ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
22

A Bíróság azt is pontosította, hogy a díjazásnak minősülő juttatások közé tartoznak éppen azok a munkáltató által, a fizetett munkaviszony fennállására tekintettel adott juttatások is, amelyek célja, hogy jövedelemforrást biztosítsanak a munkavállalóknak akkor is, ha egyes különleges esetekben semmilyen – a munkaszerződésben meghatározott – munkát nem végeznek. Másrészt e juttatás díjazás jellege nem vonható kétségbe csupán azért, mert szociálpolitikai megfontolásokra is figyelemmel van (2004. december 9‑iHlozek‑ítélet, C‑19/02, EU:C:2004:779, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
4

A KN „Bevezető rendelkezésekre” vonatkozó első részében található az „Általános szabályokról” szóló I. szakasz, amelynek „A Kombinált Nómenklatúra értelmezésére vonatkozó általános szabályok” című A. része többek között az alábbiak szerint rendelkezik: „Az áruknak a [KN‑be] történő besorolására a következő elvek az irányadók. 1. Az áruosztályok, árucsoportok és árualcsoportok címe csak a hivatkozások megkönnyítésére szolgál; jogi szempontból az áruk besorolását a vámtarifaszámokban szereplő árumegnevezések és az azokhoz kapcsolódó, az áruosztályokhoz, illetve az árucsoportokhoz tartozó megjegyzések alapján, valamint – ha az adott vámtarifaszám vagy megjegyzés eltérően nem rendelkezik – a következő rendelkezések alapján kell meghatározni. 2. […] b) A vámtarifaszámok szövegében valamely alapanyagra vagy anyagra történő minden hivatkozást úgy kell érteni, hogy az alapanyagnak vagy anyagnak más alapanyaggal vagy anyaggal való keverékére vagy összetételére is vonatkozik. Az egy adott alapanyagból vagy anyagból előállított árura történő minden hivatkozást úgy kell érteni, hogy az a teljes egészében vagy részben ilyen alapanyagból vagy anyagból készült árura is vonatkozik. Az egynél több alapanyagból vagy anyagból álló áruk besorolásánál a 3. szabályban foglalt elvek szerint kell eljárni. 3. Ha a 2. b) szabály alkalmazásából vagy bármely más okból kifolyólag az árut első látásra két vagy több vámtarifaszám alá lehetne besorolni, a besorolást az alábbiak szerint kell elvégezni: […] b) Az áruk keverékét és azokat a különböző alapanyagokból álló, illetve különböző alkotórészekből előállított összetett árukat, valamint azokat a kiskereskedelmi forgalom számára készletben kiszerelt árukat, amelyek a 3. a) szabály alkalmazásával nem sorolhatók be, aszerint az alapanyag, illetve alkotórész szerint kell besorolni, amelyik az ilyen áru lényeges jellemzőjét meghatározza, ha ez az anyag vagy alkotórész megállapítható. c) Ha az árukat a 3. a) vagy a 3. b) szabály szerint nem lehet besorolni, akkor azokat az egyaránt szóba jöhető vámtarifaszámok közül számsorrendben az utolsó alá kell besorolni. […] 6. A vámtarifaszámok alszámai alá történő árubesorolást a vámtarifaalszámok szövegében foglalt árumegnevezések, az azokhoz kapcsolódó esetleges alszámos megjegyzések, valamint a fenti általános szabályok megfelelő alkalmazásával kell meghatározni azzal, hogy csak azonos szintű vámtarifaalszámok hasonlíthatók össze. E szabály értelmében a vonatkozó áruosztályhoz és árucsoporthoz tartozó megjegyzéseket is alkalmazni kell, feltéve, hogy azok ellentétes rendelkezést nem tartalmaznak.”
2

E kérelmet az Invamed Group Ltd, az Invacare UK Ltd, a Days Healthcare Ltd, az Electric Mobility Euro Ltd, a Medicare Technology Ltd, a Sunrise Medical Ltd és az Invacare International SARL, valamint a Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (adó‑ és vámhatóság; a továbbiakban: adóhatóság) között a mozgást segítő, elektromos robogók tarifális besorolása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
22

2005‑ben az Ezernieki 10,20 hektár mezőgazdasági földterületet jelentett be az 1257/1999 rendeletben előírt agrár‑környezetvédelmi intézkedés keretében biogazdálkodás fejlesztéséhez nyújtandó támogatás megszerzése céljából. Ugyanezen támogatás megszerzése céljából 2006‑ban további 2,30 hektár, azaz összesen 12,50 hektár területet jelentett be. E növekedés hatásaként újabb ötéves kötelezettségvállalási időszak indult. 2010‑ben területalapú kifizetés iránti kérelmet nyújtott be. Ezzel szemben nem nyújtotta be az agrár‑környezetvédelmi támogatás nyújtása iránti kérelmet, mivel úgy vélte, hogy az ötéves kötelezettségvállalási időszak lejárt.
16

Először is, ami közelebbről a kifizetések felfüggesztésére vonatkozó szerződéses kikötések állítólagos megsértésére vonatkozó érvet illeti, a megtámadott ítélet a 99. és 101. pontjában hangsúlyozza, hogy a 11‑INFS025 referenciaszámú auditjelentés‑tervezet következtetéseinek vizsgálatából az tűnik ki, hogy ezek a következtetések elegendőek voltak az említett felfüggesztés igazolásához. Ugyanis már ezek a következtetések is rámutattak bizonyos el nem számolható személyzeti költségek létezésére, valamint bizonyos szerződéses kikötések megsértésére – amit az említett auditjelentés végleges változata is megerősített –, amelyek tekintetében a fellebbező a Törvényszék előtt semmilyen olyan bizonyítékot nem terjesztett elő, amely lehetővé tette volna az említett auditjelentés következtetéseinek kétségbe vonását.
33

Ugyanezen rendelet 67. cikke (3) bekezdésének a Charta 15. cikke (2) bekezdésével való összeegyeztethetőségét illetően emlékeztetni kell arra, hogy a Charta 52. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a Charta által elismert, a Szerződések egyes rendelkezéseiben szabályozott jogok csak az ott meghatározott feltételek és korlátozások mellett gyakorolhatók. Ez igaz a Charta 15. cikkének (2) bekezdésére is, amely – ahogy az e rendelkezéshez fűzött magyarázatok (HL 2007. C 303., 17. o.) is megerősítik – éppen a munkavállalók EUMSZ 45. cikk által biztosított szabad mozgásához kapcsolódik (lásd: Gardella‑ítélet, C‑233/12, EU:C:2013:449, 39. pont).
1

Fellebbezésével a Central Bank of Iran (Irán központi bankja) az Európai Unió Törvényszéke 2015. március 25‑i ítéletének (T‑563/12, EU:T:2015:187, a továbbiakban: megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítélettel a Törvényszék elutasította a Central Bank of Irannak egyrészt az Iránnal szembeni korlátozó intézkedésekről szóló 2010/413/KKBP határozat módosításáról szóló, 2012. október 15‑i 2012/635/KKBP tanácsi határozatnak (HL L 282., 58. o., a továbbiakban: vitatott határozat), másrészt pedig az Iránnal szembeni korlátozó intézkedésekről szóló 267/2012/EU rendelet végrehajtásáról szóló, 2012. október 15‑i 945/2012/EU tanácsi végrehajtási rendeletnek (HL L 282., 16. o., a továbbiakban: vitatott rendelet, a továbbiakban együtt: vitatott jogi aktusok) a Central Bank of Iranra vonatkozó részében történő megsemmisítésére irányuló keresetét.
46

Például, a német nyelvű változat úgy rendelkezik, hogy „[d]er Antrag und die Gebühren können noch innerhalb einer Nachfrist von sechs Monaten nach Ablauf des in Satz 1 genannten Tages eingereicht oder gezahlt werden, sofern innerhalb dieser Nachfrist eine Zuschlagsgebühr entrichtet wird”, a holland nyelvű változat előírja, hogy „[de] indiening van de aanvrage en de voldoening van de taksen kunnen nog binnen een extra termijn van zes maanden na het verstrijken van de in de eerste zin genoemde termijn geschieden, tegen betaling van een toeslag binnen deze extra termijn”, a portugál nyelvű változat értelmében „[o] pedido pode ainda ser apresentado e as taxas pagas num prazo suplementar de seis meses, a contar do dia seguinte ao referido na primeira frase, sob reserva do pagamento de uma sobretaxa no decurso desse prazo suplementar”, és a finn nyelvű változat úgy rendelkezik, hogy „[h]akemus voidaan kuitenkin vielä esittää ja maksut suorittaa kuuden kuukauden lisämääräajan kuluessa, joka alkaa ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetun päivän jälkeisenä päivänä, jos mainitun määräajan kuluessa suoritetaan lisämaksu”.
17

A New Valmar kérelmével szemben a GPPH a szóban forgó számlák semmisségére hivatkozott, azzal az indokkal, hogy bár azok az egységes szerkezetbe foglalt törvények és a nyelvhasználatról szóló rendelet (a továbbiakban együttesen: az alapügy tárgyát képező szabályozás) értelmében „a törvény és a rendeletek által előírt aktusok és dokumentumok”, e számlák sértik az említett rendeletben szereplő kógens szabályokat, mivel a New Valmar személyére, valamint a héára vonatkozó adatok és a bankadatok kivételével a számlán szereplő valamennyi információt, ideértve az általános szerződési feltételeket is, a hollandtól eltérő, mégpedig olasz nyelven szövegezték meg, noha a New Valmar a Belga Királyság holland nyelvű régiójában letelepedett társaság.
4

A 44/2001 rendelet (11), (12), (15) és (19) preambulumbekezdése kimondja: „(11) A joghatósági szabályoknak nagymértékben kiszámíthatóknak kell lenniük, és azt az elvet kell követniük, hogy a joghatóságot általában az alperes lakóhelye alapozza meg, és a joghatóságnak ezen az alapon mindenkor megállapíthatónak kell lennie, kivéve egyes pontosan meghatározott eseteket, amelyekben a per tárgya vagy a felek szerződéses szabadsága eltérő joghatósági okot kíván meg. A jogi személyek székhelyét a közös szabályok átláthatóságának fokozása és a joghatósági okok összeütközése elkerülése végett önállóan kell meghatározni. (12) Az alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében. [...] (15) A harmonikus jogalkalmazás érdekében a párhuzamos eljárások lehetőségét el kell kerülni [helyesen: a minimumra kell csökkenteni], és biztosítani kell, hogy ne hozzanak egymással összeegyeztethetetlen határozatot két tagállamban. [...] (19) Biztosítani kell a Brüsszeli Egyezmény és e rendelet közötti folytonosságot, ennek érdekében átmeneti rendelkezéseket kell megállapítani. Ugyanez a folytonossági követelmény vonatkozik a Brüsszeli Egyezménynek az [Európai Unió] Bírósága általi értelmezésére is, és az e rendelet hatálybalépésekor folyamatban lévő ügyekben is [a Brüsszeli Egyezmény Bíróság általi értelmezésére vonatkozó 1971. június 3‑i] Jegyzőkönyvet kell alkalmazni.”
20

A pénzügyminisztérium felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Naczelny Sąd Administracyjnyhoz (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Lengyelország). Az említett bíróságnak kételye merült fel a tekintetben, hogy a gazdasági tevékenység megszüntetése még valamely meghatározott típusú vagyontárgy vonatkozásában előírt korrekciós időszak leteltét követően is szükségessé teszi‑e a tulajdonban tartott tárgyi eszköznek a héairányelv 18. cikke c) pontja alapján való megadóztatását.
26

Ilyen körülmények között a Finanzgericht Münster (münsteri adóügyi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: „1) Kötelesek‑e alkalmazni a tagállamok a 2006/112 irányelv 175. cikkének (1) bekezdésében foglalt kerekítési szabályt akkor, ha a hivatkozott irányelv 173. cikke (2) bekezdésének a), b), c) vagy d) pontjában foglalt különleges módszerek egyikét alkalmazva számítják ki a levonási hányadot? 2) Kötelesek‑e alkalmazni a tagállamok a 2006/112 irányelv 175. cikkének (1) bekezdésében foglalt kerekítési szabályt az előzetesen felszámított héa ezen irányelv 184. és azt követő cikkei szerinti korrekciója esetén akkor, ha az ugyanezen irányelv 173. cikke (2) bekezdésének a), b), c) vagy d) pontjában foglalt különleges módszerek egyike, illetve a hatodik irányelv 17. cikke (5) bekezdése harmadik albekezdésének a), b), c) vagy d) pontja alapján számítják ki a 2006/112 irányelv 175. cikkének (1) bekezdése szerinti levonási hányadot? 3) Kötelesek‑e a tagállamok úgy elvégezni az adólevonás 2006/112 irányelv 184. és azt követő cikkei szerinti korrekcióját a kerekítési szabály – második kérdés – alkalmazásával, hogy az előzetesen felszámított héa korrigálandó összegét az adóalany javára egész százalékegységre kell felfelé vagy lefelé kerekíteni?”
8

Ugyanezen rendelet 15. cikke a következőképpen rendelkezett: „(1) Minden egyes gazdasági év vége előtt meg kell állapítani: a) az adott gazdasági évre vonatkozó A és B cukor, A és B izoglükóz, valamint A és B inulinszirup termelésére vonatkozó előrejelzést; b) az adott gazdasági év során a Közösségben történő fogyasztásra értékesített cukor, izoglükóz és inulinszirup mennyiségeire vonatkozó előrejelzést; c) a b) pontban meghatározott mennyiségnek az a) pontban meghatározott mennyiségből történő levonásával kapott exportálható többletet; d) a folyó gazdasági év során az exportkötelezettségek teljesítéséhez szükséges cukor tonnánkénti átlagos veszteségére vagy bevételére vonatkozó becslést. Ez az átlagos veszteség vagy bevétel egyenlő a visszatérítések teljes összege és a szóban forgó exportkötelezettségek tonnában számított teljes mennyisége lefölözéseinek teljes összege közötti különbséggel; e) a c) pontban említett többlet d) pontban említett átlagos veszteséggel vagy bevétellel történő megszorzásával kapott teljes veszteségre vagy bevételre vonatkozó becslést. (2) A 2005/2006‑os gazdasági év vége előtt, a 10. cikk (3), (4), (5) és (6) bekezdésének sérelme nélkül, a 2001/2002‑től 2005/2006‑ig terjedő gazdasági évekre összesítve kell megállapítani: a) az A és B cukor, A és B izoglükóz, valamint A és B inulinszirup tényleges termelése, és a fogyasztás céljából a Közösségen belül elhelyezett cukor, izoglükóz, valamint inulinszirup tényleges mennyisége alapján megállapított exportálható többletet; b) a cukor tonnánkénti, az összes érintett exportkötelezettségekből fakadó, átlagos veszteségét vagy bevételét, amelyet a fenti (1) bekezdés d) pontjának második albekezdésében ismertetett módszer alkalmazásával számítanak ki; c) az a) pontban említett többlet b) pontban említett átlagos veszteséggel vagy bevétellel történő megszorzásával kapott teljes veszteséget vagy bevételt; d) a felszámított alaptermelési díjak és B díjak végösszegét [helyesen: a felszámított termelési alapilletékek és B illetékek végösszegét]. Az (1) bekezdés e) pontjában említett teljes veszteségre vagy bevételre vonatkozó becslést a c) és d) pontban említett összegek közötti különbséggel ki kell igazítani. (3) A 18. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül, amennyiben az (1) bekezdés alapján megállapított, és a (2) bekezdés alapján kiigazított értékek előre látható összveszteséget eredményeznének, akkor e veszteséget el kell osztani a folyó gazdasági évre vonatkozó A és B cukor, A és B izoglükóz, valamint A és B inulinszirup becsült termelésével. Az így keletkező összeget, mint az A és B cukor‑, A és B izoglükóz‑, valamint A és B inulinszirup‑termelésük után kivetett alaptermelési díjat [helyesen: kivetett termelési alapilletéket], ki kell róni a gyártókra. [...] (8) Az e cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok, amelyeket a 42. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően kell elfogadni, különösen a következőkre vonatkoznak: — a beszedendő díjak [helyesen: illetékek] összege, [...]”
7

E kerethatározat „Formátum, valamint az ítéletekre vonatkozó információcsere megszervezésének és megkönnyítésének egyéb módjai” címet viselő 11. cikke a következőket írja elő: „(1) A 4. cikk (2) és (3) bekezdésének megfelelő információtovábbítás esetén az ítélethozatal szerinti tagállam központi hatósága a következő információkat továbbítja: a) azon információk, amelyeket mindig továbbítani kell […] (kötelező információk): i. az elítélt személyre vonatkozó információk (teljes név, születési idő, születési hely […] nem, állampolgárság és – adott esetben – előző név/nevek); ii. az ítélet jellegére vonatkozó információk (az ítélet dátuma, a bíróság megnevezése, a határozat jogerőre emelkedésének időpontja); iii. az ítélet alapjául szolgáló bűncselekményre vonatkozó információk ([a] bűncselekmény elkövetésének időpontja, a bűncselekmény megnevezése vagy jogi minősítése, valamint az alkalmazandó jogi rendelkezésekre történő hivatkozás); valamint iv. az ítélet tartalmára vonatkozó információk, így az ítéletet, valamint a kiegészítő büntetéseket, biztonsági intézkedéseket és a büntetés‑végrehajtást módosító későbbi határozatokat is; b) azon információk, amelyeket a bűnügyi nyilvántartásba való bejegyzéskor kell továbbítani (nem kötelező információk): i. az elítélt személy szüleinek neve; ii. az ítélet ügyiratszámára vonatkozó információ; iii. a bűncselekmény elkövetési helyére vonatkozó információ; és iv. az ítéletből fakadó eltiltásokra vonatkozó információ; c) azon információk, amelyeket csak akkor kell továbbítani a központi hatóságnak, ha azok rendelkezésre állnak (kiegészítő információk): i. az elítélt személy személyazonosító száma […]; ii. ujjlenyomat, amelyet az adott személytől vettek; és iii. adott esetben álnév és/vagy felvett név/nevek. A központi hatóság a bűnügyi nyilvántartásba felvett egyéb információkat is továbbíthat az ítéletekkel kapcsolatban. (2) A személy állampolgársága szerinti központi hatóságnak [helyesen: állampolgársága szerinti tagállam központi hatóságának] valamennyi, az 5. cikk (1) bekezdésének megfelelően kapott és az (1) bekezdés a) és b) pontjában felsorolt típusú információt tárolnia kell a 7. cikknek megfelelő ismételt továbbítás céljából. Ugyanezen célból az említett központi hatóság tárolhatja az (1) bekezdés c) pontjában és a második albekezdésben felsorolt típusú információkat. (3) […] Az e cikk (7) bekezdésében megállapított határidő lejártát követően a tagállamok központi hatóságai elektronikus úton, egységes formátumban adják át egymásnak ezeket az információkat. (4) A (3) bekezdésben említett formátumot, valamint a tagállamok központi hatóságai közötti, ítéletekkel kapcsolatos információcsere megszervezésének és megkönnyítésének egyéb módjait […] a Tanács állapítja meg. Az ilyen egyéb módok magukban foglalják: a) valamennyi olyan mód meghatározását, amely megkönnyítheti a továbbított információk megértését és automatikus lefordítását; […]”
5

E rendelet „Fogalommeghatározások” című 2. cikke a következőképpen rendelkezik: „E rendelet alkalmazásában: [...] 12. »kereskedő«: aki a vezető szerepet játssza a hulladék megvásárlásánál és azt követő eladásánál, ideértve azokat a kereskedőket is, akik nem lesznek fizikailag a hulladék birtokosai, a 2006/12/EK irányelv 12. cikke szerint; 13. »közvetítő«: aki mások nevében intézi a hulladék hasznosítását vagy ártalmatlanítását, ideértve azokat a közvetítőket is, akik nem lesznek fizikailag a hulladék birtokosai, a 2006/12/EK irányelv 12. cikke szerint; 14. »címzett«: az a célország joghatósága alá tartozó személy vagy vállalkozás, akihez vagy amelyhez a hulladékot hasznosítás vagy ártalmatlanítás céljából elszállítják; 15. »bejelentő«: a) egy tagállamból származó szállítmány esetében, az az e tagállam joghatósága alá tartozó természetes vagy jogi személy, aki vagy amely a hulladékot elszállítani vagy elszállíttatni szándékozik, és akire vagy amelyre a bejelentési kötelezettség vonatkozik. A bejelentő az alábbi felsorolás sorrendje szerint kiválasztott személy vagy testület: [...] iv. az a nyilvántartásba vett kereskedő, akit az i., ii. és iii. pontban meghatározott elsődleges/eredeti termelő, új termelő vagy engedéllyel rendelkező begyűjtő írásban meghatalmazott, hogy mint bejelentő járjon el a nevében; v. az a nyilvántartásba vett közvetítő, akit az i., ii. és iii. pontban meghatározott eredeti termelő, új termelő vagy engedéllyel rendelkező begyűjtő írásban meghatalmazott, hogy mint bejelentő járjon el a nevében; [...] 22. »küldő ország«: bármely ország, ahonnan hulladék elszállítását tervezik vagy végzik; 23. »célország«: bármely ország, amelybe a hulladékok beszállítását tervezik vagy végzik hasznosítás vagy ártalmatlanítás céljából, vagy ahol a hulladékot egy egyetlen ország nemzeti joghatósága alatt sem álló területen történő hasznosítás vagy ártalmatlanítás céljából felrakták; [...] 35. »illegális szállítás«: az olyan hulladékszállítás, amelyet úgy bonyolítanak le, hogy: [...] c) az érintett illetékes hatóságok hozzájárulását hamisítással, megtévesztéssel vagy csalással szerzik meg; vagy [...] g) amely a 3. cikk (2) és (4) bekezdésében említett hulladékszállítással összefüggésben az alábbiak egyikéből ered: [...] iii. a szállítás a VII. mellékletben szabályozott dokumentumban fel nem tüntetett módon történik [helyesen: ténylegesen fel nem tüntetett módon történik].”
6

A KN első része bevezető rendelkezéseket tartalmaz. E rész általános szabályokat tartalmazó I. szakaszának A. pontja, amely „A [KN] értelmezésére vonatkozó általános szabályok” címet viseli, a következőképpen rendelkezik: „Az áruknak a [KN‑be] történő besorolására a következő elvek az irányadók: 1. Az áruosztályok, árucsoportok és árualcsoportok címe csak a hivatkozások megkönnyítésére szolgál; jogi szempontból az áruk besorolását a vámtarifaszámokban szereplő árumegnevezések és az azokhoz kapcsolódó, az áruosztályokhoz, illetve az árucsoportokhoz tartozó Megjegyzések alapján, valamint – ha az adott vámtarifaszám vagy megjegyzés eltérően nem rendelkezik – a következő rendelkezések alapján kell meghatározni. 2. [...] b) A vámtarifaszámok szövegében valamely alapanyagra vagy anyagra történő minden hivatkozást úgy kell érteni, hogy az alapanyagnak vagy anyagnak más alapanyaggal vagy anyaggal való keverékére vagy összetételére is vonatkozik. Az egy adott alapanyagból vagy anyagból előállított árura történő minden hivatkozást úgy kell érteni, hogy az a teljes egészében vagy részben ilyen alapanyagból vagy anyagból készült árura is vonatkozik. Az egynél több alapanyagból vagy anyagból álló áruk besorolásánál a 3. szabályban foglalt elvek szerint kell eljárni. 3. Ha a 2. b) szabály alkalmazásából vagy bármely más okból kifolyólag az árut első látásra két vagy több vámtarifaszám alá lehetne besorolni, a besorolást az alábbiak szerint kell elvégezni: a) Azt a vámtarifaszámot, amely az árut legpontosabban határozza meg, előnyben kell részesíteni azokkal a vámtarifaszámokkal szemben, amelyek általánosabb meghatározást tartalmaznak. Ha azonban a két vagy több vámtarifaszám mindegyike csak a kevert vagy összetett árukat alkotó alapanyagok vagy anyagok valamelyikére, illetve a kiskereskedelmi forgalom számára készletben kiszerelt áruk egyes darabjaira vonatkozik, akkor ezeket a vámtarifaszámokat a kérdéses árukra vonatkozóan egyformán pontosnak kell tekinteni még akkor is, ha valamelyik vámtarifaszám teljesebb és pontosabb leírást ad, mint a szóba jöhető többi. b) Az áruk keverékét és azokat a különböző alapanyagokból álló, illetve különböző alkotórészekből előállított összetett árukat, valamint azokat a kiskereskedelmi forgalom számára készletben kiszerelt árukat, amelyek a 3. a) szabály alkalmazásával nem sorolhatók be, aszerint az alapanyag, illetve alkotórész szerint kell besorolni, amelyik az ilyen áru lényeges jellemzőjét meghatározza, ha ez az anyag vagy alkotórész megállapítható; c) Ha az árukat a 3. a) vagy a 3. b) szabály szerint nem lehet besorolni, akkor azokat az egyaránt szóba jöhető vámtarifaszámok közül számsorrendben az utolsó alá kell besorolni. [...] 6. A vámtarifaszámok alszámai alá történő árubesorolást a vámtarifaalszámok szövegében foglalt árumegnevezések, az azokhoz kapcsolódó esetleges alszámos megjegyzések, valamint a fenti általános szabályok megfelelő alkalmazásával kell meghatározni azzal, hogy csak azonos szintű vámtarifaalszámok hasonlíthatók össze. E szabály értelmében a vonatkozó áruosztályhoz és árucsoporthoz tartozó megjegyzéseket is alkalmazni kell, feltéve, hogy azok ellentétes rendelkezést nem tartalmaznak.”