Abban az esetben, ha a Bizottság csak egy meghatározott termék bizonyos importjaival szemben indít dömpingellenes eljárást, miközben arra utaló jelek tapasztalhatók, hogy ugyanezen termék más importja is a vizsgálat körébe tartozik, az ilyen eltérő bánásmód nem minősülhetne sem a 384/96 dömpingellenes rendelet 9. cikke (5) bekezdése megsértésének, sem az Általános Vám- és Kereskedelmi Egyezmény, „1994. évi dömpingellenes megállapodás” 9. cikke (2) bekezdése megsértésének, sem pedig az egyenlő bánásmód alapelve megsértésének.

Az ideiglenes, illetve végleges dömpingellenes és kiegyenlítő vámok megállapításánál a Közösségnek a vonatkozó rendeletek elfogadásának időpontjában fennálló összetétele számít. Ezek a vámok ugyanis nem valamely korábbi magatartás szankcióját jelentik, hanem a dömping- és támogatási magatartásból eredő tisztességtelen versennyel szembeni védelmi és védintézkedést. Azonkívül a 384/96 dömpingellenes rendelet 3. cikkének (2) bekezdése és a Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező támogatott behozatallal szembeni védelemről szóló 2026/97 rendelet 8. cikkének (2) bekezdése szerint a kár meghatározásának tényleges bizonyítékokon és tárgyilagos vizsgálaton kell alapulnia, egyrészt a dömpingelt vagy támogatott import mennyiségét és a dömpingelt vagy támogatott importnak a Közösség piacán lévő hasonló termékek árára gyakorolt hatását, másrészt az ilyen importnak a közösségi iparra gyakorolt hatását illetően. Ebből következően ha a Közösség bővítésére a vizsgálati időszak után kerül sor, és a Bizottság a vizsgálati időszak alatt nem a bővítésre tekintettel szerezte az információkat, és ezért azok csak az eredeti számú tagállamból álló Közösségre vonatkoznak, az ideiglenes rendeletek elfogadásakor a Bizottság, és adott esetben a megtámadott rendeletek elfogadásakor a Tanács köteles ellenőrizni, hogy ezek az információk a kibővített Közösség vonatkozásában is helytállók-e.

A Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező támogatott behozatallal szembeni védelemről szóló 2026/97/EK rendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontja ii. alpontjának különösen egyértelmű megfogalmazására tekintettel, amely szerint nem minősül támogatásnak egy exportált terméknek a belföldi fogyasztásra szánt hasonló termékekre kivetett adók vagy illetékek megfizetése alóli, a befizetett összeget meg nem haladó összegben történő mentesítése, feltéve hogy az ilyen mentesség megadása az I–III. melléklet rendelkezései szerint történt, e mellékletek nem pusztán olyan iránymutatások, amely alapján megállapítható, hogy van-e biztosíték a túlzott visszatérítés lehetőségének kizárására, hanem olyan szabályokat tartalmaznak, amelyeket be kell tartani annak érdekében, hogy a vámelengedés vagy vámmentesítés ne minősüljön támogatásnak. Ezenkívül e cikk felépítéséből is következik, hogy a vámmentesítésre vagy vámelengedésre vonatkozóan megengedett eltérés kivételt jelent azon alapelv alól, amely szerint az egyébként megfizetendő kormányzati bevételek elengedése vagy be nem szedése támogatásnak minősül. Ennélfogva szigorúan kell értelmezni.

Ami a rendelet II. és III. mellékletében foglalt feltételeket illeti, ezek annak igazolására irányulnak, hogy az exportáló ország vám-visszatérítési rendszere alapján ellenőrizhető legyen az alapanyagok vagy a helyettesítő alapanyagok tényleges felhasználása. Az első feltétel szerint lennie kell olyan rendszernek vagy eljárásnak, amely lehetővé teszi ennek ellenőrzését. A második feltétel, amely másodlagosan alkalmazandó abban az esetben, ha nincs ilyen rendszer, vagy nem jól működik, abban áll, hogy az exportáló országnak vizsgálatot kell folytatnia a ténylegesen felhasznált alapanyagokra vagy a végrehajtott ügyletekre vonatkozóan. E tekintetben a Bizottságnak csak azt kell megállapítania, hogy az exportáló ország hatóságai vezettek-e be és alkalmaznak-e ellenőrző rendszert vagy eljárást. Egyáltalán nem köteles vizsgálatot folytatni annak ellenőrzésére, hogyan működik az említett rendszer vagy az említett eljárás a gyakorlatban. Éppen ellenkezőleg, megfelelő ellenőrző rendszer vagy eljárás hiányában az exportáló országnak, nem pedig a Közösségnek kell új eljárást lefolytatnia a tényleges alapanyagokra és a valóban végrehajtott ügyletekre vonatkozóan.

Az a tény, hogy ezek a mellékletek a Bizottság által a vám-visszatérítési rendszer vizsgálata során elvégzendő lépésekkel kapcsolatban a „szokásos” szót használják, rendkívüli körülmények között azt is jelenti, hogy az intézmények esetleg más feltételeket is alkalmazhatnak, ám ez nem foszthatja meg őket attól a lehetőségtől, hogy az alapanyagok vagy helyettesítő anyagok utáni nem megengedett vám-visszatérítési rendszernek való minősítést arra alapozzák, hogy nem állnak fenn a megállapított feltételek.

(vö. 89–92., 98., 103., 106. pont)