T‑12/06. sz. ügy

Deltafina SpA

kontra

Európai Bizottság

„Verseny – Kartellek – A nyersdohány felvásárlásának és elsődleges feldolgozásának olasz piaca – Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat – Az árak rögzítése és a piac felosztása – Bírság alóli mentesség – Együttműködés – Bírságok – Arányosság – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények”

Az ítélet összefoglalása

1. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A bírság összegének csökkentése az eljárás alá vont vállalkozás együttműködése miatt – Bírság alóli feltételes mentesség nyújtása a végleges bizottsági határozat meghozatalát megelőzően – Terjedelem

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk; 2002/C 45/03 bizottsági közlemény, 8. pont, a) és b) alpont, 11. pont, a)–c) alpont, 15., 16., 18. és 19. pont)

2. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A bírság összegének csökkentése az eljárás alá vont vállalkozás együttműködése miatt – Teljes mentesség – Feltételek

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk; 2002/C 45/03 bizottsági közlemény, 11. pont, a) alpont)

3. Verseny – Közigazgatási eljárás – A védelemhez való jog tiszteletben tartása – Kifogásközlés – Ideiglenes jelleg

(EK 81. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 27. cikk, (1) bekezdés)

4. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A bírság összegének csökkentése az eljárás alá vont vállalkozás együttműködése miatt – Bírság alóli feltételes mentesség nyújtása a végleges bizottsági határozat meghozatalát megelőzően – Végleges mentesség nyújtásának a Bizottság általi elutasítása – A bizalomvédelem elvének megsértése – Hiány

(EK 81. cikk; 2002/C 45/03 bizottsági közlemény, 11. pont)

5. Intézmények jogi aktusai – Iránymutatás a versenyszabályok megsértése esetén kiszabott bírság megállapításáról – Külső joghatások kiváltására irányuló aktus – Terjedelem

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

6. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Kizárólag a természetük alapján különösen súlyosnak minősített jogsértések

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

7. Verseny – Bírságok – Bírságot kiszabó határozat – Indokolási kötelezettség – Terjedelem

(EK 253. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk)

8. Verseny – Közigazgatási eljárás – Iratbetekintés – A Bizottság belső iratok közlésére vonatkozó kötelezettsége – Hiány

(EK 81. cikk)

1. Amikor a Bizottsághoz a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közleménynek megfelelő, benyújtott mentességi kérelem érkezik, a Bizottság értékeli a kérelme alátámasztására az érintett vállalkozás által előterjesztett bizonyítékokat annak ellenőrzése érdekében, hogy e vállalkozás megfelel‑e az engedékenységi közlemény 8. pontjának a) illetve b) alpontjában előírt feltételeknek. Amennyiben a szóban forgó vállalkozás felel meg elsőként e feltételeknek, a Bizottság írásban biztosítja a vállalkozásnak a bírság alóli feltételes mentességet.

A bírság alóli feltételes mentesség nyújtása tehát olyan különleges eljárásjogi helyzetet biztosít a közigazgatási eljárás során azon vállalkozás javára, amelyik teljesítette az engedékenységi közlemény 8. pontjában meghatározott feltételeket, amely bizonyos joghatásokat keletkeztet. Ez a feltételes mentesség mindazonáltal egyáltalán nem felel meg a végleges mentességnek, amelyet a Bizottság csak a közigazgatási eljárás végén nyújt.

Pontosabban a bírság alóli feltételes mentesség nyújtása egyrészt azt tanúsítja, hogy a szóban forgó vállalkozás felelt meg elsőként az engedékenységi közlemény 8. pontjának a) vagy b) alpontjában meghatározott feltételeknek, és ezért a Bizottság csak azt követően vizsgálja meg a további kérelmeket, miután a már benyújtott kérelem tekintetében állást foglalt, másrészt pedig arról biztosítja a szóban forgó vállalkozást, hogy a Bizottság mentességet nyújt részére, amennyiben a közigazgatási eljárás lezártával megállapítja, hogy a vállalkozás betartotta az engedékenységi közlemény 11. pontjának a)–c) alpontjában meghatározott feltételeket.

A Bizottság csupán a közigazgatási eljárás végén, a végleges határozat elfogadásakor dönt arról, hogy határozatában bírság alóli mentességet nyújt‑e vagy sem a bírság alóli feltételes mentességben részesülő vállalkozásnak. A bírság alóli feltételes mentességből eredő eljárásjogi helyzet joghatásai ekkor szűnnek meg. Mindazonáltal a Bizottság csak akkor nyújt bírság alóli végleges mentességet, amennyiben a szóban forgó vállalkozás a közigazgatási eljárás egésze alatt, a végleges határozat meghozatalának pillanatáig megfelel az engedékenységi közlemény 11. pontjának a)–c) alpontjában meghatározott három kumulatív feltételnek.

Az engedékenységi közlemény által bevezetett rendszerből kitűnik, hogy a végeges határozat meghozatala előtt a mentességet kérő vállalkozás nem részesül tényleges bírság alóli mentességben, hanem olyan eljárásjogi helyzetben van, amely a közigazgatási eljárás végén tényleges mentességgé válhat, amennyiben az előírt feltételek teljesülnek.

(vö. 113–115., 117., 118. pont)

2. A bírság alóli mentesség nyújtása a vállalkozások versenyjogi szabályok megsértéséért fennálló személyes felelőssége alóli kivételt képez, amelyet a legsúlyosabb versenykorlátozások közé tartozó magatartások felderítése, kivizsgálása, megbüntetése, valamint az ilyen magatartásoktól való elrettentés elősegítésének célja igazol. E körülmények között tehát logikus annak megkövetelése, hogy az elkövetett jogsértés miatt kiszabandó bírság alóli mentességért cserében a bírság alóli mentességet kérelmező vállalkozás a Bizottság vizsgálata során olyan együttműködést tanúsítson, amely a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény 11. pontja a) alpontjának értelmében „teljes mértékű, folyamatos és eredményes [helyesen: gyors]”.

Az együttműködés „teljes mértékű” jellegéből az következik, hogy a bírság alóli mentesség kérelmezőjének – annak érdekében, hogy mentességben részesüljön – teljes mértékben, korlátlanul és feltétlenül együtt kell működnie a Bizottsággal. A „folyamatos” és „gyors” kitétel azt jelenti, hogy a vállalkozásnak a közigazgatási eljárás teljes ideje alatt együtt kell működnie, és együttműködésének főszabály szerint haladéktalannak kell lennie.

Ezenfelül az engedékenységi közlemény alapján engedélyezett csökkentés csak akkor indokolt, ha az átadott információk és általában az érintett vállalkozás magatartása e tekintetben valódi együttműködést jelentenek a részéről. Amint az az együttműködésnek az engedékenységi közlemény szövegében nyilvánvalóvá tett fogalmából is következik, csupán abban az esetben részesülhet az érintett vállalkozás a hivatkozott közlemény alapján bírságcsökkentésben, ha ilyen jellegű együttműködést tanúsít. Ez a megfontolás még inkább alkalmazandó a bírság alóli mentességben való részesülés igazolásához szükséges együttműködés esetében, mivel a mentesség még kedvezményesebb bánásmódot képez, mint pusztán a bírság csökkentése.

Ennélfogva a bírság alóli mentességben való részesülést igazoló „teljes mértékű, folyamatos és eredményes [helyesen: gyors]” együttműködés fogalma tényleges, teljes és valódi együttműködést tükröző magatartást jelent.

E tekintetben az a vállalkozás, amely együttműködése alapján bírság alóli mentességben kíván részesülni, nem mulaszthatja el az olyan birtokában lévő releváns információk Bizottsággal való közlését, amelyek – legalábbis potenciálisan – befolyásolhatják a közigazgatási eljárás lefolytatását és a Bizottság vizsgálatának hatékonyságát. Vagyis a valódi és teljes mértékű együttműködés előfeltételezi, hogy az érintett vállalkozás a közigazgatási eljárás teljes időtartama alatt megfelelő időben tájékoztatja a Bizottságot minden olyan releváns körülményről, amelynek negatív hatása lehet a vizsgálat megfelelő lefolytatására, valamint a szóban forgó kartell felfedezésére és hatékony megbüntetésére. Ez a tájékoztatási kötelezettség még inkább fontos, amikor ez a körülmény az érintett vállalkozás és a kartell más tagjai közötti kapcsolatokra vonatkozik, főleg akkor, ha a közigazgatási eljárás keretében a hivatkozott körülmény felmerüléséről a Bizottság és e vállalkozás között előzőleg kifejezetten szó esett.

A valódi együttműködést tükröző magatartás létezését csak az adott magatartás tanúsításakor fennálló körülmények függvényében lehet értékelni. Ugyanis az eljárás teljes időtartama alatt megkövetelt együttműködés „állandó” jellegére tekintettel bármely, valódi együttműködést tükrözővel ellentétes magatartás önmagában elegendő az együttműködési kötelezettség megsértésének igazolására. Ennélfogva semelyik, a fenti magatartást követően létrejött körülmény nem igazolhatja ennek megsértését.

Ebből következően annak esetleges utólagos megállapítása, hogy az együttműködési kötelezettséget sértő magatartás nem fejtett ki negatív hatást, nem hozható fel e magatartás igazolására.

(vö. 125–130., 132–134. pont)

3. Versenyügyekben a Bizottság a versenyszabályok megsértéséért bírságot kiszabó végleges határozatában módosíthatja a kifogásközlésben foglalt érveit, feltéve hogy a határozat tiszteletben tartja a felek védelemhez való jogát azáltal, hogy az érintetteket nem teszi felelőssé a kifogásközlésben ismertetettektől eltérő jogsértésekért, és csak olyan tényeket állapít meg, amelyekről az érdekeltek kifejthették álláspontjukat.

(vö. 176. pont)

4. A bizalomvédelem elvére való hivatkozás jogának fennállásához három feltétel teljesülése szükséges. Az első: az uniós adminisztrációnak pontos, feltétel nélküli és ellentmondásmentes, jogosultsággal rendelkező és megbízható forrásokból származó biztosítékokat kell nyújtania az érdekelt számára. A második: e biztosítékoknak jogos bizalmat kell kelteniük abban a személyben, akihez intézik őket. A harmadik: a megadott biztosítékoknak összhangban kell állniuk az alkalmazható szabályokkal.

Az uniós versenyszabályok megsértése miatt indult közigazgatási eljárás keretében egy, a Bizottsághoz mentességi kérelmet benyújtó vállalkozás nem hivatkozhat arra, hogy pontos, feltétel nélküli és ellentmondásmentes biztosítékot kapott azzal kapcsolatosan, hogy a közigazgatási eljárás végén végleges mentességben fog részesülni. Ugyanis a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény 19. pontjának értelmében a Bizottság csupán a végleges határozat meghozatalakor mérlegeli, hogy a hivatkozott közlemény 11. pontjában meghatározott feltételek teljesültek‑e. Ebből következően a végleges határozat meghozatalát megelőző eljárás szakaszában a Bizottság egyáltalán nem nyújthat pontos biztosítékot arra nézve, hogy az érintett vállalkozás végleges mentességben fog részesülni.

Ezen túlmenően a Bizottság nem köteles a bírság alóli mentességet kérelmezőket arról tájékoztatni, hogy kötelesek az engedékenységi közleményből eredő kötelezettségeket, és különösen az együttműködési kötelezettséget betartani, mivel maga a közlemény egyértelműen tartalmazza az ennek megsértésével járó következményeket.

(vö. 190–193. pont)

5. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás olyan eszköz, amelynek célja – a magasabb szintű jog tiszteletben tartása mellett – azon feltételeknek a pontosítása, amelyeket a Bizottság az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdése által a bírságkiszabás tekintetében ráruházott mérlegelési jogkör gyakorlásának keretében alkalmaz. A hivatkozott iránymutatás ugyan nem képezi egy bírságot kiszabó határozat jogi alapját – mivel azt az 1/2003 rendelet adja –, ám általánosan és elvont módon meghatározza azt a módszert, amelyet a Bizottság magára vállalt az e határozatban kiszabott bírságok összegének megállapítása végett, következésképpen garantálja a vállalkozások jogbiztonságát.

Noha az iránymutatás nem tekinthető olyan jogszabálynak, amelyet a közigazgatási intézmény minden esetben köteles követni, ám olyan követendő gyakorlati magatartási szabályt tartalmaz, amelytől a közigazgatás egyes esetekre nézve nem térhet el indokolás nélkül.

A Bizottság saját mérlegelési jogkörének az iránymutatás elfogadásából származó korlátozásával mindazonáltal nem összeegyeztethetetlen a Bizottság lényeges mérlegelési mozgásterének fenntartása. Az, hogy a Bizottság az iránymutatásban kifejtette a jogsértések súlyának értékelését illető megközelítését, nem akadálya annak, hogy a jogsértés súlyát átfogóan értékelje az adott ügy minden releváns körülménye alapján, beleértve olyan tényezőket is, amelyek nem szerepelnek kifejezetten az iránymutatásban.

(vö. 217–219. pont)

6. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatásban előírt módszer szerint a jogsértés súlyának megállapításánál figyelembe kell venni a jogsértés jellegét, a piacra gyakorolt tényleges hatását, ha ez a hatás mérhető, valamint az érintett földrajzi piac kiterjedését.

Mindazonáltal a jogsértés súlyának e három értékelési szempontja nem azonos súllyal esik latba az átfogó értékelés során. A jogsértés jellege elsődleges szerepet játszik, főleg a jogsértések „különösen súlyosnak” minősítésénél. Ezzel szemben a horizontális – és különösen az árrögzítésre vonatkozó – kartellek esetében sem a piacra gyakorolt tényleges hatás, sem az érintett földrajzi piac kiterjedése nem képezi a jogsértés különösen súlyosnak való minősítésének szükségszerű elemét. Az árrögzítésre irányuló horizontális kartelleket ugyanis pusztán a jellegüknél fogva különösen súlyos jogsértéseknek lehet minősíteni, anélkül hogy a Bizottság köteles lenne bizonyítani a jogsértés által a piacra gyakorolt tényleges hatást, és hogy az érintett piac korlátozott kiterjedése ezt befolyásolná.

A jogsértés súlyának értékelésénél meghatározó az a kérdés, hogy a kartell tagjai a szándékaik tényleges megvalósítása érdekében megtettek‑e mindent, ami módjukban állt. Mivel azt, ami ezt követően a ténylegesen megvalósult piaci árakat illetően történt, egyéb, a kartell tagjainak ellenőrzésén kívül álló tényezők befolyásolhatták, ezért a kartell tagjai nem hozhatják fel saját javukra a bírság csökkentésének alátámasztására a szándékukat meghiúsító külső tényezőket.

Amennyiben a kartell megvalósítása megállapítást nyert, a Bizottság nem köteles módszeresen bizonyítani, hogy a megállapodások ténylegesen lehetővé tették az érintett vállalkozások számára, hogy magasabb, vagy – például a felvásárlási kartellek esetében – alacsonyabb ügyleti árat érjenek el, mint amit a kartell hiányában elértek volna. Aránytalan lenne ilyen bizonyítást megkövetelni, amely jelentős forrásokat igényelne, mivel olyan gazdasági modelleken alapuló hipotetikus számításokat tenne szükségessé, amelyek pontosságát a bíróság nehezen tudná csak ellenőrizni, és amelyek tévedhetetlensége egyáltalán nem bizonyított.

Ezen túlmenően a földrajzi piac kiterjedése nem önálló kritérium abban az értelemben, hogy csak a tagállamok többségét érintő jogsértések minősülhetnének „különösen súlyosnak”. Sem a Szerződés, sem az 1/2003 rendelet, sem a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás, sem pedig az ítélkezési gyakorlat nem enged arra következtetni, hogy csak a nagy földrajzi kiterjedésű korlátozások minősülhetnek ilyennek. Egyébiránt különösen az árak rögzítésére és a felvásárolt mennyiségek felosztására irányuló megállapodások, illetve összehangolt magatartások pusztán a jellegük alapján „különösen súlyosnak” minősülhetnek anélkül, hogy sajátos hatásukat vagy földrajzi kiterjedésüket meg kellene határozni. Következésképpen az érintett földrajzi piac mérete – még ha feltételezzük is, hogy korlátozott – főszabály szerint nem zárja ki, hogy a Bizottság a megállapított jogsértést „különösen súlyosnak” minősítse.

(vö. 220., 222–224., 226., 248–250., 277., 279. pont)

7. A versenyjog megsértése címén kiszabott bírságok megállapítása keretében a Bizottság az indokolási kötelezettségnek eleget tesz, ha a határozatában megjelöli az értékelés azon elemeit, amelyek lehetővé tették számára a jogsértés súlyának és időtartamának felmérését. A több vállalkozásra bírságot kiszabó határozatokat illetően az indokolási kötelezettség terjedelmét elsősorban azon tényre figyelemmel kell értékelni, hogy a jogsértés számos tényező függvényében kerül megállapításra – mint például az ügy sajátos körülményei, környezete és a bírságok elrettentő hatása –, és anélkül, hogy a kötelezően figyelembe veendő kritériumok kötelező vagy kimerítő felsorolása szükséges lenne.

Mivel a horizontális – és különösen az árrögzítésre vonatkozó – kartellek esetében a piacra gyakorolt tényleges hatás nem képezi a jogsértés különösen súlyosnak való minősítésének szükségszerű elemét, a Bizottság nem köteles azt figyelembe venni a jogsértés súlyának megállapításakor. Az a körülmény, hogy a Bizottság nem indokolta, hogy miért nem vett figyelembe egy olyan kritériumot, amelyet nem volt köteles figyelembe venni, és amelyről úgy vélte, hogy a figyelembevétele a jelen ügyben szükségtelen volt, nem jelenti azt, hogy megsértette volna indokolási kötelezettségét a kiszabott bírság megállapításakor.

(vö. 282., 284. pont)

8. A Bizottság a versenyügyben folytatott közigazgatási eljárás közben nem köteles az intézmény belső iratait hozzáférhetővé tenni. Továbbá az uniós bíróságok előtti eljárások során a bizottsági belső dokumentumokat a felperesek csupán akkor ismerhetik meg, ha az adott ügy rendkívüli körülményei – a felperesek által nyújtandó komoly bizonyítékok alapján – azt megkövetelik. A belső dokumentumokhoz való hozzáférés ilyen korlátozását az igazolja, hogy biztosítani kell az érintett intézmény megfelelő működését a versenyjogi szabályok megsértésének megtorlása terén.

(vö. 313. pont)

A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (harmadik tanács)

2011. szeptember 9.( )

„Verseny – Kartellek – A nyersdohány felvásárlásának és elsődleges feldolgozásának olasz piaca – Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat – Az árak rögzítése és a piac felosztása – Bírság alóli mentesség – Együttműködés – Bírságok – Arányosság – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények”

A T‑12/06. sz. ügyben,

a Deltafina SpA (székhelye: Orvieto [Olaszország], képviselik: R. Jacchia, A. Terranova, I. Van Bael, J.‑F. Bellis és F. Di Gianni ügyvédek)

felperesnek

az Európai Bizottság (képviselik kezdetben: A. Whelan és F. Amato, később: A. Whelan és V. Di Bucci és végül: É. Gippini Fournier és L. Malferrari, meghatalmazotti minőségben)

alperes ellen

az [EK 81. cikk] (1) bekezdésének alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/C.38.281/B.2 ügy, nyersdohány – Olaszország) 2005. október 20‑án hozott C (2005) 4012 végleges bizottsági határozatban a felperessel szemben kiszabott bírság elengedése, illetve másodlagosan a bírság összegének csökkentése iránti kérelem tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács),

tagjai: J. Azizi elnök, E. Cremona (előadó) és S. Frimodt Nielsen bírák,

hivatalvezető: J. Palacio Gonzáles főtanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2010. szeptember 29‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

1 A felperes Deltafina SpA olasz társaság, amelynek fő tevékenysége a nyersdohány elsődleges feldolgozása és a feldolgozott dohány forgalmazása. E társaság a Universal Corp. társaság 100%‑os tulajdonában áll, amelynek székhelye Richmondban (Egyesült Államok) található.

I – A közigazgatási eljárás

2 2001. október 3‑án, 4‑én és 5‑én az Európai Közösségek Bizottsága az [EK 81.] és az [EK 82.] cikk végrehajtásáról szóló első, 1962. február 6‑i 17. tanácsi rendelet (HL 1962. L 13., 204. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 3. o.) 14. cikke alapján vizsgálatot folytatott a Fédération européenne des transformateurs de tabac et de la Maison des métiers du tabac székhelyein Brüsszelben (Belgium). Ugyanezen a napon a Fédération européenne des transformateurs de tabac telefaxon az összes tagját értesítette e vizsgálatról – köztük az Associazione professionale trasformatori tabacchi italianit (APTI, Olasz Nyersdohány‑feldolgozók Szakmai Szövetsége), amelynek ezen ágazat legjelentősebb vállalkozásai is tagjai.

3 2001. október 3‑án, 4‑én és 5‑én a Bizottság vizsgálatot folytatott a három legnagyobb spanyol nyersdohány‑feldolgozó, valamint a spanyol nyersdohány‑feldolgozók és gyártók két szövetségének székhelyein. 2002. január 16‑án az a három spanyol nyersdohány‑feldolgozó, amelynél a Bizottság vizsgálatot tartott, valamint a Universal csoport egyik társasága a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közlemény (HL 1996. C 207., 4. o., a továbbiakban: 1996. évi engedékenységi közlemény) címén a bírság mellőzése iránti közös kérelmet nyújtott be a Bizottsághoz.

4 2002. január 15‑én a Bizottság információkérést intézett két szakmai szövetséghez, vagyis a nyersdohány‑feldolgozókat képviselő APTI‑hoz és a nyersdohánytermelőket képviselő Unione italiana tabaccóhoz (Unitab, Olasz Dohányunió). Az APTI 2002. február 12‑én válaszolt az információkérésre. Ugyanezen a napon az utóbbi szövetség alkalmazottai megbeszélést tartottak, amelynek során a Bizottság információkérését megtárgyalták.

5 2002. február 19‑én a Deltafina a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló 2002. február 19‑i bizottsági közlemény (HL 2002. C 45., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 155. o.; a továbbiakban: 2002. évi engedékenységi közlemény) A. szakaszának megfelelően mentességi kérelmet, illetve másodlagosan ugyanezen közlemény B. szakasza alapján a bírság csökkentése iránti kérelmet nyújtott be a Bizottsághoz. A mentességi kérelem az olasz piacon a nyersdohány‑feldolgozók között feltehetőleg fennálló kartellre vonatkozott.

6 2002. február 28‑án a Universal ügyvédei telefonmegbeszélést folytattak a Versenyügyi Főigazgatóságnak az üggyel megbízott tisztviselőjével.

7 2002. március 6‑án a Bizottság arról értesítette a Deltafinát, hogy a kérelme megfelel a 2002. évi engedékenységi közlemény 8. pontjának b) alpontjában meghatározott feltételeknek, továbbá hogy a közigazgatási eljárás végén mellőzi vele szemben a bírság kiszabását az általa szolgáltatott bizonyítékokkal kapcsolatosan a Bizottság által folytatott vizsgálat alatt megállapított összes jogsértés tekintetében, feltéve, hogy a Deltafina teljesíti a hivatkozott közlemény 11. pontjában meghatározott feltételeket.

8 2002. március 14‑én a Bizottság, a Deltafina és a Universal képviselői találkozót tartottak a Deltafina Bizottsággal való együttműködése mikéntjének megtárgyalása érdekében (a továbbiakban: 2002. március 14‑i találkozó). Ezen a találkozón többek között a Deltafina mentességi kérelmének bizalmas kezeléséről is szó esett.

9 2002. március 19‑én, 21‑én, 25‑én és 26‑án a Deltafina további információkat szolgáltatott a Bizottságnak.

10 2002. március 22‑én a Deltafina ügyvédei több, a Deltafinának a Bizottsággal való együttműködését érintő kérdésről telefonmegbeszélést folytattak a Bizottságnak az üggyel megbízott tisztviselőjével.

11 2002. április 2‑án a Universal külső jogi képviselője arról tájékoztatta a Standard Commercial Corp. (a továbbiakban: SCC) és a Dimon Inc. – a két olasz elsődleges nyersdohány‑feldolgozó társaság, a Transcatab SpA és a Dimon Italia Srl anyavállalatai – külső jogi képviselőit, hogy a Deltafina mentességi kérelmet nyújtott be a Bizottsághoz az olasz dohánypiacon a nyersdohány‑feldolgozók között fennálló kartellekre vonatkozóan.

12 2002. április 4‑én reggel az APTI irodájában találkozóra került sor. E találkozó során a Deltafina tájékoztatta a jelenlevőket, hogy a 2002. évi engedékenységi közleménynek megfelelően együttműködésbe kezdett a Bizottsággal, és őt inkrimináló iratokat adott át az utóbbi részére.

13 Ugyanezen nap délutánján, vagyis 2002. április 4‑én a Dimon Italia és a Transcatab – amely társaságok képviselői részt vettek az APTI irodájában tartott találkozón – (16 óra 15 perckor és 18 óra 47 perckor) a 2002. évi engedékenységi közlemény alapján kedvezményes bánásmód iránti kérelmet terjesztett elő.

14 2002. április 18‑án és 19‑én a Bizottság a 17. rendelet 14. cikke alapján vizsgálatot folytatott a Dimon Italia és a Transcatab helyiségeiben, valamint a Trestina Azienda Tabacchi SpA (a továbbiakban: Trestina) és a Romana Tabacchi SpA helyiségeiben.

15 2002. április 18‑án és május 17‑én a Deltafina további információkat szolgáltatott a Bizottságnak.

16 2002. május 29‑én és július 11‑én további két találkozóra került sor a Deltafina képviselői és a Bizottság között.

17 2002. október 8‑án a Bizottság arról értesítette a Dimon Italiát és a Transcatabot, hogy mivel e két vállalkozás szolgáltatott elsőként, illetve másodikként a 2002. évi engedékenységi közlemény értelmében vett bizonyítékokat, a közigazgatási eljárás végén a velük szemben esetlegesen megállapított jogsértések címén kiszabandó bírság összegét 30–50% közötti, illetve 20–30% közötti mértékben kívánja csökkenteni.

18 2004. február 25‑én a Bizottság kifogásközlést küldött több vállalkozásnak és vállalkozások társulásainak, így többek között a Deltafinának, a Universalnak, a Dimon Italiának és a Transcatabnak.

19 2004. június 22‑én szóbeli meghallgatásra került sor, amelyen a Deltafina is részt vett. E meghallgatás során a Dimon Italia felhívta a Bizottság figyelmét két olyan – a Dimon Italia helyiségeiben 2002. április 18‑án tartott bizottsági vizsgálat során fénymásolt és a fenti társaság képviselői által kézzel írt feljegyzéseket tartalmazó –, a vizsgálat iratai közé helyezett dokumentumra, amely a Deltafina elnöke által a 2002. április 4‑én tartott APTI‑féle találkozón kijelentetteket foglalta össze.

20 2004. december 21‑én a Bizottság a 2004. február 25‑i kifogásközléshez képest kiegészítő kifogásközlést fogadott el (a továbbiakban: kiegészítés), amelyben arról tájékoztatta a Deltafinát és a többi érintett vállalkozást, hogy nem szándékozik a Deltafinának biztosítani a bírság alóli mentességet, mivel az megsértette a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjának a) alpontjában előírt együttműködési kötelezettséget.

21 A Bizottság 2005. március 1‑jén meghallgatást tartott a kiegészítés kapcsán. E meghallgatást követően a Bizottság új megjegyzéseket kapott a Universaltól, a Deltafinától, a Dimontól és az SCC‑től.

II – A megtámadott határozat

22 A versenykorlátozó magatartásokkal és erőfölénnyel foglalkozó tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően és a meghallgatási tisztviselő zárójelentésére tekintettel a Bizottság 2005. október 20‑án elfogadta az [EK] 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/C.38.281/B.2 ügy, nyersdohány – Olaszország) a C (2005) 4012 végleges határozatot (a továbbiakban: megtámadott határozat), amelynek összefoglalóját az Európai Unió Hivatalos Lapjában 2006. február 13‑án tették közzé (HL L 353., 45. o.).

23 A Deltafina 2005. november 10‑én kapta kézhez a megtámadott határozatot.

24 A megtámadott határozat többek között az alábbi rendelkezéseket tartalmazza:

„1. cikk

1. A Deltafina […], a Universal […] megsértette a[z EK 81. cikk] (1) bekezdését a megjelölt időszakok alatt azzal, hogy az olasz nyersdohánypiacon megállapodásokban és/vagy összehangolt magatartásokban vett részt.

Az eljárás alá vont vállalkozások a következő időszakok alatt vettek részt a jogsértésekben:

a) a Deltafina, a Universal […] esetében 1995. szeptember 29‑étől 2002. február 19‑éig;

[…]

2. cikk

Az 1. cikkben meghatározott jogsértések miatt kiszabott bírságok a következők:

a) a Deltafina és a Universal esetében egyetemlegesen 30 000 000 euró;

[…]”

25 A megtámadott határozat az alábbiakban kifejtett megfontolásokon alapul:

A – A jogsértésről és a jogsértő magatartás betudhatóságáról

26 A Bizottság a megtámadott határozatban a releváns tények leírását és a tényállás jogi értékelését követően megállapítja, hogy a Deltafina, több másik vállalkozással együtt, közvetlenül részt vett az EK 81. cikk (1) bekezdése által tiltott megállapodásokban és/vagy összehangolt magatartásokban. Ezt az értékelést a felperes nem vonja kétségbe a jelen ügyben.

27 A Bizottság továbbá megvizsgálja a jogsértésekben részt vevő vállalkozások jogsértő magatartásáért való betudhatóságot, és megállapítja, hogy mind a Deltafinát, mind annak leányvállalatát, a Universalt felelősségre kell vonni a szóban forgó jogsértésekért, és hogy mindketten a megtámadott határozat címzettjei.

B – A bírság összegének kiszámításáról

1. A bírság alapösszegének meghatározása

28 A Deltafinával szemben kiszabandó bírság kiszámításával kapcsolatosan a Bizottság a megtámadott határozat (357) preambulumbekezdésében először arra emlékeztet, hogy a bírság összegének meghatározásához a Bizottságnak az ügy valamennyi körülményét figyelembe kell vennie, így különösen a jogsértésnek az [EK 81.] és [EK 82. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL L 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás, 8. fejezet, 2. kötet. 205. o.) 23. cikke (3) bekezdésének értelmében meghatározott súlyát és időtartamát.

29 A Bizottság először a jogsértés súlyát vizsgálja meg. Emlékeztet, hogy ezen értékelés elvégzéséhez figyelembe kell vennie a jogsértés jellegét, a piacra gyakorolt tényleges hatását, ha ez a hatás mérhető, valamint az érintett földrajzi piac méretét (a megtámadott határozat (365) preambulumbekezdése).

30 A Bizottság ezt követően megállapítja, hogy az olaszországi nyersdohánytermelés az európai uniós kvótatermelésnek mintegy 38%‑át tette ki. E termelés összértéke 2001‑ben (a jogsértés utolsó teljes éve) 67 338 millió euró volt (a megtámadott határozat (366) preambulumbekezdése).

31 A Bizottság a jogsértést különösen súlyosnak ítéli, mivel az a különböző nyersdohányfajták olaszországi felvásárlási árának rögzítésére, valamint a felvásárolt mennyiségek elosztására irányult (a megtámadott határozat (367) preambulumbekezdése).

32 A Bizottság a megtámadott határozat (368) preambulumbekezdésében a hivatkozott határozatnak a versenykorlátozást elemző részére ((227) és azt követő preambulumbekezdések) utalva kijelenti, hogy a felvásárlói oldalon kialakult kartell torzíthatja a termelők azon szándékát, hogy bizonyos terméshozamot érjenek el, illetve akár korlátozhatja a feldolgozók közötti versenyt az upstream piacokon, és ez a helyzet még inkább fennáll olyan esetekben, mint a jelen ügyben, mivel a kartell tárgyát képező termék (a nyersdohány) az upstream piacok szereplői által végzett tevékenységek (a jelen esetben az elsődleges dohányfeldolgozás és a feldolgozott dohány eladása) jelentős „komponensét” képezi.

33 A fenti megfontolásokra tekintettel a Bizottság megállapítja, hogy a Deltafina által elkövetett jogsértés különösen súlyosnak minősül (a megtámadott határozat (369) preambulumbekezdése).

34 A továbbiakban a Bizottság kijelenti, hogy a bírság összegének meghatározásakor figyelembe kell venni az egyes vállalkozások egyedi súlyát, valamint jogellenes magatartásuk valószínű hatásait. A Bizottság ugyanis úgy ítéli meg, hogy a bírságokat az egyes felek piacon fennálló helyzetéhez viszonyítva kell megállapítani. Ezzel kapcsolatosan úgy ítéli meg, hogy a Deltafinával szemben kiszabott bírság kiindulási összege – tekintettel arra, hogy e vállalkozás volt a legnagyobb felvásárló, ugyanis a 2001. évi piaci részesedése nagyjából 25% volt – a legmagasabb kell, hogy legyen (a megtámadott határozat (370)–(372) preambulumbekezdése).

35 A Bizottság mindazonáltal úgy véli, hogy a csupán a piacon fennálló helyzetet tükröző kiindulási összegnek nem lenne megfelelően elrettentő hatása a Deltafinával szemben, mivel a viszonylag korlátozott nagyságú forgalma ellenére egy olyan jelentős gazdasági és pénzügyi erejű multinacionális csoporthoz tartozik, amely a dohányiparon belül különböző szintű ágazatokban és földrajzi piacokon a legjelentősebb világméretű nagykereskedők közé tartozik (a megtámadott határozat (374) preambulumbekezdése).

36 Következésképpen annak érdekében, hogy a bírság elrettentő legyen, a Bizottság a kiindulási összeget az érintett vállalkozások méretét figyelembe vevő elrettentési szorzóval növeli. A Deltafina esetében a Bizottság által alkalmazott elrettentési szorzó 1,5‑szeres. Így a Bizottság a megtámadott határozat (376) preambulumbekezdésében a Deltafinával szemben a bírság elrettentési szorzóval növelt összegét 37,5 millió euróban rögzíti.

37 A Bizottság ezt az összeget a továbbiakban a jogsértés időtartama címén 60%‑kal emeli (a megtámadott határozat (377) preambulumbekezdése), így a Deltafinával szemben kiszabandó bírság összegét 60 millió euróban állapítja meg (a megtámadott határozat (379) preambulumbekezdése).

2. Enyhítő körülmény

38 A Bizottság ezt követően a Deltafina esetében fennálló enyhítő körülmény címén figyelembe veszi annak a 2002. évi engedékenységi közlemény hatályán kívül eső, ám az eljárás során tanúsított hatékony együttműködését. Először arra emlékeztet, hogy a fenti 43. és azt követő pontokban részletezett indokok miatt a Deltafina a 2002. évi engedékenységi közlemény értelmében már nem felel meg a bírság alóli mentesség vagy a bírságcsökkentés követelményeinek (a megtámadott határozat (385) preambulumbekezdése).

39 A Bizottság ezt követően megjegyzi, hogy azon esetekben, amikor a 2002. évi engedékenységi közlemény alkalmazható, az eljárásban részt vevő vállalkozások együttműködését főszabály szerint e közlemény keretében kell értékelni. Hozzáteszi, hogy a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás (HL 1998. C 9., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 171. oldal; a továbbiakban: iránymutatás) alkalmazásával csupán rendkívüli körülmények között lehet úgy tekinteni, hogy valamely fél együttműködése enyhítő hatást gyakorolhat a kiszabandó bírság összegére olyan esetben, amikor főszabály szerint a 2002. évi engedékenységi közlemény volt alkalmazandó (a megtámadott határozat (386) és (387) preambulumbekezdése).

40 A Bizottság úgy véli, hogy a jelen ügyben ez a helyzet áll fenn a Deltafina esetében, két okból. Először is a Deltafina volt az első vállalkozás, amely a 2002. évi engedékenységi közlemény alkalmazásában kérelmet terjesztett elő (csupán pár nappal annak elfogadását követően), és az első vállalkozás, amelynek a Bizottság feltételesen bírság alóli mentességet biztosított. Ugyancsak ez az első, a mentességi kérelmet benyújtó vállalkozásokkal szemben a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjában előírt együttműködési kötelezettségek megsértésének következményeire vonatkozó határozat. Másodszor a Bizottság elismeri, hogy a Deltafina az eljárás kezdetétől lényeges mértékben hozzájárult a bizottsági vizsgálathoz, és az eljárás teljes időtartama alatt továbbra is hozzájárult ahhoz, azon tények kivételével, amelyek a végleges mentesség elutasítását igazolják (a megtámadott határozat (388)–(390) preambulumbekezdése).

41 Ezen indokokból a Bizottság kedvezően értékeli a Deltafina eljárás során tanúsított együttműködését. A Bizottság végül hozzáfűzi, hogy a Deltafina soha nem vitatta a megtámadott határozat tárgyát képező tényállást. Figyelemmel e megfontolásokra és a Deltafina eljárás során tanúsított általánosabban vett magatartására, a Bizottság úgy határoz, hogy a vele szemben kiszabandó bírság összegét 50%‑kal csökkenti (a megtámadott határozat (391)–(398) preambulumbekezdése).

42 Figyelembe véve ezen enyhítő körülményt, a Bizottság a Deltafinával és a Universallal szemben egyetemesen kiszabandó bírság összegét 30 millió euróban határozza meg.

C – A Deltafina mentességi kérelméről

43 A Bizottság a továbbiakban azokat az indokokat ismerteti, amelyek alapján megállapította, hogy a Deltafina a 2002. évi engedékenységi közlemény értelmében nem részesülhet bírság alóli mentességben.

44 A Bizottság kifejti, hogy a Deltafina által előterjesztett bírság alóli mentességi kérelem megvizsgálását követően – mivel az megfelelt a 2002. évi engedékenységi közlemény 8. pontjának b) pontjában meghatározott feltételeknek – a hivatkozott közlemény 11. pontjában meghatározott több kumulatív feltétel teljesítéséhez kötött mentességet biztosított, és e feltételek egyike az együttműködési kötelezettség betartása volt (a szóban forgó közlemény 11. cikkének a) pontja) (a megtámadott határozat (405)–(409) preambulumbekezdése).

45 Mindazonáltal a Bizottság a megtámadott határozat (410) preambulumbekezdésében megjegyzi, hogy a 2004. június 22‑i meghallgatáson kiderült, hogy a Deltafina a fenti 12. pontban említett APTI‑féle találkozón – amelyen a Dimon Italia, a Transcatab és a Trestina képviselői is részt vettek – beszámolt mentességi kérelméről, még mielőtt a Bizottságnak alkalma lett volna a szóban forgó kartellel kapcsolatos helyszíni vizsgálatokat lefolytatni. A Bizottság továbbá kijelenti, hogy e tényeket a kiegészítésben a Deltafinával szemben felhozott kifogásokba foglalta (lásd a fenti 20. pontot).

46 A Bizottság tehát először részletesen megvizsgálta a releváns tényeket, majd megállapította, hogy a Deltafina nem teljesítette a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjában meghatározott feltételeket.

1. A releváns tények

47 A Bizottság megjegyzi, hogy a 2002. március 14‑i találkozó során a Deltafina mentességi kérelmének bizalmas kezelésének kérdése is felmerült. A Bizottság szerint e találkozón képviselői világosan kijelentették, hogy szúrópróbaszerű helyszíni vizsgálatokat szándékoznak tartani a Deltafina által feltárt kartellel kapcsolatosan, ám e vizsgálatokra nem kerülhet sor 2002. április 18–20. előtt, és hogy ezért a Deltafinának eddig az időpontig bizalmasan kell kezelnie a mentességi kérelemre vonatkozó információkat annak érdekében, hogy versenytársai ne szerezzenek arról tudomást, és ezzel a vizsgálatok hatékonysága ne sérüljön (a megtámadott határozat (412) preambulumbekezdése).

48 A Bizottság megjegyzi továbbá, hogy ezen a találkozón a Deltafina kifejtette a Bizottság képviselőinek, hogy számos indokból nehéz lesz a Bizottság által megjelölt időpontig titokban tartani a mentességi kérelmét; az első indok az, hogy a versenytársaival az APTI keretében a közeljövőben találkozókat tartanak, amelyek során nehéz lesz megőrizni a bizalmas jelleget, másodszor tájékoztatni kell a Deltafina középvezetőit (nagyjából tizenöt embert) a kérelemről, harmadszor a Universalt érintő egyesült államokbeli pénzügyi ügyletek keretében az utóbbinak is be kell számolnia a mentességi kérelemről (a megtámadott határozat (412) preambulumbekezdése).

49 A Bizottság a megtámadott határozat (413)–(415) preambulumbekezdésében összefoglalja a 2002. március 14‑i találkozó Bizottság képviselői által készített belső beszámolójának tartalmát, valamint a Universal egyik képviselője által e találkozón készített feljegyzéseket.

50 A Bizottság továbbá a megtámadott határozat (416) preambulumbekezdésében kijelenti, hogy a 2002. március 14‑i találkozó során a Bizottság képviselői arra kérték a Deltafinát, hogy szolgáltasson olyan információkat az utóbbi részére, amelyek lehetővé teszik a helyszíni vizsgálatok elvégzését. A megtámadott határozat (417) preambulumbekezdésében a Bizottság arra a 2002. március 15‑i belső feljegyzésre utal, amely összefoglalta az ügy előző napon tartott találkozót követő állását. A megtámadott határozat (418) preambulumbekezdése a Deltafina igazgatótanácsának 2002. március 1‑jén tartott ülése jegyzőkönyvének szövegét idézi, amely során az igazgatótanács tudomásul veszi a kartellel kapcsolatos jogellenes magatartások haladéktalan megszüntetésének szükségességét, és felhívja a résztvevőket, hogy a lehető legszigorúbban ügyeljenek a mentességi kérelem tényének bizalmas jellegére.

51 A Bizottság ezt követően a Deltafina elnökének az APTI 2002. április 4‑én tartott találkozóján tett bejelentésére hivatkozik, egyrészt a Dimon Italia ügyvédei által a 2004. június 22‑én tartott meghallgatáson említett két dokumentumra, másrészt pedig a Deltafina elnöke által aláírt beszámolóra támaszkodik, amely arról szól, hogy a Deltafina hogyan számolt be a mentességi kérelemről e találkozón (a megtámadott határozat (421)–(426) preambulumbekezdése).

52 A Bizottság megjegyzi, hogy a Dimon Italia és a Transcatab még e bejelentés napján benyújtották a 2002. évi engedékenységi közlemény alkalmazása iránti kérelmüket, és hogy a Deltafina elnöke által az APTI‑féle találkozón tett kijelentéseket e kérelmek nem tartalmazzák (a megtámadott határozat (427) preambulumbekezdése).

53 Végül a megtámadott határozatból kitűnik, hogy a Bizottság képviselői és a Deltafina 2002. május 29‑én még egy találkozót tartott, amelyen sem a Bizottság, sem a Deltafina nem hozta fel a bizalmas jelleg kérdését, és a Deltafina nem számolt be arról, hogy az APTI 2002. április 4‑én tartott találkozóján tájékoztatta a Dimon Italiát és a Transcatabot a mentességi kérelem benyújtásáról (a megtámadott határozat (429) preambulumbekezdése).

2. A 2002. évi engedékenységi közlemény 11. cikkének a) pontjában meghatározott feltétel Deltafina általi be nem tartása

54 A Bizottság a megtámadott határozatban kijelenti, hogy a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. cikkének a) pontjában rögzített együttműködési kötelezettség a Bizottság és a bírság alóli mentességet kérelmező között létrejött egyezség lényeges elemét képezi, amennyiben a Bizottság feltételesen biztosít mentességet. A Bizottság véleménye szerint ezt a kötelezettséget a Bizottság bírságok alóli mentességgel kapcsolatos politikája alaplogikájának – vagyis a vizsgálat megindításához vagy a kartell által létrehozott jogsértések felfedéséhez való döntő hozzájárulásnak – a tükrében kell értelmezni. E logikára tekintettel a Bizottság szerint tehát a szóban forgó kötelezettség nem korlátozódik a jogsértésre vonatkozó bizonyítékok átadására, hanem azt is feltételezi, hogy a kérelmező tartózkodik minden olyan intézkedés meghozatalától, amely megakadályozhatja a Bizottságot abban, hogy kivizsgálja és/vagy megállapítsa a jogsértést (a megtámadott határozat (431) és (432) preambulumbekezdése).

55 A megtámadott határozat (433) preambulumbekezdésében a Bizottság megjegyzi, hogy amennyiben – a jelen esethez hasonlóan – a Bizottság nem tartott még helyszíni vizsgálatot, és az adott ágazatnak még nincs tudomása a közeljövőben tartandó bizottsági vizsgálatokról, valamely mentességi kérelem létezésének bejelentése teljesen és visszavonhatatlanul megakadályozhatja a Bizottságot abban, hogy hatékonyan kivizsgálja és megállapítsa a jogsértést. A 2002. évi engedékenységi közlemény hatékony érvényesülése megköveteli, hogy a helyszíni vizsgálatokat ne akadályozza meg azon vállalkozások magatartása, amelyek kedvezményes bánásmód iránti kérelmet terjesztettek elő. E vállalkozások tehát nem hivatkozhatnak olyan jogos bizalomra, miszerint kifejezett rendelkezés hiányában a bizalmas jelleg nem képezi részét a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. cikkének a) pontjában meghatározott feltételnek. A Bizottság szerint ebből az következik, hogy ezen információnak a bírság alóli mentességet kérelmező versenytársak által történő kifejezett és szándékos közlését a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. cikkének a) pontjában rögzített együttműködési kötelezettség megsértésének kell tekinteni.

56 A Bizottság hozzáfűzi, hogy az e kötelezettség és a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. cikkének b) pontjában meghatározott kötelezettség – amelynek címén a kérelmezőnek legkésőbb a mentességi kérelem benyújtásakor véget kell vetnie a jogsértésben való részvételének – közötti „valós ellentét” nem teszi lehetővé a kérelmező számára, hogy szándékosan közölje a kartell többi tagjával, hogy mentességi kérelmet terjesztett elő. Ez a helyzet eltér attól az esettől, amelyben a kérelmező kénytelen olyan intézkedéseket hozni, amelyek a kartell többi résztvevőjében felébreszthetik a gyanút, hogy az adott vállalkozás ilyen mentességi kérelmet nyújtott be (a megtámadott határozat (434) preambulumbekezdése).

57 A Bizottság egyébként úgy véli, hogy a jelen ügy sajátos körülményei jól mutatják, hogy a Deltafina tudatában volt annak, hogy a bizalmas jellegű kezelés az együttműködési kötelezettsége részét képezte. A Bizottság szerint ez többek között a Deltafina igazgatótanácsának 2002. március 1‑jén tartott ülésének határozatából – amely a „legszigorúbban vett bizalmas kezelést” írt elő e tárgyban (lásd a megtámadott határozat (418) preambulumbekezdését és a fenti 50. pontot) –, valamint a Deltafina elnökének saját szavaiból is egyértelműen kiderült, miszerint a Deltafina Bizottsággal való együttműködésére vonatkozó döntését „kizárólag a legnagyobb körültekintéssel lehet a többi vállalkozással közölni, és csak akkor, ha szükséges” (a megtámadott határozat (440) preambulumbekezdése).

58 Figyelemmel a fent hivatkozott releváns tényekre és a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. cikkének a) pontjában rögzített feltétel terjedelmére, a Bizottság megállapítja, hogy a Deltafina megsértette ezt a feltételt. A Deltafina elnöke annak ellenére, hogy tudta, hogy a Bizottság 2002. április 18. és 20. között helyszíni vizsgálatokat kíván tartani, azelőtt tájékoztatta szándékosan két fő versenytársát arról, hogy mentességi kérelmet terjesztett elő, mielőtt a Bizottság helyszíni vizsgálatokat tartott volna (a megtámadott határozat (441) preambulumbekezdése).

59 A Bizottság továbbá a megtámadott határozat (442) preambulumbekezdésében megjegyzi, hogy a Deltafina magatartása tökéletesen alkalmas volt arra, hogy e vizsgálatok eredményét veszélyeztesse, amiről a Deltafina tudott, vagy legalábbis tudnia kellett volna, különösen amiatt, hogy a Bizottság tájékoztatta a helyszíni vizsgálatok közeljövőben történő lefolytatásáról, illetve amiatt, hogy a Bizottság felhívta, hogy a mentességi kérelmének tényét bizalmasan kezelje annak érdekében, hogy ez az információ ne akadályozza e vizsgálatokat. A Bizottság szerint nem lehet eldönteni, hogy e körülmény ténylegesen veszélyeztette‑e a Bizottság vizsgálatait, ám ez egyébként sem meghatározó tényezője a Deltafina felelőssége megállapításának (a megtámadott határozat (443) preambulumbekezdése).

60 Ezzel kapcsolatosan a Bizottság kijelenti, hogy sem a 2002. március 14‑i találkozó során folytatott megbeszélés, sem az azt követően tanúsított magatartása nem hagyott kétséget a tekintetben, hogy soha nem mondta, hogy a Deltafinának elkerülhetetlenül a versenytársai tudomására kellene hoznia a 2002. évi engedékenységi közlemény alkalmazásával előterjesztett kérelmét, és hogy ezért a vizsgálatokat ne kellene lefolytatni. Éppen ellenkezőleg, a Bizottság arra hivatkozik, hogy világosan kijelentette, hogy a Deltafinának a kérelem tényét legalább egy hónapig bizalmasan kell kezelnie, hogy elő lehessen készíteni azokat a vizsgálatokat, amelyek érdekében megkérte a szükséges információkat, és a találkozót követő napon hozzá is látott az előkészületeknek (a megtámadott határozat (446) és (447) preambulumbekezdése).

61 A Bizottság kijelenti, hogy elismerte a Deltafinának a mentességi kérelem bizalmas kezelésével kapcsolatosan felmerülő gyakorlati nehézségeit, valamint azt a tényt, hogy nagyon valószínűtlen, hogy a vizsgálatokra sor kerülhet, amennyiben a Deltafina kénytelen lenne a mentességi kérelem tényét versenytársai tudomására hozni. Mindazonáltal a Bizottság úgy véli, hogy a jelen ügyben az, hogy a Deltafina az APTI‑féle találkozón a versenytársak tudomására hozta a mentességi kérelem tényét, szándékosan és saját akaratából történt. Ez a fajta magatartás egyáltalán nem igazolható egy ilyen mentességi kérelem keretében (a megtámadott határozat (444), (448) és (450) preambulumbekezdése).

62 A megtámadott határozat (449) pontjából kitűnik, hogy az a tény, hogy a Deltafina egyáltalán nem tájékoztatta a Bizottságot arról, hogy a versenytársak tudomására hozta a mentességi kérelem tényét, arra utal, hogy a Deltafina nem számított arra, hogy a Bizottság jóváhagyja majd a magatartását.

63 A Bizottság kijelenti, hogy a közigazgatási eljárás során a Deltafina arra hivatkozott, hogy a bejelentés nem volt szándékos, hanem inkább a versenytársai által rá gyakorolt nyomásnak volt tulajdonítható. Mindazonáltal a Bizottság véleménye szerint ugyan a jogsértésben való részvételnek a mentességi kérelem benyújtását követően megkövetelt megszüntetése gyakorlati nehézségeket vethet fel, a Deltafina nem bizonyította, hogy a jogsértő magatartásokban való részvételének megszüntetése, és az, hogy nem volt hajlandó versenytársaival találkozni, mennyiben „veszélyeztethette jogszerű kereskedelmi magatartását”. Egyébiránt a Bizottság álláspontja szerint a környezet által a Deltafinára gyakorolt nyomás – amely nem jelentett komoly és konkrét fenyegetést – nem zárja ki a szóban forgó bejelentés szándékos voltát. Mivel a Deltafina elnöke nem kényszerítő fenyegetés hatása alatt tanúsította e magatartást, a Bizottság arra a következtetésre jut, hogy a mentességi kérelemnek az APTI‑féle találkozón való bejelentés szándékos volt (a megtámadott határozat (451)–(453) preambulumbekezdése).

64 Végül a Bizottság úgy véli, hogy az a tény, hogy a Dimon Italia és a Transcatab anyavállalatainak külső jogi képviselői által gyakorolt bizonyos mértékű nyomást követően a Universal külső jogi képviselője 2002. április 2‑án megerősítette, hogy a Deltafina mentességi kérelmet terjesztett a Bizottság elé, önmagában még nem igazolja, illetve nem orvosolja a Deltafina együttműködési kötelezettségének megsértését. A Bizottság ugyanis először is úgy véli, hogy nem állapítható meg semmiféle összefüggés az egyesült államokbeli bejelentés és a Deltafina elnökének magatartása között, másodszor a Bizottsággal való együttműködési kötelezettség esetleges másik megsértése nem használható fel ugyanezen kötelezettség későbbi megsértésének igazolására (ex iniuria non oritur ius), harmadszor pedig nem állt fenn semmiféle bizonyíték azzal kapcsolatosan, hogy az SCC és a Dimon külső jogi képviselői nyomást gyakoroltak volna, leszámítva az SCC külső jogi képviselője által a Universal jogi képviselője telefonjának üzenetrögzítőjén hagyott üzenetet (a megtámadott határozat (454)–(459) preambulumbekezdése).

65 A Bizottság továbbá megjegyzi, hogy egyébként a Universal nem tájékoztatta haladéktalanul a Bizottságot arról, hogy külső jogi képviselője közölte a mentességi kérelem tényét (a megtámadott határozat (459) preambulumbekezdése).

66 A Bizottság a megtámadott határozat (460) preambulumbekezdésében arra a következtetésre jut, hogy a fenti indokok összessége alapján a Deltafina megsértette a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontja a) alpontjának értelmében fennálló együttműködés kötelezettséget, következésképpen nem biztosítható részére a bírság alóli mentesség, ezért a szóban forgó jogsértések miatt bírságot kell vele szemben kiszabni.

Az eljárás és a felek kérelmei

67 A Törvényszék Hivatalához 2006. január 19‑én benyújtott keresetlevelével a Deltafina előterjesztette a jelen keresetet.

68 2006. június 26‑án a Deltafina azt kérte, hogy a Törvényszék kötelezze a Bizottságot arra, hogy nyújtsa be egy, az ellenkérelemhez mellékletként csatolt dokumentum teljes változatát. A Törvényszék Hivatala 2006. november 22‑én arról tájékoztatta a Deltafinát, hogy a harmadik tanács elnöke elutasította e kérelmet.

69 2010. szeptember 16‑i levelében a Deltafina arról tájékoztatta a Törvényszéket, hogy visszavonja a hatodik jogalapját.

70 Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (harmadik tanács) úgy határozott, hogy megnyitja az eljárás szóbeli szakaszát.

71 A felek szóbeli előadásainak és a Törvényszék által feltett kérdésekre adott válaszaiknak a meghallgatására a 2010. szeptember 29‑i tárgyaláson került sor.

72 A Deltafina azt kéri, hogy a Törvényszék:

– semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkében vele szemben kiszabott bírságot;

– másodlagosan csökkentse a bírság összegét;

– kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.

73 A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– utasítsa el a keresetet;

– kötelezze a Deltafinát a költségek viselésére.

A jogkérdésről

74 A Deltafina kereseti kérelmei alátámasztására hét jogalapot hoz fel.

75 A Deltafina által első négy elsődlegesen felhozott jogalap a megtámadott határozat megsemmisítésére irányul annyiban, amennyiben az a Deltafinát bírság fizetésére kötelezi. Az első jogalap nyilvánvaló értékelési hibára vonatkozik, mivel a bírság alóli mentesség visszavonása egy ténybelileg téves előfeltételezésen alapul. A második jogalap az arra vonatkozó nyilvánvaló értékelési hibára hivatkozik, hogy a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a Deltafina megsértette a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjának a) alpontjában előírt együttműködési kötelezettséget. A harmadik jogalap az arra vonatkozó nyilvánvaló értékelési hibára hivatkozik, hogy a Bizottság visszavonta a Deltafinának biztosított mentességet amiatt, hogy a mentességi kérelem tényének bejelentése megakadályozta a vizsgálatot. A negyedik jogalap a bizalomvédelem, a gondos ügyintézés, valamint az arányosság elvének megsértésére vonatkozik.

76 Az utolsó három jogalapra a Deltafina másodlagosan hivatkozik, ezek a Deltafinával szemben kiszabott bírság csökkentésére vonatkoznak. Az ötödik jogalap az arányosság elvének a bírság kiindulási összegének túlzott mértékével történt megsértésére vonatkozik. A hatodik jogalap az arra vonatkozó téves jogalkalmazásra vonatkozik, hogy a Bizottság a Universalt a Deltafina magatartásáért egyetemlegesen felelősnek találta, következésképpen túlzott mértékű bírságot szabott ki az utóbbival szemben. A hetedik jogalap az enyhítő körülmények téves értékelésére hivatkozik.

77 Mivel a Deltafina 2010. szeptember 16‑i levelében visszavonta hatodik jogalapját, azt nem kell megvizsgálni.

I – Az elsődlegesen felhozott jogalapokról

78 Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy a Deltafina első három jogalapja a megtámadott határozat állítólagos jogellenességére vonatkozik, amely abból fakad, hogy a Bizottság nem biztosított bírság alóli mentességet a Deltafinának, mivel az megsértette a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjának a) alpontjában előírt együttműködési kötelezettséget.

79 Mivel e jogalapok szorosan összefüggnek, azokat együttesen kell megvizsgálni.

A – Az első három, arra hivatkozó jogalap, hogy a Bizottság nyilvánvaló értékelési hibát vétett azzal, hogy nem biztosított végleges bírság alóli mentességet a Deltafinának

1. A felek érvei

80 A Deltafina az első jogalapjában arra hivatkozik, hogy a Bizottság nyilvánvaló értékelési hibát vétett azáltal, hogy visszavonta a számára biztosított mentességet, mivel arra a téves előfeltételezésre támaszkodik, miszerint az olasz nyersdohány‑feldolgozóknak nem volt tudomása a Bizottság által folytatott vizsgálatról.

81 A Deltafina szerint a megtámadott határozat (433) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a Deltafina elnöke által a 2002. április 4‑i találkozón tett bejelentés az együttműködési kötelezettség megsértésének minősült, mivel fennállt annak a veszélye, hogy az megakadályozza a vizsgálatot. A Bizottság e preambulumbekezdésben kijelentette, hogy a mentességi kérelem létezésével kapcsolatos bármilyen információ kiszivárgása arra ösztönözhette a kartell résztvevőit, hogy semmisítsék meg vagy rejtsék el a bizonyítékokat. Mindemellett az ezen álláspont igazolására vonatkozó lényeges feltétel az, hogy az érintett ágazatnak még ne legyen tudomása a vizsgálatról, valamint a szúrópróbaszerű helyszíni vizsgálatok eshetőségéről. Elviekben csupán ebben az esetben merülhet fel az, hogy a mentességi kérelem létezéséről harmadik személyek felé tett bejelentés megakadályozhassa, hogy a Bizottság hatékonyan lefolytathassa a vizsgálatot. Ennélfogva a Deltafina arra hivatkozik, hogy a mentesség visszavonására vonatkozó alapvető előfeltételezés szükségszerűen az volt, hogy a szóban forgó ágazatnak még nem volt tudomása a Bizottság vizsgálatáról.

82 Márpedig a Deltafina álláspontja szerint az olasz nyersdohány‑feldolgozóknak a Bizottság által Brüsszelben és Spanyolországban 2001 októberében tartott helyszíni vizsgálatok révén, valamint a Bizottság által az APTI‑hoz és Unitab–hoz intézett 2002. január 15‑i információkérésnek köszönhetően tudomásuk volt a bizottsági vizsgálat létezéséről. Több más tényező is bizonyítja – így például a Dimon egyik, az amerikai pénzügyi piaci felügyeleti hatóságnak benyújtott nyomtatványában foglalt nyilatkozat, valamint az a tény, hogy a Dimon Italia és a Transcatab már a 2002. április 4‑i bejelentést megelőzően elkezdte előkészíteni a kedvezményes bánásmód iránti kérelmét, valamint az a körülmény, hogy a bizottsági vizsgálatról az APTI‑féle találkozón is szó esett –, hogy a szóban forgó ágazatnak tudomása volt a vizsgálatról.

83 Továbbá a mentességi kérelem benyújtása nem jár automatikusan szúrópróbaszerű vizsgálatokkal, mivel az ilyen vizsgálatokra csak akkor van szükség, ha a kérelmező olyan bizonyítékokat nyújt, amelyek lehetővé teszik, hogy a Bizottság megállapítson egy jogsértést. Márpedig csak a 2002. évi engedékenységi közlemény 8. pontjának a) alpontjában meghatározott esetben lehet elengedhetetlenül szükség a szúrópróbaszerű vizsgálatokra a jogsértés megállapítása érdekében. Ezzel szemben a hivatkozott közlemény 8. pontjának b) alpontjában meghatározott esetekben e helyszíni vizsgálatok nem elengedhetetlenek, mivel a mentességi kérelmet benyújtó vállalkozás már az összes szükséges bizonyítékot átadja a Bizottságnak. Márpedig a jelen ügyben – mivel maga a Bizottság szerint a Deltafina mentességi kérelme eleget tett 2002. évi engedékenységi közlemény a 8. pontjának b) alpontjában meghatározott feltételeknek – olyan esettel állunk szemben, amelyben nem volt szükség arra, hogy a Bizottság szúrópróbaszerű vizsgálatokat folytasson.

84 A Deltafina véleménye szerint az összes körülmény tükrében az, hogy a Bizottság visszavonta a Deltafinának biztosított mentességet, nyilvánvaló értékelési hibán alapul.

85 A második, azon alapuló nyilvánvaló értékelési hibára hivatkozó jogalapban, miszerint a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a Deltafina megsértette a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjának a) alpontjában előírt együttműködési kötelezettséget, a Deltafina lényegében háromféle kifogást emel.

86 Először is arra hivatkozik, hogy a Bizottság állításával ellentétben a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjának a) alpontjában előírtaknak megfelelően lelkiismeretesen betartotta együttműködési kötelezettségét. Előadja, hogy a 2002. március 14‑i találkozón figyelmeztette a Bizottságot, hogy nem fogja tudni eltitkolni, hogy mentességi kérelmet nyújtott be. Az, hogy lehetetlen volt a mentességi kérelem benyújtásának titokban tartása, a következő négy körülményből következik: a Universal által az amerikai piacon megvalósítandó pénzügyi művelet miatt folyamatban lévő előzetes átvilágítási vizsgálat (due diligence); a Universallal, a Dimonnal és az SCC‑vel szemben az Egyesült Államoban indított egyesített antitröszt eljárás; a Deltafina középvezetőinek a kedvezményes bánásmód iránti kérelem benyújtásáról való tájékoztatásának szükségessége a kartelltevékenység folytatásának elkerülése érdekében; az APTI‑féle találkozó időbeli közelsége, amelynek alkalmával a Deltafina a kedvezményes bánásmód iránti kérelmének benyújtását követő első alkalommal találkozott a többi nyersdohány‑feldolgozóval.

87 Az érintett piacot korlátozott mérete, átláthatósága, valamint a kartell tagjai közötti személyes kapcsolatfelvétel könnyű volta jellemzi, ezért amennyiben a Deltafina a mentességi kérelmének benyújtását követő hetekben megtagadta volna a szokásos megbeszéléseken való részvételt, az elkerülhetetlenül gyanút keltett volna a kartell többi tagjában. Annak kockázata, hogy e magatartásból a többi résztvevő arra következtessen, hogy a Deltafina mentességi kérelmet nyújtott be, még nagyobb volt, figyelembe véve a mentességi kérelmét övező ténybeli körülményeket, így különösen a 2001. októberi Spanyolországban és Brüsszelben lefolytatott helyszíni vizsgálatokat, a Dimon, a Deltafina és a Transacatab által a spanyol piacon fennálló jogellenes megállapodásokkal kapcsolatos együttes mentességi kérelmének benyújtását, azt a tényt, hogy a Deltafina tipikusan úgy viselkedett, mint aki mentességi kérelmet nyújtott be, a versenytársai – különösen a Dimon és az SCC – által arra vonatkozóan gyakorolt nyomást, hogy a Deltafina erősítse meg, hogy mentességi kérelmet nyújtott be. A Deltafina arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozat egyáltalán nem veszi figyelembe e ténybeli körülményeket.

88 A Deltafina továbbá azt állítja, hogy a jogsértés azonnali megszüntetésére vonatkozó kötelezettsége hozta lehetetlen helyzetbe. Ha ugyanis a Deltafina nem lett volna köteles a mentességi kérelem benyújtásától kezdve kivonulni a kartellből, nem lett volna arra kényszerítve, hogy az APTI‑féle találkozón e nyilatkozatot megtegye a fenntarthatatlanná vált helyzet megszüntetése érdekében. A mentességi kérelem tényének bejelentése tehát a jelen ügy körülményei között a jogsértés megszüntetésére vonatkozó kötelezettség egyenes következménye. A Bizottság maga is nyíltan elismeri, hogy „valós ellentét” áll fenn a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjának a) és b) alpontjában meghatározott kötelezettségek között (a megtámadott határozat (434) preambulumbekezdése), ám ebből nem vonja le az ebből eredő nyilvánvaló következtetéseket. A Deltafina felveti, hogy a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjának a) alpontja azt írja elő, hogy a kérelmezőnek hazudnia kell ahhoz, hogy feltételes mentességben részesüljön.

89 Egyébként az egyesült államokbeli, illetve számos tagállamban – így például az Egyesült Királyságban, Németországban, Franciaországban – létező engedékenységi programok lehetővé teszik a hatóságok számára, hogy engedélyezzék a mentességi kérelmek előterjesztői részére, hogy továbbra is részt vegyenek a kartellben annak érdekében, hogy a későbbi helyszíni vizsgálatok meglepetésszerű jellege megmaradjon. Ezt a lehetőséget vezette be a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közlemény (HL 2006. C 298., 17. o., a továbbiakban: 2006. évi engedékenységi közlemény). Ezen túlmenően csupán a 2006. évi engedékenységi közlemény vezette be kifejezetten a bizalmas kezelés kötelezettségét.

90 Másodszor a Deltafina arra hivatkozik, hogy a Bizottság teljesen tisztában volt azzal, hogy a Deltafina a 2002. március 14‑i találkozón ismertetett gyakorlati okokból a 2002. április 18. és 20. közötti időszakot – amely tekintetében a Bizottság kijelentette, hogy ettől kezdődően tudja lefolytatni a helyszíni vizsgálatokat – megelőzően bejelenti, hogy mentességi kérelmet nyújtott be. A Deltafina kijelenti, hogy mind a Universal ügyvédje és a Bizottságnak az üggyel megbízott tisztviselője közötti 2002. február 28‑i telefonon történt megbeszélés során, mind a 2002. március 14‑i találkozón jelezte a Bizottságnak az arra vonatkozó félelmét, hogy nem lesz képes hosszú ideig eltitkolni, hogy mentességi kérelmet nyújtott be. Továbbá a 2004. június 22‑i meghallgatáson a hivatkozott tisztviselő megerősítette, hogy „elismerte”, hogy a bejelentésnek meg kellett történnie, és hogy a „bizalmas kezelést nem lehetett teljesen megvalósítani”.

91 A Bizottság által a 2002. március 14‑i találkozóról készített beszámoló, valamint a Universal ügyvédjének, továbbá a Deltafina találkozón részt vevő ügyvédjeinek jegyzetei azt bizonyítják, hogy a Bizottság tisztviselői tudomásul vették a Deltafina lehetetlen helyzetét azzal kapcsolatosan, hogy ne közölje a mentességi kérelem benyújtását az APTI‑féle találkozón. A 2002. március 22‑én a Deltafina ügyvédei és az üggyel megbízott tisztviselő között folytatott telefonbeszélgetés azt erősíti meg, hogy a Bizottság teljes mértékben tisztában volt azzal, hogy a Deltafina nemsokára felfedi az együttműködését.

92 Továbbá a 2002. március 14‑i találkozóról készült bizottsági beszámolóból kitűnik, hogy az üggyel megbízott tisztviselő kijelentette, hogy a mentességi kérelem bejelentése esetén „a Deltafina azon kötelezettsége, hogy minél gyorsabban bizonyítékokat nyújtson a Bizottságnak, még nyomatékosabb [lesz]”. Márpedig – amint az a megtámadott határozat (389)–(397) preambulumbekezdéséből kitűnik – a Deltafina eleget tett ennek a kötelezettségnek. Ennélfogva betartotta együttműködési kötelezettségét, mivel további információkat nyújtott, ahogy azt a Bizottság kérte a 2002. március 14‑i találkozón, ezzel elfogadva, hogy súlyosabb a reá háruló bizonyítási teher, mivel a Bizottsággal való együttműködését nem tudja titokban tartani. Továbbá a Deltafina vezetőit a Bizottság 2002. május 29‑én és július 11‑én hosszasan meghallgatta. A megtámadott határozatban foglalt bizonyítékok nagy része a Deltafinától származik. A Deltafina tehát teljes mértékben eleget tett a Bizottság kéréseinek, márpedig az utóbbi által „második legjobb lehetőségnek” nevezett helyzetben. Azzal, hogy a Bizottság arra kérte a Deltafinát, hogy nyújtson további információkat, lehetővé tette, hogy a mentességi kérelem bejelentése ne akadályozza meg a vizsgálatot.

93 A Deltafina szerint amiatt nem tájékoztatta a Bizottságot arról, hogy a mentességi kérelmének tényét bejelentette, mert a 2002. március 14‑i találkozón figyelmeztette a Bizottságot, hogy a közeljövőben tartandó APTI‑féle találkozón nem fogja tudni eltitkolni, hogy mentességi kérelmet nyújtott be. A Deltafina szerint a Bizottság üggyel megbízott tisztviselői tehát tökéletesen tisztában voltak azzal, hogy a Deltafina e találkozón ilyen bejelentést tesz.

94 Ezen túlmenően az a két, az APTI 2002. április 4‑i találkozójára vonatkozó dokumentum, amely alapján a Dimon Italia azzal vádolta a Deltafinát, hogy megsértette együttműködési kötelezettségét, már régóta – vagyis a Dimon Italiánál 2002. április 18‑án tartott helyszíni vizsgálat óta – a Bizottság birtokában volt, és a Bizottság semmi kivetnivalót nem talált azokban.

95 Harmadszor a Deltafina azt állítja, hogy a Bizottságnak a Deltafina magatartására vonatkozó kezdeti téves értelmezése befolyásolta a megtámadott határozatban megfogalmazott következtetéseket. Előadja, hogy a Bizottság a kiegészítésben azon előfeltételezésre alapozott, hogy a Deltafina, a Dimon Italia és a Transcatab összehangolta a mentességi kérelmek benyújtásával kapcsolatos magatartását. Ez a megállapítás a kiegészítés 57. és 60. pontjából származik. A Bizottság az utóbbi pontban a Deltafina magatartását különösen „nyilvánvalóan csalárdnak” minősítette. Mindazonáltal az ügy iratai azt mutatják, hogy a Deltafina, a Dimon Italia és a Transcatab külön‑külön készítette el a mentességi kérelmét, anélkül, hogy összehangolták volna a magatartásukat a tekintetben, hogy milyen sorrendben nyújtsák be kérelmüket. A Deltafina magatartása tehát megfelelt a 2002. évi engedékenységi közleménynek.

96 Ugyan a Bizottság a kiegészítésben a Deltafinával szemben felhozott kifogásokat nem foglalta a megtámadott határozatba, annak nyomai így is megtalálhatók, különösen a megtámadott határozat (441) preambulumbekezdésében – amelyben a Bizottság kijelenti, hogy a Deltafina tájékoztatta „fő versenytársait” a mentességi kérelem benyújtásáról –, valamint a megtámadott határozat (420) preambulumbekezdését követő címben („A Deltafina Dimon és Transcatab felé 2002. április 4‑én tett kijelentései”).

97 A Deltafina a harmadik jogalap keretében arra hivatkozik, hogy a Bizottság nyilvánvaló értékelési hibát vétett azzal, hogy a megtámadott határozatban úgy ítélte meg, hogy a mentességi kérelem benyújtásának bejelentése megakadályozta a vizsgálatot. A Deltafina szerint, mivel nem tudta olyan tényről tájékoztatni a többi tagot, amelyről azok ne tudtak volna már, a bejelentés – a megtámadott határozat (433) preambulumbekezdésében állítottakkal ellentétben – egyáltalán nem tudta megakadályozni a Bizottság vizsgálatát.

98 Különösen a Dimon Italia és a Transcatab esetét nézve, az a tény, hogy a Universal jogi képviselője tájékoztatta őket arról, hogy a Deltafina mentességi kérelmet nyújtott be, csupán azzal a hatással járt, hogy a már előkészületben lévő kedvezményes bánásmód iránti kérelmüket előbb nyújtották be. E két társaság együttműködése pedig nem akadályozta meg a vizsgálatot. Éppen ellenkezőleg, csökkentette a Bizottságnak a vizsgálat lefolytatása érdekében kifejtendő erőfeszítéseit. Ezen túlmenően az ügy irataiból kitűnik, hogy a Bizottság egyeztetett e két vállalkozással az elvégzett helyszíni vizsgálatokkal kapcsolatosan.

99 A Bizottság a megtámadott határozat (443) preambulumbekezdésében maga is elismerte, hogy „lehetetlen lenne meghatározni, hogy a helyszíni vizsgálat[ai] tényleg veszélyeztetve voltak‑e”. Továbbá az ugyanebben a preambulumbekezdésben hivatkozott körülmény, miszerint a Trestina helyiségeiben végzett helyszíni vizsgálatok sikertelenek voltak, nem a Deltafina elnöke bejelentésének következménye, hanem inkább abból ered, hogy a Bizottság saját magatartása révén az egész olasz ágazatot figyelmeztette a vizsgálattal kapcsolatosan. Ráadásul a Bizottság a Romana Tabacchi esetében nem is panaszkodhat arra, hogy a helyszíni vizsgálat nem járt eredménnyel.

100 E megfontolások alapján tehát a Deltafina azt kéri, hogy a Törvényszék semmisítse meg a megtámadott határozatot annyiban, amennyiben az arra kötelezi a Deltafinát, hogy fizesse meg a vele szemben kiszabott bírságot.

101 A Bizottság a Deltafina első három jogalapjának elutasítását kéri.

2. A Törvényszék álláspontja

102 A Deltafina érveinek vizsgálatát megelőzően emlékeztetni kell azon jogi háttérre, amelybe ezen érvek illeszkednek.

a) Az engedékenységi programról

103 A Bizottság az EK 81. cikkel kapcsolatos jogsértésekkel szembeni fellépése keretében olyan engedékenységi programot vezetett be, amelynek célja, hogy kedvezményes bánásmódot biztosítson azon vállalkozások részére, amelyek együttműködnek vele az Uniót érintő titkos kartellekkel kapcsolatosan.

104 Az eredetileg az 1996. évi engedékenységi közlemény által bevezetett engedékenységi programot a jelen ügyben alkalmazandó 2002. évi engedékenységi közlemény, majd a 2006. évi engedékenységi közlemény bővítette ki.

105 A 2002. évi engedékenységi közleményből kitűnik, hogy az engedékenységi program létrehozatalát az a megfontolás igazolja, hogy az Unió érdekében áll, hogy kedvező elbánásban részesítsék a Bizottságnak az EK 81. cikk legsúlyosabb megsértéseinek számító – mint az árak rögzítése, a termelési vagy értékesítési kvóták felosztása, a piac felosztása, az import‑ vagy exportkorlátozások – titkos kartellekre vonatkozó vizsgálatai során együttműködő vállalkozásokat.

106 A Bizottság úgy véli, hogy a fogyasztók és az állampolgárok titkos kartellek felderítésének és megbüntetésének biztosításához fűződő érdeke nagyobb, mint az azoknak a vállalkozásoknak a megbírságolásához fűződő érdek, amelyek lehetővé teszik a Bizottságnak e magatartások felderítését és megtiltását (lásd a 2002. évi engedékenységi közlemény 4. pontját, amelyet a 2006. évi engedékenységi közlemény 3. pontja is átvett).

107 Az engedékenységi program tehát az EK 81. cikk legsúlyosabb megsértéseinek számító magatartások tekintetében útmutató, büntető és elrettentő célt szolgál. A Bizottság és a szóban forgó jogellenes kartellekben részt vevő azon vállalkozások közötti egyfajta megállapodáson alapul, amelyek úgy döntenek, hogy együttműködnek a Bizottsággal.

108 Ezek a vállalkozások ugyanis a vizsgálatban való tevékeny és önkéntes együttműködést ajánlanak, így könnyítve meg a Bizottság feladatát, amely a versenyszabályok megsértésének megállapítására és megbüntetésére irányul (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑101/05. és T‑111/05. sz., BASF és UCB kontra Bizottság egyesített ügyekben 2007. december 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑4949. o.] 90. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Ezen együttműködés ellentételezéseként a vállalkozások kedvezményes bánásmódban részesülhetnek azon bírságok tekintetében, amelyeket a Bizottság egyéb esetben kiszabna velük szemben, feltéve, hogy megfelelnek az engedékenységi közleményben meghatározott feltételeknek.

109 A 2002. évi engedékenységi közlemény által meghatározott engedékenységi program lehetővé teszi, hogy a Bizottság bírság alóli mentességet nyújtson annak a vállalkozásnak, amely elsőként működik együtt a vizsgálatban, és csökkentse az azon vállalkozásokkal szemben kiszabandó bírság összegét, amelyek ezt követően működnek együtt vele. Az első esetben a szóban forgó vállalkozás teljesen mentesül a személyes felelősség elve alól, amelynek értelmében, amennyiben egy vállalkozás megsérti a versenyszabályokat, felelnie kell ezért a jogsértésért (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑125/07. P., C‑133/07. P., C‑135/07. P. és C‑137/07. P. sz., Erste Group Bank és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2009. szeptember 24‑én hozott ítéletének [EBHT 2009., I‑8681. o.] 77. pontját). A többi esetben e mentesség alkalmazásának mértéke az együttműködés iránti kérelem benyújtásának sorrendjétől, valamint az együttműködés minőségétől függ.

110 Ezzel kapcsolatosan ki kell emelni, hogy az engedékenységi program logikájából következik, hogy a kartellnek csak egy tagja részesülhet mentességben, tekintettel arra, hogy az elérni kívánt hatás pontosan az, hogy a kartelleken belül bizonytalan légkört hozzon létre azzal, hogy azok Bizottság felé való felfedésére ösztönöz. Ez a bizonytalanság pedig pontosan abból fakad, hogy a kartell résztvevői tudják, csupán egyikük részesülhet a bírság alóli mentességben azzal, hogy a jogsértés többi résztvevőjét bejelenti, és ezzel annak a kockázatnak teszi ki őket, hogy velük szemben a Bizottság bírságokat fog kiszabni.

111 A 2002. évi engedékenységi közleményből kitűnik, hogy az e közlemény által előírt és a 2006. évi engedékenységi közlemény által lényegében átvett engedékenységi program keretében valamely vállalkozás bírság alóli mentesítése három elkülönülő szakaszból áll.

112 Az első szakaszban az együttműködni kívánó vállalkozásnak meg kell keresnie a Bizottságot, és az állítólagosan az Unión belüli kereskedelmet érintő kartellre vonatkozó bizonyítékokat kell nyújtania. E bizonyítékoknak lehetővé kell tenniük, hogy a Bizottság vagy a 2002. évi engedékenységi közlemény 8. pontjának a) alpontjában meghatározott esetben helyszíni vizsgálatokat elrendelő határozatot fogadhasson el, vagy a 2002. évi engedékenységi közlemény 8. pontjának b) alpontjában meghatározott esetben megállapítsa az EK 81. cikkel szembeni jogsértés tényét.

113 A második szakaszban a Bizottság – amint kézhez kapta a mentességi kérelmet – értékeli a kérelem alátámasztására előterjesztett bizonyítékokat annak ellenőrzése érdekében, hogy a szóban forgó vállalkozás megfelel‑e a 2002. évi engedékenységi közlemény 8. pontjának a) illetve b) alpontjában előírt feltételeknek. Amennyiben a szóban forgó vállalkozás felel meg elsőként e feltételeknek, a Bizottság írásban biztosítja a vállalkozásnak a bírság alóli feltételes mentességet (a 2002. évi engedékenységi közlemény 15. és 16. pontja).

114 A bírság alóli feltételes mentesség nyújtása tehát olyan különleges eljárásjogi helyzetet biztosít a közigazgatási eljárás során azon vállalkozás javára, amelyik teljesítette a 2002. évi engedékenységi közlemény 8. pontjában meghatározott feltételeket, amely bizonyos joghatásokat keletkeztet. Ez a feltételes mentesség mindazonáltal egyáltalán nem felel meg a végleges mentességnek, amelyet a Bizottság csak a közigazgatási eljárás végén nyújt.

115 Pontosabban a bírság alóli feltételes mentesség nyújtása egyrészt azt tanúsítja, hogy a szóban forgó vállalkozás felelt meg elsőként a 2002. évi engedékenységi közlemény 8. pontjának a) vagy b) alpontjában meghatározott feltételeknek, és ezért a Bizottság csak azt követően vizsgálja meg a további kérelmeket, miután a már benyújtott kérelem tekintetében állást foglalt (a 2002. évi engedékenységi közlemény 18. pontja), másrészt pedig arról biztosítja a szóban forgó vállalkozást, hogy a Bizottság mentességet nyújt részére, amennyiben a közigazgatási eljárás lezártával megállapítja, hogy a vállalkozás betartotta a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjának a)–c) alpontjában meghatározott feltételeket.

116 E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjának a)–c) alpontjában meghatározott feltételek értelmében:

„A 8. pont a) alpontjában és a 9. pontban vagy a 8. pont b) alpontjában és a 10. pontban meghatározott feltételeken kívül értelemszerűen a következő halmozott feltételeknek is teljesülniük kell a bírság alóli mentesség elnyerésének minden esetében:

a) a vállalkozás teljes mértékben, folyamatosan és eredményesen együttműködik a Bizottság közigazgatási eljárása során, és a Bizottság rendelkezésére bocsátja a birtokába került vagy számára elérhető összes bizonyítékot a feltehető jogsértéssel kapcsolatban. Különösen a Bizottság rendelkezésére áll bármely olyan kérés gyors teljesítésére, amely hozzájárulhat a tényállás megállapításához;

b) a vállalkozás nem később, mint értelemszerűen a 8. pont a) alpontja vagy a 8. pont b) alpontja szerint a bizonyítékok benyújtása időpontjában véget vet a feltehető jogsértésben való részvételének;

c) a vállalkozás nem tett lépéseket annak érdekében, hogy más vállalkozásokat a jogsértésben való részvételre kényszerítsen.”

117 Végül a Bizottság csupán a harmadik szakaszban – vagyis a közigazgatási eljárás végén, a végleges határozat elfogadásakor – dönt arról, hogy határozatában bírság alóli mentességet nyújt‑e vagy sem a bírság alóli feltételes mentességben részesülő vállalkozásnak. A bírság alóli feltételes mentességből eredő eljárásjogi helyzet joghatásai ekkor szűnnek meg. Mindazonáltal a Bizottság csak akkor nyújt bírság alóli végleges mentességet, amennyiben a szóban forgó vállalkozás a közigazgatási eljárás egésze alatt, a végleges határozat meghozatalának pillanatáig megfelel a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjának a)–c) alpontjában meghatározott három kumulatív feltételnek (a hivatkozott közlemény 19. pontja).

118 A 2002. évi engedékenységi közlemény által bevezetett rendszerből kitűnik, hogy a végeges határozat meghozatala előtt a mentességet kérő vállalkozás nem részesül tényleges bírság alóli mentességben, hanem olyan eljárásjogi helyzetben van, amely a közigazgatási eljárás végén tényleges mentességgé válhat, amennyiben az előírt feltételek teljesülnek.

119 A Deltafina mind a beadványaiban, mind a tárgyaláson többször hivatkozott a Bizottság azon állítólagos határozatára, amelyben „visszavonta” a 2002. évi engedékenységi közlemény értelmében részére biztosított bírság alóli feltételes mentességet.

120 Ezzel kapcsolatosan meg kell jegyezni, hogy a jelen ügyben a Deltafina 2002. február 19‑én nyújtotta be a bírság alóli mentesség, illetve a bírság csökkentése iránti kérelmét. Ezt követően a Bizottság 2002. március 6‑án – mivel úgy vélte, hogy a Deltafina megfelelt a 2002. évi engedékenységi közlemény 8. pontjának b) alpontjában meghatározott követelményeknek – levélben a bírság alóli feltételes mentességi eljárásjogi státuszt biztosított az utóbbi számára. Végül a Bizottság a közigazgatási eljárás végén – mivel úgy ítélte meg, hogy a Deltafina nem tartotta be a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjának a) alpontjában előírt feltételt – úgy határozott, hogy nem részesíti e vállalkozást végleges mentességben.

121 Következésképpen a megtámadott határozat – a Deltafina állításával ellentétben – egyáltalán nem „vonta vissza” a bírság alóli feltételes mentességet, mivel a feltételes mentességnek megfelelő eljárásjogi státusz joghatásai a Bizottság végleges határozata meghozatalának pillanatában szűntek meg. A Bizottság e határozatban tehát nem „visszavonta” a bírság alóli feltételes mentességet, hanem úgy határozott, hogy nem nyújt a Deltafina részére végleges mentességet.

122 Mivel egyáltalán nincs szó a bírság alóli feltételes mentesség „visszavonásáról”, a Deltafina érveit úgy kell értelmezni, hogy azok a Bizottság azon döntésére irányulnak, hogy nem nyújt a Deltafina részére végleges mentességet.

b) Az együttműködési kötelezettség terjedelméről

123 Mivel a Deltafina elsődlegesen a tekintetben hivatkozik a megtámadott határozat jogellenességére, hogy a Bizottság úgy határozott, hogy nem nyújt a Deltafina részére végleges mentességet amiatt, hogy az megsértette a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjának a) alpontjában előírt együttműködési kötelezettségét, elöljáróban e kötelezettség terjedelmét kell megvizsgálni.

124 Magából a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontja a) alpontjának szövegéből (lásd a fenti 116. pontot), és különösen az együttműködés „teljes mértékű, folyamatos és eredményes [helyesen: gyors]” jellegéből az tűnik ki, hogy a mentességet kérelmező vállalkozás együttműködési kötelezettsége nagyon általános kötelezettség, amelynek határai nincsenek pontosan megállapítva, és amelynek konkrét terjedelmét csupán azon háttérbe ágyazódva – vagyis az engedékenységi program keretében – lehet értelmezni, amelybe illeszkedik.

125 A fenti 103. és azt követő pontokban kifejtett megfontolásokból az következik, hogy a bírság alóli mentesség nyújtása a vállalkozások versenyjogi szabályok megsértéséért fennálló személyes felelőssége alóli kivételt képez, amelyet a legsúlyosabb versenykorlátozások közé tartozó magatartások felderítése, kivizsgálása, megbüntetése, valamint az ilyen magatartásoktól való elrettentés elősegítésének célja igazol. E körülmények között tehát logikus annak megkövetelése, hogy az elkövetett jogsértés miatt kiszabandó bírság alóli mentességért cserében a bírság alóli mentességet kérelmező vállalkozás a Bizottság vizsgálata során olyan együttműködést tanúsítson, amely a 2002. évi engedékenységi közlemény értelmében „teljes mértékű, folyamatos és eredményes [helyesen: gyors]”.

126 Az együttműködés „teljes mértékű” jellegéből az következik, hogy a bírság alóli mentesség kérelmezőjének – annak érdekében, hogy mentességben részesüljön – teljes mértékben, korlátlanul és feltétlenül együtt kell működnie a Bizottsággal. A „folyamatos” és „gyors” kitétel azt jelenti, hogy a vállalkozásnak a közigazgatási eljárás teljes ideje alatt együtt kell működnie, és együttműködésének főszabály szerint haladéktalannak kell lennie.

127 Ezenfelül az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az engedékenységi közlemény alapján engedélyezett csökkentés csak akkor indokolt, ha az átadott információk és általában az érintett vállalkozás magatartása e tekintetben valódi együttműködést jelentenek a részéről (az 1996. évi engedékenységi közleményre vonatkozóan lásd a Bíróság C‑189/02. P., C‑202/02. P., C‑205/02. P–C‑208/02. P. és C‑213/02. P. sz., Dansk Rørindustri és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2005. június 28‑án hozott ítéletének [EBHT 2005., I‑5425. o.] 395. pontját, a C‑301/04. P. sz., Bizottság kontra SGL Carbon ügyben 2006. június 29‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., I‑5915. o.] 68. pontját, és a fenti 109. pontban hivatkozott Erste Group Bank és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 281. pontját).

128 Amint az az együttműködésnek a 2002. évi engedékenységi közlemény szövegében nyilvánvalóvá tett fogalmából is következik, csupán abban az esetben részesülhet az érintett vállalkozás a hivatkozott közlemény alapján bírságcsökkentésben, ha ilyen jellegű együttműködést tanúsít (az 1996. évi engedékenységi közleményre vonatkozóan lásd ebben az értelemben a fenti 127. pontban hivatkozott Dansk Rørindustri és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 396. pontját és a fenti 109. pontban hivatkozott Erste Group Bank és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 282. pontját).

129 Ez a megfontolás még inkább alkalmazandó a bírság alóli mentességben való részesülés igazolásához szükséges együttműködés esetében, mivel a mentesség még kedvezményesebb bánásmódot képez, mint pusztán a bírság csökkentése.

130 A fentiekből következően a bírság alóli mentességben való részesülést igazoló „teljes mértékű, folyamatos és eredményes [helyesen: gyors]” együttműködés fogalma tényleges, teljes és valódi együttműködést tükröző magatartást jelent.

131 Ezzel kapcsolatosan emlékeztetni kell, hogy a Bíróság már megállapította, hogy amikor valamely vállalkozás hiányos vagy pontatlan ténybeli állításokat tesz a Bizottság felé, magatartása az ítélkezési gyakorlat értelmében nem minősíthető valódi együttműködést tükröző magatartásnak (lásd ebben az értelemben a fenti 127. pontban hivatkozott Dansk Rørindustri és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 397. pontját, a fenti 127. pontban hivatkozott Bizottság kontra SGL Carbon ügyben 69. pontját, és a fenti 109. pontban hivatkozott Erste Group Bank és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 283. pontját).

132 Ugyanígy az a vállalkozás, amely együttműködése alapján bírság alóli mentességben kíván részesülni, nem mulaszthatja el az olyan birtokában lévő releváns információk Bizottsággal való közlését, amelyek – legalábbis potenciálisan – befolyásolhatják a közigazgatási eljárás lefolytatását és a Bizottság vizsgálatának hatékonyságát. Vagyis a valódi és teljes mértékű együttműködés előfeltételezi, hogy az érintett vállalkozás a közigazgatási eljárás teljes időtartama alatt megfelelő időben tájékoztatja a Bizottságot minden olyan releváns körülményről, amelynek negatív hatása lehet a vizsgálat megfelelő lefolytatására, valamint a szóban forgó kartell felfedezésére és hatékony megbüntetésére. Ez a tájékoztatási kötelezettség még inkább fontos, amikor ez a körülmény az érintett vállalkozás és a kartell más tagjai közötti kapcsolatokra vonatkozik, főleg akkor, ha a közigazgatási eljárás keretében a hivatkozott körülmény felmerüléséről a Bizottság és e vállalkozás között előzőleg kifejezetten szó esett.

133 Azt is meg kell jegyezni, hogy a fenti 124–133. pontban megfogalmazott követelményeknek, és különösen a fenti 127. és 128. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelő, valódi együttműködést tükröző magatartás létezését csak az adott magatartás tanúsításakor fennálló körülmények függvényében lehet értékelni. Ugyanis az eljárás teljes időtartama alatt megkövetelt együttműködés „állandó” jellegére tekintettel bármely, valódi együttműködést tükrözővel ellentétes magatartás önmagában elegendő az együttműködési kötelezettség megsértésének igazolására. Ennélfogva semelyik, a fenti magatartást követően létrejött körülmény nem igazolhatja ennek megsértését.

134 Ebből következően annak esetleges utólagos megállapítása, hogy az együttműködési kötelezettséget sértő magatartás nem fejtett ki negatív hatást, nem hozható fel e magatartás igazolására.

135 E megfontolások tükrében kell a releváns tényeket és a Deltafina által felhozott érveket értékelni.

c) Az együttműködési kötelezettség Deltafina általi megsértéséről

136 A Deltafina az első három jogalapban lényegében arra hivatkozik, hogy a Bizottság több ponton is tévesen alkalmazta a jogot azáltal, hogy a közigazgatási eljárás végén nem nyújtott neki bírság alóli mentességet azon indokkal, hogy megsértette a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjának a) alpontjában előírt együttműködési kötelezettségét.

137 Ezzel kapcsolatosan először is kiderült, hogy a Deltafina elnöke az APTI 2002. április 4‑én tartott találkozóján önkéntes bejelentést tett, amellyel arról tájékoztatta a jelenlévőket, hogy a Deltafina az engedékenységi program keretében az olaszországi dohányfeldolgozók között fennálló kartellekre vonatkozóan mentességi kérelmet nyújtott be a Bizottsághoz, és elkezdett együttműködni a Bizottsággal. Erről a bejelentésről írásbeli nyilatkozatában maga a Deltafina elnöke számol be részletesen, amelyet a megtámadott határozat (426) preambulumbekezdése szó szerint átvett. Ebből a nyilatkozatból kitűnik, hogy a Deltafina elnöke elismeri, hogy saját maga határozott úgy, hogy bejelentést tesz a 2002. április 4‑i találkozón.

138 A Deltafina nem vitatja a többek között a megtámadott határozat (449) preambulumbekezdésében hivatkozott azon körülményt, miszerint ugyan e nyilatkozatot követően többször is találkozott a Bizottság tisztviselőivel, egyszer sem tájékoztatta őket az elnöke által a 2002. április 4‑i APTI‑féle találkozón tett bejelentésről. Keresetében kifejezetten meg is erősíti ezt a körülményt.

139 Továbbá az is ismeretes, hogy a Bizottság csupán a Dimon Italia által a 2004. június 22‑i meghallgatáson tett felszólalást követően – vagyis több mint két évvel a bejelentés után – szerzett tudomást a Deltafina elnöke által tett bejelentésről (lásd a megtámadott határozat (410), (422), (423) és (449) preambulumbekezdését).

140 Másodszor az is ismeretes, hogy a 2002. április 2‑án a Universal – vagyis a Deltafina anyavállalata – külső jogi képviselője tájékoztatta az SCC és a Dimon – vagyis a Deltafinának az olaszországi piacon versenytársainak számító Transcatab és a Dimon Italia anyavállalatai – külső jogi képviselőit arról, hogy a Deltafina az olaszországi dohányfeldolgozók között fennálló kartellekre vonatkozóan mentességi kérelmet nyújtott be a Bizottsághoz. Ez, a Deltafina által sem vitatott körülmény a Universal külső jogi képviselője által tett, és a megtámadott határozat (455) preambulumbekezdésében idézett nyilatkozatából, és különösen annak utolsó mondatából derül ki, amelyben kifejezetten kijelenti, hogy „2002. április 2‑án tájékoztat[ta] a többi fél jogi képviselőit”.

141 A Deltafina nem vitatja azt a körülményt, hogy ugyan a Universallal együtt e nyilatkozatot követően többször is találkozott a Bizottság tisztviselőivel, ám a Deltafina és a Universal csupán 2005 februárjában – azután, hogy a Bizottság megküldte részükre a kiegészítést – tájékoztatta a Bizottságot a Universal külső jogi képviselője által 2002. április 2‑án tett bejelentésről (lásd a megtámadott határozat (454) preambulumbekezdését). A Deltafina a keresetében kifejezetten megerősíti ezt a körülményt.

142 A Bizottság tehát csak majdnem három évvel később szerzett tudomást a Universal külső jogi képviselője által tett bejelentésről. A megtámadott határozat (459) preambulumbekezdésének vége kifejezetten megemlíti azt a körülményt, hogy erről a bejelentésről a Bizottság nem szerzett minél gyorsabban tudomást.

143 Márpedig a Deltafinának – mivel 2002. február 19‑én bírság alóli mentességi kérelmet nyújtott be, és a Bizottság 2002. március 6‑án elismerte a bírság alóli feltételes mentességhez kapcsolódó eljárásjogi státuszát – ahhoz, hogy a Bizottság a közigazgatási eljárás végén végleges mentességet nyújtson részére, teljes mértékben be kellett volna tartania a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjából eredő kötelezettséget, így különösen a hivatkozott közlemény 11. pontjának a) alpontjában előírt teljes mértékű, folyamatos és gyors együttműködési kötelezettséget.

144 Amint arra a fenti 127., 128. és 131. pontban emlékeztettünk, az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy csak akkor részesülhet a 2002. évi engedékenységi közleményben meghatározott kedvezményes bánásmódban az ezt kérelmező vállalkozás, ha magatartása valódi együttműködést tükröz. Továbbá, amennyiben valamely vállalkozás hiányos vagy pontatlan ténybeli információkat nyújt, a magatartását nem lehet valódi együttműködést tükrözőnek minősíteni.

145 A jelen ügyben kiderült, hogy a Deltafina nem tájékoztatta a Bizottságot a vizsgálat szempontjából releváns körülményekről, vagyis arról, hogy a Deltafina elnöke az APTI 2002. április 4‑i találkozóján bejelentette, hogy benyújtotta mentességi kérelmét, és hogy az anyavállalat Universal külső jogi képviselője 2002. április 2‑án ugyanilyen bejelentést tett egyes versenytársaik anyavállalatainak. Az is nyilvánvaló, hogy a Bizottságnak több mint két évig nem volt tudomása ezen, a vizsgálat szempontjából releváns körülményekről.

146 Továbbá a megtámadott határozatból és az ügy irataiból kitűnik, hogy a mentességi kérelem benyújtásának titokban tartására vonatkozó kötelezettségről – annak érdekében, hogy versenytársai ne szerezzenek arról tudomást, és ezzel a vizsgálatok hatékonysága ne sérüljön – kifejezetten szó esett a felek között az engedékenységi program keretében történt kapcsolatfelvétel során, és különösen a 2002. március 14‑i találkozón (lásd a fenti 8. és 47–49. pontot, valamint az e találkozókról szóló, a megtámadott határozat (413)–(415) preambulumbekezdésében említett, a Deltafina által benyújtott, és az ügy iratai között található beszámolókat). E dokumentumokból különösen kitűnik, hogy a Bizottság kifejezetten arra kérte a Deltafinát, hogy tartsa titokban a mentességi kérelmet, mivel helyszíni vizsgálatokat kíván tartani. A Deltafina tudott arról, hogy a mentességi kérelem benyújtásának esetleges bejelentése olyan releváns körülménynek számít, amely – legalábbis potenciálisan – befolyásolhatja a vizsgálat rendes lefolytatását és azt a lehetőséget, hogy a Bizottság megállapítsa, kivizsgálja és hatékonyan büntesse a szóban forgó kartellt.

147 Egyébiránt nem tagadható, hogy ebben az időszakban mind a Deltafina, mind a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a mentességi kérelem benyújtásának esetleges bejelentése olyan körülmény, amely – legalábbis potenciálisan – negatívan befolyásolhatja a vizsgálatot. Ezt egyrészt az a körülmény is megerősíti, hogy a Deltafina maga is szükségesnek találta, hogy a lehető legszigorúbban ügyeljenek a mentességi kérelem bizalmas jellegére (lásd a fenti 50. pont végét), ami azt mutatja, hogy tisztában volt azzal, hogy ezen információ közlése negatív hatásokkal járhat, másrészről pedig az a körülmény, hogy maga a Deltafina is azt nyilatkozta, hogy elfogadta az amiatt reá háruló súlyosabb bizonyítási terhet, hogy nem tudta együttműködését titokban tartani (lásd a fenti 92. pontot és az alábbi 162. pontot), ami azt bizonyítja, hogy ennek az információnak a közlése olyan problémát jelentett, amelyet meg kellett oldani. A Deltafina tehát nem hivatkozhat arra, hogy nem tudta, hogy a mentességi kérelem bizalmas jellegének megőrzése a vizsgálat sikeres voltának fontos elemét jelenti.

148 E körülmények között meg kell állapítani, hogy a valódi együttműködést tükröző magatartás azt követelte volna meg a Deltafinától, hogy minél gyorsabban tájékoztassa a Bizottságot arról a tényről, hogy mentességi kérelmének benyújtását bejelentette.

149 Márpedig a Deltafina, mivel nem tájékoztatta a Bizottságot a mentességi kérelem 2002. április 2‑i és 4‑i bejelentéséről, miközben ezek a tények – legalábbis potenciálisan – befolyásolhatták a közigazgatási eljárás megfelelő lefolytatását, nem hivatkozhat arra, hogy magatartása a fenti 127., 128. és 131. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében valódi együttműködést tükrözött, és hogy ezáltal nem sértette meg a 2002. évi engedékenységi közlemény 11. pontjának a) alpontjából eredő együttműködési kötelezettségét, amely mentességi kérelmet benyújtó vállalkozásként reá hárult.

150 A Deltafina által az első három jogalapban felhozott különös érvek nem vonhatják kétségbe ezt a következtetést.

d) A Deltafina által a megtámadott határozatban foglalt, azzal kapcsolatos téves jogalkalmazásra vonatkozóan felhozott különös érvekről, hogy a Bizottság nem nyújtott részére végleges mentességet

Az arra vonatkozó érvről, hogy a Bizottság elfogadta, hogy a Deltafina az APTI találkozóján bejelentse a mentességi kérelem benyújtását

151 Először is a Deltafinának a második jogalap keretében felhozott azon érvét kell megvizsgálni, miszerint a Bizottságnak tudomása volt arról, és el is fogadta, hogy a Deltafina az APTI közeljövőben tartandó találkozóján bejelentse, hogy mentességi kérelmet nyújtott be. A Deltafina keresetében azt állítja, hogy e bejelentésről azért nem értesítette a Bizottságot, mert már előzőleg, vagyis a 2002. március 14‑i találkozón figyelmeztette az utóbbit, hogy az APTI találkozóján nem mulaszthatja el a szóban forgó bejelentést. A Bizottság tehát értesült arról, hogy a Deltafina ilyen bejelentést tesz a hivatkozott találkozón.

– A Bizottság állítólagos előzetes tájékoztatásáról

152 E tekintetben meg kell állapítani, hogy sem a megtámadott határozatból, sem az ügy irataiból nem derül ki, hogy a Deltafina előzetesen kifejezetten és egyértelműen tájékoztatta volna a Bizottságot arról, hogy az APTI közeljövőben tartandó találkozóján valamelyik képviselője önkéntesen bejelenti, hogy mentességi kérelmet nyújtott be, amint azt a Deltafina elnöke 2002. április 4‑én tette.

153 Sem a Bizottság által a 2002. március 14‑i találkozóról készített beszámoló, sem a Universal képviselője által e találkozón készített feljegyzések nem említik azt a körülményt, hogy e találkozó során a Deltafina kifejezetten figyelmeztette volna a Bizottságot, hogy ilyen bejelentést tesz (lásd a megtámadott határozat (413)–(415) preambulumbekezdését).

154 A Deltafina ezen a találkozón valóban előadott négy olyan indokot, amelyek miatt nem fogja tudni egy hónapig titokban tartani, hogy mentességi kérelmet nyújtott be; ezek közül az egyik indok az APTI közeljövőben tartandó találkozója volt. Mindazonáltal magából a Universal képviselője által e találkozóról készített beszámolóból kitűnik, hogy a Deltafina csupán arra szorítkozott, hogy hangsúlyozza a mentességi kérelem benyújtásának titokban tartásával kapcsolatos nehézségeket, mivel amennyiben máshogy viselkedik az APTI közeljövőben tartandó találkozóján az előző találkozókon tanúsított magatartásához képest, gyanút kelthet a versenytársaiban azzal kapcsolatosan, hogy mentességi kérelmet nyújtott be (lásd különösen a megtámadott határozat (415) preambulumbekezdését). A Deltafina eközben egyáltalán nem közölte, hogy önként be kívánja jelenteni a mentességi kérelme benyújtásának tényét.

155 Egyébiránt a Törvényszék által a tárgyaláson feltett egyik kérdésére válaszolva a Deltafina lényegében maga is bevallotta, hogy a Bizottsággal tartott 2002. március 14‑i találkozón nem tájékoztatta kifejezetten az utóbbit arról, hogy az APTI közeljövőben tartandó találkozóján önkéntesen be kívánja jelenteni a mentességi kérelme benyújtásának tényét.

156 Továbbá az ügy egyik iratából sem tűnik ki, hogy a Deltafina más alkalommal előre és kifejezetten figyelmeztette volna a Bizottságot, hogy önkéntes bejelentésre készül.

157 A Deltafinának különösen azon érve nem fogadható el, hogy az üggyel megbízott tisztviselő és a Deltafina között 2002. március 22‑én folytatott telefonos megbeszélés során – vagyis a 2002. április 4‑i bejelentés előtt több mint tíz nappal – értesítette a Bizottságot arról, hogy a mentességi kérelem benyújtását be fogja jelenteni (lásd a fenti 10. és 91. pontot).

158 E telefonbeszélgetésnek a Deltafina egyik ügyvédje által belső használatra készült összefoglalójának tartalmából ugyanis kitűnik, hogy e megbeszélés során a Deltafina képviselői „céloztak” arra, hogy hamarosan sor kerül az APTI találkozójára, és hogy ezért a megfelelően bizalmas kezelésnek is vége szakad („tenuta confidenzialità era conseguentemente alla fine”). Mindazonáltal meg kell jegyezni, hogy ez az „utalás” nem minősül előzetes, kifejezett és egyértelmű tájékoztatásnak arra a tényre vonatkozóan, hogy a Deltafina elnöke az APTI közeljövőben tartandó találkozóján önkéntesen bejelenti a mentességi kérelmet. Abból, hogy az üggyel megbízott tisztviselő erre az „utalásra” azzal válaszolt, hogy „ezt a pontot Brüsszelben megfelelő mértékben megtárgyalták, és az egyértelmű volt”, a Deltafina nem vonhatja le azt a következtetést, hogy a Bizottság elfogadta, hogy a Deltafina önkéntesen be fogja jelenteni a mentességi kérelmet. Ezt az értékelést egyébiránt megerősíti ugyanennek a telefonbeszélgetésnek a Bizottság által belső használatra készült összefoglalójának tartalma is, amelyből csupán az tűnik ki, hogy e telefonbeszélgetés alatt a mentességi kérelem ti