Keywords

Summary



Keywords

1. Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések – A Bíróság hatásköre – Korlátok – Általános vagy hipotetikus kérdések – A Bíróságnak a saját hatáskörére vonatkozó vizsgálata

(EK 234. cikk; 98/5 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 8. cikk)

2. Verseny – Közösségi szabályok – A tagállamok kötelezettségei

(EK 3. cikk, (1) bekezdés, g) pont, EK 4. cikk, EK 10. cikk, EK 81. cikk és EK 98. cikk)

3. Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – Ügyvédek – A hivatásnak a képesítés megszerzése országától eltérő tagállamban állandó jelleggel történő gyakorlása – 98/5 irányelv

(98/5 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 8. cikk)

Summary

1. Az uniós joggal kapcsolatos előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelmet, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson.

E tekintetben a 98/5 irányelvnek az ügyvédi hivatásnak a képesítés megszerzése országától eltérő tagállamban állandó jelleggel történő gyakorlásának megkönnyítésére irányuló 8. cikke értelmezésére vonatkozó előzetes döntéshozatali kérdés nem tekinthető hipotetikusnak amiatt, hogy egy olyan ügyvédi kamarai névjegyzékből való törlési eljárás során merült fel, amely azokat az ügyvédeket tartalmazta, akik e hivatást az államukban az ugyanezen tagállamban szerzett szakmai címükkel gyakorolják. Az említett 8. cikkben említett szabály ugyanis nem csupán azt biztosítja, hogy azok az ügyvédek, akiket a fogadó tagállamban a valamely más tagállamban szerzett szakmai címükkel jegyeznek be, ugyanazokban a jogokban részesüljenek, mint azok az ügyvédek, akik e fogadó tagállamban az ugyanott szerzett szakmai címükkel kerültek bejegyzésre. E szabály azt is biztosítja, hogy ez utóbbiak se szenvedjenek fordított irányú hátrányos megkülönböztetést, ami akkor következne be, ha a rájuk nézve kötelező szabályokat nem alkalmaznák az említett fogadó tagállamban a valamely más tagállamban szerzett szakmai címükkel bejegyzett ügyvédekre.

(vö. 28.,31–32. pont)

2. Nem ellentétes az EK 3. cikk (1) bekezdésének g) pontjával, az EK 4. cikkel, az EK 10. cikkel, az EK 81. cikkel és az EK 98. cikkel az olyan tagállami szabályozás, amely még akkor sem teszi lehetővé a részmunkaidőben foglalkoztatott köztisztviselők számára az ügyvédi hivatás gyakorlását, ha egyébként e hivatás gyakorlására jogosultak lennének, és előírja az ügyvédi kamarai névjegyzékből való törlésüket.

Ugyanis az EK 10. és az EK 81. cikket sérti akár az, ha valamely tagállam előírja vagy előnyben részesíti az EK 81. cikkel ellentétes megállapodások kötését, vagy az ilyen megállapodások hatását erősíti, akár pedig ha a saját szabályozásának állami jellegét megszünteti azáltal, hogy a gazdasági jellegű döntések meghozatalának felelősségét magánpiaci szereplőkre ruházza. Márpedig az a tény, hogy valamely tagállam előírja az olyan szakmai szervezetek számára, mint amilyenek a különféle ügyvédi kamarák tanácsai, hogy hivatalból töröljék az ügyvédi kamarai névjegyzékből az e hivatást gyakorló azon tagjaikat, akik egyidejűleg részmunkaidős köztisztviselők is, és meghatározott határidőn belül nem jelezték arra vonatkozó döntésüket, hogy a továbbiakban a névjegyzékben szeretnének‑e szerepelni, vagy inkább az őket foglalkoztató állami szervvel létrejött jogviszonyukat tartják fent, nem olyan jellegű, amelynek alapján megállapítható lenne, hogy e tagállam megszüntette volna saját szabályozásának állami jellegét. Ugyanis az említett tanácsok semmiféle befolyással nem rendelkeznek a törvény által előírt törlési határozatok hivatalból történő meghozatalát illetően.

Hasonló indokok miatt az ilyen nemzeti szabályozás nem tekinthető olyannak, amely az EK 81. cikkel ellentétes megállapodásokat ír elő, vagy azoknak kedvez.

E megállapítások értékéből nem von le semmit sem az EK 3. cikk (1) bekezdésének g) pontja – amely az Unió fellépését irányozza elő egy olyan rendszer létrehozása érdekében, amely biztosítja, hogy a belső piacon belül ne torzuljon a verseny –, sem az EK 4. cikk, illetve az EK 98. cikk, amelyek olyan gazdaságpolitika követését irányozzák elő, amely a szabad versenyen alapuló, nyitott piacgazdaságot támogatja.

(vö. 49–53. pont és a rendelkező rész 1. pontja)

3. A 98/5 irányelvnek az ügyvédi hivatásnak a képesítés megszerzése országától eltérő tagállamban állandó jelleggel történő gyakorlásának megkönnyítésére irányuló 8. cikkét úgy kell értelmezni, hogy a fogadó tagállam korlátozásokat írhat elő a valamely másik ügyvéd, ügyvédi társulás vagy ügyvédi iroda, illetve köz‑ vagy magánvállalkozás – akár teljes munkaidős, akár részmunkaidős – alkalmazásában álló, névjegyzékbe vett ügyvédek tekintetében az ügyvédi hivatásnak az említett foglalkoztatással párhuzamos gyakorlását illetően, amennyiben e korlátozások nem lépik túl az érdek‑összeütközések megelőzése céljának eléréséhez szükséges mértéket, és az említett tagállamban névjegyzékbe vett valamennyi ügyvédre vonatkoznak.

A 98/5 irányelv 8. cikke ugyanis azon szabályok összességére vonatkozik, amelyeket a fogadó tagállam az olyan érdek‑összeütközések megelőzése érdekében vezetett be, amelyek megítélése szerint olyan helyzetet eredményezhetnének, amelyben egy ügyvéd egyrészről szerepel az ügyvédi kamarai névjegyzékben, másrészről pedig valamely másik ügyvéd, ügyvédi társulás vagy ügyvédi iroda, illetve köz‑ vagy magánvállalkozás alkalmazásában áll. Így az érintett tagállamban való alkalmazás céljából bejegyzett ügyvédek tekintetében bevezetett arra vonatkozó tilalom, hogy nem állhatnak – még részmunkaidőben sem – valamely állami szerv alkalmazásában, a 98/5 irányelv 8. cikkében említett szabályok részét képezi, legalábbis annyiban, hogy az említett tilalom az ügyvédi hivatásnak valamely közvállalkozásnál történő alkalmazással párhuzamos gyakorlására vonatkozik. Egyébiránt az a tény, hogy e szabályozás szigorúnak tekinthető, önmagában még nem kifogásolható. Ugyanis az, hogy ne legyen érdek‑összeütközés, elengedhetetlen feltétele az ügyvédi hivatás gyakorlásának, és többek között azzal jár, hogy az ügyvédnek a hatóságoktól és más piaci szereplőktől független helyzetben kell lennie, akik őt soha nem befolyásolhatják. Természetesen az e tekintetben meghatározott szabályok nem léphetik túl az ahhoz szükséges mértéket, ami az érdek‑összeütközés céljának eléréséhez szükséges. Végül, az említett 8. cikkben benne foglaltatik az is, hogy a fogadó tagállam szabályait az e tagállamban bejegyzett valamennyi ügyvédre alkalmazni kell, akár ott, akár valamely másik tagállamban szerezték a szakmai címüket.

(vö. 59–62., 64. pont és a rendelkező rész 2. pontja)