ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

A decreto legislativo no 50 recante attuazione delle direttive 2014/23/EU, 2014/24/EU e 2014/25/EU sull’aggiudicazione dei contratti di concessione, sugli appalti pubblici e sulle procedure d’appalto degli enti erogatori nei settori dell’acqua, dell’energia, dei trasporti e dei servizi postali, nonché per il riordino della disciplina vigente in materia di contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture (a koncessziós szerződésekről szóló 2014/23/EU irányelv, a [2014/24] irányelv és a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai szolgáltatási ágazatban működő ajánlatkérők beszerzéseiről szóló 2014/25/EU irányelv végrehajtásának részletes szabályairól, valamint az építési beruházások, a szolgáltatásnyújtás és az árubeszerzésekre vonatkozó közbeszerzések terén hatályos jogszabályok reformjáról szóló, 2016. április 18‑i 50. sz. törvényerejű rendelet; GURI 2016. április 19‑i 91. száma) képezi az új Codice dei contratti pubblicit (közbeszerzési törvénykönyv, a továbbiakban: közbeszerzési törvénykönyv).
17

Az említett bíróság azt is megállapítja, hogy a felek nem nyújtottak be olyan írásbeli megállapodást, amely e bíróságot jelölné meg a házasság felbontása iránti kérelem elbírálására joghatósággal rendelkező bíróságként. Hangsúlyozza, hogy még akkor is, ha a felperes csupán az alperes romániai lakcímét jelölte meg – anélkül, hogy megemlítette volna az olaszországi tartózkodási címét is –, az alperes idézése a polgári eljárásjogi törvénykönyvnek megfelelően történt, mivel az alperes édesanyja aláírta a bírósági tárgyalásra való idézés átvételi elismervényét. Továbbá ugyanezen bíróság az iratokhoz csatolta az alperes telefonszámát annak érdekében, hogy ez utóbbival kapcsolatot lehessen tartani.
13

E körülmények között a Najvyšší súd Slovenskej republiky (a Szlovák Köztársaság legfelsőbb bírósága) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Úgy kell‑e értelmezni a [2008/909] kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontját, hogy az ott előírt kritériumok csak abban az esetben teljesülnek, ha az elítélt személy az állampolgársága szerinti tagállamban olyan családi, szociális, munkaügyi vagy más jellegű kapcsolatokkal rendelkezik, amelyek figyelembevételével megalapozottan feltehető, hogy a büntetés e tagállamban való végrehajtása elősegítheti társadalmi beilleszkedését, és így azzal ellentétes az 549/2011. sz. törvény 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában foglalthoz hasonló olyan nemzeti rendelkezés, amely ilyen esetekben pusztán a végrehajtó állam nyilvántartása szerinti szokásos tartózkodási hely alapján lehetővé teszi a határozat elismerését és végrehajtását, annak figyelembevétele nélkül, hogy az elítélt személy ezen államban rendelkezik‑e ténylegesen olyan kapcsolatokkal, amelyek erősíthetik társadalmi beilleszkedését? 2) Az előző kérdésre adott igenlő válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a [2008/909] kerethatározat 4. cikkének (2) bekezdését, hogy a kibocsátó állam illetékes hatósága még a kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szabályozott esetben is még az ítélet és tanúsítvány továbbítását megelőzően köteles megvizsgálni, hogy a büntetésnek a végrehajtó államban való végrehajtása az elítélt személy társadalmi beilleszkedése elősegítésének célját szolgálja‑e, és ezzel összefüggésben az említett hatóságnak egyúttal fel kell tüntetnie a tanúsítvány d) részének 4. pontjában szereplő információkat is, különösen azt, hogy az elítélt személy a kerethatározat 6. cikkének (3) bekezdése alapján kifejtett véleményében hivatkozott‑e arra, hogy a kibocsátó államban rendelkezik tényleges családi, szociális vagy munkaügyi kapcsolatokkal? 3) Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a [2008/909] kerethatározat 9. cikke (1) bekezdésének b) pontját, hogy akkor is fennáll a határozat elismerése és végrehajtása megtagadásának indoka, ha a kerethatározat 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti esetben az e rendelkezés (3) bekezdése szerinti egyeztetés és az egyéb szükséges információk esetleges benyújtása ellenére nem nyer bizonyítást az olyan családi, szociális, munkaügyi vagy más jellegű kapcsolatok fennállása, amelyek figyelembevételével megalapozottan feltételezhető, hogy a büntetésnek a végrehajtó államban való végrehajtása elősegítheti az elítélt személy társadalmi beilleszkedését?”
5

A legfelsőbb bíróságról szóló új törvény 37. cikke értelmében: „1. § A [Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság)] bírái a 65. életévük betöltésének napján nyugállományba kerülnek, kivéve ha a [65. életév] betöltése előtt legkorábban tizenkét hónappal, legkésőbb pedig hat hónappal olyan nyilatkozatot tesznek, amelyben kifejezésre juttatják, hogy továbbra is el kívánják látni feladataikat, továbbá ha a valamely bírói álláshelyre pályázó személyekre irányadó feltételeknek megfelelően kiállított olyan igazolást mutatnak be, amely tanúsítja, hogy egészségi állapotuknál fogva alkalmasak a bírói tisztség további betöltésére, és ha a [köztársasági elnök] engedélyezi, hogy a [Sąd Najwyższyn (legfelsőbb bíróság)] továbbra is ellássák hivatali feladataikat. 1a. § Az engedély megadása előtt a [köztársasági elnök] kikéri a nemzeti igazságszolgáltatási tanács állásfoglalását. A nemzeti igazságszolgáltatási tanács az attól a naptól számított 30 napos határidőn belül küldi meg az állásfoglalását a [köztársasági elnöknek], amikor az elnök felhívta e tanácsot az állásfoglalásra. Ha a nemzeti igazságszolgáltatási tanács a második mondatban megállapított határidőn belül nem küldi meg az állásfoglalását, azt kedvezőnek kell tekinteni. […] 3. § A [köztársasági elnök] a nemzeti igazságszolgáltatási tanács 1a. § szerinti állásfoglalása beérkezésének napjától, vagy annak a határidőnek a lejártától számított három hónapos határidőn belül engedélyezheti a [Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság)] bírája számára a feladatainak további ellátását, amelyen belül ezt az állásfoglalást közölni kell. Ha az első mondatban megállapított határidőn belül nem kerül sor az engedély megadására, a bírót a 65. életéve betöltésének napjától nyugállományban lévőnek kell tekinteni. […] 4. § Az 1. § szerinti engedély megadása három évre szól, amely időtartam egy alkalommal meghosszabbítható. […]”
47

E tekintetben az érintett fórum tagjainak elmozdíthatatlanságához vagy ahhoz hasonlóan, hogy e tagok olyan szintű illetményben részesüljenek, amely összhangban áll az általuk ellátott feladatok jelentőségével, a függetlenség követelménye azt is feltételezi, hogy az ítélethozatal feladatával megbízott személyekre vonatkozó fegyelmi felelősségi rendszer tartalmazza az ahhoz szükséges garanciákat, hogy elkerülhető legyen annak veszélye, hogy ezt a rendszert a bírósági határozatok tartalmának politikai felülvizsgálatát szolgáló rendszerként alkalmazzák (lásd e tekintetben: 2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality [Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai] ún. LM ítélet, C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 64. és 67. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A bírói függetlenség lényegi biztosítékát alkotja az is hogy, nem legyenek kitéve fegyelmi szankcióknak egy olyan, a kizárólagos hatáskörükbe tartozó lehetőség igénybevételéért, mint az előzetes döntéshozatal iránti kérelem Bíróság elé terjesztése, vagy az előttük folyamatban lévő jogvitáról érdemben történő határozathozatal előtt az ilyen kérelemre adandó válasz megvárása (lásd ebben az értelemben: 2016. július 5‑iOgnyanov ítélet, C‑614/14, EU:C:2016:514, 17. és 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
7

A polgári törvénykönyvnek „A védelem eszközei” címet viselő 253. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) Az a természetes személy, akinek nem vagyoni jogait sértették meg vagy fenyegették, bármikor kérelmezheti bíróság előtt: a) a jogellenes cselekmények elkövetésének tilalmát, amennyiben az közvetlen; b) a jogsértés abbahagyását és a jövőre vonatkozó tilalmát, amennyiben az folytatólagos; c) a bekövetkezett cselekmények jogellenességének megállapítását, amennyiben az előidézett zavarok továbbra is fennállnak.” (2) Az (1) bekezdés rendelkezéseitől eltérve, a nem vagyoni jogoknak a véleménynyilvánítás szabadságához való jog gyakorlása következtében történő megsértése esetén a bíróság csak az (1) bekezdés b) és c) pontjában előírt intézkedéseket hozhat. (3) Egyébiránt az ilyen jogok megsértése esetén a sértett kérheti, hogy a bíróság kötelezze a cselekmények elkövetőjét arra, hogy tegyen eleget minden olyan intézkedésnek, amelyet a bíróság szükségesnek tart a megsértett jog helyreállítása érdekében, mint például: a) a jogsértő azon kötelezettsége, hogy a marasztaló ítéletet a saját költségén közzé tegye; b) a jogellenes magatartás megszüntetéséhez vagy az okozott kár megtérítéséhez szükséges minden egyéb intézkedésnek tegyen eleget. (4) Hasonlóképpen, a sértett kártérítést, vagy – adott esetben – a neki okozott – akár nem vagyoni – kár vagyoni jóvátételét is kérheti, amennyiben az a jogsértő cselekmény elkövetőjének betudható. Ezekben az esetekben a jogorvoslathoz való jogra jogvesztő határidő vonatkozik.”
7

E törvénykönyvnek „Az in house odaítélésekre vonatkozó különös szabályozás” címet viselő 192. cikke (2) bekezdésében a következőképpen rendelkezik: „Az ajánlatkérő szervek a piacon versenyfeltételek mellett rendelkezésre álló szolgáltatásokra vonatkozó szerződés in house odaítélése céljából – a szolgáltatás tárgyára és értékére figyelemmel – előzetesen értékelik az in house jogalanyok ajánlatának gazdasági alkalmasságát, és az odaítélési határozat indokolásában közlik a piac igénybevétele mellőzésének indokait, közlik továbbá, hogy a választott eljárási forma az egyetemesség és a társadalmi kapcsolatok, a hatékonyság, a gazdaságosság és a szolgáltatás minőségének, valamint az állami források optimális felhasználásának céljára is tekintettel milyen előnyökkel jár a köz javára.”
17

2016. március 30‑án a „CLIMA‑EU‑ETS‑REGISTRY‑PROD@ec.europa.eu” címről elektronikus úton értesítést kapott arról, hogy ezt a jelentést ellenőrzik: „Subject: Emissions approved The emissions entered for: 23415 (Monitoring Plan for Annual Emissions) Year(s) 2015 … have been VERIFIED”.
3

A 2008. január 25‑i határozatában az Európai Bizottság megállapította, hogy a 2006. december 27‑i legge n. 296 contenente „Disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2007)” (az éves és többéves állami költségvetés létrehozására vonatkozó rendelkezésekről szóló 296. sz. törvény [a 2007. évi költségvetési törvény], a GURI 2006. december 27‑i 299. számának rendes melléklete; a továbbiakban: 296/2006. sz. törvény) által létrehozott támogatási program, amely a Dél‑Olaszország egyes régióiban található termelési struktúrákban történő felhasználásra szánt tárgyi eszközök beszerzése után adójóváírást (a továbbiakban: a szóban forgó adójóváírás) vezetett be, a közös piaccal összeegyeztethető az EK 87. cikk (3) bekezdésének a) és c) pontja értelmében.
39

Mind az engedélyezési irányelv 12. cikke (1) bekezdésének a) pontjából, mind e rendelkezésnek a jelen végzés 34–38. pontjában említett ítéletekben szereplő értelmezéséből kitűnik, hogy az NSZH‑k e rendelkezés szerinti díjjal fedezhető költségei nem az NSZH‑k összes működési költségével azonosak, hanem az említett rendelkezésben szereplő tevékenységek három kategóriájához kapcsolódó igazgatási költségek összességével, azaz: – először is az engedélyezési irányelv 3. cikkében szereplő általános felhatalmazási rendszer kezelésével, ellenőrzésével és alkalmazásával kapcsolatos tevékenységek, ami magában foglalja az ezen irányelv mellékletének A. részében felsorolt általános felhatalmazáshoz fűzhető feltételeket is; – másodszor az engedélyezési irányelv 5. cikkében szereplő, a rádiófrekvencia‑ és számhasználati jogok kezelésével, ellenőrzésével és alkalmazásával kapcsolatos tevékenységek, és az ezen irányelv mellékletének B. és C. részében felsorolt, e jogokhoz fűzhető feltételek, továbbá – harmadszor az engedélyezési irányelv 6. cikkének (2) bekezdésében szereplő egyedi kötelezettségek kezelésével, ellenőrzésével és alkalmazásával kapcsolatos tevékenységek, amelyek magukban foglalják az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtói számára a hozzáférési irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdésével, valamint 6. és 8. cikkével, továbbá az egyetemes szolgáltatási irányelv 17. cikkével összhangban előírható kötelezettségeket, valamint az ez utóbbi irányelv alapján egyetemes szolgáltatás nyújtására kijelölt szervezetek számára előírható kötelezettségeket.
9

Az említett irányelv 17. cikke a következőket írja elő: „(1) A hitelmegállapodás szerinti hitelezői jogoknak vagy magának a hitelmegállapodásnak harmadik személyre történő engedményezése esetén a fogyasztó az eredeti hitelezővel szembeni bármilyen követelése tekintetében az engedményes ellen jogosult keresetet benyújtani, ideértve az ellentételezést is [helyesen: az engedményessel szemben érvényesítheti az őt az eredeti hitelezővel szemben megillető kifogásokat, ideértve az ellenkövetelések beszámítását is], ha ez az érintett tagállamban megengedett. (2) A fogyasztót kizárólag akkor nem kell tájékoztatni az (1) bekezdésben említett engedményezésről, ha az eredeti hitelező az engedményessel megállapodva továbbra is hitelezőként jár el a fogyasztó felé.”
–

18 óra 17 perc: „Actual Time of Arrival” (ATA) („tényleges érkezési időpont”). Arról az időpontról van szó, amikor a repülőgép elérte a végső pozícióját. Ezt a műveletet is a repülőtér egy dolgozója jelentette be;
47

A kérdést előterjesztő bíróság szerint, amint a C‑357/19. sz. Euro Box Promotion és társai ügyben, itt is felmerül továbbá az a kérdés, hogy ellentétes‑e a jogállamiságnak az EUSZ 2. cikkben foglalt, a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett elvével az igazságszolgáltatás menetébe oly módon történő beavatkozás, mint amely a 417/2019. sz. ítéletből is ered. Az említett ítéletben az alkotmánybíróság – anélkül, hogy igazságszolgáltatási hatáskörrel rendelkezne – olyan kötelező intézkedéseket vezetett be, amelyek új büntetőeljárások megindítását vonják maguk után amiatt, hogy a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék büntetőtanácsának ítélkező testületei állítólag nem voltak korrupciós bűncselekmények elbírálására szakosodva, miközben e büntetőtanács valamennyi bírája – pusztán azon minőségénél fogva, hogy e bíróság bírája – eleget tesz ennek a szakosodásra vonatkozó feltételnek.
2)

Peter Sabo, a Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, a 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes, Kent Roberson, a Hiite Maja SA, az Association de lutte contre toutes formes de nuisance et de pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne), illetve a Friends of the Irish Environment CLG maguk viselik saját költségeiket.
„1)

[Az 1215/2012 rendelet] 17. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti »fogyasztó lakóhelye« kifejezés alatt a fogyasztónak a kereset benyújtásának napján fennálló lakóhelyét, vagy a fogyasztó és a másik szerződő fél közötti szerződéses jogviszony létrejöttének napján (tehát például a szerződés megkötésének napján) fennálló lakóhelyét kell‑e érteni, azaz a hivatkozott rendelet 17. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti fogyasztói szerződésről van‑e szó abban az esetben is, amikor a fogyasztó a kereset benyújtásának napján attól az államtól eltérő tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, amelyben a másik szerződő fél kereskedelmi vagy szakmai tevékenységet folytat?
8

Az alapügy tényállásának megvalósulása idején GR a Skiper Hoteli d.o.o. és az Interco Umag d.o.o., Umag (a továbbiakban: Interco) – később Inter Consulting – ügyvezetői tanácsának tagja volt. GR a Rezidencija Skiper d.o.o.‑ban tagi minőséggel is rendelkezett, valamint részesedéssel bírt az Alterius d.o.o.‑ban. HS az Interco ügyvezetői tanácsának elnöke volt és részesedéssel is rendelkezett az Alteriusban, miközben IT ingatlanokkal kapcsolatos értékbecsléseket végzett.
14

Mivel úgy ítélte meg, hogy ezen ügy nehézségeket vet fel az uniós jog értelmezésével kapcsolatban, a Pécsi Törvényszék (Magyarország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé: „Megfelel‑e az arányosság, az adósemlegesség és a tényleges érvényesülés alapelvének – különös tekintettel a C‑8/17. számú Biosafe ügy főtanácsnoki indítványának 63. pontjára, a C‑246/16. számú Di Maura ítélet 27. pontjára, a C‑396/16. számú T‑2 ítélet 36. pontjára, és arra tekintettel, hogy a tagállam nem szedhet be HÉA címén magasabb összeget annál, mint amit a termékértékesítő, szolgáltatásnyújtó az adott teljesítésért ténylegesen megkapott – az a tagállami gyakorlat, amely a HÉA‑irányelv 90. cikk[ének] (1) bekezdésében szabályozott, végleges nemfizetés esetén alkalmazandó adóalap[‑]csökkentés ex tunc hatályára hivatkozva az adóalap‑csökkentésre nyitva álló, a tagállam által általánosan előírt ötéves jogvesztő határidőt az eredeti termékértékesítés teljesítési időpontjától, és nem adott követelés behajthatatlanná válásától számolja, és e jogvesztő határidő leteltére hivatkozva megfosztja a jóhiszemű adóalanyt a követelés végleges behajthatatlanná válásához kötődő adóalap‑csökkentési jogától, olyan körülmények között, hogy a termékértékesítés teljesítési időpontja és a követelés végleges behajthatatlanná válása között több év is eltelhet, és a tagállami szabályozás a követelés végleges behajthatatlanná válása időpontjában közösségi jogba ütközően nem tette lehetővé a követelések végleges behajthatatlanná válásához kapcsolódó adóalap‑csökkentést[?]”
59

A teljesség kedvéért hozzá kell tenni, hogy a Törvényszék a megtámadott végzés 53. pontjában megállapította, hogy még ha a fellebbezőknek lehetőségük is lett volna az andorrai hatóságok által elfogadott aktusokkal szemben az uniós jog által biztosított jogorvoslati lehetőségeket igénybe venni azzal az indokkal, hogy az Andorrai Hercegség megsértette az Unió-Andorra monetáris megállapodást, ez a lehetőség nem lett volna alkalmas arra, hogy biztosítsa, hogy az a kár, amelyre a fellebbezők hivatkoznak, valószínűleg nem következzen be, ugyanez érvényes az Unió-Monaco monetáris megállapodás 12. cikkének (4) bekezdésében előírthoz hasonló kikötés e monetáris megállapodásba való belefoglalására is, még ha e kikötést a fellebbezők által a Bíróság előtt előadott értelemben fogjuk is fel.
11

Ezt követően a 2019‑es és 2020‑as év során ezen első számon kívül egy második ügyfélszolgálati hívószámot is feltüntettek bizonyos esetekben, többek között a következő megjegyzéssel: „Ügyfélszolgálatunk elsősorban telefonos szolgálatunkon keresztül áll az Ön rendelkezésére, amely a 0600–[…]‑as számon a nap 24 órájában elérhető (1,98 euró/perc). Amennyiben a megkeresése valamely, már leadott megrendelésre vonatkozik, igénybe veheti a díjmentes 045–[…] ügyfélszolgálati hívószámunkat is (munkanapokon 11 órától 17 óráig).” Az említett bíróság szintén példaként utal arra, hogy ez utóbbi ingyenes mobiltelefonszámot a latauskoodit.fi internetes honlapon szereplő szállítási feltételekben is megjelölték, miközben ezen internetes honlap kezdőoldalán a kapcsolattartási információk között csupán az első, díjköteles ügyfélszolgálati telefonszámot tüntették fel.
26

A Bíróság ítélkezési gyakorlatának a kérdést előterjesztő bíróság által végzett értelmezésével ellentétben a jelen végzés 21–25. pontjában ismertetett ítélkezési gyakorlatból először is egyértelműen kitűnik, hogy pusztán az a körülmény, hogy az adóalany úgy szerzett be termékeket, illetve vett igénybe szolgáltatásokat, hogy közben valamilyen módon tudott arról, hogy e beszerzés révén az értékesítési láncban korábban elkövetett, héacsalást megvalósító ügyletben vesz részt, a 2006/112 irányelv alkalmazása szempontjából az ezen adócsalásban való részvételnek minősül. Amint arra a német kormány hivatkozik, e termékek beszerzése, illetve szolgáltatások igénybevétele az egyedüli olyan megerősítő aktus, amely ilyen helyzetben az adólevonási jog megtagadásának megalapozása szempontjából meghatározó jelentőséggel bír. Ennélfogva az ilyen megtagadás megalapozásához egyáltalán nem szükséges annak bizonyítása, hogy ezen adóalany valamilyen módon – még ha csak annak aktív támogatása vagy elősegítése formájában is – aktívan részt vett az említett csalásban. Nem bír jelentőséggel az sem, hogy nem titkolta el értékesítési kapcsolatait és beszállítóit.
2)

A Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi maga viseli saját költségeit.
2)

A Törvényszék a Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumit kötelezi a költségek viselésére.
173

Ebből következik, hogy az uniós jog természetében rejlő követelményekkel összeegyeztethetetlen valamely nemzeti jogrendszer minden olyan rendelkezése, illetve minden olyan jogalkotási, közigazgatási, vagy bírósági gyakorlat, amely csökkentené az uniós jog hatékonyságát azáltal, hogy megfosztja az e jog alkalmazására hatáskörrel rendelkező bíróságot azon jogtól, hogy már az alkalmazás időpontjában minden szükséges lépést megtehessen annak érdekében, hogy a közvetlenül alkalmazandó uniós normák teljes hatékonyságának esetleges akadályát képező nemzeti jogszabályi rendelkezésektől eltekintsen (2010. szeptember 8‑iWinner Wetten ítélet, C‑409/06, EU:C:2010:503, 56. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2018. december 4‑iMinister for Justice and Equality és Commissioner of An Garda Síochána ítélet, C‑378/17, EU:C:2018:979, 36. pont).
7

Az említett irányelv 4. cikkének (1)–(3) bekezdése kimondja: „(1) A 2. cikk (4) bekezdésére is figyelemmel az I. mellékletben felsorolt projekteket vizsgálatnak vetik alá, az 5–10. cikkel összhangban. (2) A 2. cikk (4) bekezdésére is figyelemmel a II. mellékletben felsorolt projektekre [helyesen: projektek tekintetében] a tagállamok határozzák meg, hogy a projektet alá kell‑e vetni az 5–10. cikknek megfelelő vizsgálatnak. A tagállamok ezt meghatározzák: a) esetenkénti vizsgálattal; vagy b) a tagállamok által megállapított küszöbértékek vagy szempontrendszer alapján. A tagállamok dönthetnek úgy is, hogy az a) vagy a b) pontnak megfelelő mindkét eljárást alkalmazzák. (3) Abban az esetben, ha a (2) bekezdés alkalmazásában esetenkénti vizsgálat elvégzésére, illetve küszöbértékek vagy szempontrendszer megállapítására kerül sor, figyelembe kell venni a III. mellékletben előírt releváns kiválasztási kritériumokat. […]”
42

Ebben az összefüggésben a Cseh Köztársaság először is emlékeztet arra, hogy a 2021. május 21‑i végzés csupán arra kötelezi a Lengyel Köztársaságot, hogy hagyja abba a lignitkitermelést a turówi bányában. Következésképpen a Lengyel Köztársaságot továbbra is szabadon elvégezheti a bánya vagy a berendezések karbantartásához szükséges tevékenységeket. Másodszor a Cseh Köztársaság hangsúlyozza, hogy nem nyert bizonyítást, hogy a turówi bánya lignitkitermelésének azonnali beszüntetése a bánya által táplált erőmű működtetésének azonnali beszüntetését is maga után vonná. Mindenesetre a Lengyel Köztársaságnak továbbra is lehetősége lenne arra, hogy a területén található többi erőművet arra kötelezze, hogy növeljék villamosenergia‑termelésüket, illetve hogy a határokon átnyúló villamosenergia‑kereskedelem előnyeit élvezze. Végül harmadszor, a Cseh Köztársaság szerint a Lengyel Köztársaság nem hivatkozhat érvényesen arra, hogy további határidőre van szüksége a 2021. május 21‑i végzésből eredő kötelezettségeinek teljesítéséhez, miközben eleve megtagadja a kötelezettségeinek teljesítését, és egyáltalán nem tesz intézkedéseket az abban foglaltaknak való megfelelés érdekében.
74

Ez a helyzet áll fenn a 2014/24 irányelv 32. cikke (2) bekezdésének c) pontja értelmében, ha az ajánlatkérő szerv a nemzeti jogával összhangban úgy dönt, hogy amennyiben feltétlenül szükséges, hirdetmény előzetes közzététele nélküli tárgyalásos eljárást alkalmaz, ha a számára előre nem látható és neki be nem tudható események által kiváltott rendkívüli sürgősség miatt a nyílt, a meghívásos vagy a tárgyalásos eljárás határideje nem tartható be.