ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C‑430/15. sz. ügy

a Secretary of State for Work and Pensions

kontra

Tolley

(a Supreme Court of the United Kingdom [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Előzetes döntéshozatal – Szociális biztonság – 1408/71/EGK rendelet – A fogyatékossággal élők megélhetési támogatásának (disability living allowance) »gondozási« eleme – Öregségi kockázat ellen biztosított, minden keresőtevékenységgel véglegesen felhagyó személy – Az »egészségbiztosítási ellátás« és a »rokkantsági ellátás« fogalma – Exportálhatóság”

Összefoglaló – A Bíróság ítélete (első tanács), 2017. február 1.

Szociális biztonság–Migráns munkavállalók–Uniós szabályozás–Személyi hatály–Az 1408/71 rendelet értelmében vett munkavállaló–Fogalom–Valamennyi lakóhellyel rendelkező személyre vonatkozó szociális biztonsági rendszerben öregségi kockázat ellen biztosított személy, amely rendszer e személyt munkavállalónak tekinti–Bennfoglaltság–E személy nyugdíjkorhatár előtti halála–Hatás hiánya (1408/71 tanácsi rendelet, 1. cikk, a) pont) Szociális biztonság–Migráns munkavállalók–Uniós szabályozás–Tárgyi hatály–A fogyatékossággal élők megélhetési támogatásának „gondozási” eleme–Egészségbiztosítási ellátásként, és nem rokkantsági ellátásként való bennfoglaltság (1408/71 tanácsi rendelet, 4. cikk, (1) bekezdés, a) pont) Szociális biztonság–Migráns munkavállalók–Alkalmazandó jog–Valamely tagállam szociális biztonsági rendszerébe meghatározott időszakon keresztül befizetett járulékok címén öregségi nyugellátásra jogosulttá váló személy–E tagállam jogszabályai e személy tekintetében való alkalmazhatóságának későbbi megszűnése–Megengedhetőség (1408/71 tanácsi rendelet, 13. cikk, (2) bekezdés, f) pont és VI. melléklet, valamint 574/72 tanácsi rendelet, 10b. cikk) Szociális biztonság–Migráns munkavállalók–Egészségbiztosítás–Az illetékes állam azon szabályozása, amely a fogyatékossággal élők megélhetési támogatásának „gondozási” elemére való jogosultságot e tagállam területén való lakóhelyre és tartózkodásra vonatkozó feltételhez köti–Megengedhetetlenség–Az illetékes állam által nyújtott ellátásoknak a lakóhelynek egy másik tagállam területére történő áthelyezése után való fenntartása–Feltétel–A lakóhely másik tagállamba való áthelyezésére az illetékes intézmény által adott engedély (1408/71 tanácsi rendelet, 22. cikk, (1) bekezdés, b) pont, és 22. cikk, (2) bekezdés)
A jogalkotó azzal, hogy a közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. pontjában foglalt kizáró okot az olyan megjelölésekre korlátozza, amelyek „kizárólag” a célzott műszaki hatás eléréséhez „szükséges” formából állnak, helytállóan vélte úgy, hogy egy bizonyos mértékben minden áru formája funkcionális, következésképpen nem lenne helyes valamely áru formája védjegyként történő lajstromozásának megtagadása pusztán azon okból kifolyólag, hogy használati jellemzőkkel rendelkezik. A „kizárólag” és „szükséges” kifejezések által e rendelkezés biztosítja, hogy csak az olyan formák legyenek kizárva a védjegyoltalomból, amelyekben kizárólag egy műszaki megoldás ölt testet, és amelynek védjegyként való lajstromozása ténylegesen akadályozná e műszaki megoldás más vállalkozások által történő használatát. Ugyanis az ilyen lajstromozás túlságosan lecsökkentené a versenytársak számára annak a lehetőségét, hogy az ugyanezen műszaki funkciót betöltő, más lehetséges áruformákat forgalmazhassanak.

Ami az azon körülményre vonatkozó feltételt illeti, miszerint az említett kizáró ok minden olyan megjelölésre vonatkozik, amely „kizárólag” az árunak a célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges formájából áll, a Bíróság korábban már pontosította, hogy egy vagy több kisebb önkényes elem jelenléte egy olyan megjelölésben, amelynek valamennyi alapvető elemét azon műszaki megoldás szabja meg, amelynek e megjelölés a kifejeződése, nem befolyásolja azt a megállapítást, mely szerint az említett megjelölés kizárólag a célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges formából áll. Ezenfelül a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontjában foglalt kizáró ok csak akkor alkalmazandó, ha valamely megjelölés alapvető jellemzőinek mindegyike funkcióval bír, és így e megjelölés védjegyként történő lajstromozása nem tagadható meg e rendelkezés alapján, ha a szóban forgó forma jelentősebb, funkcióval nem bíró elemet is magában foglal, mint amilyen egy, az említett formában jelentős szerepet játszó díszítő vagy fantázia szülte elem.

Azon feltétellel kapcsolatban, mely szerint valamely forma védjegyként történő lajstromozása kizárólag akkor tagadható meg a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontja alapján, ha e forma a célzott műszaki hatás eléréséhez „szükséges”, e feltétel nem jelenti azt, hogy a szóban forgó formának kell lennie az egyetlen olyan formának, amely e hatás elérését lehetővé teszi.

(lásd a 26–28. pontot)
C‑633/15. sz. ügy

London Borough of Ealing

kontra

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(a First‑tier Tribunal [Tax Chamber] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Előzetes döntéshozatal – Adózás – Hozzáadottérték‑adó (héa) – 2006/112/EK irányelv – A sporttal és a testneveléssel szoros kapcsolatban álló szolgáltatások adómentessége – 133. cikk – Az adómentesség kizárása a héaalany üzleti vállalkozások kárára történő versenytorzulás kockázata esetén – Nonprofit jellegű közjogi szervezetek által nyújtott szolgáltatások”

Összefoglaló – A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2017. július 13.

Az adójogszabályok harmonizálása–Közös hozzáadottértékadó‑rendszer–Adómentességek–Egyes közhasznú tevékenységek adómentessége–Sporttal vagy testneveléssel szoros kapcsolatban álló szolgáltatások–Az adómentesség kizárása a versenytorzulás kockázata esetén–Az e szolgáltatásokat nyújtó közintézmények–Az említett kizárás e közintézményekre való alkalmazását előíró nemzeti szabályozás–Megengedhetőség (2006/112 tanácsi irányelv, 132. cikk, (1) bekezdés, m) pont, és 133. cikk, első és második bekezdés, d) pont) Az adójogszabályok harmonizálása–Közös hozzáadottértékadó‑rendszer–Adómentességek–Egyes közhasznú tevékenységek adómentessége–Sporttal vagy testneveléssel szoros kapcsolatban álló szolgáltatások–Az adómentesség kizárása a versenytorzulás kockázata esetén–Az e szolgáltatásokat nyújtó nonprofit jellegű közintézmények–Az említett kizárás alkalmazását kizárólag a nonprofit jellegű közintézmények esetében előíró nemzeti szabályozás–Megengedhetetlenség (2006/112 tanácsi irányelv, 132. cikk, (1) bekezdés, m) pont, és 133. cikk, első és második bekezdés, d) pont)
C‑646/15. sz. ügy

Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements

kontra

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(a First‑tier Tribunal (Tax Chamber) [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Előzetes döntéshozatal – Közvetlen adózás – Letelepedés szabadsága – Szolgáltatásnyújtás szabadsága – A tőke szabad mozgása – Trust – Trusteek – Más jogi személyek – Fogalom – A trust vagyonából eredő tőkenyereséget a trusteek adóügyi illetőségének másik tagállamba való áthelyezése miatt terhelő adó – Az adó összegének ezen áthelyezés időpontjában való meghatározása – Az adó azonnali beszedése – Igazolás – Arányosság”

Összefoglaló – A Bíróság ítélete (első tanács), 2017. szeptember 14.

Személyek szabad mozgása–Letelepedés szabadsága–A Szerződés rendelkezései–Hatály–Fogalom–Más jogi személyek–Olyan jogokkal és kötelezettségekkel rendelkező trust, amelyek lehetővé teszik számára, hogy jogi személyként járjon el, és tényleges gazdasági tevékenységet végezzen–Bennfoglaltság (EUMSZ 54. cikk) Személyek szabad mozgása–Letelepedés szabadsága–A Szerződés rendelkezései–Hatály–Valamely nemzeti jog szerinti társaság tényleges ügyvezetési központjának más tagállamba történő áthelyezése–Az áthelyezés esetén irányadó nemzeti adószabályozás–Bennfoglaltság (EUMSZ 49. cikk és EUMSZ 54. cikk) Személyek szabad mozgása–Letelepedés szabadsága–Korlátozások–Adójogszabályok–Valamely nemzeti jog szerinti trust esetében a trusteek többsége lakóhelyének vagy székhelyének egy másik tagállamba történő áthelyezése–A trust vagyonából eredő rejtett tőkenyereséget adóztató nemzeti szabályozás–Az adó halasztott beszedésére vonatkozó választási lehetőség hiánya–Megengedhetetlenség (EUMSZ 49. cikk)
C‑591/15. sz. ügy

The Gibraltar Betting and Gaming Association Limited

kontra

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

és

Her Majesty’s Treasury

(a High Court of Justice [England & Wales], Queen’s Bench Division [Administrative Court] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Előzetes döntéshozatal – Az EUMSZ 355. cikk (3) bekezdése – Gibraltár jogállása – EUMSZ 56. cikk – Szolgáltatásnyújtás szabadsága – Kizárólag belső jellegű helyzet – Elfogadhatatlanság”

Összefoglaló – A Bíróság ítélete (nagytanács), 2017. június 13.

Uniós szerződések–Területi hatály–Gibraltár–Bennfoglaltság–Szolgáltatásnyújtás szabadsága–Alkalmazhatóság (EUMSZ 56. cikk és EUMSZ 355. cikk, (3) bekezdés) Szolgáltatásnyújtás szabadsága–A Szerződés rendelkezései–Tagállam kizárólagosan belső helyzetére való alkalmazhatatlanság–Gibraltáron letelepedett gazdasági szereplők által az Egyesült Királyságban letelepedett személyek számára történő szolgáltatásnyújtások–Kizárólag belső jellegű helyzet (EUMSZ 56. cikk és EUMSZ 355. cikk, (3) bekezdés)
Az [EUMSZ 108. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999 rendelet 1. cikkének c) pontja értelmében „új támogatás” olyan támogatási program és egyedi támogatás, amely nem létező támogatás, beleértve a létező támogatások módosítását is. E rendelkezés, amely tágan került megfogalmazásra, nem csak magát a módosítást, hanem a módosítással érintett támogatást is lefedheti.

Az említett rendelet 1. cikke b) pontjának ii. alpontja szerint „létező támogatás”, az engedélyezett támogatás, azaz olyan támogatási programok és egyedi támogatások, amelyeket a Bizottság vagy a Tanács engedélyezett. Ily módon az a támogatás, amely olyan engedélyezési határozat tárgya volt, amely az említett határozatban foglalt egyik feltételt sértő, arra irányuló módosítását követően, hogy e támogatásnak a belső piaccal való összeegyeztethetőségét biztosítsák, nem tartozik többé az azt engedélyező határozat hatálya alá, új támogatásnak minősülhet.

Ezenfelül a 659/1999 rendelet 1. cikkének c) pontja értelmében vett „új támogatás” fogalmának az a kellően tág értelmezése, amely lehetővé teszi, hogy az lefedje nem csupán a valamely létező támogatási programnak az érintett tagállam által az említett támogatási program engedélyezési feltételeinek megsértésével történő módosítását, hanem a módosított támogatási program egészét is, teszi lehetővé a legmegfelelőbben az állami támogatások ellenőrzési rendszere hatékonyságának biztosítását az Unióban, ösztönözve a támogatási programok engedélyezési feltételeinek az érintett tagállam általi tiszteletben tartását.

Következésképpen a Törvényszék megsértette az 659/1999 rendelet 1. cikkének c) pontja értelmében vett „új támogatás” fogalmát, következésképpen tévesen alkalmazta a jogot, amennyiben előírta a Bizottság számára annak bizonyítását, hogy a létező támogatás módosítása a korábban létező intézkedés lényegét érinti, annak érdekében, hogy új támogatásnak és adott esetben jogellenes támogatásnak minősítse nem csupán az említett módosítást, hanem azon létező támogatás egészét is, amelyet a módosítás érint. Ugyanis az olyan létező támogatás, amelyet a Bizottság vagy a Tanács által előírt összeegyeztethetőségi feltételek megsértésével módosítottak, nem tekinthető többé engedélyezett támogatásnak, és ezért teljes egészében elveszíti létező támogatás jellegét.

(lásd: 46–49., 53., 54. pont)
52

Másrészt, mint a 2008/118 irányelv 10. cikke (1) és (2) bekezdésének rendelkezései, e cikk (4) bekezdésének rendelkezései is azokat az eseteket szabályozzák, amelyekben a jövedéki termékek adófelfüggesztéssel történő szállítása során szabálytalanságokat követnek el. Amint a jelen ítélet 42. pontjában szerepel, az említett cikk (6) bekezdése annak alkalmazásában meghatározza a „szabálytalanságot”, amely olyan helyzet, melynek következtében a jövedéki termékek e szállítása vagy e szállításának egy része nem az ezen irányelv 20. cikke (2) bekezdésének megfelelően fejeződött be. A 2008/118 irányelv 10. cikkének (4) bekezdése így olyan kontextusba illeszkedik, amelyben az uniós jogalkotó valamennyi szabálytalan helyzetet számításba kívánt venni, beleértve tehát a szállításnak csak egy részét érintő szabálytalanságokat is.
5

Az említett második rész tartalmazza a XVIII. áruosztályt is, melynek elnevezése „Optikai‑, fényképészeti‑, mozgófényképészeti‑, mérő‑, ellenőrző‑, precíziós‑, orvosi‑ vagy sebészeti műszerek és készülékek; órák és kisórák; hangszerek; mindezek alkatrészei és tartozékai”, amelybe többek között az „Optikai, fényképészeti, mozgófényképészeti, mérő‑, ellenőrző‑, precíziós, orvosi vagy sebészeti műszerek és készülékek; mindezek alkatrészei és tartozékai” című 90. árucsoport is tartozik. Ezen áruosztályt megjegyzések vezetik be, amelyek között szereplő 3. pont értelmében:
2

E kérelmet a Hauptzollamt Frankfurt am Main (Frankfurt am Main‑i vámhatóság; a továbbiakban: vámhatóság) és a Duval GmbH & Co. KG (a továbbiakban: Duval) között a környezeti hőmérsékletet jelző indikátorok tarifális besorolása tárgyában folyamatban lévő ügyben terjesztették elő.
Az EUMSZ 263. cikk értelmében vett megtámadható aktusnak minősül a valamely uniós intézmény, szerv vagy szervezet által elfogadott bármely határozat, amely természetétől vagy formájától függetlenül joghatások kiváltására irányul.

Ez vonatkozik az Állandó Képviselők Bizottsága (Coreper) elnökének következtetésében szereplő azon tanácsi határozatra, amely jóváhagyta, hogy az Unió és tagállamai nevében egy védett tengeri terület létrehozására irányuló jövőbeli javaslatra vonatkozó vitaanyagot nyújtsanak be az Antarktisz Tengeri Élővilágának Védelmével Foglalkozó Bizottságnak (a továbbiakban: CAMLR bizottság) Először is ugyanis az említett határozatot annak érdekében fogadták el, hogy meggyőzzék a CAMLR bizottságot egy védett tengeri terület létrehozásáról. Másodszor, ami az említett határozat tartalmát illet, az arról való döntéssel, hogy a vitaanyagot az Unió és tagállamai nevében nyújtsák be, a Coreper arra kötelezte a Bizottságot, hogy az Unió külső képviseletével kapcsolatos hatáskörének gyakorlása során ne térjen el ettől az állásponttól. Harmadszor, ami az aktus kibocsátójának a szándékát illeti, a Coreper határozathozatali ülésének jegyzőkönyvéből, amely e szándék objektíven történő meghatározását lehetővé tevő tényezőnek minősül, kitűnik, hogy az említett határozat célja a Tanács, majd az Unió álláspontjának végleges meghatározása volt azzal kapcsolatban, hogy a vitaanyagnak a CAMLR bizottság részére történő benyújtására az Unió és tagállamai, nem pedig kizárólag az Unió nevében kerül sor.

(lásd: 59., 63–65. pont)
7

A HR 8518 vámtarifaszámra vonatkozó magyarázó megjegyzés szerint: „E vtsz. alá tartoznak a külön bemutatott mikrofonok, hangszórók, fejhallgatók, fülhallgatók és a hangfrekvenciás elektromos erősítők összes fajtája, függetlenül attól az egyedi céltól, hogy milyen készülékhez tervezték őket (például a távbeszélő mikrofon, fejhallgató és fülhallgatók és rádiókészülékek hangszórója). E vtsz. alá tartoznak továbbá az elektromos hangerősítő egységek is. [...] (B) Hangszórók, dobozba szerelve is A hangszórók működése a mikrofonok működésének fordítottja: hangot játszanak le úgy, hogy egy erősítőből származó elektromos változásokat vagy rezgéseket mechanikus rezgésekké alakítják, amelyeket a levegőbe bocsátanak ki. Idetartoznak a következő típusok: [...] A hangszórókat gyakran illesztő‑transzformátorokkal és erősítőkkel szerelik egybe. Általában a hangszórók által fogadott elektromos bemenő jel analóg formátumú, egyes esetekben azonban a bemenő jel digitális formátumú. Az ilyen hangszórókba digitális‑analóg átalakítót és erősítőt építettek, amely a mechanikai rezgéseket a levegőbe bocsátja ki. Hangszórókat felszerelhetnek keretekre, vázakra vagy különböző típusú dobozokba (gyakran akusztikai szempontból), vagy akár bútorokba is. Mindezek e vtsz. alá tartoznak, ha az összeszerelt egység fő funkcióját a hangszóró adja. A külön bemutatott keretek, vázak, dobozok stb. ugyancsak e vtsz. alá tartoznak, ha kétségtelenül megállapítható, hogy ezek elsősorban hangszórókhoz készültek; a 94. Árucsoportba tartozó bútorok, ha normál funkciójuk mellett felépítésük folytán hangszórók beszerelésére is alkalmasak, a 94. Árucsoportba tartoznak. E vtsz. alá tartoznak az automatikus adatfeldolgozó gépekhez történő összekapcsolásra tervezett hangszórók, amennyiben külön mutatják be azokat.”
5

A héairányelv 135. cikke (1) bekezdésének d) és f) pontja két másfajta ügylet adómentességét is előírja: „d) azon ügyletek, beleértve a közvetítést is, amelyek betétre, folyószámlára, fizetésre, átutalásra, követelésre, csekkre és egyéb átruházható értékpapírra vonatkoznak, kivéve a követelésbehajtást; [...] f) azon ügyletek, beleértve a közvetítést is – kivéve a kezelést és a letéti kezelést –, amelyek részvényekre, gazdasági társaságokban vagy egyesületekben való részesedésre, kötvényekre vagy egyéb értékpapírokra vonatkoznak, az áruk feletti rendelkezési jogot megtestesítő értékpapírok, valamint a 15. cikk (2) bekezdésében említett jogok, illetve értékpapírok kivételével”.
14

A. Bensada Benallal a Conseil du contentieux des étrangers (külföldiekkel kapcsolatos jogi ügyekben eljáró bíróság) ezen ítélete ellen közigazgatási eljárásban felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Conseil d’État (államtanács) előtt. Ezen kérelemben többek között egy olyan jogalap is szerepel, amely révén Bensada Benallal azt állítja, hogy a közigazgatási hatóságnak, vagyis az idegenrendészeti hivatalnak meg kellett volna hallgatnia őt a 2013. szeptember 26‑i határozat meghozatalát megelőzően. Azt is előadja, hogy a Conseil du contentieux des étrangers‑nek (külföldiekkel kapcsolatos jogi ügyekben eljáró bíróság) meg kellett volna állapítania, hogy a közigazgatási eljárás más eredménnyel ért volna véget, ha lehetősége lett volna jobban előadni a védekezési jogalapjait. E jogalap alátámasztására A. Bensada Benallal nem csak egyrészt a belga alapjogok közé tartozó védelemhez való jog tiszteletben tartására, illetve a kontradiktórius eljárás elvére, másrészt az audi alteram partem elvének megsértésére, hanem az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 41. és 51. cikkének megsértésére is hivatkozik.
13

Az említett irányelv irányelvnek „Az európai biztonságos harmadik ország fogalma” című 39. cikkének az (1)–(3) és (7) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „(1) A tagállamok úgy is rendelkezhetnek, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmet és a kérelmező biztonságát különleges körülményeire való tekintettel nem, vagy csak részben [helyesen: vagy nem teljeskörűen] vizsgálják meg a II. fejezetben meghatározott módon, ha az illetékes hatóság a tények alapján azt állapította meg, hogy a kérelmező egy, a (2) bekezdés értelmében biztonságos harmadik ország területéről kíván belépni, vagy lépett be illegálisan [helyesen: jogellenesen] az ország területére. (2) Az (1) bekezdés alkalmazásában egy harmadik ország csak akkor tekinthető biztonságos harmadik országnak, ha: a) a genfi egyezmény rendelkezéseit megerősítette és tiszteletben tartja mindenfajta földrajzi korlátozás nélkül; b) jogszabályi előírásokon alapuló menekültügyi eljárással bír; továbbá c) megerősítette az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezményt és tiszteletben tartja annak rendelkezéseit, beleértve a hatékony jogorvoslattal kapcsolatos szabályokat is. (3) A kérelmezőnek lehetőséget kell biztosítani arra, hogy megtámadja az európai biztonságos harmadik ország fogalmának alkalmazását azon az alapon, hogy az érintett harmadik ország az ő különleges körülményeire tekintettel nem biztonságos. […] (7) A tagállamok rendszeresen tájékoztatják a Bizottságot azokról az országokról, amelyek vonatkozásában ezt az elvet e cikk értelmében alkalmazzák.”
2

Ezt a kérelmet az Århus Slagtehus A/S, a Danish Crown A.m.b.A. Oksekødsdivisionen, a Hadsund Kreaturslagteri A/S, a Hjalmar Nielsens Eksportslagteri A/S, a Kjellerup Eksportslagteri A/S, a Mogens Nielsen Kreaturslagteri A/S és a Vejle Eksportslagteri A/S elnevezésű vágóhidak (a továbbiakban együttesen: vágóhidak) nevében eljáró Kødbranchens Fællesråd (a szarvasmarha‑tenyésztési ágazat szakmaközi szervezete), illetve a Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri (élelmiszerügyi, mezőgazdasági és halászati minisztérium) és a Fødevarestyrelsen (dán állat‑egészségügyi és élelmiszerügyi hatóság) között a takarmányokra és az élelmiszerekre vonatkozó hatósági ellenőrzések során felmerülő költségek fedezésére szolgáló díjak beszedése tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
4

A 2008/95 irányelvnek „A védjegyoltalom tartalma” című 5. cikke, amelynek szövege módosítás nélkül megismétli a 89/104 irányelv 5. cikkének szövegét, a következőképpen rendelkezik: „(1) A védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ a) a védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal; b) olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók a védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és a védjegy azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a védjegyhez. (2) Bármely tagállam előírhatja továbbá, hogy a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki hozzájárulása nélkül gazdasági tevékenység körében a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használ az árujegyzékben szereplő árukhoz, illetve szolgáltatásokhoz nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, feltéve, hogy a védjegy a tagállamban jó hírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét. (3) Az (1) és a (2) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen a) a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán; b) a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron tartása, illetve szolgáltatás kínálása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt; c) a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele; d) a megjelölés használata az üzleti iratokon vagy a reklámozásban. [...]”
29

E célból a „videomultiplexer” video‑ és audiobemenetekkel rendelkezik, amelyek egyszerre legfeljebb tizenhat kamera csatlakoztatását teszik lehetővé. A „videomultiplexer” lehetővé teszi, hogy távolról kapcsolják be és ki, és vezéreljék e kamerákat. Ezenfelül az e kamerák által készített felvételek bizonyos részei nagyíthatók és kicsinyíthetők, illetve blokkolhatók is, így a felvétel a hét bizonyos napjaira vagy óráira és/vagy az épület vagy terület bizonyos részeire korlátozható. Az épületben tartózkodó háziállatok mozgásának figyelmen kívül hagyása is lehetséges.
13

Az említett bíróság jelzi, hogy egy korábbi határozatban úgy ítélte meg, hogy a rendelet 23. cikke (1) bekezdésének első mondata csupán a jóhiszemű szerzés lehetőségét szabályozza. Megállapítja, hogy e rendelkezés – mely általános kifejezésekkel kimondja, hogy a közösségi védjegyoltalomra vonatkozó, a rendelet 17., 19. és 22. cikkében említett jogcselekmények harmadik személyekkel szemben valamennyi tagállamban csak a lajstromba történt bejegyzésüket követően hatályosak – tisztán szó szerinti olvasata valóban vezethetne ahhoz is, hogy ez az engedélyes által indított bitorlás miatti jogvitákat is magába foglalja. Ugyanakkor e bíróság szerint, mivel ezen (1) bekezdés második mondata és az azt követő bekezdés csupán a jóhiszemű szerzés esetére vonatkozik, az említett rendelkezés rendszertani olvasata ahhoz vezet, hogy ugyanez igaz az első mondatra is.