ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
88

A Tanács vitatja a felperes érveinek megalapozottságát. Először is arra hivatkozik, hogy a felperes neve említett jegyzékekbe való felvételének időpontjában az IRISL és a HDSL neve még szerepelt a vitatott jegyzékekben, ugyanis amikor a Törvényszék megsemmisítette nevük jegyzékbe vételét, az érintett jogi aktusok joghatásainak a fenntartását is előírta a 267/2012 rendelet részleges megsemmisítésének hatálybalépéséig (2013. szeptember 16‑iIslamic Republic of Iran Shipping Lines és társai kontra Tanács ítélet, T‑489/10, EU:T:2013:453, 80–83. pont), nevezetesen az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikkében előírt, a Bíróság előtti fellebbezési határidő lejártáig. Másodszor továbbra is arra az álláspontra helyezkedik, hogy a felperes által ügynöki minőségében a HDSL‑nek nyújtott szolgáltatások alapvetőek, ugyanis e szolgáltatások hiányában a HDSL nem működhetne az Egyesült Arab Emírségekben. Harmadszor hangsúlyozza, hogy azok a kritériumok, amelyek alapján a felperes nevét felvették e jegyzékekbe, nem az atomfegyverek elterjedésével való kapcsolatán alapuló kritériumok, hanem a fenti 25. pontban felidézett, 2013. októberi intézkedésekben megállapított általános jegyzékbe vételi kritériumok. Negyedszer hangsúlyozza, hogy benyújtotta a felperes nevének az ugyanezen jegyzékekben való további szerepeltetésére vonatkozó bizonyítékokat azzal, hogy többek között bemutatta a felperes egyik munkavállalójának önéletrajzát, amely jelzi, hogy az említett munkavállaló akkor jár el, amikor az IRISL hajói Jebel Ali kikötőjét érintették.
1

2013. június 18‑án a felperesek, Izsák Balázs‑Árpád és Dabis Attila öt másik személlyel együtt, az EUSZ 11. cikk (4) bekezdése és a polgári kezdeményezésről szóló, 2011. február 16‑i 211/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 65., 1. o.) alapján „Kohéziós politika a régiók egyenlőségéért és a regionális kultúrák fenntarthatóságáért” (Cohesion policy for the equality of the regions and sustainability of the regional cultures) címmel polgári kezdeményezésre irányuló javaslatot (a továbbiakban: vitatott javaslat) terjesztettek az Európai Bizottság elé.
24

A törlési osztály úgy ítélte meg, hogy a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjára alapított kérelmet nem kell tekintetbe venni egyrészt azért, mert e kérelmet a válasz szakaszában terjesztették elő, másrészt mert nincs különbség a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjában foglalt okok vizsgálata között. Ezzel szemben a fellebbezési tanács megállapította mindenekelőtt, hogy a törlési kérelem űrlapjában foglaltak szerint a kérelemnek a 207/2009 rendelet 7. cikkével együttesen értelmezett 52. cikke (1) bekezdésének a) pontján kell alapulnia. Ezt követően kérelme indokait bemutató beadványában a beavatkozó a 207/2009 rendelet (1) bekezdésének b) és c) pontjában foglalt kizáró okokra hivatkozott, anélkül hogy egyértelmű különbséget tenne e két kizáró ok között. Megállapította végül, miután kiemelte, hogy a beavatkozó kifejezetten utalt a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjára, és hogy kérelmében állást foglalt a vitatott védjegy megkülönböztető képessége tárgyában, hogy meg kell határozni, hogy a vitatott védjegyet a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjában foglalt feltétlen kizáró okokra tekintettel törölni kell‑e.
53

A 3. sz. kötelezettségvállalást illetően meg kell jegyezni, hogy az kizárólag az igazságszolgáltatási rendszer hatékonyságára vonatkozik, és egyáltalán nem rendelkezik arról, hogy a bírósági határozatok végrehajtására irányuló hatáskört szintén előre meghatározott eljárások szerint konkrét szervre kell ruházni. Ugyanis – amint azt a Bizottság helyesen hangsúlyozza – a bírósági határozatok végrehajtásának rendszerét a tagállamokban nem az uniós jog szabályozza, és az következésképpen nem tartozik a csatlakozó állam által átveendő uniós vívmányok közé, amit a felperesek végeredményben nem is vitatnak. Kétségtelen, hogy a Szerződések, mint az Európai Unió Alapjogi Chartája is, meghatároznak bizonyos elveket, amelyeknek a tagállami igazságszolgáltatást szabályozniuk kell, úgymint a bíróságok pártatlanságát vagy az ártatlanság vélelmét, továbbá meghatároznak bizonyos, a nemzeti szabályozások közelítése miatt szükséges, tagállamok közötti igazságügyi együttműködést biztosító szabályokat is. A Bizottságnak ekképpen volt alkalma a horvát hatóságok elleni fellépésre – amint azt egyébiránt a felperesek a „de la Lex Perković” néven ismert ügyre hivatkozva megjegyezték – az igazságügyi együttműködés területén harmonizált bizonyos rendelkezések átültetésével kapcsolatos problémák miatt. Viszont az elsődleges jog vagy a másodlagos jog egyetlen rendelkezése sem határoz meg harmonizált rendszert a bírósági határozatok végrehajtása tekintetében. A felperesek egyébiránt hangsúlyozták, hogy számos uniós tagállam olyan rendszert választott a bírósági határozatok végrehajtására, amely a bírósági végrehajtókéval egyezik, elismerve ezáltal azt is, hogy nem minden tagállamban van ilyen rendszer.
44

Ezt követően a C (2010) 7095 végleges bizottsági határozattal módosított, az Oktatási, Audiovizuális és Kulturális Ügynökség hatásköreinek az oktatási, audiovizuális és kulturális terület közösségi programjainak, ideértve a közösségi költségvetésben szereplő hitelek teljesítését, végrehajtása céljából történő átruházásáról szóló, 2009. május 6‑i C (2009) 3355 végleges bizottsági határozat végrehajtotta a 2009/336 határozatot. A MEDIA 2007 programot tehát említi a C (2009) 3355 határozat bevezető hivatkozásainak 28. pontja. Az említett határozat „Költségvetési végrehajtási feladatok” című 5. cikke (1) bekezdésének a) pontjában pontosítja, hogy az EACEA eljár „a támogatások nyújtása és az azokra vonatkozó megállapodások és határozatok kezelése” tárgyában, és „[e]nnek érdekében a Bizottság az [EACEA‑t] bízza meg azzal, hogy tegyen meg bizonyos lépéseket vagy tegyen meg minden olyan lépést, amely a támogatási eljárások elindításához és befejezéséhez szükséges, amelyek részletei a III. mellékletben találhatóak” [nem hivatalos fordítás].
31

A felperes – a 2003/361 ajánlás releváns rendelkezéseit felidézve – jelzi, hogy valamely vállalkozás méretének kiszámításához a vállalkozás adataihoz hozzá kell adni a lehetséges partnervállalkozások (valamint kapcsolt vállalkozásaik) adatait és a lehetséges kapcsolt vállalkozások (valamint az azokhoz képest közvetlenül az értékesítési lánc előző vagy következő szintjén elhelyezkedő partnervállalkozásaik) adatait. A jelen ügyben az ECHA tévesen vélte úgy, hogy a Medini Ltd és az A. L. O. Immobilien GmbH a felperes „partnervállalkozásai”. Ezek a vállalkozások valójában az I. C. B. Srl partnervállalkozásai, amely viszont a felperes kapcsolt vállalkozása. Egyébként sem maga a Compagnie d’Investissement des Alpes, sem pedig a Medini lehetséges partnervállalkozásai – amelyekre vonatkozóan az ECHA információkat kért – nem partnervállalkozásai az I. C. B.‑nek, ekként pedig a fortiori nem helyezkednek el ezen utóbbi vállalkozáshoz képest közvetlenül az értékesítési lánc előző vagy következő szintjén. A felperes méretének meghatározása céljából tehát kizárólag a felperes, (kapcsolt vállalkozásként) az I. C. B., valamint (az I. C. B. partnervállalkozásaiként) a Medini és az A. L. O. Immobilien adatait kell figyelembe venni. A felperes megküldte az ECHA részére az e vállalkozásokra vonatkozó valamennyi releváns információt. A 2003/361 ajánlás melléklete 6. cikke (3) bekezdésének második albekezdésével kapcsolatban az ECHA által a beadványaiban előadott értelmezést illetően a felperes hangsúlyozza, hogy a „kizárólag” kifejezés nem szerepel az említett cikk olasz változatában. Ezenfelül az ECHA értelmezése a partner‑ vagy kapcsolt vállalkozások adatainak „végtelenségig” való figyelembevételét eredményezné. Ez az értelmezés túlzóan kiterjesztő. A felperes nem tartozik a Compagnie d’Investissement des Alpes‑ot vagy a Medini lehetséges partnervállalkozásait magában foglaló vállalkozáscsoportba. Az Európai Bizottság által közzétett és az interneten hozzáférhető, a kkv‑k fogalommeghatározásával kapcsolatos felhasználói útmutató (a továbbiakban: a kkv‑k fogalommeghatározásával kapcsolatos felhasználói útmutató) – amelyre az ECHA beadványaiban hivatkozik – megerősíti a felperes általi értelmezést.
40

Először is azt a kérdést illetően, hogy a felperest közvetlenül érinti‑e a megtámadott határozat, emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a magánszemély közvetlen érintettsége először is azt kívánja meg, hogy a megtámadott jogi aktus közvetlen hatást gyakoroljon a magánszemély jogi helyzetére, másodszor pedig ne hagyjon mérlegelési lehetőséget az intézkedés végrehajtásával megbízott címzettek számára, mert az ilyen végrehajtás tisztán automatikus jellegű, és köztes szabályok alkalmazása nélkül, egyedül az uniós szabályozás alapján történik (1998. május 5‑iDreyfus kontra Bizottság ítélet, C‑386/96 P, EU:C:1998:193, 43. pont; 2009. szeptember 10‑iBizottság kontra Ente per le Ville Vesuviane és Ente per le Ville Vesuviane kontra Bizottság ítélet, C‑445/07 P és C‑455/07 P, EU:C:2009:529, 45. pont).
20

A felperes megjegyzi, hogy a Bizottság elfogadhatatlansági kifogása keresetének csupán egy részére – azaz a 340/2008 rendeletet és a 254/2013 végrehajtási rendeletet érintő részére – vonatkozik. A felperes e tekintetben előadja, hogy az EUMSZ 263. cikk kétségtelenül megengedi a rendeleti jellegű jogi aktusokkal szembeni keresetindítást. Következésképpen és elővigyázatosságból, továbbá az EUMSZ 277. cikk értelmében a felperes a fent említett rendeleteket is meg kívánta támadni. Ezt a lehetőséget az 1979. március 6‑iSimmenthal kontra Bizottság ítélet (92/78, EU:C:1979:53) elismerte. Az EUMSZ 263. cikk még jobban kiszélesítette az európai intézmények által elfogadott általános hatályú jogi aktusokat megtámadni szándékozó személyeknek kínált lehetőségeket. Ha a természetes és jogi személyek a rendeleti jellegű jogi aktusok végrehajtását képező intézkedésekkel egyidejűleg annak ellenére nem tudnák megtámadni e rendeleti jellegű jogi aktusokat, hogy a kihirdetésüktől számított két hónapos határidő lejárt, az uniós jog megengedhetetlen hiányossággal bírna. A felperes hozzáfűzi, hogy azt a lehetőséget is figyelembe vette, hogy még ha az ECHA határozatai meg is felelnének az említett rendeletek rendelkezéseinek, ezek a rendeletek azok, amelyek ellentétesek lennének a Szerződésekkel és az ítélkezési gyakorlat állandó elveivel. A Bizottság magatartását ekkor annyiban lehetne bírálni, amennyiben eltűrte, hogy az ECHA a rá ruházott és a rá ruházható hatásköröket meghaladó mérlegelési jogköröket gyakoroljon. E tényezőkre tekintettel a Törvényszéknek annak vizsgálatával kell kezdenie, hogy a felperes által megtámadott egyedi határozatok mint olyanok a keresetlevélben jelzett okok miatt jogellenesek‑e. Abban az esetben, ha a Törvényszék nem állapítaná meg ezek jogellenességét, akkor azt is vizsgálnia kellene, hogy nem a Bizottság mulasztotta‑e el a szóban forgó rendeletek ECHA általi alkalmazásával kapcsolatos ellenőrzési kötelezettségeit.
576

Ennélfogva, még ha a Merck (GUK) elméletileg be is szerezhetett volna gyógyszerhatóanyag formájában generikus citalopramot harmadik személyektől, és értékesíthetett volna a Lundbeck végtermékeitől eltérő végtermékeket, ehhez semmilyen érdeke nem fűződött, mivel az Egyesült Királyságra vonatkozó GUK‑megállapodás 6.2 pontja alapján az 5 millió GBP összeget bármilyen kockázatvállalás nélkül is megszerezhette a Cipramil értékesítése folytán garantált nyereségként, míg a más generikus termékekkel való piacra lépésre irányuló minden kísérlet eredményeként bitorlási és kártérítési keresetekkel szembesülhetett volna a Lundbeck részéről. Ezenkívül, ahogy azt a Bizottság a megtámadott határozat (784) preambulumbekezdésében kifejti, nehezen képzelhető el harmadik felek ahhoz fűződő érdeke, hogy gyógyszerhatóanyag formájában a Merck (GUK) közvetítésével vásároljanak generikus citalopramot abból a célból, hogy azt végtermék formájában újra értékesítsék az Egyesült Királyságban, ha azt a gyógyszerhatóanyag‑gyártótól, illetve privilegizált beszállítójától közvetlenül is beszerezhették.
62

Elöljáróban meg kell állapítani, hogy a T‑719/13. RENV. sz. ügyben folytatott eljárás folytatására vonatkozó észrevételeiben a Bizottság több okból is vitatja a Bankia és társai és az Aluminios Cortizo azon lehetőségét, hogy írásbeli észrevételeket nyújtsanak be, és beavatkozó félként részt vehessenek a Törvényszék elé visszautalt eljárásban. Először is ez ellentétes lenne az eljárási szabályzat 217. cikke (1) bekezdésének szövegével. Emellett ez gyakorlatilag azt jelentené, hogy az elsőfokú eljárás során olyan felek beavatkozása válna lehetővé, akik számára nem engedhető meg a beavatkozás, mivel e felek olyan kereseteket nyújtottak be, amelyek elbírálása még mindig folyamatban van. Egyébiránt a Bizottság szerint a jelen helyzet különbözik az 1993. március 23‑iGill kontra Bizottság ítélet (T‑43/89, EU:T:1993:24) alapjául szolgáló helyzettől, amelyben a Törvényszék a visszautalt eljárás szakaszában olyan fél beavatkozását engedte meg, aki csak a fellebbezési eljárásban lépett a perbe amiatt, hogy a Bíróság nem határozott e fél költségeiről. Márpedig a Bizottság rámutat, hogy a jelen ügyben a Bíróság a fellebbezés tárgyában hozott ítéletében határozott a Bankia és társai, valamint az Aluminios Cortizo költségeiről. Végül a Bizottság arra hivatkozik, hogy a jelen ügy különbözik attól a helyzettől, amikor valamelyik fél beavatkozási kérelmet nyújt be, a Törvényszék azonban e kérelemről az ügyet elbíráló határozatában nem dönt. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy ebben az esetben egy esetleges visszautalást követően a beavatkozási kérelmek továbbra is érvényben vannak, és a Törvényszéknek határoznia kell azokról (lásd ebben az értelemben: 2014. szeptember 2‑iStichting Woonpunt és társai kontra Bizottság végzés, T‑203/10 RENV, nem tették közzé, EU:T:2014:792, 47. pont).
53

A harmadik jogalap alapja a szóban forgó intézkedések belső piaccal való összeegyeztethetősége feltételeinek megsértése, többek között mivel a Bizottság megsértette a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatást (HL 1999. C 288., 2. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 322. o.; helyesbítés: magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 4. kötet, 142. o.; a továbbiakban: 1999. évi iránymutatás), a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatást (HL 2004. C 244., 2. o.; helyesbítés: HL 2011. C 122., 12. o.; a továbbiakban: 2004. évi iránymutatás), valamint a repülőterek finanszírozására és a regionális repülőterekről közlekedő légitársaságoknak nyújtott indulási célú állami támogatásokra vonatkozó közösségi iránymutatásokat (HL 2005. C 312., 1. o.; a továbbiakban: a repülőtéri ágazatra vonatkozó iránymutatások).
465

E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy ahhoz, hogy egy uniós intézménynek felróható legyen az egyenlő bánásmód elvének megsértése, az szükséges, hogy a szóban forgó bánásmód egyes személyeket másokhoz képest hátrányos helyzetbe hozzon. Ugyanakkor e hátrány fennállása nem tagadható pusztán azon oknál fogva, hogy a szóban forgó eltérő bánásmód nem járt hátrányos gazdasági következményekkel, mivel az a hátrány, amelyet az egyenlő bánásmód elvére tekintettel figyelembe kell venni, az eltérő bánásmód által érintett személy jogi helyzetét is befolyásolhatja (lásd ebben az értelemben, analógia útján: 2008. december 16‑iArcelor Atlantique és Lorraine és társai ítélet, C‑127/07, EU:C:2008:728, 39. és 44. pont). Márpedig az EKB érvelése kizárólag azon további vagyoni veszteség hiányára vonatkozik, amelyet a felperesek a görög fióktelepek értékesítése miatt szenvedtek volna el. Ennélfogva, ha bizonyítottnak is tekintjük, e körülmény önmagában nem lehet elegendő az uniós jog által tiltott hátrányos megkülönböztetés fenn nem állásának bizonyítására. Az említett körülmény legfeljebb az esetleges hátrányos megkülönböztetésnek a követett célhoz képest fennálló arányosságára vonatkozó értékelés szempontjából lehet releváns, ahogy azt végül is láthatóan az EKB is gondolja. Először azonban az a releváns kérdés, hogy a felperesek, akik az érintett ciprusi bankoknál elhelyezett betétek jogosultjai, hasonló helyzetben voltak‑e, mint a görög fióktelepeknél elhelyezett betétek jogosultjai, ami a jelen esetben így van (lásd a fenti 458. pontot).
161

Az elővigyázatosság elvéről szóló közleménynek „A cselekvés, illetve a cselekvés elmaradása előnyeinek és terheinek vizsgálata” című 6.3.4 pontjának szövege a következő: „Az [Uniót] rövid és hosszú távon terhelő összes költség szempontjából össze kell hasonlítani egyrészt a tervezett intézkedésnek, másrészt az intézkedés elmaradásának legvalószínűbb pozitív és negatív következményeit. A tervezett intézkedéseknek a kockázat elfogadható szintre csökkentése terén összességükben előnyösnek kell lenniük. Az előnyök és a terhek vizsgálata nem állhat pusztán gazdasági költség‑hasznon elemzésből. A vizsgálat szélesebb terjedelmű, és nem gazdasági megfontolásokat is magában foglal. Az előnyök és terhek vizsgálatának mindazonáltal a gazdasági költség‑haszon elemzést is magában kell foglalnia, amennyiben ez helyénvaló és megvalósítható. Mindazonáltal más elemzési módszereket is figyelembe lehet venni, így azokat, amelyek a választható lehetőségek hatékonyságára és e lehetőségek lakosság általi elfogadhatóságára vonatkoznak. Lehetséges ugyanis, hogy valamely társadalom magasabb költséget is hajlandó fizetni az általa lényegesnek tekintett érdek, így a környezet vagy az egészség védelme érdekében. A Bizottság azt állítja, hogy a közegészség védelmére vonatkozó követelményeket, a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően, egyértelműen előnyben kell részesíteni a gazdasági megfontolásokkal szemben. Az elfogadott intézkedés előfeltétele, hogy a cselekvésből vagy a cselekvés elmaradásából eredő előnyöket és terheket megvizsgálják. Ennek a vizsgálatnak gazdasági költség‑haszon elemzést is magában kell foglalnia, amennyiben ez helyénvaló és megvalósítható. Mindazonáltal más elemzési módszereket is figyelembe lehet venni, így azokat, amelyek a választható lehetőségek társadalmi‑gazdasági hatásaira vonatkoznak. A döntéshozót mindazonáltal olyan nem gazdasági megfontolások is vezérelhetik mint az egészség védelme.” [nem hivatalos fordítás]
458

Az elővigyázatosság elvéről szóló közleménynek „A cselekvés, illetve a cselekvés elmaradása előnyeinek és terheinek vizsgálata” című 6.3.4 pontjának szövege a következő: „Az [Uniót] rövid és hosszú távon terhelő összes költség szempontjából össze kell hasonlítani egyrészt a tervezett intézkedésnek, másrészt az intézkedés elmaradásának legvalószínűbb pozitív és negatív következményeit. A tervezett intézkedéseknek a kockázat elfogadható szintre csökkentése terén összességükben előnyösnek kell lenniük. Az előnyök és a terhek vizsgálata nem állhat pusztán gazdasági költség‑hasznon elemzésből. A vizsgálat szélesebb terjedelmű, és nem gazdasági megfontolásokat is magában foglal. Az előnyök és terhek vizsgálatának mindazonáltal a gazdasági költség‑haszon elemzést is magában kell foglalnia, amennyiben ez helyénvaló és megvalósítható. Mindazonáltal más elemzési módszereket is figyelembe lehet venni, így azokat, amelyek a választható lehetőségek hatékonyságára és e lehetőségek lakosság általi elfogadhatóságára vonatkoznak. Lehetséges ugyanis, hogy valamely társadalom magasabb költséget is hajlandó fizetni az általa lényegesnek tekintett érdek, így a környezet vagy az egészség védelme érdekében. A Bizottság azt állítja, hogy a közegészség védelmére vonatkozó követelményeket, a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően, egyértelműen előnyben kell részesíteni a gazdasági megfontolásokkal szemben. Az elfogadott intézkedés előfeltétele, hogy a cselekvésből vagy a cselekvés elmaradásából eredő előnyöket és terheket megvizsgálják. Ennek a vizsgálatnak gazdasági költség‑haszon elemzést is magában kell foglalnia, amennyiben ez helyénvaló és megvalósítható. Mindazonáltal más elemzési módszereket is figyelembe lehet venni, így azokat, amelyek a választható lehetőségek társadalmi‑gazdasági hatásaira vonatkoznak. A döntéshozót mindazonáltal olyan nem gazdasági megfontolások is vezérelhetik, mint az egészség védelme.” [nem hivatalos fordítás]
25

A jelen esetben a fellebbezési tanács azt állapította meg, hogy az ütköző megjelölések által keltett összbenyomás hasonló, a „toro” szónak köszönhető verbális és fogalmi egybeesés miatt, amely szó könnyen felismerhető a bejelentett védjegyen belül, és amely először is a korábbi európai uniós szóvédjegy egyedüli alkotóelemét képezi, másodszor megkülönböztető jellegű, harmadszor pedig nem másodlagos szerepet tölt be a bejelentett védjegyen belül. Ami a korábbi, tisztán szóvédjegyeket illeti, a fellebbezési tanács azt állapította meg, hogy a hasonlóságot tovább erősíti az a tény, hogy a „toro” szó továbbra is önálló megkülönböztető pozíciót foglal el a bejelentett védjegyen belül.
20

A Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME) az Unió PET‑gyártóinak szövetsége. A Cepsa Química, SA, az Equipolymers Srl, az Indorama Ventures Poland sp. z o.o., a Lotte Chemical UK Ltd, az M & G Polimeri Italia SpA, a Novapet, SA, az Ottana Polimeri Srl, az UAB Indorama Polymers Europe, az UAB Neo Group és az UAB Orion Global pet az Unió PET‑gyártói.
55

A megtámadott határozat (631) és (635) preambulumbekezdésében a Bizottság a következőket fejtette ki: „(631) A jelen részben a Bizottság a versenykapcsolatok szorosságának elemzését mutatja be, amely azt tükrözi, hogy a TNT és a UPS az EGT‑n belüli expressz kézbesítés piacán valóban közvetlen versenytársak. Az elemzés szerint a DHL is közvetlen versenytársa a feleknek, míg – amint arra a 7.3 és 7.2.1. szakasz rávilágít – a FedEx és az elsődlegesen nem integrált vállalkozások, a DPD és a GLS, a felek távolabbi versenytársai. (632) Az elemzés hasznosnak bizonyul annak meghatározásához, hogy az EGT‑n belüli expressz kézbesítés piacán tevékeny társaságok közül melyek kínálnak olyan termékeket, amelyek egymásnak közeli helyettesítői, és felvilágosítást ad az e vállalkozások által jelenleg kifejtett versenynyomás szintjéről. (633) Egy ilyen elemzés különösen releváns egy olyan szegmentált piacon, mint amelyről szó van, ahol a termékek és szolgáltatások eltérő jellemzőkkel bírnak. Az EGT‑n belüli expressz kézbesítési piac szegmentációjának egyik legfontosabb tényezője az adott fuvarozó által felkínált felvevő és rendeltetési helyek lefedettsége (ami az EGT azon országait jelenti, amelyekből, illetve amelyekbe az expressz kiscsomagok szállíthatók, továbbá jelenti ezen országokon belül a földrajzi lefedettség terjedelmét). Más differenciálási tényezők is léteznek, mint a szolgáltatás minőségi jellemzője (megbízhatóság, a nyomonkövetési és tudakozványrendszer minősége, sajátos szolgáltatások kínálata, mint a prémium kézbesítés, a reggeli kézbesítés, a délelőtti kézbesítés vagy a különleges kezelés). (634) A szolgáltatás differenciálására vonatkozó különböző tényezőket az ajánlattal (vagy a hasonló fogyasztók kiválasztási eljárásával) érintett szolgáltató üzleti megközelítésével kombinálva meghatározható, hogy az egyes szolgáltatók milyen mértékben minősülnek közeli helyettesítőnek, amennyiben a fogyasztók iránt versenybe lépnek. A Bizottság tehát nem csupán elemezte a vállalkozásokat a fő jellemzőikre tekintettel (mint a szolgáltatásaik lefedettsége), hanem a fogyasztók szemszögéből értékelte is a helyettesíthetőségüket a rendelkezésre álló valamennyi tényező alapján, különösen a fogyasztóknak a piaci elemzéseken alapuló értékelése, a kínálat elemzése és a TNT kiszorulásáról készített interjúk elemzése alapján. (635) Az elemzés célja nem csupán az összefonódásban részes két vállalkozás közötti verseny színvonalának meghatározása, hanem azon többi vállalkozás meghatározása, amelyek jelenleg az összefonódásban részes felek közeli helyettesítőinek minősülnek e szegmentált piacon. Ami a jelen ügyben különösen releváns, hiszen a rendelkezésre álló valamennyi tényező azt sugallja, hogy az érintett szegmentált piacon igen korlátozott számú szolgáltató áll egymással szoros versenyben a piacon jelen lévő többi vállalkozáshoz képest.”