ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
22

Ilyen körülmények között az Administrativen sad Sofia‑grad felfüggesztette az eljárását, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1) Hogyan kell értelmezni a »mesterségesen megteremtett körülmény« fogalmát a 65/2011 rendelet 4. cikkének (8) bekezdése tükrében? 2) Úgy kell‑e értelmezni a 65/2011 rendelet 4. cikkének (8) bekezdését, hogy azzal ellentétes a […] 29. sz. […] rendelet 7. cikkének (2) bekezdése, amelynek értelmében nem részesülhet támogatásban az a pályázó/kedvezményezett, amelyről megállapították, hogy mesterségesen teremtette a támogatási jogosultság megszerzéséhez szükséges körülményeket azzal a céllal, hogy a támogatási rendszer céljaival ellentétes előnyhöz jusson? 3) Úgy kell‑e értelmezni a 65/2011 rendelet 4. cikkének (8) bekezdését, hogy azzal ellentétes az a bolgár ítélkezési gyakorlat, amelynek értelmében akkor teremtik meg mesterségesen a valamely támogatás program céljaival ellentétes előnyhöz jutás feltételeit, ha a kérelmezők között jogi kapcsolat áll fenn? 4) »Mesterségesen megteremtett körülményeknek« minősül‑e a kérelem benyújtása előtt egyetlen telket alkotó, szomszédos, önálló telkek különböző, önálló jogalany pályázók általi hasznosítása, valamint az olyan megállapított tényleges kapcsolat, amely szerint azonosak például a pályázók meghatalmazottjai, ajánlattevői, kivitelezői, székhelyei és címei? 5) Meg kell‑e állapítani azt, hogy valamely konkrét pályázó előnyhöz jutása érdekében szándékos együttműködés áll fenn a pályázók és/vagy egy harmadik személy között? 6) Miben áll pontosan a 65/2011 rendelet 4. cikkének 8. pontja szerinti előny, így annak különösen több kisebb beruházási ajánlat kialakításában kell‑e megnyilvánulnia abból a célból, hogy minden egyes ajánlattal összefüggésben egy adott pályázó megkapja a legnagyobb, 200000 eurós finanszírozási összeget abban az esetben is, ha különböző pályázók nyújtották be az ajánlatokat? 7) Úgy kell‑e értelmezni a 65/2011 rendelet 4. cikkének 8. pontját, hogy azzal ellentétes az a bolgár ítélkezési gyakorlat, amelynek értelmében a rendelkezés alkalmazási feltételeit három kumulatív elem alkotja: [először is] a funkcionális önállóság hiánya és/vagy a kifizetéshez szükséges körülmények mesterséges megteremtése [másodszor, hogy mindezt] előnyhöz jutás céljából[, és harmadszor] a támogatási program céljaival ellentétes módon [teszik].”
2

E kérelmet a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királyságának adó‑ és vámhatósága; a továbbiakban: Commissioners) és a Sunico ApS, az M & B Holding ApS, valamint S. K. Harwani (a továbbiakban együtt: Sunico) között, a Sunico tulajdonát képező, dán területen található eszközök Commissioners általi lefoglalásának megerősítése tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
31

A Bíróság alapokmánya 61. cikke első bekezdése szerint, ha a Bíróság a Törvényszék határozatát hatályon kívül helyezi, és ha a per állása megengedi, az ügyet maga a Bíróság is érdemben eldöntheti, illetve visszautalhatja az ügyet a Törvényszék elé döntéshozatal végett. A jelen ügyben azt kell megállapítani, hogy a per állása nem teszi lehetővé az érdemi határozathozatalt.
6

Ezen irányelvnek „A tartózkodás joga három hónapot meghaladóan” címet viselő 7. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) Valamennyi uniós polgárt megilleti a tartózkodás joga egy másik tagállam területén három hónapot meghaladó időtartamra, ha: a) munkavállalók vagy önálló vállalkozók a fogadó tagállamban; vagy b) elegendő forrásokkal rendelkeznek önmaguk és családtagjaik számára ahhoz, hogy ne jelentsenek indokolatlan terhet a fogadó tagállam szociális segítségnyújtási rendszerére tartózkodásuk időtartama alatt, és a fogadó tagállamban teljes körű egészségbiztosítással rendelkeznek; vagy c) — tanulmányok folytatásának fő céljából, ideértve a szakképzést is, beiratkoztak egy magán‑ vagy közoktatási intézménybe, amelyet a fogadó tagállam akkreditált vagy tart fenn jogszabályai vagy közigazgatási gyakorlata alapján, és — teljes körű egészségbiztosítással rendelkeznek a fogadó tagállamban, és nyilatkozattal vagy választásuk szerint más azzal egyenértékű eszközzel bizonyítják a megfelelő [helyesen: az illetékes] nemzeti hatóságnál, hogy elegendő forrással rendelkeznek önmaguk és családtagjaik számára ahhoz, hogy a tartózkodásuk időtartama alatt ne jelentsenek terhet a fogadó tagállam szociális segítségnyújtási rendszerére; vagy d) az a), b) vagy c) pontban meghatározott feltételeket teljesítő uniós polgárt kísérő vagy hozzá csatlakozó családtagok. (2) Az (1) bekezdésben meghatározott tartózkodás jogát ki kell terjeszteni azokra a családtagokra, akik nem valamelyik tagállam állampolgárai, és az uniós polgárt kísérik vagy hozzá csatlakoznak a fogadó tagállamban, feltéve hogy az uniós polgár megfelel az (1) bekezdés a), b) vagy c) pontjában említett feltételeknek. [...]”
25

A Rechtbank Amsterdam által elfogadott és a kérdést előterjesztő bíróság által is előnyben részesített második értelmezési lehetőség szerint a „jogszabályok” fogalma az érintettek aktuális nyugdíjának alapjául szolgáló nyugdíjbiztosítást jelenti. Ez az értelmezés tűnik ki a C-389/99. sz. Rundgren-ügyben 2001. május 10-én hozott ítéletből (EBHT 2001., I-3731. o., 44–49. pont) is. Ez szintén összefüggne az egészségbiztosítási rendszereknek az érintettek jövedelme alapján levont járulékból finanszírozott jellegével is, amely járulékok a nyugdíjasok esetén a nyugdíjból kerülnek levonásra. Ezen értelmezés elfogadása esetén meg kell még határozni, hogy a biztosítás jogalapjától és a tényleges járulékfizetéstől függetlenül a teljes nyugdíjbiztosítási időszakot figyelembe kell‑e venni. Egyébként az a kérdés is felmerülne, hogy figyelembe vehetők‑e az önkéntes biztosítás időszakai.
2

E kérelmet a Ministeriet for Forskning, Innovation og Videregående Uddannelser (kutatási, innovációs és felsőoktatási minisztérium) és a Manova A/S (a továbbiakban: Manova) között az Undervisningsministeriet (oktatási minisztérium, a továbbiakban: minisztérium) által lefolytatott közbeszerzési eljárás szabályszerűsége tárgyában folyamatban lévő jogvitában nyújtották be.
3

A tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló irányelv (5)–(8), (11), (12) és (14) preambulumbekezdése kimondja: „(5) A […] szolgáltatások és termékek határon átnyúló szabad mozgása vagy a letelepedés szabadsága útjában álló […] akadályokat meg kell szüntetni. Ezek az akadályok csak a közösségi szintű, a fogyasztóvédelem magasabb szintjét létrehozó egységes szabályokkal, továbbá az egyes jogi fogalmaknak a belső piac megfelelő működéséhez szükséges mértékű közösségi szintű tisztázásával, és a jogbiztonság követelményének betartásával szüntethetők meg. (6) Ez az irányelv ezért közelíti a tagállamoknak a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó jogszabályait, ideértve a fogyasztók gazdasági érdekeit közvetlenül sértő tisztességtelen reklámokat, amelyek ezáltal közvetett módon sértik a jogszerűen eljáró versenytársak gazdasági érdekeit is.[…] (7) Ez az irányelv a fogyasztóknak a termékekkel kapcsolatos ügyleti döntéseit közvetlenül befolyásoló kereskedelmi gyakorlatokkal foglalkozik. […] (8) Ez az irányelv közvetlenül védi a fogyasztó gazdasági érdekeit az üzleti vállalkozásoknak a fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlataitól. Ezáltal közvetetten védi a jogszerűen eljáró üzleti vállalkozásokat is az ezen irányelvet be nem tartó versenytársaiktól, így biztosítva a tisztességes versenyt az általa összehangolt területeken. […] […] (11) Az ezen irányelv révén a nemzeti rendelkezések közelítésében elért nagymértékű konvergencia megteremti a fogyasztóvédelem egységesen magas szintjét. Ez az irányelv létrehozza a fogyasztók gazdasági magatartását torzító tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok egységes, általános tilalmát. […] (12) A harmonizáció jelentős mértékben növeli a jogbiztonságot mind a fogyasztók, mind az üzleti vállalkozások számára. Mind a fogyasztók, mind az üzleti vállalkozások világosan meghatározott jogi koncepción alapuló, a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokat az EU egész területén szabályozó egységes szabályozási keretre támaszkodhatnak. […] […] (14) Kívánatos, hogy a megtévesztő kereskedelmi gyakorlatok fogalma magában foglalja azokat a gyakorlatokat, beleértve a megtévesztő reklámot is, amelyek a megtévesztésen keresztül megakadályozzák a fogyasztót a tájékozott és ezáltal eredményes választásban. […]”
14

Az említett irányelv (7) preambulumbekezdése kimondja: „Főként a tudományos és a műszaki fejlődés eredményeként a [2001/83 irányelv] fogalommeghatározásait és hatályát egyértelműbbé kell tenni az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek minősége, biztonságossága és hatásossága magas színvonalának elérése érdekében. Az új terápiák, valamint a gyógyszerágazat és egyéb ágazatok közötti növekvő számú ún. »átmeneti« termékek megjelenésének figyelembevétele érdekében a »gyógyszer« fogalmát módosítani kell az alkalmazandó jogszabályokkal kapcsolatos kétségek elkerülése érdekében, amikor is valamely termék – miközben teljes mértékben a gyógyszer fogalommeghatározása alá tartozik – egyéb szabályozott termékek fogalommeghatározásának is megfelelhet. E fogalommeghatározásnak meg kell határoznia a hatás típusát, amelyet a gyógyszer kifejthet az élettani folyamatokra. A hatások e felsorolása azt is lehetővé teszi, hogy olyan gyógyszerekre is kiterjedjen a szabályozás, mint például a génterápiás, radioaktív gyógyszerek, valamint bizonyos lokális alkalmazásra szánt gyógyszerek. Továbbá a gyógyszerészeti jogszabályok sajátosságaira tekintettel rendelkezni kell az ilyen jogszabályok alkalmazásáról. A körülmények tisztázása céljából, amennyiben valamely adott termék egy bizonyos gyógyszer fogalommeghatározása alá tartozik, de valamely más szabályozott termék fogalommeghatározása alá is tartozhatna, illetve kétség esetén és a jogbiztonság érdekében egyértelműen ki kell mondani, hogy az adott terméknek mely rendelkezéseknek kell megfelelnie. Amennyiben valamely termék egyértelműen más termékkategória – különösen az élelmiszer, az étrend‑kiegészítők, az orvostechnikai eszközök, a biocidok vagy a kozmetikumok – fogalommeghatározása alá tartozik, ez az irányelv nem vonatkozik rá. Szintén célszerű javítani a gyógyszerészeti jogszabályok terminológiájának egységességén.”
30

Meg kell tehát pontosan határozni azon feltételeket, melyek mellett a rendelet 5. cikkének 3. pontja alkalmazásában a szerzői vagyoni jogok állítólagos megsértéséből eredő kár más tagállamban következik be, vagy következhet be, mint ahol az alperes a szerző alkotását fizikai hordozóra többszörözte, mely hordozót ezt követően az eljáró bíróság illetékességi területén is hozzáférhető internetes oldalon keresztül forgalmaznak.
27

A Bizottság szerint a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítéletből következik, hogy a blokkoló kisebbség küszöbének a VW‑törvény 4. §‑ának (3) bekezdéséből következő csökkentése az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdése önálló megsértésének minősül. Ezen ítélet több eleme is megerősíti e következtetést, többek között az alábbiak: — azon tény, miszerint egyfelől a Bizottság három különálló kifogásra hivatkozott, amelyek egyike a blokkoló kisebbség VW‑törvény 4. §‑ának (3) bekezdésében előírt csökkentésére irányul, és másfelől, hogy a kifogások egyikét sem utasította el a Bíróság, amint az említett ítélet 81. pontja is mutatja; — a Németországi Szövetségi Köztársaságnak az összes költség viselésére való kötelezése alátámasztja, hogy a Bizottság az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdésének megsértésére alapított valamennyi kifogás tekintetében pernyertes lett. Az ugyanezen ítélet 83. pontjában tett megállapítás, amely szerint e tagállam „az általa felhozott jogalapok többsége tekintetében pervesztes lett”, és ennek okán kötelezni kell a költségek viselésére, inkább a kereset annyiban történő elutasításával magyarázható, hogy a letelepedés EUMSZ 49. cikkben rögzített szabadságának megsértésén is alapult; — a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 48. és 50. pontja, amelyekből kitűnik, hogy a blokkoló kisebbség küszöbének csökkentése önmagában lehetőséget biztosít a Volkswagen állami részvényeseinek arra, hogy e társaságra jelentős befolyást gyakoroljanak a társaságokra vonatkozó általános szabályok szerint megkövetelt befektetések nélkül; — ezen ítélet 51. pontja, ahol a Bíróság – megállapítva, hogy a szavazati jogok felső határának előírása a blokkoló kisebbség küszöbének csökkentésével létrehozott jogi hátteret „egészíti ki” – úgy találta, hogy e háttér önmagában lehetővé teszi az említett közjogi jogalanyok számára, hogy az ilyen kisebb mértékű befektetéssel is jelentős befolyást gyakoroljanak az említett társaság döntéseire, és — ezen ítélet 54. pontjában a „korlátozás” kifejezés többes számban történő használata, a VW‑törvény 2. §‑ának (1) bekezdése és 4. §‑ának (3) bekezdése között az „és” kötőszó használata az „együttesen” helyett, amelyből a Bizottság arra következtet, hogy e két rendelkezés két egymástól független korlátozást jelent.
10

Ugyanezen rendelet „Általános szabályok” című 13. cikke ekként rendelkezik: „(1) A 14c. és 14f. cikkre is figyelemmel, a rendelet hatálya alá tartozó személyekre csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni. (2) A 14–17. cikk rendelkezéseire is figyelemmel: a) egy tagállam területén alkalmazott személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, még abban az esetben is, ha egy másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, vagy, ha az őt alkalmazó vállalkozás vagy magánszemély székhelye vagy lakóhelye egy másik tagállam területén található; [...]”
34

E körülményekre tekintettel a Finanzgericht München felfüggesztette az eljárást, és a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: „1) Úgy kell‑e értelmezni a [2454/93 rendelet] 889. cikke (1) bekezdése első albekezdésének második francia bekezdését, hogy az csak a visszafizetésre vonatkozó kérelem azon esetét szabályozza, amelynél valamely árut először a harmadik országokra vonatkozó vámtétel alkalmazásával bocsátanak szabad forgalomba, majd később kiderül, hogy a vámáru‑nyilatkozat elfogadásának időpontjában tulajdonképpen csökkentett vagy nulla behozatali vámtétel (a jelen esetben preferenciális vámtétel) volt érvényben, amely azonban a visszafizetésre vonatkozó kérelem benyújtásakor már ismét megszűnt, következésképpen az időben korlátozott preferenciális tarifális jogszabály hatályának megszűnése nem róható fel az érintettnek a visszafizetésre vonatkozó kérelem benyújtásakor, ha a feladáskor biztosították a preferenciális vámtételt, és csupán az utólagos beszedéskor tagadta meg a hatóság a kedvezményt és alkalmazta a harmadik országokra vonatkozó vámtételt? 2) Úgy kell‑e értelmezni a[z …] 1. sz. jegyzőkönyv 16. cikke (1) bekezdésének b) pontját, illetve 32. cikkét, hogy abban az esetben, ha az exportáló ország az [EUR.1 bizonyítványt] a Bizottsággal közölt bélyegzőlenyomat‑mintától eltérő bélyegzőlenyomattal látta el, az importáló ország vámhatóságai kétség esetén ezt az eltérést a[z …] 1. sz. jegyzőkönyv 16. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett technikai hiányosságként kezelik, és így az exportáló ország vámhatóságainak közreműködése nélkül érvénytelennek nyilváníthatják az [említett] szállítási bizonyítványt? 3) A 2. kérdésre adandó igenlő válasz esetén: a) Akkor is alkalmazandó‑e a[z …] 1. sz. jegyzőkönyv 16. cikke (1) bekezdésének b) pontja, ha a technikai hiányosságot a hatóság nem közvetlenül a behozatal során, hanem csupán a későbbi ellenőrzés során észleli? b) Lehet‑e úgy értelmezni a[z …] 1. sz. jegyzőkönyv 16. cikke (4) és (5) bekezdését, hogy a technikai hiányosság akkor tekinthető megszüntetettnek, ha az utólag kiállított [EUR.1 bizonyítvány] „Megjegyzések” rovatában ugyan nem szó szerint a[z …] 1. sz. jegyzőkönyv 16. cikkének (4) bekezdése szerinti megjegyzések egyikét jegyzik be, hanem csak annyit, ami azonban végeredményben azt fejezi ki, hogy a preferenciális igazolást utólag állították ki? 4) A 2. kérdésre adandó nemleges válasz esetén: Úgy kell‑e értelmezni a Vámkódex 236. cikkének (1) bekezdését, hogy a behozatali vámok nem jogszabály szerintiek voltak, ezért azokat a 220. cikk (1) bekezdése ellenére szedték be akkor, ha az eredetileg használt [EUR.1 bizonyítványokat] az importáló ország vámhatóságai az exportáló ország vámhatóságainak közreműködése nélkül nem nyilváníthatták érvénytelennek? 5) Abban az esetben is, amikor a[z …] 1. sz. jegyzőkönyv 16. cikke szerint utólag kiállított [EUR.1 bizonyítványt] nyújtanak be, a […] 2454/93 rendelet 889. cikke miatt csak akkor van lehetőség az utólagosan beszedett és megfizetett behozatali vám visszafizetésére, ha a visszafizetésre vonatkozó kérelem időpontjában még érvényes a preferenciális vámtétel?”
26

E körülményekre tekintettel a Finanzgericht Hamburg az eljárás felfüggesztése mellett döntött, és a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: „1) Úgy kell‑e értelmezni a [héairányelv] 135. cikke (1) bekezdésének i) pontjával összefüggésben értelmezett 401. cikkét, hogy a [héát] és a nemzeti különadót a szerencsejátékokra csak vagylagosan, nem pedig együttesen lehet kivetni? 2) Az 1. kérdésre adandó igenlő válasz esetén: Amennyiben a szerencsejátékok esetében héát és különadót is kivetnek, ez a héa beszedésének mellőzését vagy a különadó beszedésének mellőzését eredményezi‑e, vagy annak eldöntésére, hogy a két adó közül melyik nem szedhető be, a nemzeti jog az irányadó? 3) Úgy kell‑e értelmezni a [héairányelv] 1. cikke (2) bekezdésének első mondatát és 73. cikkét, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti rendelkezés vagy gyakorlat, amely szerint a pénznyerő automaták üzemeltetése során az automata pénztárának egy bizonyos időszak eltelte után fennálló tartalmát (»elektronikusan számolt pénztár«) veszik figyelembe adóalapként? 4) A 3. kérdésre adandó igenlő válasz esetén: Hogyan kell ehelyett az adóalapot meghatározni? 5) Úgy kell‑e értelmezni a [héairányelv] 1. cikke (2) bekezdésének első mondatát és 73. cikkét, hogy a héa beszedése azt feltételezi, hogy a vállalkozó a héát átháríthatja a szolgáltatás igénybevevőjére? Adott esetben mit kell átháríthatóság alatt érteni? Az átháríthatóság magában foglalja‑e különösen a termék vagy a szolgáltatás megfelelően magasabb árának jogi megengedhetőségét? 6) Amennyiben az 5. kérdés esetében feltétel a magasabb ár jogi megengedhetősége: Úgy kell‑e értelmezni a [héairányelv] 1. cikke (2) bekezdésének első mondatát és 73. cikkét, hogy a héaköteles termékek vagy szolgáltatások ellenértékét korlátozó rendelkezéseket az uniós joggal összhangban úgy kell alkalmazni, hogy a rögzített ellenérték úgy értendő, hogy az nem tartalmazza a héát, és azt növelni kell a héával akkor is, ha olyan, árszabályozó nemzeti rendelkezésekről van szó, amelyek szövegük szerint ezt kifejezetten nem írják elő? 7) Az 5. kérdésre adandó igenlő, valamint a 6. kérdésre és a 3. kérdésre adandó nemleges válasz esetén: Ebben az esetben a pénznyerő automaták teljes bevételére nem kell héát kivetni, vagy csak arra a részre, amelynek tekintetében az adóáthárítás nem lehetséges, és ebben az esetben hogyan kell meghatározni ezt a részt? Esetleg aszerint, hogy mely bevételeknél nem növelhető a játékonkénti tét, vagy aszerint, hogy mely bevételeknél nem növelhető a pénztár óránkénti tartalma? 8) Úgy kell‑e értelmezni a [héairányelv] 1. cikkének (2) bekezdését, hogy azzal ellentétes az olyan, nem harmonizált adóra vonatkozó nemzeti rendelkezés, amely szerint a fizetendő héa összegét teljes egészében beszámítják ebbe az adóba? 9) A 8. kérdésre adandó igenlő válasz esetén: Az, ha a héát beszámítják valamely nem harmonizált nemzeti adóba, az ezen adóval terhelt vállalkozók esetében azt eredményezi‑e, hogy a héát nem lehet beszedni e vállalkozók olyan versenytársaitól, akik jóllehet nem ezen, hanem egy másik különadó hatálya alá tartoznak, de esetükben ilyen beszámítást nem írtak elő?”
46

Mindazonáltal az utóbbi irányelv (82) preambulumbekezdéséből, és különösen annak német nyelvű („Abgesehen von den Praktiken, die unter die vorliegende Richtlinie fallen”), angol nyelvű („Apart from the practices that are covered by this directive”), francia nyelvű („Outre les pratiques couvertes par la présente directive), olasz nyelvű („In aggiunta alle pratiche oggetto della presente direttiva”) és román nyelvű („Pe lângă practicile aflate sub incidența prezentei directive”) változatából kitűnik, hogy a 2010/13 irányelv a 2005/29 irányelvben szabályozott gyakorlatoktól eltérő magatartásokra vonatozik. A fenti értelmezés tehát a 2007/65 irányelvvel módosított 89/552 irányelv 3f. cikkével is ellentétes.
30

E tekintetben meg kell állapítani, hogy jóllehet a kérdést előterjesztő bíróság által előterjesztett kérdés nem áruk eladásával vagy vételével kapcsolatos szerződésre, hanem tengeri szállítási szolgáltatás működtetésére vonatkozó kereskedelmi ügynöki szerződésre vonatkozik, ennek megfelelően a 86/653 irányelv közvetlenül nem szabályozza az alapügyben szóban forgó helyzetet, ugyanakkor az is igaz, hogy a belga jogalkotó az irányelv rendelkezéseinek a nemzeti jogba történő átültetése során úgy döntött, hogy e kétfajta helyzetet azonos módon kell kezelni (lásd analógia útján a C-3/04. sz. Poseidon Chartering ügyben 2006. március 16-án hozott ítélet [EBHT 2006., I-2505. o.] 17. pontját és a C-203/09. sz. Volvo Car Germany ügyben 2010. október 28-án hozott ítélet [EBHT 2010., I-10721. o.] 26. pontját). Egyébiránt, amint az a jelen ítélet 24. pontjában is említésre került, a bolgár jogalkotó is úgy döntött, hogy az irányelv rendszerét alkalmazza egy olyan, ügyletek megtárgyalásával és megkötésével megbízott kereskedelmi ügynökre, mint amilyen az alapügyben szerepel.
10

Ezen irányelv „Műszaki és/vagy szakmai alkalmasság” címet viselő 48. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) A gazdasági szereplő műszaki és/vagy szakmai alkalmasságát a (2) és a (3) bekezdéssel összhangban kell elbírálni és megvizsgálni. (2) A gazdasági szereplő műszaki alkalmasságát – az építési beruházás, az árubeszerzés, illetve a szolgáltatás jellegétől, mennyiségétől vagy jelentőségétől és rendeltetésétől függően – a következő módon vagy módokon lehet bizonyítani: a) i. az elmúlt öt évben megvalósított építési beruházások listája, a legfontosabb munkák megfelelő elvégzésére vonatkozó igazolásokkal. Ezeknek az igazolásoknak tartalmazniuk kell az építési beruházások értékét, időpontját és helyszínét, továbbá azt, hogy a beruházásokat a szakmai szabályoknak megfelelően valósították meg és szabályszerűen fejezték be. Adott esetben az illetékes hatóság közvetlenül nyújtja be ezeket az igazolásokat az ajánlatkérő szervnek; [...] b) a részt vevő szakemberekről vagy műszaki szervezetekről – különösen a minőség‑ellenőrzés felelőseiről – készült tájékoztatás, függetlenül attól, hogy közvetlenül a gazdasági szereplő vállalkozása alkalmazza‑e őket, vagy sem, továbbá építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződés esetében azon személyekről készült tájékoztatás, akiket a vállalkozó az építmény kivitelezése során igénybe vehet; [...] h) a szolgáltató, illetve a vállalkozó számára a szerződés teljesítéséhez rendelkezésre álló szerszámokról, berendezésekről vagy műszaki felszerelésről készült kimutatás; [...] (3) Egy gazdasági szereplő szükség esetén és egy adott szerződés tekintetében egyéb szervezetek kapacitására is támaszkodhat, a velük fennálló kapcsolatának jogi jellegétől függetlenül. Ebben az esetben a gazdasági szereplőnek bizonyítania kell az ajánlatkérő szerv számára, hogy a szerződés teljesítéséhez ezek az erőforrások a rendelkezésére fognak állni, például olyan módon, hogy bemutatja az említett szervezetek arra vonatkozó kötelezettségvállalását, hogy a szükséges erőforrásokat a gazdasági szereplő rendelkezésére bocsátják. (4) Ugyanezen feltételek mellett a gazdasági szereplők 4. cikkben említett csoportja is támaszkodhat a csoport tagjainak vagy más szervezeteknek a kapacitására. [...]”