ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Az 1107/2009 rendelet „Hatóanyagok jóváhagyási kritériumai” című 4. cikke többek között a következő kritériumokat határozza meg: „(1) A hatóanyagok jóváhagyását a II. mellékletnek megfelelően kell végezni, ha – a mindenkori tudományos és műszaki ismeretek fényében, figyelembe véve az említett melléklet 2. és 3. pontjában meghatározott jóváhagyási kritériumokat – várható, hogy az adott hatóanyagot tartalmazó növényvédő szer teljesíti a (2) és (3) bekezdésben előírt követelményeket. […] (2) A növényvédő szerek maradékai tekintetében – helyes növényvédelmi gyakorlat következetes alkalmazása esetén és reális felhasználási feltételek mellett – a következő követelményeknek kell teljesülniük: a) nem lehet káros hatásuk az emberi egészségre – ideértve a sérülékeny csoportok egészségét is – vagy az állatok egészségére, figyelembe véve az ismert halmozódó és szinergikus hatásokat is, ha az ilyen hatások értékelésére szolgáló, [az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság (EFSA)] által jóváhagyott tudományos módszerek rendelkezésre állnak, sem a felszín alatti vizekre; b) nem terhelik elfogadhatatlan mértékben a környezetet. […] (3) Egy növényvédő szer tekintetében – helyes növényvédelmi gyakorlat következetes alkalmazása esetén és reális felhasználási feltételek mellett – a következő követelményeknek kell teljesülniük: a) kellően hatékony; b) nem lehet azonnali vagy késleltetett káros hatása az emberi egészségre – ideértve a sérülékeny csoportok egészségét is – vagy állatok egészségére, sem közvetlenül, sem ivóvízen (figyelembe véve a vízkezeléssel nyert termékeket), élelmiszeren, takarmányon vagy levegőn keresztül, sem munkahelyi terhelés következményeként, sem más közvetett hatáson keresztül, figyelembe véve az ismert halmozódó és szinergikus hatásokat is, ha az ilyen hatások értékelésére szolgáló, az [EFSA] által jóváhagyott tudományos módszerek rendelkezésre állnak, sem pedig a felszín alatti vizekre; c) nem terheli elfogadhatatlan mértékben a növényeket vagy növényi termékeket; d) nem okoz szükségtelen szenvedést és fájdalmat azoknak a gerinces állatoknak, amelyek ellen a védekezés irányul; e) nem terheli elfogadhatatlan mértékben a környezetet, különös tekintettel a következő szempontokra, ha az ilyen hatások értékelésére szolgáló, az [EFSA] által jóváhagyott tudományos módszerek rendelkezésre állnak: i. további sorsa és eloszlása a környezetben, különösen a felszíni vizek, ideértve a torkolati és parti vizeket is, a felszín alatti vizek, valamint a levegő és a talaj szennyezését illetően, figyelembe véve a nagy hatótávolságú környezeti szállítást követően a felhasználásától távol eső helyszíneket; ii. a nem célszervezetekre gyakorolt hatása, beleértve az e fajok viselkedésére gyakorolt hatást; iii. a biológiai sokféleségre és az ökoszisztémára gyakorolt hatása. […]”
34

Fellebbezésük alátámasztására a fellebbezők öt jogalapra hivatkoznak. Első jogalapjukban a fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor azt állapította meg, hogy sem a Vámkódex, sem a felhatalmazáson alapuló rendelet, sem a végrehajtási rendelet nem biztosít hatáskört a Bizottságnak arra, hogy aktív feldolgozási engedély megadására irányuló eljárás keretében a nemzeti hatóságokat kötelező határozatokat fogadjon el. A második jogalap azon alapul, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a Bizottság szerepe a gazdasági feltételek vizsgálata során tisztán eljárási jellegű. A harmadik jogalap azon alapul, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a 2006. május 11‑i Friesland Coberco Dairy Foods ítélet (C‑11/05, a továbbiakban: Friesland Coberco ítélet, EU:C:2006:312) jogilag kötelező erejű a végrehajtási rendelet 259. cikke (5) bekezdésének értelmezéséhez. A negyedik jogalap azon alapul, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel a vitatott megállapítások kötelező jellegének bizonyítékaként nem vette figyelembe a 2016. augusztus 5‑i„A [Vámkódex] 211. cikkének (6) bekezdése és a [végrehajtási rendelet] 259. cikke szerinti gazdasági feltételek vizsgálatára vonatkozó közigazgatási gyakorlat” című dokumentumot (Administrative practice regarding the examination of the economic conditions in accordance with Articles 211(6) [Union Customs Code (UCC)] and 259 [UCC Implementing Act (IA UCC)]) [Ares(2016)4155451, a továbbiakban: közigazgatási megállapodás]. Az ötödik jogalap azon alapul, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel nem állapította meg, hogy a fellebbezőket a vitatott megállapítások közvetlenül és személyükben érintik.
72

Egyébiránt minden olyan nemzeti bíróságnak – amelyhez a hatásköre keretében fordultak – kötelessége, hogy hatáskörénél fogva mellőzze a nemzeti jog mindazon rendelkezéseinek alkalmazását, amelyek ellentétesek az uniós jognak az előtte folyamatban lévő jogvitában közvetlen hatállyal bíró rendelkezésével, anélkül, hogy előzetesen kérelmeznie vagy várnia kellene azok jogalkotói vagy bármilyen egyéb alkotmányos úton történő megsemmisítésére (lásd ebben az értelemben: 2018. december 4‑iMinister for Justice and Equality és Commissioner of An Garda Síochána ítélet, C‑378/17, EU:C:2018:979, 35. pont; 2019. november 19‑iA. K. és társai [A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsának függetlensége] ítélet, C‑585/18, C‑624/18 és C‑625/18, EU:C:2019:982, 160. és 161. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
148

Másrészt mindenképpen hangsúlyozni kell, hogy az uniós jog elsőbbségének elvéhez kapcsolódó hatások a tagállamok valamennyi szervére vonatkoznak, anélkül hogy többek között a bírósági hatáskörök megosztására vonatkozó belső rendelkezések – ideértve az alkotmányos jellegűeket is – akadályozhatnák azt. A következetes ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis nem engedhető meg, hogy a nemzeti jog – akár alkotmányos jellegű – rendelkezései sértsék az uniós jog egységességét és hatékonyságát (2013. január 15‑iKrižan és társai ítélet, C‑416/10, EU:C:2013:8, 70. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2018. december 4‑iMinister for Justice and Equality és Commissioner of An Garda Síochána ítélet, C‑378/17, EU:C:2018:979, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26

A kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy a görög jog értelmében kivételes esetben az egymást követő, határozott idejű szerződések megkötése bizonyos feltételek mellett jogszerű. E tekintetben e bíróság emlékeztet arra, hogy az 164/2004. sz. elnöki rendelet 5. cikke többek között azt írja elő, hogy az ilyen típusú szerződések megkötése akkor lehetséges, ha azt objektív ok igazolja, és az más követelményeknek is megfelel, mint például az új munkaszerződés írásban történő megkötése, feltéve hogy a legfeljebb három meghosszabbításra vonatkozó előírás teljesül. Ilyen objektív ok akkor áll fenn, ha az eredeti szerződést követő szerződéseket azért kötik meg, hogy a vállalkozás formájához, jellegéhez vagy tevékenységéhez közvetlenül vagy közvetetten kapcsolódó, ugyanolyan típusú különleges szükségleteket elégítsenek ki.
71

Márpedig a megtámadott ítélet 45. pontjában a Törvényszék annak általános és valamennyi vitatott árura vonatkozó kijelentésére szorítkozott, hogy még ha a fogyasztó választását befolyásolja is az érintett termék csomagolásának minősége, az érintett védjegy csak a csomagolás, és nem az érintett áru vonatkozásában hoz létre vagy tart fenn a többi gazdasági szereplővel szemben piacot. Ez az érvelés nem a jelen ítélet 62. pontjában hivatkozott kritériumokon alapul, és egyébként annak – ellentmondásos – megállapításához vezet, hogy még abban az esetben is, ha az érintett védjegy használata hozzájárul azon áruk megvásárlásához, amelyek csomagolásán e védjegyet elhelyezik, akkor is úgy kell tekinteni, hogy e használat nem ezen áruk piacának létrehozására, vagy fenntartására irányul.
3)

Az FVE Holýšov I s. r. o., az FVE Stříbro s. r. o., az FVE Úsilné s. r. o., az FVE Mozolov s. r. o., az FVE Osečná s. r. o., a Solarpark Rybníček s. r. o., az FVE Kněžmost s. r. o., a Hutira FVE – Omice a.s., az Exit 90 SPV s. r. o., az Onyx Energy s. r. o., az Onyx Energy projekt II s. r. o., a Photon SPV 1 s. r. o., a Photon SPV 3 s. r. o., a Photon SPV 4 s. r. o., a Photon SPV 6 s. r. o., a Photon SPV 8 s. r. o., a Photon SPV 10 s. r. o., a Photon SPV 11 s. r. o., az Antaris GmbH, Michael Göde, az NGL Business Europe Ltd, az NIG NV, a GIHG Ltd, a Radiance Energy Holding Sàrl, az ICW Europe Investments Ltd, a Photovoltaik Knopf Betriebs‑GmbH és a Voltaic Network GmbHet WA Investments‑Europa Nova Ltd viseli a fellebbezéssel összefüggésben felmerült költségeket.
2

E kérelmet a Pfizer Consumer Healthcare Ltd (a továbbiakban: Pfizer) és a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Nagy‑Britannia adó‑ és vámhatósága, a továbbiakban: adóhatóság) között az önmelegedő fájdalomenyhítő tapaszok és övek tarifális besorolása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
3

A 2008/48 irányelv (8)–(10), (14) és (31) preambulumbekezdése kimondja: „(8) Fontos, hogy a piac a fogyasztók bizalmának biztosítása érdekében megfelelő szintű fogyasztóvédelmet nyújtson. […] (9) Teljes harmonizációra van szükség annak biztosítására, hogy a Közösségben valamennyi fogyasztó érdekeit magas szinten és egyenlő módon védelmezzék, illetve hogy valódi belső piacot lehessen létrehozni. Ezért a tagállamok nem tarthatnak fenn vagy vezethetnek be olyan nemzeti rendelkezéseket, amelyek eltérnek az ezen irányelvben meghatározottaktól. […] (10) […] Ezen irányelv […] – a közösségi jognak megfelelően – nem érinti ezen irányelv rendelkezéseinek tagállamok általi alkalmazását olyan területekre, amelyek kívül esnek az irányelv alkalmazási körén. A tagállamok ily módon fenntarthatnak vagy bevezethetnek ezen irányelv alkalmazási körébe nem tartozó – például 200 [eurónál] kisebb vagy 75000 [eurónál] nagyobb összegű – hitelmegállapodásokra vonatkozóan olyan nemzeti jogszabályokat, amelyek megfelelnek ezen irányelv rendelkezéseinek vagy egyes rendelkezéseinek. Ezen túlmenően a tagállamok az irányelv rendelkezéseit a kapcsolt hitelmegállapodásoknak az irányelvben szereplő fogalmába nem tartozó kapcsolt hitelekre is alkalmazhatják. […] […] (14) Az ingatlanfedezettel biztosított hitelnyújtásra vonatkozó hitelmegállapodásokat ki kell zárni az irányelv hatálya alól. Az ilyen hitel nagyon sajátos típust képvisel. Ki kell zárni az irányelv alkalmazási köréből továbbá az olyan hitelmegállapodásokat is, amelyek célja földterület vagy meglévő, vagy tervezett épület tulajdonjoga megszerzésének vagy fenntartásának finanszírozása. Nem kell azonban kizárni hitelmegállapodásokat az irányelv hatálya alól kizárólag azért, mert egy meglévő épület felújítását vagy értéknövelését szolgálják. (31) Annak érdekében, hogy a fogyasztók a hitelmegállapodás szerinti jogaikat és kötelezettségeiket megismerhessék, a hitelmegállapodásnak világosan és tömören tartalmaznia kell valamennyi szükséges információt.”
5

Az említett rendelet „Átmenet” című 8. cikke ekképp rendelkezik: „(1) A közszolgáltatási szerződéseket az e rendeletben megállapított szabályokkal összhangban kell odaítélni. Az autóbusszal vagy villamossal végzett személyszállítási közszolgáltatás tekintetében azonban a [vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatban működő ajánlatkérők beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/17/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben (HL 2004. L 134., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 19. o.)] vagy az [építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben (HL 2004. L 134., 114. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 132. o.; helyesbítés: HL 2014. L 339., 14. o.)] meghatározott szolgáltatási vagy közszolgáltatási szerződéseket az ezen irányelvekben meghatározott eljárásokkal összhangban kell odaítélni, amennyiben az ilyen szerződések nem az ezen irányelvekben meghatározott szolgáltatási koncessziós szerződések formájában készültek. Abban az esetben, ha a szerződéseket a [2004/17] vagy a [2004/18] irányelvvel összhangban kell odaítélni, e cikk (2)–(4) bekezdésének rendelkezései nem alkalmazandók. (2) A (3) bekezdés sérelme nélkül, a vasúti és közúti közszolgáltatási szerződések odaítélésének 2019. december 3‑tól meg kell felelnie az 5. cikknek. Ezen átmeneti időszak során a tagállamok intézkedéseket hoznak az 5. cikknek való fokozatos megfelelés érdekében, elkerülendő a súlyos szerkezeti problémákat, különösen a szállítási kapacitást illetően. Az átmeneti időszak első felét követő hat hónapon belül a tagállamok jelentést nyújtanak be a Bizottságnak az elért haladásról, amelyben kiemelik a közszolgáltatási szerződések 5. cikknek megfelelően történő, fokozatos odaítélésének végrehajtását. A tagállamoknak az elért haladásról készített jelentései alapján a Bizottság megfelelő, a tagállamoknak címzett intézkedéseket javasolhat. (3) A (2) bekezdés alkalmazásában nem kell figyelembe venni azon közszolgáltatási szerződéseket, amelyeket a közösségi és nemzeti joggal összhangban ítéltek oda: a) 2000. július 26‑a előtt tisztességes versenytárgyalási eljárás alapján; b) 2000. július 26‑a előtt tisztességes versenytárgyalási eljárástól eltérő eljárás alapján; c) 2000. július 26‑tól és 2009. december 3‑a előtt, tisztességes versenytárgyalási eljárás alapján; d) 2000. július 26‑tól és 2009. december 3‑a előtt, tisztességes versenytárgyalási eljárástól eltérő eljárás alapján. Az a) pontban említett szerződések lejáratukig hatályban maradnak. A b) és c) pontban említett szerződések lejáratukig, de legfeljebb harminc évig maradnak hatályban. A d) pontban említett szerződések lejáratukig hatályban maradnak, feltéve hogy azok az e rendelet 4. cikkében meghatározott időtartamokhoz hasonlítható határozott időtartamra szólnak. A közszolgáltatási szerződések lejáratukig hatályban maradhatnak, amennyiben megszűnésük túlzottan hátrányos jogi vagy gazdasági következményekkel járna, és amennyiben a Bizottság ehhez hozzájárult. […]”
18

E bíróság hozzáteszi, hogy a Bizottság említett magyarázó megjegyzésére tekintettel, amely szerint a „»tengerjáró [helyesen: tengerjárásra szánt] hajó« kifejezés olyan hajót jelent, amely felépítésénél és felszereltségénél fogva alkalmas a tengeren való közlekedésre még rossz időjárási körülmények (a Beaufort skála szerinti 7 körüli szélerősség) között is”, elképzelhető, hogy nem a hajó és a part közötti távolság fontos, hanem kizárólag az a lehetőség, hogy a hajó rossz idő esetén is tudjon hajózni a tengeren. A parttól való eltávolodás fokozná azonban a rossz idő hatásait, többek között a hullámok növekvő magassága miatt. Ezenkívül, még ha figyelmen kívül is hagynánk a „nyílt tenger” fogalmát, és csak azt kellene ellenőrizni, hogy valamely hajó – a felépítését és felszereltségét figyelembe véve – a Beaufort‑skála szerinti 7‑es szélerősség mellett képes‑e tengeren manőverezni, akkor is meg kellene állapítani, hogy a parttól milyen távolságban kell tudni e körülmények között manőverezni ahhoz, hogy a KN 89. árucsoportja értelmében vett „tengerjáró hajónak” lehessen minősíteni.
2

E kérelmet a Viasat UK Ltd és a Viasat Inc. (a továbbiakban együtt: Viasat) és az Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT) (Belgium) között ez utóbbi azon határozata tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelyben az használati jogokat adott az Inmarsat Ventures Ltd c.o. (a továbbiakban: Inmarsat) részére a mobil műholdas rendszerek kiegészítő földfelszíni elemeinek vonatkozásában.
8

Az említett irányelv „Tartózkodás joga három hónapot meghaladóan” címet viselő 7. cikkének (1) bekezdése a következőt mondja ki: „Valamennyi uniós polgárt megilleti a tartózkodás joga egy másik tagállam területén három hónapot meghaladó időtartamra, ha: a) munkavállalók vagy önálló vállalkozók a fogadó tagállamban; b) elegendő forrásokkal rendelkeznek önmaguk és családtagjaik számára ahhoz, hogy ne jelentsenek indokolatlan terhet [helyesen: ne jelentsenek terhet] a fogadó tagállam szociális segítségnyújtási rendszerére tartózkodásuk időtartama alatt, és a fogadó tagállamban teljes körű egészségbiztosítással rendelkeznek; vagy c) – tanulmányok folytatásának fő céljából, ideértve a szakképzést is, beiratkoztak egy magán‑ vagy közoktatási intézménybe, amelyet a fogadó tagállam akkreditált vagy tart fenn jogszabályai vagy közigazgatási gyakorlata alapján, és – teljes körű egészségbiztosítással rendelkeznek a fogadó tagállamban, és nyilatkozattal vagy választásuk szerint más azzal egyenértékű eszközzel bizonyítják a megfelelő nemzeti hatóságnál, hogy elegendő forrással rendelkeznek önmaguk és családtagjaik számára, ahhoz, hogy a tartózkodásuk időtartama alatt ne jelentsenek terhet a fogadó tagállam szociális segítségnyújtási rendszerére; d) az a), b) vagy c) pontban meghatározott feltételeket teljesítő uniós polgárt kísérő vagy hozzá csatlakozó családtagok”.
45

A jelen ügyben a Bíróság elnöke 2019. július 19‑én az előadó bíró és a főtanácsnok meghallgatását követően úgy határozott, hogy helyt ad a kérdést előterjesztő bíróság által előterjesztett, a jelen ítélet 43. pontjában említett kérelemnek. E határozatot az indokolta, hogy először is O. Junqueras Vies az előzetes döntéshozatal iránti kérelem benyújtásának időpontjában ideiglenes fogva tartásban volt, így a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések olyanoknak minősültek, amelyek az EUMSZ 267. cikk negyedik bekezdése értelmében olyan jogvitában merültek fel, amely valamely fogva tartott személyt érint, és másodszor e kérdések olyan uniós jogi rendelkezés értelmezésére irányultak, amely a jellegénél fogva hatással lehet O. Junqueras Vies fogva tartásának a fenntartására, amennyiben e rendelkezés alkalmazandó rá (lásd ebben az értelemben: a Bíróság elnökének 2011. szeptember 30‑iAchughbabian végzése, C‑329/11, nem tették közzé, EU:C:2011:630, 9–12. pont, és lásd analógia útján: 2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality [Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai] ítélet, C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 29–31. pont).
40

Így először is a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a közegészség, a közbiztonság és a közrend területén működő szolgálatok tevékenységének folytonosságára vonatkozó követelmény nem ellentétes azzal, hogy e szolgálatok rendes körülmények idején végzett tevékenységei megszervezhetők legyenek, ideértve többek között alkalmazottaik időbeosztását is, annál is inkább, mert a 89/391 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében foglalt kivétel e szolgálatokra kizárólag kivételes súlyú és mértékű körülmények között alkalmazható (lásd különösen, ebben az értelemben: 2004. október 5‑iPfeiffer és társai ítélet, C‑397/01–C‑403/01, EU:C:2004:584, 55. és 57. pont; 2006. január 12‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet, C‑132/04, nem tették közzé, EU:C:2006:18, 26. pont; 2018. november 20‑iSindicatul Familia Constanţa és társai ítélet, C‑147/17, EU:C:2018:926, 67. pont).
14

Az alapeljárás felperese e határozat ellen fellebbezést nyújtott be a Landgericht Frankfurt am Mainhoz (Frankfurt am Main‑i regionális bíróság, Németország), úgy vélve, hogy a 261/2004 rendelet alapján kártalanítás illeti meg a beszállás visszautasítása miatt, és e jognak az e rendelet 5. cikke (1) bekezdése c) pontjának iii. alpontjában a légi járat törlése esetére előírt korlátozásai nem alkalmazhatók.
7

Ezen irányelv „Közszolgáltatási kötelezettségek és fogyasztóvédelem” című 3. cikkének (1) és (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „(1) A tagállamok, intézményi szervezetükre építve és a szubszidiaritás elvét figyelembe véve, gondoskodnak arról, hogy a földgázipari vállalkozásokat ennek az irányelvnek az elvei szerint működtessék a (2) bekezdés sérelme nélkül, azzal a céllal, hogy versengő, biztonságos és környezeti szempontból fenntartható földgázpiac alakuljon ki, és nem alkalmaznak megkülönböztetést ezekkel a vállalkozásokkal szemben sem a jogok, sem a kötelezettségek tekintetében. (2) A[z] [EUSZ‑]Szerződés vonatkozó rendelkezéseinek teljes tiszteletben tartásával – különös tekintettel [106.] cikkére – a tagállamok a földgázágazatban működő vállalkozások számára általános gazdasági érdekből előírhatnak olyan közszolgáltatási kötelezettségeket, amelyek a biztonságra, az ellátás biztonságát is beleértve, az ellátás folyamatosságára, minőségére és árára, valamint a környezetvédelemre – beleértve az energiahatékonyságot, a megújuló energiaforrásokból származó energiákat és az éghajlat védelmét – vonatkoznak. Ezeket a kötelezettségeket világosan meg kell határozni, azoknak átláthatóaknak, megkülönböztetéstől mentesnek és ellenőrizhetőnek kell lenniük, és garantálniuk kell a nemzeti fogyasztókhoz való hozzáférés egyenlőségét [az Unió] földgázipari vállalkozásai számára. Az ellátás biztonsága, az energiahatékonysági/keresletoldali szabályozás […] vonatkozásában […] a tagállamok hosszú távú tervezést vezethetnek be, figyelembe véve annak lehetőségét, hogy harmadik fél is kérhet a hálózathoz való hozzáférést. (3) A tagállamok megfelelő intézkedéseket hoznak a végső felhasználók védelmére, és különösen megfelelő biztosítékokat nyújtanak a védelemre szoruló felhasználók védelmére. E tekintetben a tagállamok meghatározzák a védelemre szoruló felhasználó fogalmát, amely az energiaszegénységre és többek között az ellátásból való kizárás kritikus időszakban alkalmazott tilalmára vonatkozhat. A tagállamok biztosítják a védelemre szoruló felhasználókkal kapcsolatos jogok és kötelezettségek érvényesülését. […]” Magas szintű fogyasztóvédelmet biztosítanak, különös tekintettel a szerződési feltételek átláthatóságára, az általános információkra és a vitarendezési eljárásokra. […]”
32

A jelen ítélet 28. pontjában említett vizsgálat második szakaszát illetően meg kell állapítani, hogy először is a 2008/95 irányelv 3. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontjában foglalt kizáró ok alkalmazható abban az esetben, ha az áru formájának grafikus ábrázolása alapján a formának csak egy részét lehet észlelni, amennyiben az említett formának ez a látható része szükséges, de önmagában nem elegendő az áru műszaki hatásának eléréséhez. Ezzel az értelmezéssel válik ugyanis lehetővé ezen kizáró ok céljának tiszteletben tartása, mivel így kerülhető el az érintett áru műszaki megoldásaira vagy használati jellemzőire vonatkozó monopólium. Ezért – amint arra a Bizottság írásbeli észrevételeiben rámutatott – az említett kizáró ok alkalmazható az érintett áru formájából álló olyan megjelölésre, amely nem mutatja meg a célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges valamennyi alapvető jellemzőt, feltéve hogy az említett áru formájának grafikai ábrázolásán a célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges alapvető jellemzők közül legalább az egyiket látni lehet.
5

Az említett rendelet 23. cikke (1) bekezdésének szövege a következő: „A Szerződés hatálya alá tartozó tagállam területén található repülőtérről kiinduló légi járatok a nagyközönség számára rendelkezésre álló, felkínált vagy bármilyen formában – többek között az interneten – közzétett légi viteldíjaival és légi tarifáival [helyesen: légifuvar‑díjaival] együtt az azokra vonatkozó feltételeket is fel kell tüntetni. A fizetendő végső árat mindenkor fel kell tüntetni, és annak magában kell foglalnia az alkalmazandó légi vitel‑ vagy légi tarifadíjat [helyesen: légifuvar‑díjat], valamint a közzététel idején elkerülhetetlen és előre látható valamennyi vonatkozó adót, díjat, felárat és illetéket. A végső ár megjelölése mellett feltüntetik legalább az alábbiakat: a) légi vitel‑ vagy légi tarifadíj [helyesen: légifuvar‑díj]; b) adók; c) repülőtéri díjak; valamint d) egyéb díjak, felárak és illetékek, mint például a védelmi díj vagy üzemanyagfelár; amennyiben a b), c) és d) pontban felsorolt díjakat a légi vitel‑ vagy légi tarifadíjon [helyesen: légifuvar‑díjon] felül kell megfizetni. A választható felárakat egyértelmű, átlátható és világos formában tüntetik fel minden jegyfoglalási folyamat kezdetén, és azok elfogadásáról az ügyfél dönt [helyesen: azok elfogadása az ügyfél kifejezett nyilatkozatával történik].”