ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
34

Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint amennyiben valamely társaság olyan részesedéssel rendelkezik egy másik társaságban, amely irányító befolyást biztosít számára a társaság döntései tekintetében, és lehetővé teszi számára a társaság tevékenységének meghatározását, a Szerződésnek a letelepedés szabadságára vonatkozó rendelkezéseit kell alkalmazni (lásd többek között a fent hivatkozott Cadbury Schweppes és Cadbury Schweppes Overseas ügyben hozott ítélet 31. pontját, a fent hivatkozott Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation ügyben hozott ítélet 39. pontját, a C-524/04. sz., Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation ügyben 2007. március 13-án hozott ítélet [EBHT 2007., I-2107. o.] 27. pontját, a C-231/05. sz. Oy AA-ügyben 2007. július 18-án hozott ítélet [EBHT 2007., I-6373. o.] 20. pontját, valamint a fent hivatkozott Burda-ügyben hozott ítélet 69. pontját).
4

Az 1/2003 rendelet 15. cikke a következőképpen rendelkezik: „A nemzeti bíróságokkal való együttműködés (1) A Szerződés 81. vagy 82. cikke alkalmazására vonatkozó eljárás során a tagállamok bíróságai felkérhetik a Bizottságot arra, hogy részükre a Bizottság a birtokában lévő információt átadja, vagy véleményt nyújtson a közösségi versenyjog alkalmazására vonatkozó kérdésekben. (2) A tagállamok a nemzeti bíróságok által hozott valamennyi olyan írásbeli ítélet másolatát kötelesek a Bizottság részére eljuttatni, amelyekben a Szerződés 81. vagy 82. cikkének alkalmazásáról döntöttek. Az ilyen másolatot késedelem nélkül el kell küldeni az után, hogy a feleket a teljes írásbeli ítéletről tájékoztatták. (3) A tagállamok saját kezdeményezésükre eljáró versenyhatóságai írásbeli észrevételeket nyújthatnak be a tagállamok bíróságainak a Szerződés 81. vagy 82. cikkének alkalmazására vonatkozó ügyekben. A tagállamok versenyhatóságai az érintett bíróság hozzájárulásával szóbeli észrevételeket is tehetnek a tagállamok nemzeti bíróságainak. Amennyiben a Szerződés 81. vagy 82. cikkének egységes alkalmazása megkívánja, a saját kezdeményezésére eljáró Bizottság írásbeli észrevételeket nyújthat be a tagállamok bíróságainak. A Bizottság az érintett bíróság hozzájárulásával szóbeli észrevételeket is tehet. A tagállamok versenyhatóságai és a Bizottság – kizárólag az észrevételek elkészítése céljából – felkérhetik az érintett tagállam bíróságát, hogy az ügy értékeléséhez szükséges dokumentumokat adja át, illetve gondoskodjon azok átadásáról. (4) Ez a cikk nem érinti a tagállamok versenyhatóságai számára a tagállam joga által biztosított, a bíróságok előtt tett észrevételekre vonatkozó tágabb jogköröket.”
26

A 40/94 rendelet 51. cikke (2) bekezdésének összefüggésében a védjegy megkülönböztető képességének értékelését tehát lajstromozást követően is el lehetett volna végezni. A fellebbező szerint ezzel szemben nincs előírva, hogy a védjegy használata is e lajstromozást követően kell történjen. Ennélfogva a védjegy megszerezhette megkülönböztető képességét a lajstromozási eljárás alatt is. Ha a 40/94 rendelet 51. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi a védjegy megkülönböztető képességének a védjegybejelentés benyújtását követően folytatott használata révén történő megszerzésének bizonyítását, akkor ugyanezen érvelést kell alkalmazni az említett rendelet 7. cikkének (3) bekezdésére is.
39

E megfontolásokra tekintettel az Oberlandesgericht Düsseldorf úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) a) Úgy kell-e értelmezni a [2004/18] irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdése c) pontjának első fordulatában foglalt, »az állam […] finanszíroz« tényállási ismérvet, hogy az állam előírja az egészségbiztosítási pénztári tagságot és a érintett egészségbiztosítási pénztár javára történő – a jövedelem mértékéhez igazodó – járulékfizetés kötelezettségét, miközben az egészségbiztosítási pénztár meghatározza a járulék mértékét, az egészségbiztosítási pénztárak azonban a szolidáris alapú finanszírozás – indokolásban részletesebben ismertetett – rendszerén keresztül kapcsolódnak egymáshoz, és minden egyes egészségbiztosítási pénztár kötelezettségének teljesítése biztosított? b) Úgy kell-e értelmezni a [2004/18] irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdése c) pontjának második fordulatában foglalt tényállási ismérvet, amely szerint az intézmény »irányítása ezen intézmények felügyelete alatt áll«, hogy megfelel ezen ismérvnek a folyamatban lévő és jövőbeli ügyleteket is érintő állami törvényességi felügyelet, ideértve adott esetben az államnak az indokolásban ismertetett egyéb beavatkozási lehetőségeit is? 2) Ha az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés a) vagy b) pontjára igenlő választ kell adni, akkor úgy kell-e értelmezni a [2004/18] irányelv 1. cikke (2) bekezdésének c) és d) pontját, hogy az olyan áru rendelkezésre bocsátását, amelyet az adott ügyfél egyéni szükségleteinek megfelelő formában, ahhoz igazodva állítottak elő, és amelynek a használatára vonatkozóan az adott ügyfelet egyéni tanácsokkal szükséges ellátni, »árubeszerzésre irányuló szerződésnek« vagy »szolgáltatásra irányuló szerződésnek« kell-e tekinteni? A besorolásnál csak az adott szolgáltatások értékét kell-e figyelembe venni? 3) Ha a 2) kérdésben említett rendelkezésre bocsátást »szolgáltatásként« kell vagy lehet besorolni, úgy a [2004/18] irányelv 1. cikkének (4) bekezdése – az irányelv 1. cikkének (5) bekezdése szerinti keretmegállapodástól való elhatárolásként – úgy értelmezendő-e, hogy »szolgáltatási koncesszió« alatt a szerződés-odaítélés olyan formája is értendő, amelynek során: — annak eldöntése, hogy a nyertes ajánlattevő részesül-e egyedi megbízásban, és ha igen, milyen esetekben, nem az ajánlatkérőtől, hanem harmadik felektől függ, — a nyertes ajánlattevő díjazásának kifizetése az ajánlatkérőn keresztül történik, mivel a törvény erejénél fogva egyedül ez utóbbi a díjfizetésre és a szolgáltatás teljesítésére harmadik személyekkel szemben kötelezett fél, valamint — a nyertes ajánlattevő a harmadik személyek általi igénybevételt megelőzően semmiféle szolgáltatást nem köteles teljesíteni és biztosítani?”
82

Először is, a megfelelő lakáskínálat garantálására irányuló célt illetően meg kell állapítani, hogy még ha feltételezzük is, hogy ez a cél nyomós közérdeket képez, az EStG 92a. §-ában szereplő azon feltétel, hogy a megvásárolni vagy megépíteni kívánt lakás Németországban legyen, mindenképpen meghaladja a cél eléréséhez szükséges mértéket, mivel az akkor is elérhető, ha a határ menti ingázók Németország helyett továbbra is más tagállamot választanak lakóhelyül (lásd ebben az értelemben a C-152/05. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2008. január 17-én hozott ítélet [EBHT 2008., I-39. o.] 27. és 28. pontját).
3)

Az EK 307. cikk első bekezdését úgy kell értelmezni, mint amely lehetővé teszi a tagállamok bíróságai számára, hogy – a különösen a jelen ítéletben megállapított szempontokra tekintettel általuk elvégzendő ellenőrzés fenntartása mellett – az e tagállamok valamely harmadik állammal megkötött, a jelen ügyben szereplőhöz hasonló kétoldalú szerződéseiben található, és e harmadik állam egyik elnevezésének oltalmat biztosító rendelkezéseit akkor is alkalmazzák, ha azok ellentétesnek bizonyulnak az EK-Szerződés szabályaival, mivel olyan kötelezettségről van szó, amely az érintett tagállamnak az Európai Unióhoz történő csatlakozását megelőzően kötött egyezményeiből ered. Addig is, amíg az EK 307. cikk második bekezdésében említett megfelelő lépésekkel ki nem küszöbölik a csatlakozás előtt kötött valamely egyezmény és az EK-Szerződés között fennálló összeegyeztethetetlenséget, az EK 307. cikk első bekezdése felhatalmazza ezt a tagállamot arra, hogy továbbra is alkalmazza az ilyen egyezményt, amennyiben az olyan kötelezettségeket ír elő, amelyek a nemzetközi jog alapján továbbra is terhelik őt.”
5

A 91/628 irányelv 8. cikke a következőképpen rendelkezik: „A tagállamok biztosítják, hogy a 90/425/EK irányelvben megállapított ellenőrzési elvekkel és szabályokkal összhangban az illetékes hatóságok ezen irányelv követelményeinek betartását az alábbiak nem diszkriminatív vizsgálatán keresztül ellenőrizzék: a) szállítóeszközök és az állatok közúti szállítás közben; b) a rendeltetési helyükre érkező szállítóeszközök és állatok; c) szállítóeszközök és állatok a piacokon, kiindulási helyeken, megálló- és átrakodóhelyeken; d) a kísérőokmányokon szereplő adatok. Ezeket a vizsgálatokat minden tagállamban az évente szállított állatok reprezentatív mintáján kell elvégezni, és elvégezhetők más célból végzett ellenőrzésekkel egy időben is. Minden tagállam illetékes hatósága éves jelentést nyújt be a Bizottságnak a megelőző naptári évben az a), b), c) és d) pontok tekintetében végzett vizsgálatok számáról, a megállapított jogsértések részleteivel, és az illetékes hatóság által ezek következtében tett intézkedésekkel együtt. Továbbá, amennyiben egy tagállam illetékes hatósága olyan információ birtokába jut, amely alapján jogsértés gyanítható, ellenőrzéseket végezhet, amíg az állatszállítmány az érintett tagállam területén tartózkodik. E cikk nem érinti a tagállamnak a jogszabályok általános betartásáért felelős hatóságai által nem diszkriminatív jelleggel végzett ellenőrzéseket.”
7

A Bizottság 2001. november 7-én és 8-án a Szerződés [81.] és [82.] cikkének végrehajtásáról szóló első, 1962. február 6-i 17. tanácsi rendelet (HL 1962. L 13., 204. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 3. o.) 14. cikkének (3) bekezdése alapján vizsgálatot folytatott több közösségi rövidáru-termelő és forgalmazó – köztük a fellebbezők és két brit vállalkozás, illetőleg ezek leányvállalatai, vagyis egyrészt a Coats Holdings Ltd és a J & P Coats Ltd (a továbbiakban együtt: Coats), másrészt pedig az Entaco Group Ltd és az Entaco Ltd (a továbbiakban együtt: Entaco) – helyiségeiben.
40

A jelen ügyben – amint azt az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 72. és 77. pontjában is megjegyezte – a Bizottság a kifogásközlésben neki tudta be a jogsértést, mivel a jogsértés időszakában 100%-os anyavállalatként a tulajdonában lévő Copigraph kartellben való részvételéért ő a felelős. A Bolloré viszont a kifogásközlés alapján nem láthatta előre, hogy a Bizottság a vitatott határozatban a jogsértést a kartell tevékenységeiben való személyes és közvetlen közreműködése miatt is be szándékozik tudni a Bollorénak.
19

A BIE határozatával szemben az AHP 2006. július 26-án keresetet nyújtott be a Rechtbank ’s-Gravenhagéhoz, amely felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1) Ellentétes-e az […] 1768/92 rendelettel, különösen annak [3. cikke c) pontjával], ha egy alapszabadalom jogosultja számára [KOT-ot] adnak egy olyan termékre, amelyre a [KOT] iránti bejelentés időpontjában egy vagy több szabadalmas számára már egy vagy több [KOT-ot] adtak? 2) Eltérő választ eredményez-e az első kérdésre az […] 1610/96 rendelet, különösen pedig e rendelet tizenhetedik preambulumbekezdése, valamint 3. cikke (2) bekezdésének második mondata? 3) Az előbbi kérdések megválaszolása szempontjából van-e jelentősége annak, hogy az utolsóként benyújtott bejelentést, akárcsak a korábbi bejelentést vagy bejelentéseket az 1768/92 rendelet 7. cikkének (1) bekezdésében vagy az 1768/92 rendelet 7. cikkének (2) bekezdésében meghatározott határidőn belül nyújtották-e be? 4) Az előbbi kérdések megválaszolása szempontjából van-e jelentősége annak, hogy az 1768/92 […] rendelet 13. cikke alapján a [KOT] megadásakor biztosított oltalmi idő ugyanabban vagy későbbi időpontban jár le, mint az ugyanarra a termékre adott egy vagy több tanúsítványon alapuló oltalmi idő? 5) Az előbbi kérdések megválaszolása szempontjából van-e jelentősége annak, hogy az 1768/92 […] rendelet nem határozza meg, hogy e rendelet 9. cikkének (1) bekezdése szerinti, hatáskörrel rendelkező hatóságoknak milyen határidőn belül kell egy [KOT] iránti bejelentést feldolgozniuk, és végül azt megadniuk, miáltal a tagállamok megfelelő hatóságai általi feldolgozás különböző sebessége egy tanúsítvány megszerzésének lehetősége terén különbségekhez vezethet?”
186

A megtámadott ítélet hatályon kívül helyezésére irányuló harmadik jogalap öt részre oszlik, amelyek a következőkön alapulnak: az Elsőfokú Bíróság, amikor tévesen állapított meg közvetlen okozati összefüggést a Bizottság által elkövetett hiba és a Schneider által – a Legrand 2002. július 26-án megállapodott vételárának a tényleges átadás halasztásával járó csökkenése okán – elszenvedett kár között: — pontatlan ténymegállapításokat tett annak megítélését illetően, hogy – először is – a Schneider kénytelen volt 2002. július 26-án befejezni a Legrand eladásával és vételárával kapcsolatos tárgyalásokat, másodszor hogy az átruházás tényleges megvalósulásának időpontjaként meghatározott időpont időben kellően távoli a Schneider I-ítélet kihirdetésének várható időpontjától ahhoz, hogy lehetővé tegye a Schneider számára annak a lehetőségnek a biztosítását, hogy a Bizottság újból vizsgálja az összefonódást, és a Schneider új korrekciós intézkedéseket terjeszthet elő, harmadszor pedig hogy létezik okozati összefüggés a kellően súlyos jogsértés és a Schneider által hivatkozott árcsökkenés között; — elferdítette továbbá a bizonyítékokat, amikor e három pontról határozott; — hibásan minősítette a tényállást; — ellentmondásosan indokolta határozatát az ugyanazon ítélet 260–286. pontjában található elemzést illetően, amely alapján korábban az Elsőfokú Bíróság kizárta a kellően szoros okozati összefüggés fennállását a Bizottság által elkövetett hiba és a szóban forgó eszközök Schneider általi megszerzése és az átruházása között elszenvedett értékcsökkenésének teljes összege között; — pontatlan ténymegállapításokat tett, és tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy találta, hogy a Schneider nem járult hozzá a kár egészének bekövetkezéséhez, míg ezzel ellentétes megállapítás következett volna az indokolásból, először is mivel a Schneider megismerhette az összefonódás által létrehozott támogatási helyzet miatt szükségszerűen felmerülő versenyjogi problémákat, másodszor mivel elállt a szétválást elrendelő határozat végrehajtásának felfüggesztése iránti kérelmétől, és nem nyújtott be később sem ideiglenes intézkedés iránti kérelmet a Legrand eladásával kapcsolatban őt terhelő kötelezettséget illetően, és harmadszor mivel olyan időpontot választott a Legrand átruházására, amelyre vonatkozóan nem terhelte kötelezettség.
16

A területrendezésről és fejlesztésről szóló 2006. évi törvénnyel (stratégiai infrastruktúra) (Public Act 27/2006, Planning and Development [Strategic Infrastructure] Act 2006, Order 2006, S. I. 525/2006), (a továbbiakban: PDA) módosított, a területrendezésről és fejlesztésről szóló 2000. évi törvény (Public Act 30/2000, Planning and Development Act 2000; a továbbiakban: PDA) 176. cikkének és a területrendezésről és fejlesztésről szóló 2001. évi rendeletek (Planning and Development Regulations 2001, S. I. 600/2001) 5. mellékletének összefüggő rendelkezései értelmében bizonyos küszöbértékek átlépése és bizonyos projektek esetében kötelező a környezetre gyakorolt hatásokra vonatkozó jelentés és a környezeti hatásvizsgálat, amelyek között nem szerepel a magánutakra vonatkozó projektek külön osztálya.
2

Ezt a kérelmet az M. Horvath és a Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs (Környezetvédelmi, Élelmezési és Mezőgazdasági Minisztérium, a továbbiakban: Secretary of State) között az Anglia területére vonatkozóan elfogadott, az 1782/2003 rendelet 5. cikkében és IV. mellékletében szereplő jó mezőgazdasági és ökológiai állapotra vonatkozó minimumkövetelményeket meghatározó szabályozás tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.
33

Követelésének alátámasztására azzal érvel, hogy a DAK szempontjából a természetbeni ellátás is ténylegesen pénzbeli ellátásnak tekintendő, ezért nincs olyan megengedhető megkülönböztetési kritérium, amely a természetbeni ellátások exportjának kizárását megalapozhatja. A természetbeni ellátás nyújtásának megtagadása továbbá az analógia útján alkalmazandó 1612/68 rendelet 10. cikkével együttesen olvasott EK 39. cikk sérelmét is megvalósítja. Végül az EK 49. cikk szerinti szolgáltatásnyújtás szabadsága is sérelmet szenved.
83

A fellebbező azzal érvel, hogy a tengeri fuvarozási társaságokkal szemben tárgyaló szerepet tölt be, és mint ilyen, tagjai munkavállalásának feltételeiről tárgyal, ennélfogva azon feltételekről is, amelyek szerint a dán állam az engedélyezett támogatást nyújtja a kedvezményezetteknek. Ebben az értelemben álláspontja szerint hasonló szerepet tölt be a Landbouwschaphoz, amely a holland állam által a kertészeknek biztosított támogatás nyújtásának feltételeiről tárgyalt, és az Elsőfokú Bíróság a megtámadott végzés 40. pontjában ezt elismerte jelezve, hogy a fellebbező rész vett „a támogatás hajótulajdonosok részére való nyújtásának mechanizmusában”. Ugyanígy, noha ez utóbbi nem vett részt a közösségi iránymutatásban szereplő feltételek tárgyalásában, a közösségi tengerészek egyértelműen meghatározott csoportját képviseli, amely különleges helyzettel bír ezen iránymutatás szempontjából.
24

Az érdekeltek keresetet nyújtottak be az Air France-szal szemben a Bezirksgericht für Handelssachen Wien (Ausztria) előtt, amelyben egyenként 600 euró összegű kártalanítást kértek az alperestől a 261/2004 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjával együtt olvasott 5. cikke alapján, járatuk törlése okán. Az említett bíróság e keresetet elutasította azzal az indokkal, hogy a járat nyilvánvaló késésének ellenére a 261/2004 rendelet nem teszi lehetővé e járat törlésének megállapítását. S. Böck és C. Lepuschitz fellebbezést nyújtott be e határozattal szemben a Handelsgericht Wien előtt.
52

Mindenesetre attól kezdve, hogy valamely tagállam egyoldalúan vagy egyezmények útján jövedelemadót vet ki a belföldi illetőségű társaságok által nemcsak a belföldi, hanem a külföldi illetőségű részvényeseknek fizetett osztalékra is, e külföldi illetőségű részvényesek helyzete hasonló a belföldi illetőségű részvényesek helyzetéhez (a fent hivatkozott Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation ügyben hozott ítélet 68. pontja, a fent hivatkozott Denkavit Internationaal és Denkavit France ügyben hozott ítélet 35. pontja, valamint a fent hivatkozott Amurta-ügyben hozott ítélet 38. pontja).
54

Márpedig, még ha ez utóbbi esetben – amint a „mint például” kifejezés használata is bizonyítja – a 93/38 irányelv 34. cikkének (1) bekezdése nem taxatíve sorolja is fel az ajánlatkérő által alkalmazható feltételeket, és ha e rendelkezés szabad választási lehetőséget biztosít is az ajánlatkérők számára a bírálati szempontok körében, e választási lehetőség csak a gazdaságilag összességében legelőnyösebb ajánlat meghatározásának részszempontjaira terjedhet ki (lásd analógia útján a fent hivatkozott Beentjes-ügyben hozott ítélet 19. pontját; a C-19/00. sz., SIAC Construction ügyben 2001. október 18-án hozott ítélet [EBHT 2001., I-7725. o.] 35. és 36. pontját; a C-513/99. sz. Concordia Bus Finland ügyben 2002. szeptember 17-én hozott ítélet [EBHT 2002., I-7213. o.] 54. és 59. pontját; a C-315/01. sz. GAT-ügyben 2003. június 19-én hozott ítélet [EBHT 2003., I-6351. o.] 63. és 64. pontját, valamint a fent hivatkozott Lianakis és társai ügyben hozott ítélet 29. pontját).
13

Ami először is a bizalomvédelem elvének és a jóhiszemű együttműködés elvének megsértését illeti, a Spanyol Királyság emlékeztet arra, hogy a tagállamok egy közösségi intézménnyel szemben akkor hivatkozhatnak ezekre az elvekre, ha ez az intézmény, ismétlődő és folyamatos gyakorlata által, megalapozott elvárást keltett bennük a tekintetben, hogy meghatározott körülmények között bizonyos konkrét magatartást fog tanúsítani, és semmilyen jel nem utal arra, hogy ezt a gyakorlatát megváltoztatná. Márpedig a tagállami kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásnál a Bizottság állandó gyakorlata az, hogy nem indít ilyen eljárást akkor, ha a közösségi jogot megsértő tagállam a kötelezettségszegést az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő letelte után, de a kereset megindítása előtt megszünteti, és ez arra az esetre is igaz, ha az eljárás még mindig érdekében állna. A jelen esetben a Bizottság megsértette a fent említett elveket annyiban, amennyiben majdnem egy évvel a kifogásolt kötelezettségszegés megszüntetése után nyújtotta be a keresetet, és előzetesen nem közölte az érintett tagállammal, hogy szokásos gyakorlatától el kíván térni, továbbá semmilyen elfogadható indoka sem volt erre.
4

A rendelet 9. cikke (1) bekezdésének c) pontja a következőket mondja ki: „(1) A közösségi védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ […] c) a közösségi védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést a közösségi védjegy árujegyzékében szereplő árukhoz, illetve szolgáltatásokhoz nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, feltéve hogy a közösségi védjegy a Közösségben jó hírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a közösségi védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét.”
2

A kérdést a HSBC Holdings plc (a továbbiakban HSBC), a Vidacos Nominees Ltd és a Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs (brit adóhatóságok) között egy „stamp duty reserve tax” [bélyegilletéktartalék-adó] (a továbbiakban: SDRT) elnevezésű adónak az 1986. évi költségvetési törvény (Finance Act 1986, a továbbiakban: „FA 1986”) 96. cikke értelmében történt kivetése tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
38

A Bizottság elsődlegesen azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, utasítsa el a KFC által a vitatott határozat megsemmisítése iránt előterjesztett keresetet, és a KFC-t kötelezze a költségek viselésére. Másodlagosan azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet annyiban, amennyiben az a KFC-n kívül azon egyéb piaci szereplőknek is jogokat biztosít, amelyek a 2001. július 11-i határozat meghozatalának időpontjáig CFA-engedély iránti kérelmet nyújtottak be a holland adóhatósághoz, és utasítsa el a vitatott határozat megsemmisítése iránti keresetet annyiban, amennyiben az arra irányul, hogy az ilyen piaci szereplőknek is biztosítsanak jogokat.
10

A fejlődés előmozdítására irányuló sürgős rendelkezésekről és az államháztartás működésének javításáról (disposizioni urgenti per favorire lo sviluppo e per la correzione dell’andamento dei conti pubblici) szóló 2003. szeptember 30-i 269. sz. törvényrendelettel (a GURI 2003. október 2-i 229. számának rendes melléklete) módosított, a 2003. november 24-i 326. sz. törvénnyel (a GURI 2003. október 25-i 274. számának rendes melléklete), módosításokkal törvénnyé alakított, a helyi önkormányzatokról szóló törvények egységes szövegének megállapításáról (testo unico delle leggi sull’ordinamento degli enti locali) szóló 2000. augusztus 18-i 267. sz. törvényerejű rendelet (a GURI 2000. szeptember 28-i 227. számának rendes melléklete; a továbbiakban: 267/2000 törvényerejű rendelet) 113. §-ának (5) bekezdése előírja: „A szolgáltatást az ágazati szabályozásnak megfelelően és az Európai Unió szabályozásának betartásával kell nyújtani, oly módon, hogy a szolgáltatást a következők számára ítélik oda: a) nyilvános közbeszerzési eljárás útján kiválasztott tőkeegyesítő társaságok szármára; b) vegyes tőkéjű – köz- és magántőkéből alapított – társaságok számára, amelyekben a magánbefektetőt olyan nyilvános közbeszerzési eljárás útján választották ki, amely biztosítja a nemzeti és közösségi versenyszabályok betartását az illetékes hatóságok által különleges intézkedésekben és körlevelekben elfogadott iránymutatásoknak megfelelően; c) teljes egészében köztőkéből alapított társaságok számára azzal a feltétellel, hogy az alaptőkében részesedéssel rendelkező önkormányzat vagy önkormányzatok e társaságot a saját szerveik felett gyakorolt ellenőrzéshez hasonló módon ellenőrizzék, és hogy a társaság tevékenységének lényeges részét az őt ellenőrző önkormányzat vagy önkormányzatok részére végezze.”