ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

Az említett rendelet 4. cikkének (1) bekezdése kimondja: „A nemzetközi védelem iránti kérelemnek egy tagállamban a 20. cikk (2) bekezdése szerinti benyújtását követően, annak illetékes hatóságai azonnal tájékoztatják a kérelmezőt e rendelet alkalmazásáról, továbbá különösen az alábbiakról: […] b) a felelős tagállam meghatározásának feltételei és e feltételek rangsora az eljárás különböző szakaszaiban, valamint e szakaszok hossza, ideértve azt is, hogy egy valamely tagállamban benyújtott, nemzetközi védelem iránti kérelem esetében előfordulhat az is, hogy az adott tagállam e rendelet értelmében felelőssé válik abban az esetben is, ha ez a felelősség nem az említett feltételeken alapul; c) az 5. cikk szerinti személyes meghallgatás, valamint az a lehetőség, hogy a kérelmező tájékoztatást nyújtson a tagállamokban tartózkodó családtagjairól, hozzátartozóiról és a vele egyéb családi kapcsolatban álló személyekről, ideértve az ilyen tájékoztatás közlésének módját is; d) az átadásra vonatkozó határozat elleni jogorvoslatnak és adott esetben az átadás felfüggesztése kérelmezésének a lehetősége; […]”
32

A loi no 2012–1560, du 31 décembre 2012, relative à la retenue pour vérification du droit au séjour et modifiant le délit d’aide au séjour irrégulier pour en exclure les actions humanitaires et désintéressées‑vel (a tartózkodási jog ellenőrzése céljából elrendelt őrizetről és a jogellenes tartózkodás elősegítése vétségének a humanitárius és önzetlen cselekedetek e vétség alóli kizárásával való módosításáról szóló, 2012. december 31‑i 2012–1560. sz. törvény, JORF, 2013. január 1‑je, 48. o.; a továbbiakban: 2012. december 31‑i törvény) módosított, a code de l’entrée et du séjour des étrangers et du droit d’asile (a külföldiek beutazásáról és tartózkodásáról, valamint a menedékjogról szóló törvénykönyv, a továbbiakban: Ceseda) L. 621‑2. cikke a következőképpen rendelkezik: „Egy év szabadságvesztéssel és 3750 euró pénzbüntetéssel büntetendő az a külföldi, aki nem rendelkezik az Európai Unió valamely tagállamának állampolgárságával: 1. Ha úgy lépett be Franciaország európai államterületére, hogy nem teljesítette a [Schengeni határellenőrzési kódex] 5. cikke (1) bekezdésének a), b) vagy c) pontjában írt feltételeket, és ugyanezen rendelet 5. cikke (4) bekezdésének a) és c) pontja alkalmazásával nem engedélyezték az állam területére való belépését; ugyanígy, ha a külföldi beutazási tilalmat elrendelő figyelmeztető jelzés hatálya alatt áll [az SMVE‑ben] részes másik állam végrehajtható határozata alapján; vagy 2. ha közvetlenül e kódex részes államából érkezik, és úgy lépett be az európai államterületre, hogy nem felel meg e kódex 19. cikke (1) vagy (2) bekezdésében, 20. cikke (1) bekezdésében és 21. cikke (1) vagy (2) bekezdésében foglalt előírásoknak, kivéve [a Schengeni határellenőrzési kódex] 5. cikke (1) bekezdésének e) és d) pontjában említett feltételeket, amennyiben a beutazási tilalmat elrendelő figyelmeztető jelzés nem az [SMVE‑ben] részes másik állam által hozott végrehajtható határozaton alapul; […] A jelen cikk alkalmazásában csak azt követően lehet vádat emelni, ha a tényállást a code de procédure pénale (a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv) 53. cikkében előírt körülmények között megállapították.”
(18)

A védekezés jogának tiszteletben tartása érdekében az alperesnek lehetőséget kell adni arra, hogy mindkét fél meghallgatását biztosító eljárás során jogorvoslatot [helyesen: jogorvoslati kérelmet] nyújtson be a végrehajthatóság megállapítása ellen, amennyiben úgy véli, hogy végrehajtást kizáró ok áll fenn. A felperes részére is biztosítani kell a jogorvoslat lehetőségét arra az esetre, ha a végrehajthatóság megállapítása iránti kérelmét elutasították.”
19

A 133/2011 Sb. törvénnyel – különösen a 2003/59 irányelv maradéktalan átültetése céljából – 2011. augusztus 1‑jei hatállyal módosított ZZOZ 48. cikkének (4) és (5) bekezdése így rendelkezik: „(4) Az a gépjárművezető, aki felhagyott foglalkozása végzésével és ahhoz vissza kíván térni, és nem vett részt a 48. cikk szerinti továbbképzésen, köteles részt venni egy 35 órás továbbképzésen, amennyiben ismételten olyan gépjárművet kíván vezetni, amelynek vezetéséhez hivatásos vezetői engedély megléte szükséges; a (2) bekezdés szerinti éves képzés szabályait nem kell alkalmazni. (5) A (4) bekezdés megfelelően alkalmazandó azokra a gépjárművezetőkre is, akik mindezidáig nem voltak birtokában hivatásos vezetői engedélynek vagy az Európai Unió valamely más tagállama által az uniós joggal összhangban kiállított, a hivatásos jogállást igazoló dokumentumnak, akkor is, ha 2009. szeptember 10. előtt engedéllyel rendelkeztek a C1, C1 + E, C vagy a C + E kategória, illetve alkategória vezetésére, vagy 2008. szeptember 10. előtt engedéllyel rendelkeztek a D1, D1 + E, D vagy a D + E kategória vagy alkategória vezetésére.”
11

Közelebbről a TSE‑szűrővizsgálatokkal kapcsolatban a TSE‑iránymutatás 23–25. pontja a következőket mondja ki: „23. Az állati és emberi egészség védelmére irányuló intézkedések elfogadásának előmozdítása céljából a Bizottság úgy határozott, hogy a mezőgazdasági iránymutatás 11.4. pontjában bemutatott elvek alapján továbbra is engedélyezi a TSE‑[szűrő]vizsgálatokhoz kapcsolódó költségek 100%‑át fedező állami támogatásokat. 24. [...] 2003. január 1‑jétől az emberi fogyasztás céljából levágott szarvasmarhafélék kötelező BSE‑vizsgálata tekintetében a közvetlen és közvetett állami támogatások – ideértve a közösségi kifizetéseket is – teljes összege vizsgálatonként nem haladhatja meg a 40 eurót. A vizsgálat elvégzésének kötelezettsége közösségi vagy nemzeti jogszabályokon egyaránt alapulhat. Ez az összeg a vizsgálat teljes költségére vonatkozik, amely magában foglalja a vizsgálat elvégzéséhez szükséges készletet, a minta vételét, szállítását, vizsgálatát, tárolását és megsemmisítését. Ezen összeg a vizsgálatokhoz kapcsolódó költségek csökkenésével a jövőben csökkenthető. 25. A TSE‑[szűrő]vizsgálattal kapcsolatos költségekre nyújtott állami támogatás azon gazdasági szereplőnek fizetendő, amelynek létesítményében a vizsgálati mintát le kell venni. Mindazonáltal az ilyen támogatással kapcsolatos ügyvitel megkönnyítése érdekében a támogatás a laboratóriumnak is folyósítható, feltéve hogy bizonyítható, hogy a támogatás teljes összegét átadják a gazdasági szereplőnek. Mindenesetre a közvetlenül vagy közvetve azon gazdasági szereplő számára nyújtott állami támogatásnak, amelynek létesítményében a vizsgálati mintát le kell venni, tükröződnie kell az e gazdasági szereplő által megfelelően alacsonyabb szinten megállapított árban.”
13

A vizsgálatot megindító rendelet 1. cikke értelmében az említett rendelettel vizsgálat indul azon üvegszál szitaszövetek Unióba történő behozatalaira vonatkozóan, amelyek szemnagysága hosszában és szélességében több mint 1,8 mm, fajlagos tömege több mint 35 g/m2, amelyeket Tajvanban és Thaiföldön adtak fel – függetlenül attól, hogy azokat ezen országokból származóként jelentik be vagy sem –, és amelyek jelenleg az ex 7019 51 00 és az ex 7019 59 00 KN‑kód (7019 51 00 12, 7019 51 00 13, 7019 59 00 12 és 7019 59 00 13 TARIC‑kód) alá tartoznak.
2

E kérelmet a Secretary of State for the Home Department (belügyminiszter) és NA pakisztáni állampolgár között NA‑nak az Egyesült Királyság területén való tartózkodása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
22

Woerden önkormányzata felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Gerechtshof te Amsterdam (amszterdami fellebbviteli bíróság) határozatával szemben. A pénzügyi államtitkár is feltételes csatlakozó felülvizsgálat iránti kérelmet nyújtott be.
13

Az Oberlandesgericht Düsseldorf (düsseldorfi tartományi legfelsőbb bíróság) először is arra keres választ, hogy a 6/2002 rendelet 32. cikkének (3) bekezdése előírtaknak megfelelően a formatervezésiminta‑oltalom jogosultjának hozzájárulásával eljáró Grüne Welle Vertriebs keresete annak ellenére is elfogadható‑e, hogy nem jegyezték be hasznosítóként a lajstromba. E bíróság megjegyzi, hogy e rendelkezés pusztán szó szerinti értelmezése nemleges választ eredményez, de a megállapított szabályt úgy is lehet értelmezni, hogy az csak a jóhiszemű szerzés eseteire vonatkozik, és e mellett szól az e rendelet 33. cikke (2) bekezdésének második mondatában megfogalmazott szabály.
11

Ilyen körülmények között az Amtsgericht Düsseldorf (düsseldorfi helyi bíróság) felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1) Úgy kell‑e értelmezni a 261/2004 rendelet 10. cikkének (2) bekezdését e rendelet 2. cikkének f) pontjával összefüggésben, hogy a »jegy« az a dokumentum, amely az utast az azon járaton történő szállításra (is) jogosítja, amelyen őt alacsonyabb osztályon helyezték el, függetlenül attól, hogy e dokumentumon további járatok – például csatlakozó járatok vagy visszaúti járatok – is fel vannak‑e tüntetve? 2) Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén úgy kell‑e továbbá értelmezni a 261/2004 rendelet 10. cikkének (2) bekezdését e rendelet 2. cikkének f) pontjával összefüggésben, hogy »a jegy ára« az az összeg, amelyet az utas a jegyen feltüntetett összes járatra megfizetett, még ha az alacsonyabb osztályon történő elhelyezésre csak a járatok egyikén került is sor? Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén a 261/2004 rendelet 10. cikkének (2) bekezdése szerinti visszatérítés alapját képező összeg meghatározása során a légitársaság által az alacsonyabb osztályon történő elhelyezéssel érintett útszakaszon az azon osztályon történő szállítás tekintetében közzétett árat kell alapul venni, amelyre az utas jegyet váltott, vagy hányadost kell képezni az alacsonyabb osztályon történő elhelyezéssel érintett útszakasz és a teljes repülőút távolságából, és azt meg kell szorozni a repülőút teljes árával? 3) Úgy kell‑e továbbá értelmezni a 261/2004 rendelet 10. cikkének (2) bekezdését, hogy »a jegy ára« kizárólag a járat árát jelenti adók és illetékek nélkül?”
1

Fellebbezésükben az Apple and Pear Australia Ltd és a Star Fruits Diffusion az Európai Unió Törvényszéknek 2015. március 25‑iApple and Pear Australia és Star Fruits Diffusion kontra OHIM – Carolus C. (English pink) (T‑378/13, EU:T:2015:186, a továbbiakban: megtámadott ítélet) megsemmisítését kéri, amennyiben a Törvényszék ezen ítéletben elutasította az elsődlegesen az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) negyedik fellebbezési tanácsa által a köztük és a Carolus C. BVBA közötti felszólalási eljárással kapcsolatban 2013. május 29‑án hozott határozat (a továbbiakban: vitatott határozat) megváltoztatása iránti keresetüket.
45

A fenti megfontolásokból az következik, hogy a Bíróság által a vámfelügyelet melletti feldolgozási eljárást illetően a 2006. május 11‑iFriesland Coberco Dairy Foods ítéletben (C‑11/05, EU:C:2006:312) megállapítottakhoz hasonlóan, a Vámkódex 148. cikkének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy annak vizsgálata során, hogy valamely passzív feldolgozási eljárás alkalmazásának engedélyezése iránti kérelem esetében teljesültek‑e az ezen eljárás alkalmazására vonatkozó gazdasági feltételek, nemcsak a tervezett feldolgozási műveletekkel előállított termékhez hasonló termékek közösségi termelőinek alapvető érdekeit kell figyelembe venni, hanem az e műveletek során ideiglenesen kivitt közösségi árukhoz történő hozzákeverésre szánt nem közösségi alapanyagokhoz vagy félkész termékekhez hasonló termékek közösségi termelőinek érdekeit is. A Vámkódex 148. cikkének c) pontjában szereplő „közösségi feldolgozók” fogalmát tehát úgy kell értelmezni, hogy az e különböző uniós termelőket is magában foglalja.
3

A 44/2001 rendelet (11)–(12) preambulumbekezdése értelmében: „(11) A joghatósági szabályoknak nagymértékben kiszámíthatóknak kell lenniük, és azt az elvet kell követniük, hogy a joghatóságot általában az alperes lakóhelye alapozza meg, és a joghatóságnak ezen az alapon mindenkor megállapíthatónak kell lennie, kivéve egyes pontosan meghatározott eseteket, amelyekben a per tárgya vagy a felek szerződéses szabadsága eltérő joghatósági okot kíván meg. [...] (12) Az alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében.”
Az ITA melléklete A. és B. függelékének szövege a következő:

„Attachment A, Section 1 [A. függelék, 1. rész]

[…]

„8471 Automatic data processing machines and units thereof; magnetic or optical readers, machines for transcribing data onto data media in coded form and machines for processing such data, not elsewhere specified or included: [Automatikus adatfeldolgozó gép és egységei; mágneses vagy optikai leolvasó, adatátíró gép a kódolt adat adathordozóra történő átírására és máshol nem említett gép ilyen adatok feldolgozásához;]

[…]

8471 70 Storage units, including central storage units, optical disk storage, hard disk drives and magnetic tape storage units [Tárolóegység, beleértve a központi tároló egységet, az optikai lemezes tárolóegységet, a merevlemezes meghajtót és a mágnesszalagos tárolóegységet]

[…]

Attachment B [B. függelék]

Positive list of specific products to be covered by this agreement wherever they are classified in the HS [Azon termékek pozitív listája, amelyekre a HR‑beli besorolásuk helyétől függetlenül a jelen megállapodás kiterjed.]

[…]

Proprietary format storage devices including media therefore for automatic data processing machines, with or without removable media and whether magnetic, optical or other technology, including Bernoulli Box, Syquest, or Zipdrive cartridge storage units[.] [Sajátos formátumú tárolóegység, beleértve a mágneses, optikai vagy egyéb technológián alapuló automatikus adatfeldolgozó gépeket, eltávolítható adathordozóval vagy a nélkül, beleértve a Bernoulli Box, a Syquest vagy a Zipdrive lemezes tárolóegységet.]

[…]”
16

A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a jelen esetben felmerülő kérdés az, hogy a Bíróságnak az „alszempontokra” való ezen kiegészítő utalása egyúttal az odaítélési szempontok értékelésének módjára is vonatkozik‑e, ami a súlyozási szabályokkal mutat hasonlóságot. Következésképpen nem utasítható el egyszerűen azon érvelés, amely szerint az „alszempontok” fogalmának alkalmazásával a Bíróság az értékelési módszerre is utalt. Ugyanakkor az sem egyértelmű, hogy a 2008. január 24‑iLianakis és társai ítéletből (C‑532/06, EU:C:2008:40) az következik‑e, hogy magát az értékelési módszert is közölni kell az ajánlattevőkkel, és még kevésbé egyértelmű, hogy ezt a módszert mindig előzetesen kell‑e meghatározni. Mindenesetre levonható olyan következtetés, amely szerint, mivel az említett ítélet alapjául szolgáló ügyben feltett kérdés nem kifejezetten egy értékelési módszer utólagos meghatározására vonatkozott, annak terjedelme nem egyezik meg a jelen ügyben felmerülő kérdés terjedelmével.
3

Az 1988. november 30‑i 442/B/88. sz. törvényrendelettel (Decreto‑Lei n.o 442‑B/88) jóváhagyott társasági adóról szóló törvénykönyvnek (Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Colectivas) a 2005. december 7‑i 211/2005. sz. törvényrendelet (Decreto‑Lei no 211/2005) szerinti változata (Diário da República I, A. sorozat, 234. sz., 2005. december 7., a továbbiakban: CIRC) 4. §‑ának (2) bekezdése értelmében azok a jogi személyek és egyéb jogalanyok, amelyek nem rendelkeznek székhellyel vagy tényleges ügyvezetési központtal Portugália területén, kizárólag a Portugáliában szerzett jövedelmük után tartoznak az IRC hatálya alá. A CIRC 4. §‑a (3) bekezdésének c) pontja szerint az érintett jövedelmek körébe tartoznak a portugál illetőségű vagy Portugália területén székhellyel, tényleges ügyvezetési központtal rendelkező adós által fizetett kamatok, illetve azok, amelyek kifizetésére az ebben a tagállamban található valamely állandó telephely köteles.
21

A Juzgado de la Contencioso‑Administrativo no 4 de Madrid (madridi 4. sz. közigazgatási bíróság), úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Ellentétes‑e a keretmegállapodással, és ezáltal alkalmazhatatlan a kerettörvény 9. cikkének (3) bekezdése, amiatt, hogy kedvez az egymást követő, kisegítő jellegű kinevezések alkalmazásából eredő visszaéléseknek, mivel: a) nem határoz meg maximális összidőtartamot az egymást követő, kisegítő jellegű kinevezések tekintetében, sem ezek megújítására vonatkozóan maximális számot, b) a közigazgatási szerv mérlegelésére bízza a strukturális jellegű álláshelyek létrehozására vonatkozó döntést, amikor ugyanazon feladatok ellátására kétéves időszakon belül – összesen legalább 12 hónapnyi időtartamra szóló – több mint két kinevezésre kerül sor, c) lehetővé teszi a kisegítő jellegű kinevezéseket annak előírása nélkül, hogy e kinevezésekbe belefoglalják az azok alapjául szolgáló időszakos, konjunkturális vagy rendkívüli jellegű, konkrét objektív okokat? 2) Ellentétes‑e a keretmegállapodással, és ezáltal alkalmazhatatlan‑e a Madridi Autonóm Közösség Gazdasági és Költségvetési Tanácsának 2013. január 28‑i rendelete 11. cikkének (7) bekezdése, amely úgy rendelkezik, hogy »a kinevezés lejártakor minden esetben meg kell szüntetni a jogviszonyt, és a jogviszony időtartamára vonatkozóan bérelszámolást kell végezni, ideértve azokat az eseteket is, amelyekben ugyanazon kinevezett javára folytatólagosan újabb kinevezésre kerülne sor«, függetlenül attól, hogy a kinevezés alapjául szolgáló, és a keretegyezmény 3. szakaszának (1) bekezdésében írt konkrét objektív ok megszűnt‑e? 3) Összhangban áll‑e a keretmegállapodás céljával a kerettörvény 9. cikke (3) bekezdése harmadik albekezdésének azon értelmezése, amely szerint úgy kell tekinteni, hogy amikor ugyanazon feladatok ellátására kétéves időszakon belül – összesen legalább 12 hónapnyi időtartamra szóló – több mint két kinevezésre kerül sor, akkor a központ személyzeti állományán belül strukturális jellegű álláshelyet kell létrehozni, aminek során a kisegítő jellegű kinevezéssel rendelkező munkavállaló ideiglenes jelleggel kinevezetté válik? 4) Összhangban áll‑e a keretmegállapodásban elismert hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvével a kisegítő jellegű munkaszerződéssel rendelkező munkavállalók tekintetében előírt végkielégítéssel azonos végkielégítés alkalmazása a kisegítő jellegű ideiglenes közalkalmazottakra, a két jogi helyzet alapvető azonosságára, valamint arra való tekintettel, hogy nem lenne értelme annak, hogy az ugyanazon vállalkozásnál (a madridi egészségügyi szolgálatnál) ugyanazon feladatok ellátására és ugyanazon konjunkturális igényre tekintettel alkalmazott, azonos képesítéssel rendelkező munkavállalók tekintetében eltérő bánásmódot alkalmazzanak a jogviszonyuk megszűnésekor, olyan nyilvánvaló ok fennállása nélkül, amely akadályát képezné a határozott idejű szerződések hátrányos megkülönböztetés elkerülése érdekében történő összehasonlításának?”
—

a Sanoma Media Netherlands BV, a Playboy Enterprises International Inc. és Britt Geertruida Dekker képviseletében C. Alberdingk Thijm és C. de Vries advocaten,
105

E tekintetben a „Guidance Document no 8 on the harmonized free allocation methodology for the EU‑ETS post 2012, Waste gases and process emissions sub‑installation” című dokumentumból, amelyet a Bizottság internetes oldalán tettek közzé, az derül ki, hogy a termék‑referenciaértékkel rendelkező létesítményrész korlátain belül keletkező hulladékgázok esetében e referenciaérték magában foglalja kibocsátási egységeknek a hulladékgázok termeléséhez és a biztonsági okokból, fáklyázással történő elégetéséhez kapcsolódó kibocsátásokra vonatkozó kiosztását. Ugyanezen dokumentum szerint a kibocsátási egységeknek a hulladékgázok termeléséhez kapcsolódó kibocsátásokra vonatkozó kiosztása tekintetében figyelembe veszik azokat a kibocsátásokat, amelyek meghaladják a földgáz elégetése során keletkező kibocsátásokat.
5

Az említett irányelv „Gazdasági és pénzügyi kapacitás” címet viselő 47. cikkének szövege a következő volt: „(1) A gazdasági szereplő gazdasági és pénzügyi kapacitásának igazolása főszabály szerint a következő egy vagy több dokumentummal történhet: a) bankoktól származó megfelelő nyilatkozatok vagy, adott esetben, a vonatkozó szakmai felelősségbiztosítás igazolása; b) a mérleg vagy a mérlegkivonat bemutatása, ha a gazdasági szereplő letelepedési helye szerinti ország joga előírja a mérlegek közzétételét; c) a vállalkozás összforgalmáról és, adott esetben, a szerződés tárgyát képező tevékenységi terület forgalmáról szóló kimutatás, legfeljebb az előző három üzleti évre vonatkozóan attól függően, hogy mikor jött létre a vállalkozás, vagy a gazdasági szereplő mikor kezdte meg a tevékenységét, amennyiben ezek a forgalmi adatok rendelkezésre állnak. (2) Egy gazdasági szereplő szükség esetén és egy adott szerződés tekintetében egyéb szervezetek kapacitására is támaszkodhat, a velük fennálló kapcsolatának jogi jellegétől függetlenül. Ebben az esetben a gazdasági szereplőnek bizonyítania kell az ajánlatkérő szerv számára, hogy a szükséges erőforrások rendelkezésére fognak állni, például olyan módon, hogy bemutatja az említett szervezetek erre vonatkozó kötelezettségvállalását. (3) Ugyanezen feltételek mellett a gazdasági szereplők 4. cikkben említett csoportja is támaszkodhat a csoport tagjainak vagy más szervezeteknek az alkalmasságára. (4) Az ajánlatkérő szerv a hirdetményben, illetve az ajánlati felhívásban meghatározza, hogy az (1) bekezdésben említettek közül mely dokumentumot vagy dokumentumokat választotta ki, és milyen egyéb dokumentumot kell még benyújtani. (5) Ha a gazdasági szereplő bármilyen jogos okból nem tudja az ajánlatkérő szerv által kért dokumentumokat benyújtani, bármely egyéb, az ajánlatkérő szerv által megfelelőnek tekintett irattal igazolhatja gazdasági és pénzügyi kapacitását.”
39

E megállapítást nem sértik a „Guidance Document no 7 on the harmonized free allocation methodology for the EU‑ETS post 2012 New Entrants and Closures” című dokumentumban nyújtott magyarázatok, amelyet a Bizottság az internetes oldalán tett közzé. Az e dokumentumban foglalt kifejezett megállapítások szerint ugyanis, az nem bír jogi kötőerővel és nem tükrözi a Bizottság hivatalos álláspontját.
66

Ami az egyenlő bánásmód elvének a fellebbezők által hivatkozott állítólagos megsértését illeti, amennyiben feltételezzük, hogy a jelen kifogás keretében azt állítják, hogy a Bizottságnak el kellett volna térnie e módszertől, és a fellebbezőket illetően úgy kellett volna határoznia, hogy a tevékenységük kevésbé szerteágazó jellege folytán csökkenti a bírság összegét, meg kell állapítani, mint azt a főtanácsnok is teszi az indítványának 100. pontjában, hogy a bírság által az érintett vállalkozások teljes forgalmában képviselt százalékos aránybeli eltérés önmagában nem minősül elegendő indoknak ahhoz, hogy igazolja, hogy a Bizottság eltérjen a saját maga által meghatározott számítási módszertől. Ez ugyanis azt jelentené, hogy a kevésbé szerteágazó jellegű vállalkozásokat előnyben részesítené olyan ismérvek alapján, amelyek a jogsértés súlya és időtartama szempontjából nem relevánsak. Márpedig a bírság összegének meghatározását illetően nem lehet eltérő számítási módszerek alkalmazása révén hátrányos megkülönböztetést tenni azon vállalkozások között, amelyek az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésével ellentétes megállapodásban vagy összehangolt magatartásban vettek részt (lásd ebben az értelemben: 2012. július 19‑iAlliance One International és Standard Commercial Tobacco kontra Bizottság és Bizottság kontra Alliance One International és társai ítélet, C‑628/10 P és C‑14/11 P, EU:C:2012:479, 58. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).