Keywords

Summary



Keywords

1. Fellebbezés – Jogalapok – A Törvényszék előtt felhozott jogalapok és érvek egyszerű megismétlése – Elfogadhatatlanság – A közösségi jog Törvényszék általi értelmezésének vagy alkalmazásának vitatása – Elfogadhatóság

(EK 225. cikk; a Bíróság alapokmánya, 58. cikk, első bekezdés; a Bíróság eljárási szabályzata, 112. cikk, 1. §, c) pont)

2. Fellebbezés – Jogalapok – Először a fellebbezés keretében felhozott jogalap – Elfogadhatatlanság

(a Bíróság eljárási szabályzata, 113. cikk, 2. §)

3. Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – A Bizottság keresetindítási joga – Diszkrecionális joggyakorlás

(EK 81. cikk, EK 82. cikk és EK 226. cikk)

4. Verseny – Erőfölény – Visszaélés – Árpréshatás – Az egyetlen rendelkezésre álló infrastruktúra tulajdonosa által nyújtott távközlésihálózat-hozzáférési szolgáltatások – A visszaélést a díjak nemzeti szabályozó hatóság általi jóváhagyása ellenére megállapító bizottsági határozat – A jogsértés betudhatósága

(EK 81. cikk és EK 82. cikk)

5. Fellebbezés – Jogalapok – Elégtelen indokolás – Elfogadhatóság

(A Bíróság alapokmánya, 58. cikk, első bekezdés)

6. Verseny – Közösségi szabályok – Jogsértések – Szándékos vagy gondatlan elkövetés – Fogalom – A helyi hurokhoz való nagykereskedelmi hozzáférési szolgáltatások piacán monopolhelyzetben, az előfizetői hozzáférési szolgáltatások piacán pedig kvázi monopolhelyzetben lévő vállalkozás díjain alapuló árpréshatás

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés, első albekezdés)

7. Intézmények jogi aktusai – Indokolási kötelezettség – Tárgy – Terjedelem

(EK 253. cikk)

8. Verseny – Erőfölény – Visszaélés – Árpréshatás – Az egyetlen rendelkezésre álló infrastruktúra tulajdonosa által nyújtott távközlésihálózat-hozzáférési szolgáltatások – A versenytársaknak felszámított árak és a kiskereskedelmi árak közötti negatív vagy elégtelen különbség

(EK 82. cikk)

9. Verseny – Erőfölény – Visszaélés – Árpréshatás – Fogalom

(EK 82. cikk)

10. Verseny – Erőfölény – Visszaélés – Árpréshatás – Az egyetlen rendelkezésre álló infrastruktúra tulajdonosa által nyújtott távközlésihálózat-hozzáférési szolgáltatások – A versenytársakkal szembeni árprés számítása

(EK 82. cikk)

11. Verseny – Erőfölény – Visszaélés – Árpréshatás – Esélyegyenlőség – Hiány – Az egyéb távközlési szolgáltatásokból származó bevétel figyelembevétele – Kizártság

(EK 82. cikk)

12. Verseny – Erőfölény – Visszaélés – Fogalom – Versenykorlátozó hatású magatartások

(EK 82. cikk)

13. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Súlyos jogsértés – A monopolhelyzetben lévő vállalkozás árain alapuló árpréshatás – Enyhítő körülmények

(17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1. pont, A. rész, második bekezdés)

14. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – A Bizottság hatásköre – A korábbi gyakorlat megváltoztatása – A hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértése – Hiány

(17. tanácsi rendelet, 17. cikk)

Summary

1. Az EK 225. cikk, a Bíróság alapokmánya 58. cikkének első bekezdése, valamint a Bíróság eljárási szabályzata 112. cikke 1. §‑ának c) pontja értelmében a fellebbezésben pontosan meg kell jelölni a hatályon kívül helyezni kért ítélet kifogásolt részeit, valamint a kérelmet konkrétan alátámasztó jogi érveket. Nem tesz eleget ennek a követelménynek az a fellebbezés, amely, anélkül hogy akár egyetlen olyan érvet is tartalmazna, mely a megtámadott ítéletben kifejezetten a téves jogalkalmazást azonosítaná, azoknak a jogalapoknak és érveknek az átvételére szorítkozik, amelyeket már az Elsőfokú Bíróság elé terjesztettek. Az ilyen fellebbezés ugyanis valójában csak az Elsőfokú Bíróságnál benyújtott kereset újbóli megvizsgálására irányul, ez azonban nem tartozik a Bíróság hatáskörébe.

Ugyanakkor, ha a fellebbező az uniós jognak az Elsőfokú Bíróság általi értelmezését vagy alkalmazását kifogásolja, az elsőfokú eljárásban megvizsgált jogkérdések a fellebbezés keretében újból vita tárgyát képezhetik. Ha ugyanis a fellebbező ily módon nem tudná fellebbezését az Elsőfokú Bíróság előtt már felhasznált jogalapokra és érvekre alapítani, akkor a fellebbezési eljárás részben értelmét vesztené.

(vö. 24–25. pont)

2. A fellebbezés nem változtathatja meg az Elsőfokú Bíróság előtti jogvita tárgyát. A Bíróság hatásköre a fellebbezési eljárás keretében ugyanis az első fokon eljáró bíróság előtt megvitatott jogalapokról hozott jogi döntés megítélésére korlátozódik. Egyik fél sem hozhat fel először a Bíróság előtt olyan jogalapot, amelyet az Elsőfokú Bíróságnál nem terjesztett elő, mivel az azt jelentené, hogy az Elsőfokú Bíróság által eldöntött jogvitán túlterjedő jogvitával fordulhatna a Bírósághoz, amelynek hatásköre a fellebbezési eljárásban korlátozott.

(vö. 34., 42., 49. pont)

3. A tagállamok feladata megtenni valamennyi megfelelő általános és különös intézkedést az uniós jogból eredő kötelezettségek teljesítésének nemzeti szabályozó hatóságok általi biztosítása érdekében. Az EK 81. cikk és az EK 82. cikk, az EK 10. cikkel összefüggésben értelmezve, arra kötelezi a tagállamokat, hogy ne hozzanak vagy ne tartsanak hatályban olyan – akár törvényi, akár pedig rendeleti – intézkedéseket, amelyek alkalmasak arra, hogy a vállalkozásokra vonatkozó versenyszabályok hatékonyságát gátolják.

Ugyanakkor a Bizottság azon lehetőségét illetően, hogy kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet nyújtson be valamely tagállam ellen, mivel a fellebbezés tárgyát képező megtámadott ítélet kizárólag a Bizottság által a fellebbező ellen az EK 82. cikk alapján elfogadott határozat jogszerűségére vonatkozik, a Bíróságnak az említett fellebbezés keretében annak felülvizsgálatára kell szorítkoznia, hogy a fellebbezés alátámasztására felhozott kifogások arra engednek‑e következtetni, hogy e határozat jogszerűségének az Elsőfokú Bíróság általi vizsgálata téves jogalkalmazáson alapul, függetlenül azon ténytől, hogy a Bizottság ezzel párhuzamosan vagy másodlagosan hozhatott volna‑e az uniós jog megsértése miatt a szóban forgó tagállammal szemben határozatot.

Ennélfogva, még amennyiben nincs is kizárva, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok megsértették az uniós jogot, és a Bizottság következésképpen ténylegesen választhatta volna azon lehetőséget is, hogy ez alapján az EK 226. cikk címén kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet indít a tagállam ellen, ezen eshetőségek nem relevánsak a fellebbezés szakaszában. Az EK 226. cikk által létrehozott rendszerben a Bizottság mérlegelési jogkörrel bír a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset indítását illetően, és az uniós bíróságoknak nem feladatuk értékelni e jogkör gyakorlásának célszerűségét.

(vö. 45–47. pont)

4. Az EK 81. cikk és az EK 82. cikk csak akkor nem alkalmazandó, ha a versenyellenes magatartást a vállalkozás számára a nemzeti szabályozás írja elő, vagy ha e nemzeti szabályozás olyan jogi keretet biztosít, amely maga zárja ki a vállalkozás részéről a versenyző magatartás bármilyen lehetőségét. Ilyen esetben ugyanis a versenykorlátozás nem a vállalkozás önálló magatartásából származik, ahogy e cikkek azt előírják.

Ezzel szemben alkalmazandó az EK 81. cikk és az EK 82. cikk, ha a nemzeti szabályozás nyitva hagyja a lehetőséget, hogy a vállalkozások autonóm magatartása a verseny megakadályozására, korlátozására vagy torzítására vezethessen. A Bíróság csak szűk körben ismeri el annak lehetőségét, hogy egy adott versenyellenes magatartást azért zárjanak ki az EK 81. cikk és az EK 82. cikk hatálya alól, mert azt valamely létező állami szabályozás írta elő a szóban forgó vállalkozás számára, vagy mert a szabályozás kizárta a vállalkozás részéről a versenyző magatartás bármilyen lehetőségét. Amennyiben a nemzeti szabályozás arra korlátozódik csupán, hogy a vállalkozásokat önálló versenyellenes magatartás folytatására készteti, illetve annak folytatását könnyebbé teszi, e magatartásra alkalmazandó az EK 81. cikk és az EK 82. cikk. Az erőfölényben lévő vállalkozást különös felelősség terheli, hogy magatartásával ne veszélyeztesse a hatékony és torzításmentes versenyt a közös piacon.

E tekintetben a puszta tény, hogy a távközlési ágazatban erőfölényben lévő vállalkozást a nemzeti távközlési és postaügyi szabályozó hatóság beavatkozása a legalább azonos hatékonyságú versenytársakkal szemben árpréshez vezető árképzési gyakorlatának fenntartására ösztönözte, nem szünteti meg az EK 82. cikk alapján fennálló felelősségét.

Ha ugyanis a vállalkozás e beavatkozások ellenére mozgástérrel rendelkezett az előfizetői hozzáférési szolgáltatások kiskereskedelmi árainak módosítását illetően, az árprés betudható neki. Az e mozgástér ki nem használásával tanúsított magatartás felróható vagy fel nem róható mivolta nem alkalmas azon megállapítás kétségbe vonására, amely szerint a fellebbező mozgástérrel rendelkezett e magatartás tanúsítására, hanem kizárólag e magatartás jogsértő jellege értékelésének keretében, illetve a bírság összegének meghatározásakor vehető figyelembe.

(vö. 80–85., 88–89. pont)

5. Az a kérdés, hogy az Elsőfokú Bíróság ítéletének indokolása hiányos‑e, jogi kérdésnek minősül, és mint ilyenre, a fellebbezés keretében lehet rá hivatkozni.

(vö. 123. pont)

6. Azon kérdést illetően, hogy a versenyjogi jogsértést szándékosan vagy gondatlanságból követték‑e el, és ezért kiszabható‑e bírság a 17. rendelet 15. cikke (2) bekezdésének első albekezdése alapján: e feltétel teljesül, amennyiben a szóban forgó vállalkozásnak – akár tisztában van azzal, akár nem, hogy megsérti a Szerződés versenyjogi szabályait – tudatában kell lennie magatartása versenyellenes hatásának.

Ez a helyzet akkor, ha a távközlési ágazatban működő vállalkozásnak tudatában kellett lennie egyfelől annak, hogy a távközlési és postaügyi szabályozó hatóság engedélyező határozatai ellenére tényleges mozgástérrel rendelkezik az árprés csökkentésére az előfizetői hozzáférési szolgáltatások kiskereskedelmi árának emelése révén, és másfelől annak, hogy ez az árprés komoly korlátot jelent a versenyre nézve, különös tekintettel monopolhelyzetére a helyi hurokhoz való nagykereskedelmi hozzáférési szolgáltatások piacán és kvázi monopolhelyzetére az előfizetői hozzáférési szolgáltatások piacán.

(vö. 124–125. pont)

7. Az EK 253. cikkben előírt indokolási kötelezettség olyan lényeges eljárási szabálynak minősül, amelyet külön kell választani az indokolás megalapozottságának kérdésétől, amely a vitatott jogi aktus érdemi jogszerűségére vonatkozik. E megközelítésben az EK 253. cikk által megkövetelt indokolást a kérdéses jogi aktus természetéhez kell igazítani, és abból világosan és egyértelműen ki kell tűnnie a jogi aktust meghozó intézmény érvelésének oly módon, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott intézkedés indokait, a hatáskörrel rendelkező bíróság pedig gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét.

Az indokolás követelményét az ügy körülményeire, különösen a jogi aktus tartalmára, az előadott indokok jellegére és a jogi aktus címzettjei, illetve a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett bármely más személy magyarázathoz jutás iránti érdekére figyelemmel kell értékelni. Nem követelmény, hogy az indokolás minden releváns ténybeli és jogi elemre kitérjen, mivel azon kérdést, hogy a jogi aktus indokolása megfelel‑e az említett EK 253. cikk követelményeinek, nem csupán szövege, hanem összefüggései, valamint az érintett területre vonatkozó jogi szabályok összessége alapján kell eldönteni.

(vö. 130–131. pont)

8. Az EK 82. cikk második bekezdésének a) pontja kifejezetten megtiltja az erőfölényben lévő vállalkozásnak a tisztességtelen beszerzési vagy eladási árak közvetlen vagy közvetett kikötését, így többek között azt is, hogy e vállalkozás olyan árképzési gyakorlatot folytasson, amely kiszorító hatást gyakorol a hasonló hatékonyságú, tényleges vagy lehetséges versenytársakra, azaz olyan gyakorlatot, amely nehezíti vagy akár lehetetlenné teszi ez utóbbiak számára a piacra jutást, valamint nehezíti vagy akár lehetetlenné teszi szerződő partnerei számára a számos beszerzési forrás vagy kereskedelmi üzlettárs közti választást, így az érdemen alapuló verseny eszközein kívüli más eszközök felhasználásával erősítve e vállalkozás erőfölényét. E megközelítésben tehát nem minden árverseny tekinthető jogszerűnek.

Amennyiben a távközlési ágazatban erőfölényben lévő vállalkozás mozgástérrel rendelkezik a legalább azonos hatékonyságú versenytársak irányában az árprésnek az előfizetői hozzáférési szolgáltatások kiskereskedelmi árának módosításával történő csökkentésére vagy megszüntetésére, úgy ez az árprés – tekintettel arra, hogy alkalmas kiszorító hatás kiváltására e versenytársak irányában – önmagában jelenthet az EK 82. cikk szerinti visszaélést.

Az EK 82. cikk célja többek között a fogyasztók torzulásmentes verseny általi védelme. E tekintetben nincs jelentősége annak, hogy az erőfölényben lévő vállalkozásnak emelnie kell az árait, hogy a visszaélést megszüntesse.

Az ilyen árprés ugyanis az előfizetői hozzáférési szolgáltatások piacán fennálló verseny – pontosan az e vállalkozás piaci jelenléte miatt amúgy is meggyengült – szintjének tovább csökkentésével, és ekképpen az e vállalkozás e piacon fennálló erőfölényének megerősítésével szintén azt eredményezi, hogy a fogyasztók kárt szenvednek a választási lehetőségeik, és következésképpen a kiskereskedelmi árak – legalább azonos hatékonyságú versenytársak adott piacon folytatott versenyéből eredő – hosszú távon történő csökkenése reményének korlátozódásából fakadóan.

Az Elsőfokú Bíróságnak egyáltalán nem kell bizonyítania, hogy a helyi hurokhoz való nagykereskedelmi hozzáférési szolgáltatások nagykereskedelmi ára vagy az előfizetői hozzáférési szolgáltatások kiskereskedelmi ára önmagában visszaélésszerű a túlzottan magas vagy felfaló jellege miatt.

(vö. 172., 177., 180–183. pont)

9. Annak értékelésekor, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás árképzési gyakorlata az EK 82. cikket megsértve alkalmas‑e valamely versenytárs kiszorítására, az erőfölényben lévő vállalkozás árain és stratégiáján alapuló kritériumot kell választani. Az erőfölényben lévő vállalkozás nem szoríthat ki a piacról olyan vállalkozásokat, amelyek adott esetben legalább olyan hatékonyak, mint ő maga, azonban csekélyebb pénzügyi teljesítőképességük okán nem képesek ellenállni a velük szemben fennálló versenynek.

Olyan esetben, amikor az erőfölényben lévő vállalkozás árképzési gyakorlatának visszaélésszerű jellege a versenytársai tekintetében fennálló kiszorító hatásból következik, e visszaélésszerű jelleg elemzése kizárólag az erőfölényben lévő vállalkozás díjaira és költségeire alapozandó. E kritérium teszi ugyanis lehetővé annak vizsgálatát, hogy a távközlési ágazatban erőfölényben lévő vállalkozás tudta volna‑e veszteség nélkül kínálni szolgáltatásait az előfizetőinek, amennyiben az általa alkalmazott nagykereskedelmi árat kellett volna fizetnie a helyi hurokhoz való nagykereskedelmi hozzáférési szolgáltatásokért. Következésképpen e kritérium alkalmas annak meghatározására, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás árképzési gyakorlata az árprés révén kiszorító hatást gyakorol‑e a versenytársakra.

Annál is inkább indokolt e megközelítés, mivel megfelel a jogbiztonság általános elvének is, mert költségeinek figyelembevétele lehetővé teszi az erőfölényben lévő vállalkozás számára, hogy az EK 82. cikk értelmében ráháruló különleges felelősségre tekintettel értékelje saját magatartásának jogszerűségét. Míg ugyanis az erőfölényben lévő vállalkozás ismeri saját költségeit és díjait, főszabály szerint nem ismeri a versenytársakét.

E megállapításokat nem kérdőjelezi meg az a körülmény, amely szerint az erőfölényben lévő vállalkozás versenytársaira kevésbé szigorú jogi és anyagi feltételek vonatkoznak az előfizetőknek nyújtott távközlési szolgáltatásokat illetően. E körülmény, még ha bizonyítást is nyer, nem érintené sem azt a tényt, hogy egy erőfölényben lévő vállalkozás nem folytathat olyan árképzési gyakorlatot, amely kiszorítja az érintett piacról a legalább azonos hatékonyságú versenytársakat, sem azt a tényt, hogy egy ilyen vállalkozásnak – az EK 82. cikk értelmében ráháruló különleges felelősségre tekintettel – képesnek kell lennie saját magának megállapítani, hogy az árképzési gyakorlata összeegyeztethető‑e e rendelkezéssel.

(vö. 198–203. pont)

10. Még ha az előfizető szemszögéből a hozzáférési és a távközlési szolgáltatások valójában egy egységet jelentenek is, a Bizottság jogosan vizsgálja – a díjkiegyenlítés és az esélyegyenlőség elvének fényében – az árprés fennállását kizárólag a hozzáférési szolgáltatások szintjén, nem véve figyelembe a távközlési szolgáltatásokat.

E tekintetben az Elsőfokú Bíróság nem alkalmazza tévesen a jogot, amikor figyelembe vette a díjkiegyenlítés – távközlési ágazatra vonatkozó szabályozásból következő – elvét annak vizsgálatakor, hogy a Bizottság megalapozottan alkalmazta‑e az EK 82. cikket az erőfölényben lévő vállalkozás árképzési gyakorlatára. Mivel a távközlési ágazatra vonatkozó szabályozás meghatározza az ágazatra alkalmazandó jogi keretet, és ezzel hozzájárul azon versenyfeltételek meghatározásához, amelyek között az erőfölényben lévő vállalkozás az érintett piacokon tevékenykedik, e szabályozás releváns elem az EK 82. cikknek az adott vállalkozás magatartására történő alkalmazását illetően, mind az érintett piacok meghatározását, e magatartások visszaélésszerű jellegének értékeléséhez, mind a bírságok összegének megállapítását tekintve.

E megállapítást nem kérdőjelezi meg az a tény, miszerint a díjkiegyenlítés elve kizárólag magára az erőfölényben lévő vállalkozásra vonatkozik, és nem versenytársaira, mivel az Elsőfokú Bíróság az erőfölényben lévő vállalkozás árképzési gyakorlata EK 82. cikk szerinti visszaélésszerű jellegének értékelésekor az erőfölényben lévő vállalkozás helyzetére és költségeire támaszkodott, összhangban a hasonlóan hatékony versenytárs kritériumával.

Következésképpen, miután az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy az Unió távközlési ágazatra vonatkozó szabályozásában hivatkozott díjkiegyenlítés többek között a távolsági és nemzetközi telefonhívások díjának csökkenésével, és a havi előfizetési díjnak és a helyi telefonhívások díjának emelkedésével valósul meg, jogosan következethetett arra, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás árképzési gyakorlata visszaélésszerű jellegének megállapítása végett a hozzáférési szolgáltatások kiskereskedelmi díjának és a távközlési szolgáltatások kiskereskedelmi díjának az elkülönített kezelését a díjkiegyenlítés elve tartalmazza.

(vö. 221., 223–226. pont)

11. Torzulásmentes verseny csak akkor garantálható, ha a különböző gazdasági szereplők esélyegyenlősége biztosított.

Ez azt feltételezi, hogy a távközlési ágazatban erőfölényben lévő vállalkozásnak és a vele legalább azonos hatékonyságú versenytársainak azonos esélyei vannak az előfizetői hozzáférési szolgáltatások kiskereskedelmi piacán. E feltétel nem teljesül, ha a helyi hurokhoz való nagykereskedelmi hozzáférési szolgáltatások erőfölényben lévő vállalkozásnak fizetett nagykereskedelmi díjai csak akkor tükröződhetnek az előfizetői hozzáférési szolgáltatások versenytársak által alkalmazott kiskereskedelmi árában, ha azokat veszteséggel kínálják.

Tekintve egyfelől, hogy az előfizetői hozzáférési szolgáltatások kiskereskedelmi piaca külön piacot képez, és másfelől, hogy a helyi hurokhoz való nagykereskedelmi hozzáférési szolgáltatások elengedhetetlenek az erőfölényben lévő vállalkozással legalább azonos hatékonyságú versenytársak számára ahhoz, hogy e piacon hatékony versenyt folytathassanak e vállalkozással szemben, amelynek erőfölénye nagyrészt a távközlési ágazati liberalizációt megelőzően élvezett jogi monopóliumából származik, a torzulásmentes verseny megvalósítása megköveteli, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás a kiskereskedelmi piacon folytatott árképzési gyakorlatával ne tudjon a vele legalább azonos hatékonyságú versenytársakkal szemben versenyelőnyhöz jutni oly módon, hogy megakadályozza vagy korlátozza az említett piacra lépésüket vagy az e piaci tevékenységeik fejlődését.

Még inkább ez a helyzet, amennyiben e versenytársak nyújtanak az előfizetőknek esetleg egyéb távközlési szolgáltatásokat is az erőfölényben lévő vállalkozás helyhez kötött hálózatán keresztül, így kénytelenek a helyi hurokhoz való nagykereskedelmi hozzáférési szolgáltatásokat is beszerezni e vállalkozástól, és az előfizetői hozzáférési szolgáltatások kiskereskedelmi piacán szerzett versenyhátrány szükségszerűen ezen egyéb távközlési szolgáltatások piacán tükröződik. Ez utóbbi körülmény nem jelenti azonban azt, hogy ezen egyéb távközlési szolgáltatásokból származó bevételeket is figyelembe kell venni annak vizsgálatakor, hogy az erőfölényben lévő vállalkozással legalább azonos hatékonyságú versenytársak egyenlőtlen helyzetben vannak‑e a versenyfeltételeket illetően az előfizetői hozzáférési szolgáltatások kiskereskedelmi piacán. Ezen egyéb távközlési szolgáltatások ugyanis ez utóbbi piactól elkülönült piacokat képeznek.

Meg kell tehát állapítani, hogy az erőfölényben lévő vállalkozásnak az előfizetői hozzáférési szolgáltatások kiskereskedelmi piacán folytatott árképzési gyakorlata egyenlőtlen helyzetbe hozza a vele legalább azonos hatékonyságú versenytársakat az adott piacon, ami a hozzáférési szolgáltatásokat illetően e versenytársakkal szembeni árprést eredményez.

(vö. 230., 233–236., 240. pont)

12. Az erőfölénnyel a tagállamok közti kereskedelemre hatást gyakorló mértékben történő visszaélés megtiltásával az EK 82. cikk az erőfölényben lévő vállalkozás olyan magatartására vonatkozik, amelynek hatására a termékeknek és a szolgáltatásoknak a gazdasági szereplők által nyújtott teljesítésen alapuló rendes versenyét jellemző eszközöktől eltérő eszközökkel korlátozzák a piacon még létező versenyszint fenntartását vagy a verseny fejlődését. Következésképpen az erőfölényben lévő vállalkozásnak a legalább azonos hatékonyságú versenytársakkal szemben árpréshez vezető árképzési gyakorlata csak a versenyellenes hatás bizonyítása esetén minősül az EK 82. cikk értelmében vett visszaélésnek.

A távközlési ágazatban erőfölényben lévő vállalkozásnak a vele legalább azonos hatékonyságú versenytársaival szemben árpréshez vezető árképzési gyakorlata esetében a Bizottság által bizonyítandó versenyellenes hatás az ezen árképzési gyakorlat által az előfizetői hozzáférési szolgáltatások kiskereskedelmi piacán a kínálat fejlődésére, és ennélfogva a verseny szintjére gyakorolt esetleges korlátozás formájában jelenhet meg. Az ilyen árképzési gyakorlat az EK 82. cikk értelmében vett visszaélésnek minősül, amennyiben a legalább azonos hatékonyságú versenytársakkal szemben az árprés lévén kiszorító hatást gyakorolva az erőfölényben lévő vállalkozás maga teszi nehezebbé, sőt lehetetlenné e versenytársak számára az érintett piacra való belépést, és erősíti meg ezzel a saját erőfölényét a fogyasztók érdekeinek kárára.

Ha az erőfölényben lévő vállalkozás ténylegesen olyan árképzési gyakorlatot folytat, amely a legalább azonos hatékonyságú versenytársaival szembeni árpréshez vezet, amelynek célja e versenytársak érintett piacról való kiszorítása, azon körülmény, miszerint a kitűzött célt végső soron nem érték el, nem zárja ki azt, hogy ez a gyakorlat az EK 82. cikk szerint visszaélésnek minősüljön. Ugyanakkor a versenytársak versenyhelyzetére gyakorolt legcsekélyebb hatás hiányában ezen árképzési gyakorlat nem minősülhet kiszorító magatartásnak, amennyiben a versenytársaknak az érintett piaci terjeszkedése semmilyen szempontból sem nehezebb e magatartás következtében.

(vö. 251–254. pont)

13. A Bizottság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik a bírságkiszámítás módszerének terén. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatásban meghatározott számítási módszer számos rugalmassági tényezőt tartalmaz, ami lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy a mérlegelési jogkörét e rendelkezéseknek megfelelően gyakorolhassa. A Bíróság feladata annak megállapítása, hogy az Elsőfokú Bíróság helyesen értékelte‑e e mérlegelési jogkör Bizottság általi gyakorlását.

Az uniós versenyjog megsértésének súlyát számos tényező alapján kell meghatározni – mint például az ügy sajátos körülményei, az ügy háttere, a bírságok elrettentő hatása –, azonban nincs olyan felsorolás, amely kimerítő vagy kötelező módon tartalmazná a mérlegelendő tényezőket. A jogsértések súlyának értékelésére hatással lévő elemek között szerepel az érintett vállalkozás magatartása, a szóban forgó magatartásban játszott szerepe, a haszon, amelyet e magatartásból húzhatott, a mérete, és az érintett áruk értéke, valamint az a veszély, amelyet az ilyen jogsértések jelentenek az Unió célkitűzései számára.

(vö. 271–274. pont)

14. Az a tény, hogy a Bizottság a múltban bizonyos fajta jogsértésekre bizonyos szinten szabta ki a bírságokat, nem fosztja meg a Bizottságot attól a lehetőségtől, hogy ezt a szintet a 17. rendeletben jelzett korlátok között felemelje, ha ez az uniós versenypolitika végrehajtásának biztosítása érdekében szükséges. Az uniós versenyjog szabályainak hatékony alkalmazása megkívánja, hogy a Bizottság bármikor e politikához tudja igazítani a bírság szintjét.

(vö. 294. pont)