A Bíróság a fellebbezést elfogadhatatlannak minősítheti, ha a Törvényszék ítéletének meghozatalát követően bekövetkező tény a fellebbező oldalán fennálló joghátrány elenyészéséhez vezetett. Az eljáráshoz fűződő érdek ugyanis azt feltételezi, hogy a fellebbezőnek a fellebbezésből, annak eredményeképpen, előnye keletkezik. Ha a Törvényszék ítéletét követően valamely tanácsi határozat – nem ex tunc, hanem csak ex nunc hatállyal – hatályon kívül helyezi az előbbi által megsemmisített rendeletet, a fellebbező eljáráshoz fűződő érdeke fennmarad a megsemmisített rendelet által az elfogadásának napjától a hatályon kívül helyezése időpontjáig terjedő időszak alatt kifejtett joghatások tekintetében.

Ami a 384/96 dömpingellenes alaprendelet 2. cikke (7) bekezdése c) pontjának első francia bekezdése által a piacgazdasági feltételek alapján működő vállalkozás jogállásának elismeréséhez előírt feltételek értelmezését illeti, a Törvényszék helyesen ítéli meg úgy, hogy az olyan állami ellenőrzés, amelyet azok a körülmények támasztanak alá, hogy az állami részvényesek, még ha kisebbségben is vannak, irányítják a közgyűlést, ők választják meg a társaság igazgatótanácsának tagjait, és az említett társaság tisztviselőinek egy része a társasággal munkaszerződést vagy szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződést kötött, főszabály szerint nem azonosítható az említett cikk értelmében vett „jelentős állami beavatkozással”, és ezért nem mentesítheti a Tanácsot és a Bizottságot azon kötelezettsége alól, hogy figyelembe vegye az érintett gyártó által a működésének konkrét ténybeli, jogi és gazdasági környezetére vonatkozóan benyújtott bizonyítékokat.

A kérdéses rendelet 2. cikke (7) bekezdése c) pontja első francia bekezdésének szövegéből ugyanis egyértelműen kitűnik, hogy e rendelkezés nem a termelő vállalkozások tekintetében fennálló bármely állami beavatkozásra vonatkozik, hanem kizárólag az ezen vállalkozásoknak az árakra, a költségekre és a ráfordításokra vonatkozó döntéseit érintő állami beavatkozásokra. Ezenfelül magának a „beavatkozás” kifejezésnek a használata is arra utal, hogy nem elég, ha az állam az említett döntésekre bizonyos befolyást gyakorolhat, hanem ténylegesen be kell avatkoznia. Ráadásul a gyártónak az árra, a költségekre és a ráfordításokra vonatkozó döntéseibe való beavatkozásnak „jelentősnek” kell lennie. Vitathatatlan tehát, hogy a szóban forgó cikk lehetővé teszi, hogy az állam bizonyos mértékben beavatkozzon ezekbe a döntésekbe.

Az említett döntésekbe való állami beavatkozás jelentős jellegének fennállását vagy annak hiányát e rendelkezés céljához viszonyítva kell értékelni, amely a gyártó piacgazdasági feltételek melletti működésének, valamint különösen annak biztosítására irányul, hogy a gyártó részéről felmerülő költségek és az általa alkalmazott árak a piaci erők szabad összhatásának eredményei legyenek. Következésképpen az olyan állami beavatkozás, amely sem jellegénél, sem hatásainál fogva nem alkalmas arra, hogy a gyártónak az árra, a költségekre és a ráfordításokra vonatkozó döntéseit a piacgazdasági feltételekkel összeegyeztethetetlenné tegye, nem tekinthető jelentősnek.

Mindazonáltal ezen értelmezés nem jár annak a feltételnek a megszüntetésével, amely szerint a gyártónak az árakra, a költségekre és a ráfordításokra vonatkozó döntéseit ilyen beavatkozás nélkül kell meghoznia. Ugyanis, még ha a gyártó az említett döntéseket kizárólag a piac jelzései alapján hozza is meg, az említett feltétellel ellentétes a piacgazdasági feltételek alapján működő vállalkozás jogállása kedvezményének a megadása abban az esetben, ha az állam a piaci erők szabad összhatásába jelentős módon beavatkozott, például oly módon, hogy bizonyos nyersanyagok vagy a munkaerő árába közvetlenül beavatkozik. Mindenesetre a gyártó feladata azon bizonyítékok előterjesztése, amelyek igazolhatják, hogy nem érvényesül jelentős állami beavatkozás, amikor meghozza kereskedelmi döntéseit, és e bizonyítékok tekintetében a Tanács és a Bizottság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik.

(vö. 78–83., 89–91. pont)