen irányú kérelmet nyújtottak be annak érdekében, hogy csökkentsék villamosenergia‑költségeiket, és ezáltal megőrizzék versenyképességüket (a 2012. évi EEG 40. cikke). 11 A 2012. évi EEG meghatározza az e rendszer igénybevételére jogosító feltételeket, a támogatható vállalkozások által követendő eljárást, a felső határ esetről esetre történő meghatározásának részletes szabályait és a BAFA által e tekintetben hozott határozatok hatásait (a 2012. évi EEG 41–44. cikke). A 2012. évi EEG előírja különösen, hogy a termelési ágazat azon vállalkozásai esetében, amelyek villamosenergia‑fogyasztási költségei a bruttó hozzáadott értékük legalább 14%‑át teszik ki, és amelyek fogyasztása legalább 1 gigawattóra (GWh), e felső határ a fogyasztásuk 1 GWh és 10 GWh közé eső része vonatkozásában az EEG‑pótdíj 10%‑ában, a fogyasztásuk 10 GWh és 100 GWh közé eső része vonatkozásában e pótdíj 1%‑ában kerül meghatározásra, az e feletti fogyasztás vonatkozásában pedig 0,05 eurocent/kWh. A 2012. évi EEG továbbá úgy rendelkezik, hogy a termelési ágazat azon vállalkozásai esetében, amelyek villamosenergia‑fogyasztási költségei a bruttó hozzáadott értékük legalább 20%‑át teszik ki, és amelyek fogyasztása legalább 100 GWh, az EEG‑pótdíj felső határa már az első kilowattórától kezdve 0,05 eurocent/kWh. A 2012. évi EEG kifejti egyébiránt, hogy a villamosenergia‑szolgáltatók azokat a vállalkozásokat, amelyek határozatot kaptak az EEG‑pótdíj csökkentéséről, kötelesek tájékoztatni először is a megújuló energia számukra szállított azon részéről, amely a megújuló energiaforrásokról szóló törvény értelmében támogatásban részesül, másodszor az átfogó energiaszerkezetük összetételéről, harmadszor pedig a megújuló energiaforrásokról szóló törvény értelmében privilegizált vállalkozások vonatkozásában a számukra szállított energia szerkezetének összetételéről (a 2012. évi EEG 54. cikke). 12 Hatodsorban a 2012. évi EEG számos tájékoztatási és közzétételi kötelezettséget ír elő a létesítményüzemeltetőkkel, a HÜ‑kkel és a villamosenergia‑szolgáltatókkal szemben, különösen az ÁRI‑k és a Bundesnetzagentur (szövetségi hálózati ügynökség, a továbbiakban: BNetzA) irányában, amelyekhez hozzájön még egy sor, különösen az ÁRI‑kat terhelő átláthatósági kötelezettség (a 2012. évi EEG 45–51. cikke). Az említett törvény meghatározza továbbá azon felügyeleti és ellenőrzési jogköröket, amelyekkel a BNetzA az EHÜ‑k és az ÁRI‑k vonatkozásában rendelkezik (a 2012. évi EEG 61. cikke).”