ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27

A Lemnis Lighting panaszt nyújtott be e besorolási határozattal szemben, amelyet a vámhatóság elutasított. A Lemnis Lighting ekkor keresetet nyújtott be ezen elutasító határozattal szemben a Rechtbank te Haarlem (haarlemi elsőfokú bíróság) előtt, amely megállapította e kereset megalapozatlanságát. A Lemnis Lighting fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a Gerechtshof Amsterdam (amszterdami fellebbviteli bíróság) előtt.
14

Az Undis, az alapügyben szóban forgó szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződésben érdekelt társaság keresetet nyújtott be a Tribunale amministrativo regionale per l’Abruzzóhoz (Abruzzo tartományi közigazgatási bírósága, Olaszország) az e szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződést odaítélő határozattal, valamint a jelen ítélet 12. pontjában említett, önkormányzatok közötti megállapodás tervezetét jóváhagyó határozattal szemben. Az Undis a 2006. április 12‑i decreto legislativo n. 163 – Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE (a 2004/17/EK és a 2004/18/EK irányelv alkalmazásában az építési beruházásra, a szolgáltatásnyújtásra és az árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződések törvénykönyvének megalkotásáról szóló 163. sz. törvényerejű rendelet; a GURI 2006. május 2‑i, 100. számának rendes melléklete) 2. cikkének, valamint az EUMSZ 43. cikk, az EUMSZ 49. cikk és az EUMSZ 86. cikk megsértésére hivatkozva azt állította, hogy nem álltak fenn az ahhoz szükséges feltételek, hogy az említett szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződést „in house” lehessen odaítélni.
25

Egyébként az egyes nemzeti jogszabályok vizsgálatából kitűnik, hogy, amint azt a Bizottság megjegyzi, aki e tekintetben a Tanácsnak, az Európai Parlamentnek és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak szóló 2000. július 26‑i, „Az árképzési politika és a vízi erőforrások fenntartható használata” című (COM (2000) 477 végleges) közleményére, valamint az Európai Környezetvédelmi Ügynökség „Assessment of cost recovery through water pricing” címet viselő műszaki jelentésére (AEE 16/2013) hivatkozik, a tagállamokban általános gyakorlat, hogy a vízszolgáltatások díja egy átalányjellegű és egy változó részből tevődik össze.
9

Ugyanezen irányelv „Az irányelv hatálya” című 3. cikke (1) bekezdésének c) pontja az alábbiak szerint rendelkezik: „A Közösségre átruházott hatáskörök korlátain belül ezt az irányelvet minden személyre alkalmazni kell, mind a köz‑, mind a magánszféra vonatkozásában, beleértve a köztestületeket [helyesen: az állami szerveket] is a következőkre tekintettel: […] c) alkalmazási és munkakörülmények [helyesen: alkalmazási és munkafeltételek], beleértve az elbocsátást és a díjazást.”
127

A Bizottság egyébiránt megjegyzi, hogy az állam kötelezettségvállalására vonatkozó nyilatkozatok sajátossága az, hogy azok nem csupán az állam mint részvényes szavahihetőségét, hanem a közhatalmi jogkörében eljáró állam szavahihetőségét is érinthetik, éspedig akkor is, ha az állam azt állítja, hogy az állam mint részvényes nevében nyilatkozik, mivel a nyilatkozatok betartása politikai szavahihetőség kérdése is.
23

E körülményekre tekintettel a Krajský súd v Prešove (eperjesi regionális bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé: „Úgy kell‑e értelmezni a [2008/909] kerethatározat 7. cikkének (3) bekezdését és 9. cikke (1) bekezdésének d) pontját, hogy a kettős büntethetőség feltétele kizárólag akkor tekinthető teljesítettnek, ha az elismerni kért határozatban hivatkozott cselekmény a tényállás konkrét értékelése alapján (in concreto) a végrehajtó ország joga szerint is bűncselekménynek minősül (függetlenül annak fogalmi elemeitől vagy minősítésétől), vagy e feltétel teljesítéséhez elegendő, ha a tényállás általánosságban (in abstracto) a végrehajtó ország joga szerint is bűncselekménynek minősül?”
1

A C‑20/15. P. sz. ügyben benyújtott fellebbezésével az Európai Bizottság az Európai Unió Törvényszéke 2014. november 7‑iAutogrill España kontra Bizottság ítéletének (T‑219/10, EU:T:2014:939, a továbbiakban: megtámadott Autogrill España kontra Bizottság ítélet) hatályon kívül helyezését kéri, amelyben a Törvényszék megsemmisítette a külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról szóló, 2009. október 28‑i 2011/5/EU bizottsági határozat (C 45/07, ex NN 51/07, ex CP9/07) 1. cikkének (1) bekezdését és 4. cikkét (HL 2011. L 7., 48. o., a továbbiakban: első vitatott határozat).
5

E rendelet „Tájékoztatás és megkülönböztetésmentesség” című 23. cikkének (1) bekezdése előírja: „A Szerződés hatálya alá tartozó tagállam területén található repülőtérről kiinduló légi járatok a nagyközönség számára rendelkezésre álló, felkínált vagy bármilyen formában – többek között az interneten – közzétett légi viteldíjaival és légi tarifáival [helyesen: légi fuvardíjaival] együtt az azokra vonatkozó feltételeket is fel kell tüntetni. A megfizetendő végső árat mindenkor fel kell tüntetni, és annak magában kell foglalnia az alkalmazandó légi vitel‑ vagy légi tarifadíjat [helyesen: légi fuvardíjat], valamint a közzététel idején elkerülhetetlen és előre látható valamennyi vonatkozó adót, díjat, felárat és illetéket. A végső ár megjelölése mellett feltüntetik legalább az alábbiakat: a) légi vitel‑ vagy légi tarifadíj [helyesen: légi fuvardíj]; b) adók; c) repülőtéri díjak; valamint d) egyéb díjak, felárak és illetékek, mint például a védelmi díj vagy üzemanyagfelár; amennyiben a b), c) és d) pontban felsorolt díjakat a légi vitel‑ vagy légi tarifadíjon [helyesen: légi fuvardíjon] felül kell megfizetni. A választható felárakat egyértelmű, átlátható és világos formában tüntetik fel minden jegyfoglalási folyamat kezdetén, és azok elfogadásáról az ügyfél dönt [helyesen: azok elfogadása az ügyfél kifejezett nyilatkozatával történik].”
56

Egy olyan nemzeti szabályozás, mint az alapügy tárgyát képező, alkalmas lehet tehát arra, hogy a görög piacra lépést kevésbé vonzóvá tegye, és hogy az e piacra való lépés esetén jelentős mértékben csökkentse, vagy akár meg is szüntesse más tagállamok olyan gazdasági szereplőinek, akik úgy döntöttek, belépnek az új piacra, arra vonatkozó lehetőségét, hogy azt követően módosítsák az itt végzett tevékenységüket, vagy azt be is szüntessék, ennek érdekében megválva a korábban alkalmazott munkavállalóktól.
21

A dán állam ezt a vállalkozást bízta meg – már annak privatizációja előtt is – a tengerészeti biztonsági és segélyhívó szolgáltatások Dániában és Grönlandon méltányossági biztosításával, amely szolgáltatások lehetővé teszik a hajók számára, hogy bajba kerülve segítséget hívjanak. Ez a feladata a privatizációját követően is rá hárult. Dániában továbbra is a TDC a fő távközlési szolgáltató, és ott önkéntes alapon az egyetemes szolgáltatási irányelv II. fejezetébe tartozó szolgáltatásokat – többek között alapvető telefonszolgáltatást – kínál. Egyetemes szolgáltatási kötelezettség biztosítása tekintetében kijelölt társaságként köteles tengerészeti biztonsági és segélyhívó szolgáltatásokat kínálni Grönlandon, és ott az egyetemes szolgáltatási kötelezettségből eredő tevékenységen kívül semmilyen más tevékenységet nem folytat. A tengerészeti biztonsági és segélyhívó szolgáltatásokat a gyakorlatban a Grönland autonóm hatóságainak tulajdonában álló Tele Greenland A/S biztosítja, a TDC pedig mindössze az ezzel összefüggésben felmerülő költségeket fedezi.
—

a The Secretary of State for Energy and Climate Change képviseletében N. Cohen barrister,
17

Az ez utóbbi ítélettel szemben a kérdést előterjesztő bíróság előtt benyújtott felülvizsgálati kérelemben a csoportosulás arra hivatkozik, hogy az alapügyben szóban forgó helyzet hasonlít a 2013. július 4‑iFastweb‑ítélet (C‑100/12, EU:C:2013:448) alapjául szolgáló esetre. Ugyanis mindkét esetben csak két ajánlattevő volt, és jóllehet a csoportosulást ténylegesen kizárták, az azt állítja, hogy a Vamed ajánlatát is ki kellett volna zárni, mivel az ezen ajánlat lényeges elemeire vonatkozó számítások gazdaságilag megmagyarázhatatlanok és érthetetlenek voltak. Ennélfogva, akárcsak ezen ítéletben, ebben az ügyben is két ajánlattevő van, mindkettőnek gazdasági érdeke fűződik a másik kizárásához, és mindketten hivatkozhatnak ezen érdekre még akkor is, ha a saját ajánlatukat ki kell zárni.
37

Az alapügyben, mivel az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból az tűnik ki, hogy az alapeljárásban szóban forgó árut nem mutatták be Bécsben a rendeltetési vámhivatalnál, a közösségi külső árutovábbítási eljárás nem fejeződhetett be a Vámkódex 92. cikke rendelkezéseinek megfelelően meghatározott időpontban, és nem lehet kizárni, hogy ez az áru még mindig ezen eljárás alatt állt, amikor azt Horváth Sándor 2008. december 18‑án, a római végső címzetthez történő szállítás céljából újból átvette. Ezenkívül a Bíróság rendelkezésére álló információk alapján nem lehet bizonyossággal meghatározni, hogy Horváth Sándornak adott esetben tudomása volt‑e arról, hogy ez az áru továbbra is az árutovábbítási eljárás alatt állt.
4

E rendelet (11), (12) és (15) preambulumbekezdése az alábbiakat mondta ki: „(11) A joghatósági szabályoknak nagymértékben kiszámíthatóknak kell lenniük, és azt az elvet kell követniük, hogy a joghatóságot általában az alperes lakóhelye alapozza meg, és a joghatóságnak ezen az alapon mindenkor megállapíthatónak kell lennie, kivéve egyes pontosan meghatározott eseteket, amelyekben a per tárgya vagy a felek szerződéses szabadsága eltérő joghatósági okot kíván meg. A jogi személyek székhelyét a közös szabályok átláthatóságának fokozása és a joghatósági okok összeütközése elkerülése végett önállóan kell meghatározni. (12) Az alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében. […] (15) A harmonikus jogalkalmazás érdekében a párhuzamos eljárások lehetőségét el kell kerülni [helyesen: a minimumra kell csökkenteni], és biztosítani kell, hogy ne hozzanak egymással összeegyeztethetetlen határozatot két tagállamban.”
18

Ez a biotóp a „velencei part: tengerparti biotóp” (kód: IT 3250023) néven bejegyzett közösségi jelentőségű természeti terület, és a különleges természetvédelmi terület legdélebbi részét képezi, és az a „Velencei‑lagúna” (kód: IT 3250046) néven bejegyzett közösségi jelentőségű természeti terület és különleges természetvédelmi terület, valamint „a Velencei‑lagúna középső‑alsó része” (kód: IT 3250030) néven bejegyzett közösségi jelentőségű természeti terület mellett található. A kérdést előterjesztő bíróság szerint a Ca’ Romanón található az e közösségi jelentőségű természeti területtel és e különleges természetvédelmi területtel szomszédos terület, ahol jelenleg használaton kívüli épületek vannak.
9

A DO.A 40. cikkének (2) bekezdése – 80. módosítása előtt – a szervnek a felvételük időpontjában a 18. életévüket még be nem töltő munkavállalói tekintetében előírta, hogy a 16, 17, illetve 18 évnél fiatalabbakat a DO.A 37. cikkének megfelelően alkalmazandó bércsoport a., b., illetve c. fizetési fokozatába sorolják be. E munkavállalók csak 18. életévük betöltését követően léptek abba az első fizetési fokozatba, amelybe a szerv bármely olyan alkalmazottját be kellett sorolni, akiket a 18. életévük betöltését követően vettek fel, előbbiek azonban foglalkoztatási időszakokhoz hasonló korábbi időszakokra nem hivatkozhattak. Ennélfogva semmilyen tanulmányi időt nem lehetett figyelembe venni. Ezen túlmenően, az a., b. és c. fizetési fokozatnak megfelelő díjazás egyértelműen alacsonyabb volt az első fizetési fokozatbelinél. Ugyanaz a tevékenység vagy funkció tehát eltérő díjazásban részesült azon életkor alapján, amelyben azt végezték.
84

Másodsorban a Maxcom és a Bizottság úgy véli, hogy a megtámadott ítélet indokolása ellentmondásos. Először is a Maxcom előadja, hogy az ezen ítélet 98. és 99. pontjában szereplő megállapítások ellentétesek a Törvényszéknek a második jogalapra vonatkozó következtetéseivel, és különösen az ezen ítélet 131. és 135. pontjában szereplő megfontolásokkal, amelyekben a Törvényszék egyrészt jelezte, hogy a City Cycle által szolgáltatott információk elégtelenek, és másrészt elutasította az arra alapított kifogást, hogy a Tanács megsértette az alaprendelet 18. cikkét, az arányosság elvét és a City Cycle együttműködése hiányának megállapítása vonatkozásában az indokolási kötelezettséget. Másodszor a Bizottság megállapítja, hogy az említett ítélet 97. pontjából az következik, hogy a City Cycle által benyújtott bizonyítékok nem tették lehetővé annak igazolását, hogy a City Cycle valóban Srí Lanka‑i jog szerinti exportőr, vagy hogy eleget tett az alaprendelet 13. cikkének (2) bekezdésében meghatározott feltételeknek. A Bizottságban e tekintetben az a kérdés merült fel, hogy ha ezek a bizonyítékok arra utalnak, hogy a City Cycle összeszerelési gyakorlatok révén kijátszásban vesz részt, akkor e bizonyítékok miért ne igazolhatnák azt is, hogy a City Cycle átrakodási tevékenységben is részt vesz. Harmadszor a Bizottság azt kifogásolja a Törvényszékkel szemben, hogy azt állította, hogy egyrészt a Tanács nem rendelkezett olyan valószínűsítő körülménnyel, amely lehetővé tette volna annak a megállapítását, hogy a City Cycle ilyen átrakodási tevékenységben vesz részt, és másrészt a megtámadott ítélet 131. pontjában azt, hogy nagy mennyiségű rendelkezésre álló adat tette lehetővé annak a megállapítását, hogy fennáll a City Cycle részéről a kijátszás.
14

A 796/2004 rendelet 35. cikke a következőket írja elő: „(1) A helyszíni ellenőrzések kiterjednek a teljes állatállományra, amelyre az ellenőrizendő támogatási rendszerek keretében támogatás iránti kérelmet nyújtottak be, és a szarvasmarhafélékre vonatkozó támogatási rendszerek esetében a támogatásra be nem jelentett szarvasmarhafélékre is. (2) A helyszíni ellenőrzések különösen a következőkből állnak: a) annak ellenőrzése, hogy a támogatási kérelem által érintett, birtokon tartott állatok száma, illetve a támogatásra be nem jelentett szarvasmarhafélék száma megegyezik‑e a nyilvántartásba bejegyzett számmal, illetve a szarvasmarhafélék esetében a szarvasmarhafélékre vonatkozó számítógépes adatbázis felé bejelentett számmal; […]”
14

2009. augusztus 11‑i ítéletével a Sąd Okręgowy we Wrocławiu (wroclawi regionális bíróság, Lengyelország) az OTK‑t 160275,69 PLN (kb. 36135,62 euró) törvényes kamatokkal növelt összegének az SFP részére történő megfizetésére kötelezte, a keresetet ezt meghaladó részében pedig lényegében elutasította. Miután az ezen ítélettel szemben az alapeljárás mindkét fele által benyújtott fellebbezéseket elutasították, ez utóbbiak mindketten fellebbezést terjesztettek elő. 2011. június 15‑i ítéletével a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság, Lengyelország) az ügyet visszautalta újbóli elbírálásra a Sąd Apelacyjny we Wrocławiu (wrocławi fellebbviteli bíróság, Lengyelország) elé, amely bíróság 2011. december 19‑én egy második ítéletet hozott. Ez utóbbi ítéletet a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság) fellebbezési eljárás keretében szintén hatályon kívül helyezte, és az ügyet ismét visszautalta újbóli elbírálásra a Sąd Apelacyjny we Wrocławiu (fellebbviteli bíróság) elé. Az utóbbi bíróság által ezt követően hozott ítéletet az OTK felülvizsgálati kérelemmel megtámadta.
16

A Minister for Justice and Equality (igazságügyi és esélyegyenlőségi miniszter, Írország) következésképpen annak engedélyezésére irányuló keresetlevelet nyújtott be a High Court (felsőbíróság) elé, hogy harmadszorra is megkíséreljék T. Vilkas litván hatóságok számára való átadását, ezúttal tengeri és szárazföldi úton. 2015. augusztus 14‑én ugyanakkor e bíróság megállapította, hogy nem rendelkezik joghatósággal e keresetlevél elbírálására, és elrendelte T. Vilkas szabadon bocsátását.
19

E körülmények között a Finanzgericht Baden‑Württemberg (baden‑württembergi adóügyi bíróság) felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdést terjesztette a Bíróság elé: „(1) Úgy kell‑e értelmezni a Vámkódex 202. cikke (3) bekezdésének első francia bekezdését, hogy egy jogi személy a Vámkódex 202. cikke (3) bekezdésének első francia bekezdése szerint az árut a Közösségbe behozó személyként a vámtartozás adósává válik, ha törvényes képviselőjének nem minősülő, feladatkörének keretei között eljáró egyik alkalmazottja áll a jogellenes bejuttatás mögött? (2) Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén: Úgy kell‑e értelmezni a Vámkódex 202. cikke (3) bekezdésének második francia bekezdését, hogy a) egy jogi személy (akkor is) részt vesz a jogellenes bejuttatásban, ha törvényes képviselőjének nem minősülő egyik alkalmazottja feladatkörének keretei között közreműködött a bejuttatásban, és b) a jogellenes bejuttatásban részt vevő jogi személy esetében a »tudomása volt vagy tudomása kellett legyen« szubjektív tényállási elem tekintetében a jogi személynél az üggyel foglalkozó természetes személyt kell figyelembe venni akkor is, ha e személy nem a jogi személy törvényes képviselője? (3) Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második vagy harmadik kérdésre adandó igenlő válasz esetén: Úgy kell‑e értelmezni a Vámkódex 212a. cikkét, hogy annak megítélése során, hogy az érintett személy eljárása csalárd vagy nyilvánvalóan gondatlan volt‑e, jogi személyek esetében kizárólag a jogi személy, illetve a jogi személy szerveinek eljárását kell figyelembe venni, vagy a nála alkalmazott és feladatköre keretei között az üggyel foglalkozó természetes személy eljárását be kell tudni a jogi személynek?”
8

Ezen irányelv 14. cikke, amely „A kibocsátások nyomon követése és jelentése” címet viseli, így szól: „(1) A Bizottság 2011. december 31‑ig rendeletet fogad el a kibocsátás, valamint szükség szerint az I. mellékletben felsorolt, a tevékenységekre vonatkozó adatok nyomon követéséről és bejelentéséről, továbbá a tonnakilométer‑adatok nyomon követéséről és bejelentéséről a 3e. vagy a 3f. cikkek alkalmazásában, amely rendelet alapját a nyomon követésre és a jelentéstételre vonatkozóan a IV. mellékletben meghatározott elvek képezik, és e rendelet az egyes üvegházhatású gázokkal kapcsolatos, a kibocsátás nyomon követésére és bejelentésére vonatkozó követelmények keretében meghatározza e gázok globális felmelegedési potenciálját. Az ezen irányelv nem alapvető fontosságú elemeinek kiegészítéssel történő módosítására irányuló fenti intézkedést a 23. cikk (3) bekezdésében előírt ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni. (2) Az (1) bekezdésben említett rendelet figyelembe veszi a rendelkezésre álló legpontosabb és legkorszerűbb, így különösen az IPPC‑vel összefüggésben elért tudományos eredményeket, és követelményeket állapíthat meg az üzemeltetőkkel szemben arra vonatkozóan, hogy hogyan számoljanak be az esetlegesen nemzetközi versenynek kitett, energiaigényes iparágakban előállított termékek gyártásával összefüggő kibocsátásról. A rendelet megállapíthatja továbbá ezen adatok független hitelesítésének követelményeit is. Ezek a követelmények kiterjedhetnek a közösségi rendszer hatálya alá tartozó villamosenergia‑termelésből származó, e termékek előállításával kapcsolatos kibocsátási adatok bejelentésére is. (3) A tagállamok biztosítják, hogy a rendelettel összhangban minden létesítmény‑üzemeltető és légi fuvarozó minden naptári év végén ellenőrizze és bejelentse az illetékes hatóságnak az adott évben az adott létesítmény által előidézett kibocsátás nagyságát, illetve, 2010. január 1‑jétől, az általa üzemeltett légi járművet. (4) Az (1) bekezdésben említett rendeletben követelmények szerepelhetnek az automatizált rendszerek és adatcsere‑formátumok használatáról a nyomonkövetési terv, az éves kibocsátási jelentés és a hitelesítési tevékenységek vonatkozásában az üzemeltető, a hitelesítő és az illetékes hatóságok között folytatott kommunikáció összehangolása érdekében.”
8

Az Abgabenordnung (az adózás rendjéről szóló törvénykönyv) 1. §‑ának az alapügy tényállására alkalmazandó változata a következőket írja elő: „(1) A jelen törvény alkalmazandó a szövetségi jog vagy az Európai Unió joga által szabályozott minden adóra – beleértve az adókedvezményeket is –, amennyiben azokat szövetségi adóhatóságok vagy tartományi adóhatóságok kezelik. A jelen törvény csak az Európai Unió jogára is figyelemmel alkalmazható. […] (3) A járulékos adóügyi szolgáltatásokra a jelen törvény rendelkezései az Európai Unió jogára is figyelemmel megfelelően alkalmazandók. […]”
2

E kérelmet a NEW WAVE, CZ a.s. (a továbbiakban: NEW WAVE), a MegaBabe szóvédjegy jogosultja, és az ALLTOYS, spol. s. r. o. között e védjegynek az utóbbi által a NEW WAVE hozzájárulása nélküli használata tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.
29

Ugyanakkor emlékeztetni kell arra, hogy valamely adó, díj, illeték vagy hozzájárulás uniós jog szempontjából történő minősítése a Bíróság feladata annak objektív jellemzői alapján, és függetlenül attól, hogy minek minősül a nemzeti jog értelmében (lásd: 2006. december 12‑iTest Claimants in the FII Group Litigation ítélet, C‑446/04, EU:C:2006:774, 107. pont; 2010. június 24‑iP. Ferrero e C. és General Beverage Europe ítélet, C‑338/08 és C‑339/08, EU:C:2010:364, 25. pont).
11

E közlemény „Kifogásközlés és válasz” című 2.4. szakasza a 23., 24. és 26. pontjában így rendelkezik: „23. A [773/2004] rendelet 10. cikkének (1) bekezdése szerint a végleges határozat elfogadása előtti előkészítő lépésként írásbeli kifogásközlést [kell] küldeni minden olyan félnek, akivel szemben kifogások merültek fel. A Bizottság tehát a vitarendezési eljárásban is kiad kifogásközlést. 24. Annak érdekében, hogy a felek valóban gyakorolhassák a védelemhez való jogukat, a Bizottságnak meg kell hallgatnia a felek álláspontját az ellenük felhozott kifogásokkal és az azokat alátámasztó bizonyítékokkal kapcsolatban, mielőtt végleges határozatot hozna, és – adott esetben – előzetes elemzésének módosításával figyelembe kell vennie azokat. A Bizottságnak lehetőséget kell biztosítani, hogy ne csak elfogadhassa vagy elutasíthassa a feleknek a közigazgatási eljárás során kifejtett vonatkozó érveit, hanem az általuk előadott kérdésekben saját elemzéseket is végezhessen annak érdekében, hogy a megalapozatlannak bizonyuló kifogásokat elvethesse, illetve hogy mind a tényeket illetően, mind jogi szempontból kiegészíthesse és újraértékelje a fenntartott kifogásokkal kapcsolatos saját érveit. […] 26. Amennyiben a kifogásközlés tükrözi a felek vitarendezési beadványát, az érintett feleknek – a Bizottság által […] megállapított […] határidőn belül – válaszolniuk kell annak (egyértelmű) megerősítésével, hogy a kifogásközlés megfelel az általuk benyújtott vitarendezési beadvány tartalmának, és hogy ezért továbbra is elkötelezettek a vitarendezési eljárás folytatása mellett. […]”