ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2

E kérelmeket két, a C & J Clark International Ltd (a továbbiakban: Clark) és a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (az Egyesült Királyság adó‑ és vámhivatala), valamint a Puma SE (a továbbiakban: Puma) és a Hauptzollamt Nürnberg (nürnbergi fő vámhivatal) között, a Clark és a Puma által bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik Európai Unióba való behozatalakor a vitatott rendeletek alapján megfizetett dömpingellenes vám tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.
29

Mindazonáltal a megtámadott ítélet 611., 625. és 626. pontjában V. C. 2007. december 6‑i nyilatkozata alapján a Törvényszék megállapította, hogy a fellebbezőknek tudomása volt a kartell más tagjainak a kompenzációs mechanizmusban való részvételéről, hogy előre láthatták más tagoknak a felügyeleti rendszerben való részvételét is, és ebből következően felelőssé tehetők a jogsértés e két alkotóeleméért is.
30

Először is emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a többek között a hatodik irányelv 13. cikke B. része d) pontjának 6. alpontjában foglalt adómentességek az uniós jog autonóm fogalmai, amelyeket a héarendszer egyes tagállamokban történő eltérő alkalmazásának elkerülése céljából főszabály szerint egységesen kell meghatározni, és ebből következően a tagállamok nem módosíthatják az adómentességek tartalmát, azonban más a helyzet akkor, ha az Európai Unió jogalkotója a tagállamokra bízta valamely adómentesség egyes kifejezéseinek meghatározását (lásd ebben az értelemben: Abbey National ítélet, C‑169/04, EU:C:2006:289, 38. és 39. pont; JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust és The Association of Investment Trust Companies ítélet, C‑363/05, EU:C:2007:391, 19. és 20. pont; Wheels Common Investment Fund Trustees és társai ítélet, C‑424/11, EU:C:2013:144, 16. pont; ATP PensionService ítélet, C‑464/12, EU:C:2014:139, 40. pont).
64

A negyedik kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy a 2001/29 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének a) pontjával és 5. cikke (2) bekezdésének b) pontjával főszabály szerint ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, mint az alapeljárás tárgyát képező, amely a méltányos díjazás beszedésének olyan differenciálatlan rendszerét vezeti be, amely a zenei kották többszörözéseire is vonatkozik, továbbá e rendelkezésekkel ellentétes az ilyen szabályozás, amely a méltányos díjazás beszedésének olyan differenciálatlan rendszerét vezeti be, amely a jogellenes forrásból származó, jogsértő többszörözésekre is kiterjed.
11

Az említett együttes fellépés 3. cikke a következőképpen határozta meg az Eulex Kosovo megbízatását: „A 2. cikkben meghatározott megbízatás teljesítése érdekében az Eulex Kosovo: a) bizonyos végrehajtási jogkörök fenntartása mellett figyelemmel kíséri a koszovói hatóságok munkáját, részükre iránymutatást és tanácsadást nyújt a szélesebb értelemben vett jogállamisághoz kapcsolódó minden területen (beleértve a vámszerveket is); b) biztosítja a jogállamiság, a közrend és a közbiztonság fenntartását és előmozdítását, többek között – szükség esetén – a Koszovóban jelen lévő, megfelelő nemzetközi polgári hatóságokkal konzultálva, az illetékes koszovói hatóságok által hozott operatív határozatok visszavonásával vagy semmissé nyilvánításával; c) segíti annak biztosítását, hogy valamennyi koszovói jogállami szerv, beleértve a vámszerveket is, politikai befolyástól mentes legyen; d) biztosítja, hogy – adott esetben a koszovói nyomozókkal, ügyészekkel és bírákkal együtt vagy függetlenül működő nemzetközi nyomozók, ügyészek és bírák – az alkalmazandó joggal összhangban megfelelően kivizsgálják a háborús bűncselekményeket, a terrorizmus, a szervezett bűnözés, a korrupció eseteit, a népcsoportok közötti bűncselekményeket, a pénzügyi/gazdasági bűncselekményeket és egyéb súlyos bűncselekményeket, azokkal kapcsolatban eljárást indítsanak, határozatot hozzanak és azt végrehajtsák, beleértve megfelelő esetben a rendőri és ügyészi hatóságok közötti együttműködési és koordinációs struktúrák létrehozását is; e) hozzájárul az együttműködés és a koordináció megerősítéséhez a bírósági eljárás egésze folyamán, különösen a szervezett bűnözés területén; f) hozzájárul a korrupció, a csalás és a pénzügyi bűncselekmények elleni küzdelemhez; g) hozzájárul a koszovói korrupcióellenes stratégia és korrupcióellenes cselekvési terv végrehajtásához; h) az illetékes koszovói hatóságoktól függetlenül vagy azokat támogatva – a[z Európai Unió Tanácsának] megfelelő ügynöksége[ivel] konzultálva – más feladatokat is vállal a jogállamiság, a közrend és a közbiztonság fenntartásának és előmozdításának biztosítása érdekében; és i) valamennyi tevékenysége során tiszteletben tartja az emberi jogokkal és a nemek közötti esélyegyenlőség általános érvényesítésének elvével kapcsolatos nemzetközi normákat.”
8

Az életfogytig tartó szabadságvesztés bevezetéséről, az új büntető törvénykönyvről és a büntetőeljárás egyes rendelkezéseiről szóló, 1994. február 1‑jei 94‑89. sz. törvénnyel (JORF, 1994. február 2., 1803. o.) módosított 1992. december 16‑i 92‑1336. sz. törvény (loi no 92‑1336, du 16 décembre 1992, telle que modifiée par la loi no 94‑89, du 1er février 1994, instituant une peine incompressible et relative au nouveau code pénal et à certaines dispositions de procédure pénale) a 370. cikkében a következőképpen rendelkezik: „A büntetőeljárásról szóló törvénykönyv 702‑1. cikke rendelkezéseinek sérelme nélkül a jelen törvény hatálybalépését megelőzően végső fokon hozott, a büntetőjogi felelősséget megállapító ítéletből a törvény erejénél fogva következő, a polgári, politikai és családi jogokból való kizárás vagy az esküdtként való eljárásból való kizárás továbbra is alkalmazandó.”
11

Mons városának hatóságai az adórendelet értelmében az alapeljárás tárgyát képező adóval kapcsolatban a 2008‑as adóévre vonatkozóan három adófizetési felhívást intéztek a Base Companyhoz összesen 7500 euró tekintetében. Ezen adófizetési felhívások ellen panaszt nyújtottak be a monsi városi képviselőtestülethez. Mivel ezt a panaszt elutasították, az adófizetési felhívások ellen keresetet nyújtottak be a tribunal de première instance de Monshoz (monsi elsőfokú bíróság), amely megsemmisítette azokat. Mons városa fellebbezést nyújtott be ezen ítélet ellen a kérdést előterjesztő bíróság előtt. Ez utóbbi kételyeket támaszt az „engedélyezési irányelv” 13. cikkének az alapeljárásban való alkalmazhatóságával kapcsolatban.
49

A fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék fenti elemzése először is ténybeli hibán alapul. A Bizottság által a Törvényszék elé terjesztett iratanyagból ugyanis kitűnik, hogy a Repsol a 2004. augusztus 3‑i és 4‑i találkozóra a napirendet nem tartalmazó meghívón kívül a felpereshez hasonlóan megkapta ugyanazt a „hivatalos”, a napirendet tartalmazó meghívót is. A Repsol a 2004. november 3‑i és 4‑i találkozóra szóló meghívónak is címzettje volt. Ezért a Törvényszék által levont következtetés a bizonyítékok elferdítésén alapul. Másodszor, a Törvényszék a fellebbezőtől megkövetelte a nyilvános elhatárolódás bizonyítását, a Repsoltól viszont nem, amelynek a kartellből való kilépését még elhatárolódás nélkül is elfogadta. Márpedig a fellebbező szerint a megtámadott ítélet nem tartalmaz olyan adatokat, amelyek indokolhatnák ezt az eltérő bánásmódot, ami az egyenlő bánásmód elve megsértésének minősül.
88

Ötödsorban, a harmadik jogalap azon részeit illetően, amelyek a vitatott határozat és a 2007. március 26‑i kifogásközlés elferdítésére vonatkoznak, meg kell állapítani, hogy először is, ami e jogalap második és harmadik részét illeti, noha a fellebbezők úgy vélik, hogy a Törvényszék pontatlanul fogalmazott a megtámadott ítélet 119. pontjában, ahol is megállapította, hogy nemcsak az értékesítési adatokat, hanem a csaptelepekkel kapcsolatos áremeléseket is megvitatták az FSKI két találkozóján, valamint hogy az említett ítélet 130. pontjában szereplő megfogalmazást akként lehet értelmezni, hogy aszerint a fellebbezők több termékre kiterjedő több szövetségben is részt vettek, e megfogalmazások – ugyan pontatlanok – nem kérdőjelezhetik meg azt a következtetést, amely szerint először is a vállalkozások közötti kétoldalú kapcsolatok megerősítették a termékek három alcsoportja közötti szoros kapcsolatos fennállását, másodszor, a fellebbezők tudomással bírtak a felrótt, összejátszásra irányuló általános magatartásról, illetve észszerűen előre láthatták, hogy a megállapított jogsértés e három alcsoportra irányul, harmadszor pedig a fellebbezők az IFS‑nek az említett három alcsoportra vonatkozó találkozóin való részvételük okán részt vettek a szóban forgó egységes és folyamatos jogsértésben. Következésképpen nem lehet elfogadni a második és a harmadik részt.
60

Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének megsértése nemcsak elszigetelt cselekmény eredménye lehet, hanem cselekmények sorozata, vagy akár folyamatos magatartás eredménye is, miközben a cselekmények sorozata vagy a folyamatos magatartás egyes elemei önmagukban is a fenti rendelkezés megsértésének minősülhetnek. Így amennyiben a különböző cselekmények – azonos, a belső piacon fennálló versenyt torzító tárgyuk alapján – „átfogó terv” keretébe illeszkednek, a Bizottság az e cselekmények miatti felelősséget jogszerűen tudhatja be az összességében figyelembe vett jogsértésben való részvétel alapján (lásd ebben az értelemben: 2015. június 24‑iFresh Del Monte Produce kontra Bizottság és Bizottság kontra Fresh Del Monte Produce ítélet, C‑293/13 P és C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 156. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
47

Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének megsértése nemcsak elszigetelt cselekmény eredménye lehet, hanem cselekmények sorozata, vagy akár folyamatos magatartás eredménye is, miközben a cselekmények sorozata vagy a folyamatos magatartás egyes elemei önmagukban is a fenti rendelkezés megsértésének minősülhetnek. Így amennyiben a különböző cselekmények – azonos, a belső piacon fennálló versenyt torzító tárgyuk alapján – „átfogó terv” keretébe illeszkednek, a Bizottság az e cselekmények miatti felelősséget jogszerűen tudhatja be az összességében figyelembe vett jogsértésben való részvétel alapján (lásd ebben az értelemben: 2015. június 24‑i Fresh Del Monte Produce kontra Bizottság és Bizottság kontra Fresh Del Monte Produce ítélet, C‑293/13 P és C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 156. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
54

Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének megsértése nemcsak elszigetelt cselekmény eredménye lehet, hanem cselekmények sorozata, vagy akár folyamatos magatartás eredménye is, miközben a cselekmények sorozata vagy a folyamatos magatartás egyes elemei önmagukban is a fenti rendelkezés megsértésének minősülhetnek. Így amennyiben a különböző cselekmények – azonos, a belső piacon fennálló versenyt torzító tárgyuk alapján – „átfogó terv” keretébe illeszkednek, a Bizottság az e cselekmények miatti felelősséget jogszerűen tudhatja be az összességében figyelembe vett jogsértésben való részvétel alapján (lásd ebben az értelemben: 2015. június 24‑iFresh Del Monte Produce kontra Bizottság és Bizottság kontra Fresh Del Monte Produce ítélet, C‑293/13 P és C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 156. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
22

Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének megsértése nemcsak elszigetelt cselekmény eredménye lehet, hanem cselekmények sorozata, vagy akár folyamatos magatartás eredménye is, miközben a cselekmények sorozata vagy a folyamatos magatartás egyes elemei önmagukban, külön‑külön is az említett rendelkezés megsértésének minősülhetnek. Így amennyiben a különböző cselekmények a belső piacon fennálló versenyt torzító céljuk alapján azonos „átfogó terv” keretébe illeszkednek, a Bizottság az e cselekmények miatti felelősséget jogszerűen tudhatja be az összességében figyelembe vett jogsértésben való részvétel alapján (2012. december 6‑iBizottság kontra Verhuizingen Coppens ítélet, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, 41. pont; 2015. június 24‑iFresh Del Monte Produce kontra Bizottság és Bizottság kontra Fresh Del Monte Produce ítélet, C‑293/13 P és C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 156. pont).
54

A második jogalap második részét illetően emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének megsértése nemcsak elszigetelt cselekmény eredménye lehet, hanem cselekmények sorozata, vagy akár folyamatos magatartás eredménye is, miközben a cselekmények sorozata vagy a folyamatos magatartás egyes elemei önmagukban, külön‑külön is az említett rendelkezés megsértésének minősülhetnek. Így amennyiben a különböző cselekmények azonos, a belső piacon fennálló versenyt torzító céljuk alapján „átfogó terv” keretébe illeszkednek, a Bizottság az e cselekmények miatti felelősséget jogszerűen tudhatja be az összességében figyelembe vett jogsértésben való részvétel alapján (lásd: 2015. június 24‑iFresh Del Monte Produce kontra Bizottság és Bizottság kontra Fresh Del Monte Produce ítélet, C‑293/13 P és C‑294/13 P, EU:C:2015:416, 156. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30

A fellebbező megjegyzi, hogy – a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az [ESZAK] 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatással (HL 1998. C 9., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 171. o.; a továbbiakban: 1998. évi bizottsági iránymutatás) ellentétben – a 2006. évi iránymutatás általános szabályként vezeti be a 10%‑os korlát túllépését, különösen a nem diverzifikált, „egytermékes” vállalkozások esetében. A 2006. évi iránymutatásban szereplő bírságszámítási módszer alkalmazása azt eredményezi, hogy az e vállalkozások által elkövetett jogsértések időtartamára és súlyára vonatkozó kritériumokat – amelyekre az 1/2003 rendelet 23. cikkének (3) bekezdése utal – nem megfelelő módon veszik figyelembe. A forgalom 10%‑át kitevő szankciók csaknem szisztematikus kiszabása az egyenlő bánásmód elvét is sérti.
38

A bírság kiszámítása során a személyes felelősség elvének, az arányosság elvének és az egyenlő bánásmód elvének Törvényszék általi megsértésére alapított első jogalap érdemét illetően emlékeztetni kell először is arra, hogy az egyenlő bánásmód elve az uniós jog általános elve, amelyet az Európai Unió Alapjogi Chartájának 20. és 21. cikke rögzít. Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében ez az elv megköveteli, hogy a hasonló helyzeteket ne kezeljék eltérő módon, és hogy az eltérő helyzeteket ne kezeljék azonos módon, hacsak ez a bánásmód objektíve nem igazolható. Másodszor, a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából következik az is, hogy a bírság összegének megállapítása érdekében eltérő számítási módszerek alkalmazása nem járhat az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése szerinti megállapodásban vagy összehangolt magatartásban részt vevő vállalkozások közötti hátrányos megkülönböztetéssel. Harmadszor, a Bíróság ugyanakkor többször is kimondta, hogy a Bizottság korábbi határozathozatali gyakorlata nem szolgálhat a versenyjogi bírságok jogi háttereként, és hogy a más ügyekre vonatkozó határozatok csupán jelzésértékűek a hátrányos megkülönböztetés fennállását illetően (lásd ebben az értelemben: 2013. július 11‑iZiegler kontra Bizottság ítélet, C‑439/11 P, EU:C:2013:513, 132–134. pont).
29

A Bíróság elnöke 2015. március 3‑i végzéseivel megengedte, hogy az American Chemistry Council Inc. (ACC), a CropLife America Inc. (a továbbiakban: CropLife), a CropLife International AISBL (CLI), a European Chemical Industry Council (Cefic), a European Crop Care Association (ECCA), a European Crop Protection Association (ECPA) és a National Association of Manufacturers of the United States of America (NAM, a továbbiakban: NAM USA) ugyancsak beavatkozzanak a Bizottság kérelmeinek támogatása végett.
A nemzetközi légi szállítás egyes szabályainak egységesítéséről szóló Montreali Egyezmény 17. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az a személy, aki a légifuvarozókra és légi járművek üzemben tartóira vonatkozó biztosítási követelményekről szóló 785/2004 rendelet 3. cikkének g) pontja értelmében vett utas fogalmába tartozik, az említett egyezmény e 17. cikke értelmében vett utas fogalmába is tartozik, tekintve hogy e személy szállítására az említett egyezmény 3. cikke értelmében vett szállítási szerződés alapján került sor.

Ugyanis bár a Montreali Egyezmény 3. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében az utas jogállása egy különálló vagy egy közös szállítási dokumentum kiállításához kapcsolódik, mindazonáltal az említett egyezmény 3. cikkének (5) bekezdéséből az következik, hogy az e cikk (5) bekezdését megelőző rendelkezések be nem tartása nem érinti a szállítási szerződés létezését vagy érvényességét, amelyre továbbra is ennek az egyezménynek a szabályai vonatkoznak, beleértve a felelősség korlátozására vonatkozó szabályokat is. Következésképpen, amennyiben létezik szállítási szerződés, és az említett egyezmény alkalmazásának minden egyéb feltétele is fennáll, az egyezményt a szállítási szerződés formájától függetlenül alkalmazni kell.

(vö. 37–39., 42. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
Mezőgazdaság — Közös piacszervezés — Cukor — A tárolási költségek kiegyenlítése — Kvótán felüli termelés (C cukor) — C cukor kivitelének helyettesítése — Feltételek — Az ugyanannak a tagállamnak a területén letelepedett gyártó által előállítandó helyettesítő cukor — Az EUMSZ 34. cikkre és az EUMSZ 35. cikkre tekintettel való érvényesség

Mezőgazdaság — Közös piacszervezés — Cukor — A tárolási költségek kiegyenlítése — Kvótán felüli termelés (C cukor) — C cukor kivitelének helyettesítése — Feltételek — A C cukor helyettesítő cukorral való tényleges helyettesítésére vonatkozó kötelezettség — Hiány

(Az 1714/88 rendelettel módosított 1998/78 bizottsági rendelet, 14. cikk, (3) bekezdés, és a 3892/88 rendelettel módosított 2670/81 bizottsági rendelet, 2. cikk, (2) bekezdés, második albekezdés)
Az 1791/2006 rendelettel módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92 rendelet 204. cikkét – a 214/2007/EK rendelettel módosított, a 2913/92 rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló 2454/93 rendelet 859. cikkével összefüggésben – úgy kell értelmezni, hogy az a tény, hogy az első közösségi külső árutovábbítási eljárás alá vont árukat késedelmesen, és csak a második közösségi külső árutovábbítási eljárásban mutatták be a rendeltetési hely vámhivatalánál, nemteljesítésnek minősül, amely miatt vámtartozás keletkezik, kivéve ha teljesülnek az e rendelet 356. cikkének (3) bekezdése vagy 859. cikkének második francia bekezdése és 2. pontjának c) alpontja szerinti feltételek, amit a nemzeti bíróságnak kell megvizsgálnia.

E tekintetben a végrehajtási rendelet 356. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy amennyiben az árut a rendeltetési vámhivatalnál az indító vámhivatal által meghatározott határidő lejárta után mutatják be, és a határidő betartásának elmulasztása a rendeltetési vámhivatal számára kielégítő módon megindokolt körülményeknek tudható be, és nem róható fel a fuvarozónak vagy a főkötelezettnek, akkor az előírt határidő betartottnak tekintendő.

Ami azt a kérdést illeti, hogy teljesült‑e a Vámkódex 204. cikke szerinti negatív feltétel, amely kizárja, hogy e cikk alapján vámtartozás keletkezzen, ha e mulasztások nincsenek jelentős hatással a szóban forgó átmeneti megőrzés vagy vámeljárás helyes lefolytatására, a végrehajtási rendelet 859. cikke tartalmazza azon helyzetek kimerítő felsorolását, amelyekben ez a feltétel teljesülhet.

Először is, ami a végrehajtási rendelet 859. cikkének harmadik francia bekezdését és 2. pontjának a) alpontját illeti, ezek a rendelkezések előírják, hogy az áruk helyzetének rendezéséhez szükséges minden alakiság utólagosan elvégzésre kerüljön és az árukat ténylegesen sértetlen állapotban mutassák be a rendeltetési vámhivatalnak. Az említett feltételek abban az esetben teljesülnek, ha az első és a második árutovábbítási eljárás keretében szállított áruk azonossága bizonyításra került, és ha ezt a második árutovábbítási eljárást szabályszerűen lezárták. Másodszor, e végrehajtási rendelet 859. cikke 2. pontjának c) alpontja előírja, hogy ha az e rendelet 356. cikkének megfelelően meghatározott határidőt nem tartották be, és az említett cikk (3) bekezdése nem alkalmazható, az árut ennek ellenére ésszerű időn belül be kell mutatni a rendeltetési vámhivatalnál. Harmadszor, ugyanezen rendelet 859. cikkének második francia bekezdését illetően – amely megállapítja azt a feltételt, amely szerint a szóban forgó mulasztások az érintett részéről nem utalhatnak súlyos gondatlanságra – a súlyos gondatlanság fogalmának értékelése során figyelembe kell venni többek között azon rendelkezések összetettségét, amelyek nemteljesítése miatt a vámtartozás keletkezett, valamint a szóban forgó gazdasági szereplő szakmai tapasztalatát és gondosságát.

(vö. 39., 40., 42., 44–47. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
A védjegyekről szóló 2008/95 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének e) pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az áru formájából álló megjelölés védjegyként való lajstromozása abban az esetben, ha ez a forma három lényeges jellegzetességet érint, amelyből az egyik az áru jellegéből következik, a másik kettő pedig a célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges, azzal a feltétellel, hogy az e rendelkezésben foglalt, lajstromozást kizáró okok közül legalább az egyiknek teljes mértékben alkalmazhatónak kell lennie a vitatott formára.

A 2008/95 irányelv 3. cikke (1) bekezdése e) pontjának olyan értelmezése, amely nem tenné lehetővé egy védjegy lajstromozásának a megtagadását abban az esetben, ha az elemzések azt tárják fel, hogy a három kizáró ok közül több is alkalmazható, vagy amely ezzel ellentétben lehetővé tenné e rendelkezés alkalmazását olyan esetekben, amikor a három kizáró okot csupán részlegesen ellenőrizték, nyilvánvalóan a 2008/95 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének e) pontjában foglalt három kizáró ok alkalmazása mögött meghúzódó közérdekbe ütközne.

(vö. 50., 51. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
Az uniós jogot úgy kell értelmezni, hogy valamely tagállam rendelkezhet úgy, hogy a 2009/136 irányelvvel módosított, az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló 2002/22 irányelv 28. cikke szerinti olyan díjszabási kötelezettséget az elektronikus hírközlő hálózatokra és elektronikus hírközlési szolgáltatásokra vonatkozó új uniós keretszabályozás végrehajtásával általában megbízott nemzeti szabályozó hatóságtól eltérő nemzeti hatóság is előírhatja, amennyiben e hatóság megfelel a szakértelem, a függetlenség, a pártatlanság és az átláthatóság feltételeinek, amelyeket a 2009/140 irányelvvel módosított, az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló 2002/21 irányelv ír elő, és az általa hozott határozatok az érintett felektől független szervnél hatékony jogorvoslati kérelemmel megtámadhatók, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.

Ugyanis a 2002/21 irányelv 3. cikkének (2), (4) és (6) bekezdése szerint a tagállamoknak nem csak az nemzeti szabályozó hatóságok függetlenségét kell biztosítaniuk, azáltal hogy gondoskodnak e hatóságoknak minden, elektronikus hírközlő hálózatokat, berendezéseket vagy elektronikus hírközlési szolgáltatásokat nyújtó szervezettől való jogi elkülönüléséről és funkcionális függetlenségéről, hanem könnyen hozzáférhető módon közzé is kell tenniük az említett hatóságok által az elektronikus hírközlési szolgáltatásokra vonatkozó új jogi keretszabályozásnak megfelelően ellátandó feladatokat, különösen olyankor, amikor a feladatokat több szerv között osztják meg, és be kell jelenteniük a Bizottságnak az e feladatokkal megbízott hatóságok nevét, valamint feladatköreiket. Következésképpen, ha e feladatokat, még ha csak részben is, az új jogi keretszabályozás végrehajtásával megbízott nemzeti szabályozó hatóságoktól eltérő nemzeti hatóság hatáskörébe utalják, az egyes tagállamok feladata ügyelni arra, hogy e másik hatóság ne legyen közvetlenül vagy közvetetten bevonva az említett irányelv szerinti üzemeltetési funkciókba.

(vö. 55–58. pont és a rendelkező rész 2. pontja)