Továbbá az olyan jogi aktust, amely az Unió valamely ügynöksége személyi állománya munkába állásának elvét rögzíti, a felpereseknek sérelmet okozó aktusnak kell tekinteni annyiban, amennyiben a munkavégzés helyét állítólagosan jogellenes feltételek között módosítja, még akkor is, ha ezen jogi aktus a Tanács és a Parlament valamely általános hatályú jogi aktusát hajtja végre.

E tekintetben az uniós adminisztráció működése az uniós közszolgálat minden tisztviselője és alkalmazottja számára azon kötelezettséggel jár, hogy a szolgálat követelményeinek megfelelően az Unió egész területén elfogadjanak az állásuk szerinti feladatcsoportnak és besorolási fokozatnak megfelelő bármely beosztást, azon intézmény vagy ügynökség bármely munkavégzési helyén, amelynél szolgálatba léptek. Másfelől a személyzeti szabályzat 20. cikkének megfelelően, amely analógia útján az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 11. cikke és 81. cikke értelmében az ideiglenes alkalmazottakra és a szerződéses alkalmazottakra is vonatkozik, az Unió tisztviselői és alkalmazottai kötelesek az alkalmazási helyükön lakni, vagy attól olyan távolságra, amely nem zavarja őket feladataik ellátásában.

Az ideiglenes vagy szerződéses alkalmazott az érintett intézménnyel vagy ügynökséggel fennálló munkaviszonyának alapját munkaszerződés alkotja. Ezért a szerződő felek közötti egyetértésből, melyet többek között a munkaszerződés aláírása testesít meg, szerződéses jellegű kötelezettségek erednek, melyek korlátozzák a munkaszerződések megkötésére jogosult hatóság azon jogkörét, hogy egyoldalúan járjon el, leszámítva az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételekben kifejezetten előírt eseteket.

Ugyanakkor e szerződési szabadság gyakorlásának terjedelmét és feltételeit az említett alkalmazási feltételekben előírt jogok és kötelezettségek határolják körül és korlátozzák, adott esetben a személyzeti szabályzat analógia útján alkalmazott rendelkezései révén, így a szerződő felek szerződéses úton nem szabadulhatnak fel az Unió intézményeire, szerveire és hivatalaira bízott feladat közérdekű jellegéből eredő kötelezettségek alól.

Azon kérdést illetően, hogy amikor az ideiglenes vagy szerződéses alkalmazott munkaszerződésében szerepel az alkalmazási hely, azt az említett hatóság egyoldalúan módosíthatja‑e, emlékeztetni kell arra, hogy az uniós jogalkotó vagy a tagállamok állam‑ és kormányfői bármikor megváltoztathatják az Unió különböző intézményeinek és ügynökségeinek székhelyét. Emlékeztetni kell arra is, hogy az uniós intézményeket és ügynökségeket terhelő azon kötelezettség, hogy személyi állományukat kizárólag a szolgálat érdekében osszák be, akkor is alkalmazandó, ha ez az alkalmazási helynek az érdekelt által nem kívánt megváltoztatásával jár.

Másfelől a munkaszerződések megkötésére jogosult hatóság munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság a szolgálat érdekében az érintett beleegyezése nélkül megváltoztathatja az ideiglenes alkalmazott alkalmazási helyét, akit mindazonáltal meg kell hallgatni.

Ami a szerződéses alkalmazottakat illeti, függetlenül attól a kérdéstől, hogy a személyzeti szabályzat 7. cikke analógia útján alkalmazandó‑e rájuk, a munkaszerződések megkötésére jogosult hatóság ugyancsak dönthet a más helyre történő beosztásukról vagy újrabeosztásukról, mivel kizárólag a helyi alkalmazottak, akiket szerződéssel egy pontosan meghatározott helyre vettek fel, jogosultak szembehelyezkedni az alkalmazási helyük megváltoztatásával, mivel az ő esetükben a munkavégzés helyének állandósága maguknak az alkalmazási feltételeknek a részét képezi.

(lásd a 68–70., 72. és 73. pontot)

Hivatkozás:

Bíróság: 1977. október 18‑iSchertzer kontra Parlament ítélet, 25/68, EU:C:1977:158, 40. pont; 1981. február 24‑iCarbognani és Coda Zabetta kontra Bizottság ítélet, 161/80 és 162/80, EU:C:1981:51, 28. és 34. pont; 1988. július 14‑i, Aldinger és Virgili kontra Parlament ítélet, 23/87 és 24/87, EU:C:1988:406, 17. pont; 1992. június 19‑iV. kontra Parlament ítélet, C‑18/91 P, EU:C:1992:269, 39. pont;

Elsőfokú Bíróság: 1996. július 11‑iAubineau kontra Bizottság ítélet, T‑102/95, EU:T:1996:104, 29. pont;

Közszolgálati Törvényszék: 2009. június 4‑iPlasa kontra Bizottság ítélet, F‑52/08, EU:F:2009:54, 77. pont; 2014. február 12‑iBodson és társai kontra EBB ítélet, F‑73/12, EU:F:2014:16, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2015. július 16‑iMurariu kontra AEAPP ítélet, F‑116/14, EU:F:2015:89, 101. és 103. pont.