ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
29

E körülmények között az Administrativen sad Veliko Tarnovo (Veliko Tarnovó‑i közigazgatási bíróság, Bulgária) úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Úgy kell‑e értelmezni a [987/2009] rendelet 14. cikkének (1) bekezdését és a [883/2004] rendelet 12. cikke (1) bekezdését, hogy az ott említett személy, aki munkavállalóként végzi tevékenységét, nem tartozik annak a tagállamnak a jogszabályai hatálya alá, amelyben annak a vállalkozásnak a székhelye található, amely foglalkoztatja, ha e személy közvetlenül a munkavállalói tevékenységét megelőzően a [883/04] rendelet 1. cikkének (1) bekezdése szerinti nemzeti jogszabályok alapján nem rendelkezett e tagállamban biztosított személy minőségével? 2) Elfogadható‑e – amennyiben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre nemleges válasz születik –, hogy a tagállami bíróság a 987/2009 rendelet 14. cikkének (1) bekezdésében és a 883/2004 rendelet 12. cikkének (1) bekezdésében szereplő „alá tartozik” kifejezés tartalmának és céljának értelmezésekor azt a körülményt veszi figyelembe, hogy a személy az adott tagállam állampolgárságával rendelkezik, ha a munkavállaló egyébként is csak állampolgársága alapján tartozott a nemzeti szabályozás hatálya alá? 3) Figyelembe veheti‑e – amennyiben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre is nemleges válasz születik – a tagállami bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésben említett kifejezés alkalmazásakor a munkavállalóként tevékenységet végző személy 883/2004 rendelet 1. cikkének j) pontja szerinti szokásos és állandó tartózkodási helyét? 4) Mely értelmezési támpontokat kell figyelembe vennie – amennyiben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésre is nemleges válasz születik – a tagállami bíróságnak a [883/04] rendelet 12. cikke (1) bekezdésének és a [987/2009] rendelet 14. cikke (1) bekezdésének rendelkezéseiben szereplő »[…] jogszabályainak hatálya alá tartozik« kifejezés tartalmának megállapítása során e rendelkezések pontos értelmének megfelelő alkalmazásához?”
4

A héairányelv 143. cikke ekképp rendelkezik: „(1) A tagállamok mentesítik az adó alól a következő ügyleteket: […] d) harmadik területről vagy harmadik országból feladott vagy fuvarozott termékeknek olyan tagállamba történő importja, amely eltér a feladás vagy a fuvarozás rendeltetési helye szerinti tagállamtól, abban az esetben, ha a 201. cikk szerint adófizetésre kötelezett, kijelölt vagy elismert importőr által végzett termékértékesítés a 138. cikknek megfelelően adómentes; […] (2) Az (1) bekezdés d) pontjában szereplő mentesség abban az esetben, ha a termékek importját a 138. cikk (1) bekezdése, valamint (2) bekezdésének c) pontja alapján mentesített termékértékesítés követi, csak akkor alkalmazható, ha az importőr az import időpontjáig legalább a következő adatokat közli az import szerinti tagállam illetékes hatóságával: a) az import szerinti tagállam által kibocsátott saját héa‑azonosítószáma vagy a héa megfizetéséért felelős adóügyi képviselőjének az import szerinti tagállam által kibocsátott héa‑azonosítószáma; b) azon megrendelőnek egy másik tagállam által kibocsátott héa‑azonosítószáma, akinek a részére a termékeket a 138. cikk (1) bekezdése szerint értékesítik […]; c) annak bizonyítéka, hogy az importált termékeket az import szerinti tagállamból egy másik tagállamba szándékoznak elfuvarozni vagy feladni. A tagállamok azonban előírhatják, hogy a c) pontban említett bizonyítékot kizárólag kérésre kell közölni az illetékes hatósággal.”
16

A 2010. június 29‑i 100. sz. törvénnyel (a GURI 2010. június 30‑i 150. száma, 2. o.) módosításokkal törvénnyé alakított, 2010. április 30‑i decreto‑legge n. 64 – recante disposizioni urgenti in materia di spettacolo e attività culturali (Az előadásokkal és a kulturális tevékenységekkel összefüggő sürgős intézkedésekről szóló, 64. sz. rendelettörvény, a GURI 2010. április 30‑i 100. száma) 3. cikkének (6) bekezdése úgy rendelkezik egyrészt, hogy a zenei tevékenységek támogatása érdekében meghozandó rendkívüli intézkedésekről szóló 1977. július 22‑i 426. sz. törvény 3. cikkének (4) és (5) bekezdése továbbra is alkalmazandó az opera‑ és szimfonikus zenei alapítványokra, magánjogi jogi személyiséggé való átalakulásuk ellenére is, másrészt hogy a 368/2001 törvényerejű rendelet 1. cikke (01) és (2) bekezdésének rendelkezései nem alkalmazhatók az opera‑ és szimfonikus zenei alapítványokra.
4

A 2014/24 irányelv (74) preambulumbekezdése értelmében: „(74) A közbeszerzők által kidolgozott műszaki leírásoknak lehetővé kell tenniük a közbeszerzésben a verseny biztosítását, valamint a közbeszerzés keretében a fenntarthatósági célok elérését. E célból lehetővé kell tenni a piacon jelen lévő műszaki megoldások, szabványok és műszaki leírások sokféleségét tükröző ajánlatok benyújtását, ideértve az építési beruházásokhoz, árukhoz és szolgáltatásokhoz kapcsolódó gyártási folyamatok életciklusával és fenntarthatóságával kapcsolatos teljesítménykritériumokra épülő megoldásokat, standardokat és előírásokat is. Ennek megfelelően a műszaki leírásokat olyan módon kell összeállítani, amely kivédi a verseny olyan követelmények révén történő mesterséges korlátozását, amelyek egy konkrét gazdasági szereplőnek kedveznek azáltal, hogy az adott gazdasági szereplő által rendszerint kínált áruk, szolgáltatások vagy építési beruházások fő jellemzőit tükrözik. A műszaki leírásoknak a funkcionális és teljesítménybeli követelmények megadásával történő összeállítása általában lehetővé teszi e cél lehető legmegfelelőbb módon történő megvalósítását. A funkcionalitáshoz és a teljesítményhez kapcsolódó követelmények az innovációnak is kedvező eszközök a közbeszerzés során, amelyeket a lehető legszélesebb körben alkalmazni kell. Amennyiben európai standardra vagy annak hiányában nemzeti standardra történik hivatkozás, az ajánlatkérő szerveknek az ezekkel egyenértékű előírásokon alapuló ajánlatokat is figyelembe kell venniük. A kért jelöléssel való egyenértékűséget az ajánlattevőnek kell bizonyítania. […]”
10

A Tänzer & Trasper és az Altenweddinger Geflügelhof egyaránt likőröket gyárt, amelyek összetételében többek között tojás is szerepel, és ezen italokat „tojáslikőr” kereskedelmi megnevezéssel értékesítik. Az Altenweddinger Geflügelhof által e megnevezéssel értékesített likőrök között találhatók olyan termékek is, amelyeken az üvegek hátoldalán elhelyezett címkén a „tejet tartalmaz” megjegyzés is szerepel. Nem vitás, hogy e termékek valóban tartalmaznak tejet.
10

A GWB 126. §‑a értelmében: „Ha kizárási ok által érintett vállalkozás egyáltalán nem hoz a 125. § szerinti öntisztázási intézkedést, vagy intézkedése ehhez nem elegendő: 1. a 123. §‑ban foglalt kizárási ok fennállása esetén a felelősség jogerős megállapításától számított, legfeljebb öt évre kizárható a közbeszerzési eljárásban való részvételből, 2. a 124. §‑ban foglalt kizárási ok fennállása esetén a releváns eseménytől számított, legfeljebb három évre kizárható a közbeszerzési eljárásban való részvételből.”
9

A forgalmazási szerződés 2005. december 20‑i, legutóbbi változatában az angol nyelven szövegezett, említett kikötés a következőképpen szól: „This Agreement and the corresponding relationship between the parties shall be governed by and construed in accordance with the laws of the Republic of Ireland and the parties shall submit to the jurisdiction of the courts of the Republic of Ireland. Apple [Sales International] reserves the right to institute proceedings against Reseller in the courts having jurisdiction in the place where Reseller has its seat or in any jurisdiction where a harm to Apple [Sales International] is occurring.”
7

Az 1008/2008 rendelet „Tájékoztatás és megkülönböztetésmentesség” címet viselő 23. cikkének (1) bekezdése előírja: „A Szerződés hatálya alá tartozó tagállam területén található repülőtérről kiinduló légi járatok a nagyközönség számára rendelkezésre álló, felkínált vagy bármilyen formában – többek között az interneten – közzétett légi viteldíjaival és légi tarifáival [helyesen: légi fuvardíjaival] együtt az azokra vonatkozó feltételeket is fel kell tüntetni. A megfizetendő végső árat mindenkor fel kell tüntetni, és annak magában kell foglalnia az alkalmazandó légi vitel‑ vagy légi tarifadíjat [helyesen: légi fuvardíjat], valamint a közzététel idején elkerülhetetlen és előre látható valamennyi vonatkozó adót, díjat, felárat és illetéket. A végső ár megjelölése mellett feltüntetik legalább az alábbiakat: a) légi vitel‑ vagy légi tarifadíj [helyesen: légi fuvardíj]; b) adók; c) repülőtéri díjak; valamint d) egyéb díjak, felárak és illetékek, mint például a védelmi díj vagy üzemanyagfelár; amennyiben a b), c) és d) pontban felsorolt díjakat a légi vitel‑ vagy légi tarifadíjon [helyesen: légi fuvardíjon] felül kell megfizetni. A választható felárakat egyértelmű, átlátható és világos formában tüntetik fel minden jegyfoglalási folyamat kezdetén, és azok elfogadásáról az ügyfél dönt [helyesen: azok elfogadása az ügyfél kifejezett nyilatkozatával történik].”
10

A 84. sz. padovai önkormányzati rendelettel módosított, a temetési szolgáltatásokra vonatkozó 2015. november 30‑i padovai önkormányzati rendelet 52. cikke előírja: „(1) A hamvak őrzésére szolgáló urnák lakásban tartás céljából való őrzéséről az elhunyt személy által életében tett, írásba foglalt rendelkezések betartásával kell gondoskodni. Ennek hiányában a házastárs, vagy házastárs hiányában a polgári törvénykönyv 74., 75., 76. és 77. cikke értelmében meghatározott legközelebbi hozzátartozó – több ilyen személy esetén többségi döntés alapján – rendelkezhet az őrzésről. (2) Igazolt érzelmi kapcsolat vagy elismerés esetén az urna őrzését az előző bekezdés második mondatában szereplő személyektől eltérő személyekre is lehet bízni, a jogosultak előzetes írásbeli hozzájárulása mellett. (3) A megbízott semmilyen esetben sem bízhatja harmadik személyre a hamvak elhelyezésére szolgáló urna őrzését. E tilalom az elhunyt személy életében kifejezetten kinyilvánított szándéka esetén is érvényes. (4) Az urna őrzésével megbízott személynek a lakásában, az esetleges meggyalázás és lopás ellen védett helyen kell tárolnia azt. Az urnát semmilyen indokból nem lehet átfúrni vagy átlyukasztani. (5) A temetkezési szolgálatok bármikor kérhetik a temetkezési urna megőrzője általi bemutatását, hogy ellenőrizzék a sértetlenséget, és azt, hogy milyen állapotban őrzik az urnát. […] (9) Bármikor kérhető az őrzésre átadott urna temetőben való elhelyezése. (10) A (4) bekezdésben meghatározott követelményeken túl a hamvak elhelyezésére szolgáló urnák őrzése semmilyen esetben sem járhat haszonszerzési céllal, és így nem folytatható olyan gazdasági tevékenység, amelynek akár nem kizárólagos tárgya a hamvak elhelyezésére szolgáló urnák bármilyen jogcímen és bármilyen időtartamban történő őrzése. E tilalom az elhunyt személy életében kifejezetten kinyilvánított szándéka esetén is érvényes.”
27

A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a munkavállalók kiküldetése a 96/71 irányelv 1. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében vett rendelkezésre bocsátásukon keresztül három feltétel teljesülése esetén valósul meg. Először is a munkaerő rendelkezésre bocsátása olyan, díjazás ellenében végzett szolgáltatásnyújtás, amelynek keretében a munkavállaló továbbra is a szolgáltatást nyújtó vállalkozással áll munkaviszonyban anélkül, hogy a kölcsönvevő vállalkozással munkaszerződést kötne. Másodszor e rendelkezésre bocsátás jellemzője az a körülmény, hogy a munkavállaló fogadó tagállamba történő kihelyezése képezi a szolgáltatást nyújtó vállalkozás által végzett szolgáltatásnyújtás tulajdonképpeni tárgyát. Harmadszor a rendelkezésre bocsátás ilyen esetében a munkavállaló a feladatait a kölcsönvevő vállalkozás ellenőrzése és irányítása alatt végzi (lásd ebben az értelemben: 2015. június 18‑iMartin Meat ítélet, C‑586/13, EU:C:2015:405, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
„1)

Úgy kell‑e értelmezni a[z ISP‑irányelv] […] 1. cikke (2) bekezdése c) pontjának harmadik francia bekezdését a minimumharmonizáció megközelítésére figyelemmel, hogy a nemzeti szabályozás lehetővé teheti a szerzői jogi és tanácsadói szerződésekből eredő valamennyi információhoz való korlátlan (teljes körű) hozzáférést, akkor is, ha azok üzleti titoknak minősülnek, és e szabályozás ezt kizárólag az állam meghatározó befolyása alá tartozó jogalanyok tekintetében írja elő, és más kötelezett jogalanyok tekintetében nem, valamint […] az 575/2013[…] rendelet is érinti‑e ezen értelmezést [oly módon], hogy a közszféra információihoz való hozzáférés a[z ISP‑irányelv] értelmében sem lehet szélesebb körű annál, amelyet a hivatkozott rendelet által az információk nyilvánosságra hozatala tekintetében előírt egységes rendelkezések tartalmaznak?
4

Ezen irányelv 3. cikkének (2), (6) és (15) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „(2) A Szerződés vonatkozó rendelkezéseinek – különös tekintettel annak 86. cikkére – teljes tiszteletben tartásával a tagállamok a villamosenergia‑ágazatban működő vállalkozások számára általános gazdasági érdekből előírhatnak olyan közszolgáltatási kötelezettségeket, amelyek a biztonságra – az ellátás biztonságát is beleértve –, az ellátás folyamatosságára, minőségére és árára, valamint a környezetvédelemre – beleértve az energiahatékonyságot, a megújuló forrásokból származó energiákat és az éghajlat védelmét – vonatkoznak. Ezeket a kötelezettségeket világosan meg kell határozni, azoknak átláthatónak, megkülönböztetéstől mentesnek és ellenőrizhetőnek kell lenniük, továbbá a közösségi villamosenergia‑ipari vállalkozások számára garantálniuk kell, hogy a nemzeti fogyasztókhoz egyenlő módon hozzáférjenek. Az ellátás biztonsága, az energiahatékonysági/keresletoldali szabályozás és a környezetvédelmi, valamint a megújuló forrásokból származó energiára irányuló célok teljesítése vonatkozásában – ahogy arra ez a bekezdés is hivatkozik – a tagállamok hosszú távú tervezést vezethetnek be, figyelembe véve annak lehetőségét, hogy harmadik fél is kérhet hozzáférést a rendszerhez. […] (6) Amennyiben egy tagállam pénzügyi ellentételezést, egyéb ellentételezést és kizárólagos jogokat nyújt a (2) és (3) bekezdésben meghatározott kötelezettségek teljesítéséért, ezt megkülönböztetéstől mentesen és átlátható módon kell tennie. […] (15) A tagállamok – ezen irányelv végrehajtásakor – tájékoztatják a Bizottságot minden olyan intézkedésről, amelyet az egyetemes szolgáltatási és közszolgáltatási kötelezettségek teljesítése érdekében hoztak – beleértve a fogyasztóvédelmet és a környezetvédelmet is –, valamint azok belföldi és nemzetközi versenyre gyakorolt lehetséges hatásairól, függetlenül attól, hogy a szóban forgó intézkedések esetében szükség van‑e az ezen irányelv rendelkezéseitől való eltérésre A tagállamok kétévenként tájékoztatják a Bizottságot az említett intézkedések változásairól, függetlenül attól, hogy a szóban forgó intézkedések esetében szükség van‑e az ezen irányelvtől való eltérésre.”
42

Amint azt a főtanácsnok az indítványának a 65. pontjában megállapítja, e rendelkezés kizárólag azt célozza, hogy a fizetésképtelenségi eljárásokból közvetlenül származó és a hozzájuk szorosan kapcsolódó határozatokat abban az esetben is elismerjék, és azok abban az esetben is végrehajthatóak legyenek, ha azokat egy másik bíróság hozta. Az említett rendelkezés csupán elismeri annak lehetőségét, hogy azon tagállam bíróságai, amelynek területén az 1346/2000 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése alapján a fizetésképtelenségi eljárást megindították, elbírálhatják az olyan keresetet is, amely ezen eljáráshoz szorosan kapcsolódik, akár arról a bíróságról legyen szó, amely az említett 3. cikk (1) bekezdése alapján a fizetésképtelenségi eljárást megindította, akár ugyanezen tagállam más illetékes vagy hatáskörrel rendelkező bíróságáról (lásd ebben az értelemben: 2009. február 12‑iSeagon ítélet, C‑339/07, EU:C:2009:83, 26. és 27. pont).
25

2015. december 4‑én a görög hatóságok a visszatéríttetendő összeg hozzávetőlegesen 80%‑a, azaz 523352889,23 euró visszatérítésére irányuló fizetési meghagyást küldtek az ENAE‑nek, amely összeg tartalmazta a 2015. november 30‑ig számított kamatokat is. 2016. február 5‑én az ENAE keresetet nyújtott be a Dioikitiko Protodikeio Athinon (athéni elsőfokú egyesbíróság, Görögország) előtt a fenti fizetési meghagyás megsemmisítése iránt. 2016 márciusában a görög adóhatóságok elfogadták a fenti fizetési meghagyás végrehajtási aktusait. 2016. április 13‑án az ENAE kifogást nyújtott be ugyanezen bíróság előtt az említett végrehajtási jogi aktusokkal szemben. 2016. május 23‑án az ENAE kérelmeket nyújtott be az említett bíróság előtt a fenti jogi aktusok végrehajtásának felfüggesztése iránt. A Bizottság amicus curiae minőségben lépett fel ezekben az ügyekben az [EUMSZ] 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13‑i (EU) 2015/1589 rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.) 29. cikkének (2) bekezdése alapján.
14

A „Dublin III” rendelet 23. cikke a következőket írja elő: „(1) Amennyiben az a tagállam, amelyben a 18. cikk (1) bekezdésének b), c) vagy d) pontjában említett személy új nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be, úgy véli, hogy – a 20. cikk (5) bekezdése, valamint a 18. cikk (1) bekezdésének b), c), vagy d) pontja szerint – egy másik tagállam felelős, megkeresheti e másik tagállamot, hogy vegye vissza a kérelmezőt. (2) A visszavétel iránti megkeresést haladéktalanul, de minden esetben az [Eurodac‑] rendelet 9. cikkének (5) bekezdése szerinti Eurodac‑találat beérkezését követő két hónapon belül kell megtenni. Ha a visszavétel iránti megkeresés az Eurodac‑rendszerből kapott adatoktól eltérő bizonyítékon alapul, a 20. cikk (2) bekezdése értelmében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem benyújtásának időpontját követő három hónapon belül el kell küldeni a megkeresett tagállamnak. (3) Amennyiben a visszavétel iránti megkeresésre nem kerül sor a (2) bekezdésben meghatározott határidőkön belül, a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért az a tagállam felelős, amelyben az új kérelmet benyújtották. (4) A visszavétel iránti megkeresést formanyomtatványon kell benyújtani, mellékelve a 22. cikk (3) bekezdésében említett két listában leírt bizonyítékokat vagy közvetett bizonyítékokat és/vagy az érintett személy nyilatkozatainak olyan lényeges elemeit, amelyek alapján a megkeresett tagállam hatóságai ellenőrizni tudják, hogy az adott tagállam‑e a felelős az e rendeletben meghatározott feltételek alapján. A Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján elfogadja a visszavétel iránti megkeresések elkészítésének és benyújtásának egységes feltételeit. […]”
25

E körülmények között a Gerechtshof Arnhem‑Leeuwarden (Arnhem‑Leeuwardeni fellebbviteli bíróság, Hollandia) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1. a) Ellentétes‑e az uniós joggal az élelmiszer ízének – mint a szerző saját szellemi alkotásának – szerzői jogi védelemben való részesítése? Közelebbről: b) Ellentétes‑e a szerzői jogi védelemmel az, hogy az »irodalmi és művészeti művek« fogalma a Berni Egyezmény 2. cikkének (1) bekezdésében, amely az Unió valamennyi tagállamára kötelező, ugyan felöleli »az irodalom, a tudomány és a művészet minden alkotását, tekintet nélkül a mű létrehozatalának módjára vagy alakjára«, az ebben a rendelkezésben említett példák csupán olyan alkotásokra vonatkoznak, amelyek vizuálisan és/vagy akusztikusan érzékelhetők? c) Ellentétes‑e az élelmiszer (lehetséges) romlandósága és/vagy az íz megtapasztalásának szubjektív jellege azzal, hogy az élelmiszer ízét szerzői jogilag védett műnek minősítsék? d) Ellentétes‑e a [2001/29] irányelv 2–5. cikkében meghatározott kizárólagos jogok és korlátozások rendszere az élelmiszer ízén fennálló szerzői jogi védelemmel? 2. Amennyiben az első kérdés a) pontjára nemleges válasz születik: a) Mely követelményeknek kell teljesülniük, hogy egy élelmiszer ízét szerzői jogi védelem illethesse meg? b) Egy íz szerzői jogi védelme kizárólag magán az ízen alapul‑e, vagy az élelmiszer receptúráján (is)? c) Meddig terjed az olyan fél bizonyítási terhe, aki egy (bitorlási) perben úgy érvel, hogy egy élelmiszer szerzői jogilag védett ízét alkotta meg? Elegendő‑e az, hogy ez a fél az eljárásban bemutatja az élelmiszert a bírónak, hogy az – ízlelés és szaglás révén – saját ítéletet alkothasson arról, hogy az élelmiszer íze megfelel‑e a szerzői jogi védelem követelményeinek? Vagy a felperesnek (adott esetben) a kreatív döntések leírását azon ízkompozícióra és/vagy receptúrára vonatkozóan (is) meg kell adnia, amelyek alapján az ízt a szerző saját szellemi alkotásának kell tekinteni? d) Miként kell a nemzeti bírónak a bitorlási perben megállapítania, hogy az alperes élelmiszerének íze oly módon egyezik a felperes élelmiszerének ízével, hogy az szerzői jogi jogértést valósít meg? Ebben az összefüggésben az (is) döntő, hogy a két íz által keltett összbenyomás megegyezik‑e?”
40

E következtetést nem vonhatja kétségbe csupán az a körülmény, hogy az Arovit Petfood részvényeinek az esetleges értékesítése a C & D Foods által ezen első társaságnak nyújtott ügyviteli és informatikai szolgáltatások átruházásához vezetett volna. Ugyanis a Bíróság rendelkezésére álló iratokból kitűnik, hogy a Kaupthing Bank mindenképpen az Arovit Petfood részvényeinek az eladását tervezte. Így megállapítható, hogy a vitatott szolgáltatásnyújtásokhoz kapcsolódó kiadások még akkor is felmerültek volna, ha a C & D Foods semmiféle ügyviteli és informatikai szolgáltatást sem nyújtott volna az Arovit Petfoodnak. Így az alapügyben szóban forgó szolgáltatásnyújtások esetleges átruházásának kizárólagos közvetlen oka nem állhat a C & D Foods gazdasági tevékenységében.
18

Ezen ítéletet követően a Supreme Court of the United Kingdom (az Egyesült Királyság legfelsőbb bírósága) 2013. február 6‑i ítéletében megállapította, hogy D. P. O’Brien lényegében a keretmegállapodás 2. szakasza 1. bekezdésének hatálya alá tartozó részmunkaidőben foglalkoztatott munkavállalónak minősül, és objektíven nem igazolható, hogy el kellene térni attól az elvtől, amely szerint a részmunkaidőben foglalkoztatott napidíjas bírákat időarányosan a teljes munkaidőben foglalkoztatott bírákkal azonos módon kell díjazásban részesíteni. A Supreme Court of the United Kingdom (az Egyesült Királyság legfelsőbb bírósága) következésképpen elismerte D. P. O’Brien jogát arra, hogy a district judge‑okkal (a másodfokú bíróságok bírái) azonos feltételek mellett részesüljön öregségi nyugdíjban.
30

Másodsorban, a Bizottság által 2000. október 10‑én előterjesztett, a családegyesítéshez való jogról szóló tanácsi irányelvre irányuló módosított javaslatból [COM(2000) 624 végleges] (HL 2001. C 62 E., 99. o.) kitűnik, hogy a 2003/86 irányelv 3. cikke (2) bekezdésének c) pontjában szereplő kizáró okot éppen a tagállamok számára közös kiegészítő védelmi jogállás jövőbeli létrehozása céljából vezették be, amelynek során a Bizottság a családegyesítéssel kapcsolatban az ilyen jogállással rendelkező harmadik országbeli állampolgárokhoz igazított rendelkezések bevezetését kívánta javasolni, ami arra utal, hogy ezt a kizáró okot valóban azzal a céllal írták elő, hogy kizárják az említett irányelv hatálya alól az ilyen harmadik országbeli állampolgárokat.