T-177/04. sz. ügy

easyJet Airline Co. Ltd

kontra

az Európai Közösségek Bizottsága

„Verseny – Összefonódások – 4064/89/EGK rendelet – Összefonódást a közös piaccal összeegyeztethetetőnek nyilvánító határozat – Harmadik fél által benyújtott kereset – Elfogadhatóság – Légiközlekedési piac – Kötelezettségvállalások”

Az ítélet összefoglalása

1. Megsemmisítés iránti kereset – Természetes vagy jogi személyek – Őket közvetlenül és személyükben érintő jogi aktusok

(EK 230. cikk, negyedik bekezdés)

2. Megsemmisítés iránti kereset – Az eljáráshoz fűződő érdek

3. Verseny – Összefonódások – A Bizottság által végzett vizsgálat

(4064/89 tanácsi rendelet)

4. Verseny – Összefonódások – A közös piaccal való összeegyeztethetőség értékelése – A Bizottságnak a valamely összefonódás által, az esetlegesen érintett piacok összessége tekintetében okozott versenyproblémák vizsgálatára vonatkozó kötelezettsége

(4064/89 tanácsi rendelet, 2. cikk)

5. Verseny – Összefonódások – A közös piaccal való összeegyeztethetőség értékelése – Olyan versenyelőnyöket előidézni képes összefonódás, amelyből a végső fogyasztók is részesedhetnek

(4064/89 tanácsi rendelet)

6. Verseny – Összefonódások – A Bizottság által végzett vizsgálat – Az érintett piac meghatározása ‑ Szempontok

(97/C 372/03 bizottsági közlemény, 13. pont)

7. Verseny – Összefonódások – A közös piaccal való összeegyeztethetőség értékelése – A tényleges vagy potenciális verseny figyelembevétele

8. Verseny – Összefonódások – A Bizottság által végzett vizsgálat – Az összefonódásnak a közös piaccal való összeegyeztethetőségét megállapító határozatnak a II. fázis megindítása nélküli meghozatala

9. Verseny – Összefonódások – A Bizottság által végzett vizsgálat – Az érintett vállalkozásoknak a bejelentett összefonódást a közös piaccal összeegyeztethetővé tevő kötelezettségvállalásai

(2001/C 68/03 bizottsági közlemény, 17. pont)

10. Verseny – Összefonódások – A közös piaccal való összeegyeztethetőség értékelése – Az érintett piacokon való jelentős piaci részesedésnek az összefonódás felei által történő fenntartása

11. Verseny – Összefonódások – A Bizottság által végzett vizsgálat – Az érintett vállalkozásoknak a bejelentett összefonódást a közös piaccal összeegyeztethetővé tevő kötelezettségvállalásai – Mind a magatartási, mind a strukturális kötelezettségvállalások megengedhetősége

12. Verseny – Összefonódások – A Bizottság által végzett vizsgálat – Az érintett vállalkozásoknak a bejelentett összefonódást a közös piaccal összeegyeztethetővé tevő kötelezettségvállalásai – Alakiság

(4064/89 tanácsi rendelet, 6. cikk, (2) bekezdés)

1. Az EK 230. cikkének negyedik bekezdése értelmében bármely természetes vagy jogi személy azonos feltételek mellett indíthat eljárást a neki címzett határozat vagy az olyan határozat ellen, amelyet ugyan rendeletként vagy másik személyhez címzett határozatként hoztak, de őt közvetlenül és személyében érinti.

Az a bizottsági határozat, amely valamely összefonódást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánít – amennyiben annak azonnali megvalósítását engedélyezi –, az érintett piacok helyzetének azonnali módosításához vezethet. Amennyiben az érintettet összefonódás feleinek annak megvalósítására irányuló szándéka nem függ semmiféle biztosítéktól, az érintett piacokon szerepet játszó gazdasági szereplők a határozat meghozatalának időpontjától kezdve biztosra vehetik, hogy a piac állapota azonnal vagy gyorsan meg fog változni, és ebből következően e gazdasági szereplőket a fent hivatkozott rendelkezés értelmében a szóban forgó határozat közvetlenül érinti.

Annak eldöntése, hogy egy harmadik személy vállalkozást a határozat személyében érinti‑e, egyrészt a közigazgatási eljárásban való részvételének, másrészt a piaci helyzete érintettségének függvényében kell meghatározni. Ugyan az összefonódások esetén, amelyek aprólékos vizsgálata számos vállalkozással való rendszeres kapcsolattartást igényel, a harmadik személy vállalkozásnak a közigazgatási eljárásban való puszta részvétele nem elegendő, tevőleges részvétele olyan tényezőnek minősül, amelyet keresete elfogadhatóságának megállapítása érdekében egyéb sajátságos körülményekkel egyetemben rendszeresen figyelembe kell venni.

Ennélfogva az összefonódást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító határozat azt a harmadik személyt érinti személyében, amely nemcsak hogy tevőleges részt vett a közigazgatási eljárásban, hanem továbbra is az összefonódás egyik felének egyik fő versenytársa, és az egyik olyan piacon fejti ki tevékenységét, amelyen az összefonódás felei is jelen vannak.

(vö. 30–32., 35–38. pont)

2. A természetes vagy jogi személy által benyújtott megsemmisítés iránti kereset csak akkor elfogadható, ha a felperesnek érdeke fűződik a megtámadott aktus megsemmisítéséhez. Ennek az érdeknek, amelyet a kereset benyújtásának időpontára vonatkozóan kell elbírálni, létre kellett jönnie, és fenn is kell állnia, továbbá csak akkor áll fenn, ha a kereset eredményét tekintve az azt indító fél javára szolgálhat. Az összefonódást engedélyező bizottsági határozatot megtámadó vállalkozás keresetéhez fennálló érdeke fűződik, mivel olyan, a határozat két versenytársa között bizonyos feltételek mellett megvalósuló összefonódást engedélyez, amely befolyásolhatja üzleti helyzetét.

(vö. 40–41. pont)

3. A közösségi bíróságnak a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 4064/89 rendelet által a Bizottságra ruházott mérlegelési jogkör gyakorlása körében megvalósított összetett gazdasági értékelés vonatkozásában végzett felülvizsgálata az eljárási és az indokolásra vonatkozó szabályok betartásának, valamint a tények tárgyi pontosságának, a nyilvánvaló mérlegelési hiba, valamint a hatásköri visszaélés hiányának ellenőrzésére korlátozódik.

(vö. 44. pont)

4. A Bizottságnak az összefonódások közös piaccal való összeegyeztethetőségére vonatkozó értékelése során − különösen a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 4064/89 rendelet 2. cikkének értelmében − köteles megvizsgálni az összefonódás versenyre gyakorolt hatását azon piacokon, amelyeken fennáll a veszélye, hogy erőfölényt jöjjön létre, vagy erősödjön meg, amelynek következményeként a hatékony verseny jelentősen korlátozódna. Nem zárható ki, hogy valamely összefonódás ilyen hatásokat gyakoroljon azon piacokra, amelyeken nem áll fenn átfedés az összefonódás feleinek tevékenységei között. Bár a Bizottság által folytatott versenyelemzéshez részben a közigazgatási eljárás keretében megkérdezett harmadik személyek aggályai adnak útmutatást, a Bizottságnak a komoly jelekre tekintettel akkor is fel kell tárnia az összefonódás által mindazon piacokon előidézett versennyel kapcsolatos aggályokat, amelyeket az összefonódás érinthet, még ha ezt harmadik személyek kifejezetten nem is kérik.

Mindemellett ha harmadik személy kifogást emel a Bizottsággal szemben, amiért az az összefonódás feleinek tevékenysége közötti átfedés alól kivételt képező piacokon felmerülő versennyel kapcsolatos valamely aggályt nem vette figyelembe, a felperesre hárul azon komoly jelek feltárása, amelyek kézzelfoghatóan bizonyítják a versennyel kapcsolatos azon aggály létezését, amelyet annak hatása miatt a Bizottságnak vizsgálnia kellett volna. Az e követelménynek való megfelelés érdekében a felperesre hárul az érintett piacok feltárása, az összefonódás hiányában fennálló versenyhelyzet leírása, és annak feltüntetése, hogy az e piacokon fennálló versenyhelyzetre tekintettel melyek lennének az összefonódás által valószínűsíthetően előidézett hatások.

Ezzel kapcsolatosan nem elégségesek a felperes azon állításai, hogy a Bizottság versenyelemzését azon piacokra összpontosította, amelyeken az összefonódás feleinek tevékenységei között közvetlen és közvetett átfedések voltak, ám érvelését nem támasztotta alá, és különösen nem tárta fel világosan átfedés alól kivételt képező azon piacokat, amelyekre a vizsgálatnak ki kellett volna terjednie.

(vö. 63–68. pont)

5. Az összefonódások ellenőrzése nem az összefonódás következményeként létrejövő olyan versenyelőnyök tiltására irányul, amelyekből a fogyasztók is részesednek, hanem azon törekvésre, hogy elkerülhető legyen az olyan erőfölény létrejötte vagy megerősödése, amely jelentősen korlátozná a hatékony versenyt a közös piacon. Az a lehetőség, hogy az összefonódást követően a szolgáltatások a fogyasztóknak jobb áron nyújthatók, csupán korlátozott esetekben szolgálhat az erőfölény létrejöttének vagy megerősödésének esetleges jelzéseként, például abban az esetben, ha az egyesült jogalanynak szándékában vagy módjában áll felfaló árakat alkalmazni.

(vö. 72. pont)

6. A közösségi versenyjog alkalmazásában az érintett piac meghatározásáról szóló közlemény 13. pontjából kitűnik, hogy a vállalkozások a versenykorlátok három fő forrásának vannak kitéve, amelyek: a keresleti helyettesíthetőség, a kínálati helyettesíthetőség és a potenciális verseny. Gazdasági nézőpontból az érintett piac meghatározásához a keresleti helyettesíthetőség jelenti a legközvetlenebb és leghatékonyabb fegyelmező erőt az adott termék szállítóira, különösen ármeghatározó döntéseik vonatkozásában. A helyettesíthetőséget így nemcsak a kínálat, hanem a kereslet szempontjából is figyelembe kell venni, mivel főszabály szerint még mindig az utóbbi a leghatékonyabb mérlegelési ismérv.

A keresleti helyettesíthetőség tekintetében, amely a két repülőtér földrajzi helyettesíthetőségének értékelésénél a kereslet szempontjából a meghatározó tényező nem a fő kiindulópont és a két repülőtér közötti távolság, hanem az e ponttól a két repülőtér megközelítéséhez szükséges időtartam. Következésképpen amennyiben a két repülőtér megközelítéséhez szükséges időtartam megegyezik, a Bizottság nyugodtan elismerheti – anélkül, hogy mérlegelési hibát vétene – a két repülőtér egymással való helyettesíthetőségét azon indokból, hogy a fogyasztó szempontjából közömbös, hogy az egyik vagy másik repülőtérre utazik‑e valamely légi járat igénybevétele végett, illetve a két repülőtér közül melyikről utazik az adott város központjába.

Egyébiránt a két repülőtér helyettesíthetőségének vizsgálata érdekében a Bizottságnak a kereslet egészét, azaz a nem időérzékeny, ám más igényekkel rendelkező fogyasztókat is figyelembe kell vennie, mivel ezen utasok jóval rugalmasabbak. Mindazonáltal, ugyan a Bizottság helyesen ismerte fel, hogy sok üzleti ügyfél (üzleti ügyben utazó) számára a két repülőtér nem helyettesíthető egymással, mivel az egyik repülőtér kevesebb csatlakozást nyújt, ezért az üzleti ügyfelek elvárásai a Bizottságot arra késztették, hogy figyelembe vegye, miszerint léteznek „alpiacok” aszerint, hogy az utasok időérzékenyek‑e, vagy sem, ám az egyes üzleti ügyfelekre jellemző sajátos megfontolások, amely ügyfelek a keresletnek csak egy részét teszik ki, nem vonják kétségbe a helyettesíthetőségre vonatkozó következtetéseit.

A két repülőtér kínálati helyettesíthetősége, és különösen a légitársaságok által a fogyasztóknak a két repülőtér egyikéről nyújtott kínálattal kapcsolatosan felhozott érvek, amelyek egyrészt a két repülőtér infrastruktúrája sajátosságainak függvényében nyújtott légijárattípusokra, másrészt a két repülőtér sajátos jellemzőire vonatkoznak, korlátozott hatásúak. Ezért még ha a helyettesíthetőséget eltérően is lehet értékelni, főképpen az alacsony költséggel működő légitársaságok vonatkozásában, amelyek számára lényeges, hogy a repülőtér megválasztásával költségeiket csökkenteni tudják, mivel a repülőtéri illetékek egyik repülőtérről a másikra változhatnak, a Bizottság – anélkül, hogy nyilvánvaló értékelési hibát vétene – nyugodtan végezhet átfogó elemzést annak érdekében, hogy a két repülőtér egymással való helyettesíthetőségét megállapítsa, figyelembe véve több más ismérv mellett az alacsony költséggel működő légitársaságok üzleti sajátosságait is.

(vö. 99–104., 107–109. pont)

7. Az összefonódások közös piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálata során a verseny feltételeinek vizsgálata nemcsak az adott időpontban, a kérdéses piacon már jelenlévő vállalkozások között fennálló versenyre alapul, hanem a potenciális versenyre is, azért, hogy a piac struktúrájának és az annak működését meghatározó gazdasági és jogi háttérnek a figyelembevételével megállapítható legyen, vajon valóságos és egyértelmű lehetőség van‑e arra, hogy az összefonódás által érintett vállalkozások egymással versenyezzenek, vagy hogy az új versenytárs piacra léphessen, és a letelepedett vállalkozásokkal versenyezzen.

(vö. 116. pont)

8. A Bizottság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik annak értékelése terén, milyen kötelezettségvállalásokra van szükség annak érdekében, hogy az összefonódással kapcsolatban felmerült komoly kétségeket el lehessen oszlatni. Ebből következik, hogy az Elsőfokú Bíróság a Bizottság értékelését nem helyettesítheti saját értékelésével, mivel felülvizsgálata arra korlátozódik, hogy ellenőrizze, vajon a Bizottság nem követett‑e el nyilvánvaló mérlegelési hibát. Különösképpen a vizsgálati eljárásban részt vevő versenytárs vállalkozás által javasolt kötelezettségvállalások állítólagos figyelmen kívül hagyása önmagában nem jelenti azt, hogy a megtámadott határozat nyilvánvaló mérlegelési hibát tartalmaz, és azon körülmény, hogy más kötelezettségvállalások is elfogadhatóak lettek volna, mi több, azok a verseny tekintetében kedvezőbbek lettek volna, nem vezethet a hivatkozott határozat megsemmisítéséhez, amennyiben a Bizottság ésszerűen állapíthatta meg, hogy a határozatban meghatározott kötelezettségvállalások alkalmasak a komoly kétségek eloszlatására.

Az Elsőfokú Bíróságnak a bírósági felülvizsgálat gyakorlása keretében figyelembe kell vennie az I. fázis során vállalt kötelezettségvállalások sajátos célját, amely a II. fázis során vállalt kötelezettségvállalásokkal ellentétben nem az erőfölény létrejöttének vagy megerősödésének megakadályozása, hanem az ezzel kapcsolatos komoly kétségek eloszlatása. Következésképpen amennyiben az Elsőfokú Bíróságnak azt kell megvizsgálnia, vajon az I. fázis során vállalt kötelezettségvállalások azok terjedelmére, valamint tartalmára tekintettel olyan jellegűek‑e, hogy a Bizottság a II. fázis megindítása nélkül jóváhagyó határozatot hozhat, azt kell ellenőriznie, vajon a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hiba elkövetése nélkül állapíthatta‑e meg, hogy a hivatkozott kötelezettségvállalások olyan közvetlen és kielégítő választ nyújtottak, amely az összes komoly kétséget egyértelműen eloszlathatta.

(vö. 128–129. pont)

9. A 4064/89/EGK tanácsi rendelet és a 447/98/EK bizottsági rendelet alapján elfogadható korrekciós intézkedésekről szóló közlemény 17. pontja értelmében az üzleti vállalkozás életképességének biztosítása érdekében szükség lehet arra, hogy a leválasztásba olyan piacokkal összefüggő tevékenységeket is bevonjanak, amelyek esetében a Bizottság nem vetett fel versennyel kapcsolatos aggályokat, mivel ez az egyetlen módja annak, hogy az érintett piacokon eredményes versenytársat hozzanak létre, ám a hivatkozott intézkedéseket az arányosság elvére tekintettel kell meghozni.

Ebből következően egyrészt a kötelezettségvállalásokról az érintett piacok által előidézett versennyel kapcsolatos aggályokra tekintettel kell határozni, mivel ha a hivatkozott piacokon fennálló versenyt fenn lehet tartani, az arányosság elvének megfelelően nem szükséges, hogy a Bizottság a kötelezettségvállalások hatályát a nem érintett piacokra is kiterjessze, másrészt a kötelezettségvállalások nem arra szolgálnak, hogy versenyjogi okokból előnyben részesítsenek olyan esetleges versenytársat, amely bizonyos piacra be kíván lépni.

(vö. 132., 134., 137. pont)

10. Az a tény, hogy a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánított összefonódás felei esetlegesen továbbra is jelentős piaci részesedéssel rendelkeznek az érintett piacokon, nem bizonyítja, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát vétett volna, mivel a Bizottság arra tekintettel fogadott el e piacokra nézve jelentős kötelezettségvállalásokat, hogy a korrekciós intézkedések különösen ösztönözni fogják az új versenytársak piacralépését e piacokon, és hogy további tényezők akár csökkenthetik is az egyesült jogalany versenybeli jelentőségét.

(vö. 175. pont)

11. A magatartási kötelezettségvállalások nem feltétlenül elégtelenek természetüknél fogva az erőfölény létrejöttének vagy megerősödésének megakadályozására, és azokat az adott esetre nézve a strukturális kötelezettségvállalásokkal egy szinten kell értékelni.

(vö. 182. pont)

12. A vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 4064/89 rendelet 6. cikke (2) bekezdésének értelmében a Bizottság akkor engedélyezheti az összefonódást, ha a felek által javasolt kötelezettségvállalások alkalmasak az összefonódás közös piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban felmerülő komoly kétségek eloszlatására. A 4064/89 rendelet tehát a Bizottság által elérendő célkitűzést rögzíti, ám jelentős mérlegelési lehetőséget hagy neki annak tekintetében, hogy a kérdéses kötelezettségvállalások milyen formát öltsenek. A hivatkozott rendelet nem követeli meg, hogy a bejelentő felek új belépőt nevezzenek meg, amellett, hogy ez bizonyos esetekben szükséges lehet, többek között akkor, ha egyetlen versenytárs sem fejezi ki érdeklődését az érintett piacra lépés iránt. Mindemellett valamely új belépő név szerinti megjelölésére nincs szükség, amennyiben a közigazgatási eljárás során az érintett összefonódás felei által javasolt kötelezettségvállalások megtételét követően több versenytárs is kifejezte érdeklődését az érintett piacokra való belépés iránt.

E tekintetben irreleváns azon körülmény, hogy egyetlen belépő sem lépett be az érintett piacokra az Elsőfokú Bíróság előtt az összefonódást engedélyező bizottsági határozat ellen indított eljárás során tartott tárgyalás időpontjáig. A megtámadott jogi aktus jogszerűségét a jogi aktus meghozatalának időpontjában fennálló ténybeli és jogi helyzet alapján kell megítélni.

(vö. 197–198., 203., 206. pont)

AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)

2006. július 4.( )

„Verseny – Összefonódások – A 4064/89/EGK rendelet– Összefonódást a közös piaccal összeegyeztethetetőnek nyilvánító határozat – Harmadik fél által benyújtott kereset – Elfogadhatóság – Légiközlekedési piac – Kötelezettségvállalások”

A T‑177/04. sz. ügyben,

az easyJet Airline Co. Ltd (székhelye: Luton [Egyesült Királyság], képviselik kezdetben: J. Cook, J. Parker és S. Dolan solicitors, később: M. Werner és M. Waha ügyvédek, L. Mills solicitor, M. de Lasala Lobera és R. Malhotra ügyvédek)

felperesnek

az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: P. Oliver, A. Bouquet és A. Whelan, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

alperes ellen,

támogatja:

a Francia Köztársaság (képviseli: G. de Bergues, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

beavatkozó,

az Air France és a Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV társaságok közötti összefonódást – a javasolt bizonyos kötelezettségvállalások betartása mellett – a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító 2004. február 11‑i bizottsági határozat (COMP/M.3280 Air France/KLM ügy) megsemmisítése iránti kereset tárgyában,

AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA

(második tanács),

tagjai: J. Pirrung elnök, N. J. Forwood és S. Papasavvas bírák,

hivatalvezető: K. Andová tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2005. november 23‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

Jogi háttér

1 Az 1989. december 21‑i (helyesbítve a HL 1990. L 257., 13. oldalon; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 4. kötet, 137. o., és módosítva az 1997. június 30‑i 1310/97/EK rendelettel [HL L 180., 1. o., helyesbítve a HL 1998. L 40., 17. oldalon; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 164. o.]), a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 4064/89/EGK rendelet (HL L 395., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 31. o.) 1. cikke szerint e rendelet minden közösségi léptékű, e cikk (2) bekezdése és (3) bekezdése meghatározása szerinti összefonódásra vonatkozik.

2 A 4064/89 rendelet 4. cikke értelmében a közösségi léptékű összefonódásokat a Bizottságnál előzetesen be kell jelenteni.

3 A 4064/89 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerint amennyiben a Bizottság azt állapítja meg, hogy a bejelentett összefonódás – jóllehet e rendelet hatálya alá tartozik – nem támaszt komoly kétségeket a közös piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban, akkor a Bizottság azt nem ellenzi, és kinyilvánítja annak összeegyeztethetőségét a közös piaccal (a továbbiakban: az I. fázis).

4 Ezzel ellentétben a 4064/89 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerint amennyiben a Bizottság megállapítja, hogy az e rendelet hatálya alá tartozó bejelentett összefonódás komoly kétségeket támaszt a közös piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban, akkor a Bizottság az eljárás megindítása mellett határoz (a továbbiakban: a II. fázis).

5 A 4064/89 rendelet 6. cikkének (2) bekezdése szerint:

„Ha a Bizottság megállapítja, hogy az érintett vállalkozások által végzett módosítást követően a bejelentett összefonódás többé nem támaszt súlyos kétségeket az (1) bekezdés c) pontjának értelmezése szerint, akkor a Bizottság úgy határozhat, hogy az összefonódást az (1) bekezdés b) pontjának megfelelően a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítja.

A Bizottság az (1) bekezdés b) pontja szerinti határozatához csatolhatja azokat a feltételeket és kötelezettségeket, amelyek célja az érintett vállalkozások által a Bizottsággal szemben vállalt, az összefonódás közös piaccal való összeegyeztethetőségét megteremtő kötelezettségek betartásának biztosítása.”

6 A 4064/89 rendelet 6. cikke (3) bekezdésének b) pontja szerint a Bizottság a meghozott határozatát visszavonhatja, amennyiben az érintett vállalkozások a határozathoz csatolt bármelyik kötelezettségüket megsértik.

7 A 4064/89/EGK tanácsi rendelet és a 447/98/EK bizottsági rendelet alapján elfogadható jogorvoslati lehetőségekről [helyes fordítás: korrekciós intézkedésekről] szóló közleményben (HL 2001. C 68., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 89. o.; a továbbiakban: korrekciós intézkedésekről szóló közlemény) a Bizottság olyan iránymutatásokat tesz közzé, amelyeket a kötelezettségvállalásokkal kapcsolatban kíván követni, és többek között a következőket mondja ki:

– a felekre hárul annak világos bizonyítása, hogy a korrekciós intézkedés tartósan helyreállítja a hatékony verseny feltételeit a közös piacon (6. pont), és kezdettől fogva kötelességük, hogy a javasolt korrekciós intézkedés típusával, léptékével és hatályával, valamint a felek általi sikeres, teljes körű és kellő időben történő megvalósításának valószínűségével kapcsolatban megszüntessenek minden bizonytalanságot (7. pont);

– a kötelezettségvállalások alapvető célja a kompetitív piaci szerkezetek biztosítása; a strukturális jellegű kötelezettségvállalásokat – például leányvállalat eladására vonatkozó kötelezettségvállalást – a 4064/89 rendelet célkitűzései szempontjából rendszerint előnyben kell részesíteni, mivel az ilyen kötelezettségvállalás megakadályozza a Bizottság által előzőleg azonosított erőfölény létrejöttét vagy megerősödését, és ráadásul nem tesz szükségessé közép‑ vagy hosszú távú ellenőrző intézkedéseket; nem zárható ki azonban automatikusan annak a lehetősége, hogy más típusú kötelezettségvállalások is alkalmasak lehetnek arra, hogy megakadályozzák az erőfölény létrejöttét vagy megerősödését, azt azonban, hogy az ilyen kötelezettségvállalások elfogadhatók‑e, eseti alapon kell eldönteni (9. pont);

– az I. fázisban benyújtott kötelezettségvállalásoknak elegendőeknek kell lenniük, hogy egyértelműen kizárják a 4064/89 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében vett komoly kétségeket (11. pont);

– ha a tervezett összefonódás azzal a veszéllyel fenyeget, hogy olyan erőfölényt hoz létre vagy erősít meg, amely gátolná a hatékony versenyt, a hatékony verseny helyreállításának legeredményesebb módja a tiltáson kívül az, ha leválasztás útján megteremtik azokat a feltételeket, amelyek lehetővé teszik új versenyző jogalany létrejöttét vagy a meglévő versenytársak megerősödését (13. pont);

– a leválasztott tevékenységeknek életképes üzleti vállalkozásokból kell összetevődniük, amelyek az arra alkalmas felvásárló általi működtetés esetén tartósan és hatékonyan képesek versenyezni az egyesült jogalannyal; az életképes üzleti vállalkozás rendszerint meglévő vállalkozás, amely önállóan képes működni, ami azt jelenti, hogy a nyersanyagellátás vagy az együttműködés egyéb formái tekintetében bizonyos átmeneti időszak kivételével az egyesülő felektől függetlenül képes működni (14. pont);

– adódnak olyan esetek, amikor a leválasztási csomag életképessége, tekintettel az üzleti vállalkozás részét képező eszközökre, nagymértékben függ a felvásárló kilététől; ilyen körülmények között a Bizottság csak akkor engedélyezi az összefonódást, ha a felek vállalják, hogy mindaddig nem hajtják végre a bejelentett műveletet, amíg nem kötöttek az elidegenített üzletre vonatkozóan kötelező érvényű megállapodást a Bizottság által jóváhagyott felvásárlóval (20. pont);

– bár a leválasztás az előnyben részesített korrekciós intézkedés, mégsem ez az egyetlen, amelyet a Bizottság elfogad; előfordulhatnak olyan helyzetek, amikor az üzleti vállalkozás leválasztása lehetetlen; ilyen körülmények esetén a Bizottságnak azt kell meghatároznia, hogy más típusú korrekciós intézkedések elegendő hatással lehetnek-e a piacra a hatékony verseny helyreállítása érdekében (26. pont).

8 A Bizottságnak a közösségi versenyjog alkalmazásában az érintett piac meghatározásáról szóló közleménye (HL 1997. C 372., 5. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 155. o.; a továbbiakban: piac meghatározásáról szóló közlemény) kimondja, hogy a vállalkozások a versenykorlátok három fő forrásának vannak kitéve, ezek: a keresleti helyettesíthetőség, a kínálati helyettesíthetőség és a potenciális verseny. Gazdasági nézőpontból az érintett piac meghatározásához a keresleti helyettesíthetőség jelenti a legközvetlenebb és leghatékonyabb fegyelmező erőt az adott termék szállítóira, különösen ármeghatározó döntéseik vonatkozásában (13. pont).

A jogvita előzményei

Az érintett vállalkozások

9 2004. február 11‑én, vagyis az I. fázis befejeztével a Bizottság a 4064/89 rendelet 6. cikkének (2) bekezdése alkalmazásával – figyelemmel a javasolt kötelezettségvállalásokra – az összefonódást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító határozatot hozott (COMP/M.3280 Air France/KLM ügy) (HL C 60., 5. o.; a továbbiakban: megtámadott határozat). A felperes az Egyesült Királyságban székhellyel rendelkező alacsony költséggel működő légitársaság, amely különböző európai rendeltetési helyekre kínál előnyös árú szolgáltatásokat.

10 Az Air France Franciaországban székhellyel rendelkező légi fuvarozó, amely főképpen három ágazatban végez tevékenységet: a légi személyszállítás, a légi árufuvarozás, valamint a karbantartási és javítási szolgáltatások terén. Az Air France gyűjtő-elosztó hálózatot üzemeltet, és gyűjtő-elosztó repülőtere (fő légi csatlakozási csomópontja) a nemzetközi repülőjáratok vonatkozásában a Roissy-Charles-de-Gaulle repülőtér (a továbbiakban: CDG), a belföldi repülőjáratok vonatkozásában a Párizs-Orly repülőtér (a továbbiakban: Orly). Az Air France egyúttal a SkyTeam szövetség egyik alapító tagja, amelynek tagjai még az Aeromexico, az Alitalia, a Continental Airlines, a CSA Czech Airlines, a Delta, a Northwest Airlines és a Korean Air társaságok.

11 A KLM Hollandiában székhellyel rendelkező légi fuvarozó, amely lényegében négy ágazatban végez tevékenységet: a légi személyszállítás, a légi árufuvarozás, a karbantartási szolgáltatások nyújtása és Transavia nevű leányvállalatán keresztül a charter- és menetrend szerinti alacsony költséggel működő légi járatok üzemeltetése terén. A KLM gyűjtő‑elosztó hálózatot üzemeltet, amelynek gyűjtő-elosztó repülőtere az Amszterdam‑Schiphol repülőtér. A KLM a Northwest Airlinesszal szövetségi megállapodást kötött, amely főképpen az észak‑atlanti légi útvonalakra vonatkozik.

A Bizottság előtti közigazgatási eljárás

12 2003. december 18‑án az Air France és a KLM a 4064/89 rendelet értelmében bejelentették a Bizottságnak a 2003. október 16‑án aláírt keret-megállapodásukat. E megállapodás a KLM gazdasági érdekeltségei összességének Air France általi felvásárlását, valamint a KLM feletti jogi irányítás fokozatos megszerzését rögzítette. Az Air France‑nak először a KLM‑ben fennálló szavazati jogok 49%-át kellett megszereznie, amely az előbbinek a stratégiai műveletek, vagyis a stratégiai terv és a költségvetés elfogadása, valamint a KLM igazgatóinak kinevezése kapcsán vétójogot biztosított, majd másodszor a fennmaradó szavazati jogokat kellett megszereznie (a továbbiakban: Összefonódás).

13 2003. december 23‑án a Bizottság a 4064/89 rendelet 11. cikke alapján az Összefonódás kapcsán információkérést intézett több mint 90 versenytárshoz, többek között a felpereshez is. A felperes 2004. január 14‑én nyújtotta be észrevételeit.

14 2004. január 14‑én a 4064/89 rendelet 6. cikkének (2) bekezdések értelmében az Air France és a KLM kötelezettségvállalásokat javasolt a Bizottságnak. A Bizottság 2004. január 23‑án a hivatkozott kötelezettségvállalásokat továbbította az érdekelt harmadik személyeknek annak érdekében, hogy megtehessék észrevételeiket. A felperes 2004. január 30‑án és február 4‑én hozta a Bizottság tudomására az Összefonódás résztvevői által javasolt kötelezettségvállalásokkal kapcsolatos megjegyzéseit.

15 2004. február 11‑én, vagyis az I. fázis befejeztével a Bizottság meghozta a megtámadott határozatot, amelyben úgy határozott, hogy – figyelemmel a javasolt kötelezettségvállalásokra – az Összefonódás a közös piaccal összeegyeztethető.

A Bizottság által elfogadott kötelezettségvállalások

16 Annak érdekében, hogy az Összefonódásnak a közös piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban támasztott komoly kétségeket eloszlassák, az Air France és a KLM tizennégy − ezekből kilenc európai, ti.: a Párizs–Amszterdam, a Lyon–Amszterdam, a Marseille–Amszterdam, a Toulouse–Amszterdam, a Bordeaux–Amszterdam, a Milánó–Amszterdam, a Róma–Amszterdam, a Velence–Amszterdam és a Bologna–Amszterdam közötti − útvonalon felmerülő versenyaggályok megoldásának érdekében kötelezettségvállalási javaslatot tett. E kötelezettségvállalásokat – amelyek betartását az ügygondnok felügyeli – az alábbiak szerint lehet összefoglalni:

– a rövid távú légi útvonalak (vagy európai járatok) kapcsán vállalt kötelezettségvállalások: az egyesült jogalany kötelezettséget vállal arra, hogy pénzügyi ellentételezés nélkül, a kötelezettségvállalásokban meghatározott eljárás szerint több, Amszterdamban és/vagy Párizsban és/vagy Lyonban és/vagy Milánóban és/vagy Rómában fennálló résidőt bocsát rendelkezésre, valamint arra, hogy az azonosított európai légi útvonalakon menetrendszerű közvetlen járatokra napi (új vagy kiegészítő) légi személyszállítást tesz lehetővé egy vagy több új belépő számára; a Párizs–Amszterdam légi útvonalon legfeljebb napi hatszoros járatsűrűséget, a Milánó–Amszterdam légi útvonalon legfeljebb napi négyszeres járatsűrűséget, a Lyon–Amszterdam és Róm–-Amszterdam légi útvonalon legfeljebb napi háromszoros járatsűrűséget, a Marseille–Amszterdam, a Toulouse–Amszterdam, a Bordeaux–Amszterdam, a Velence–Amszterdam és Bologna–Amszterdam légi útvonalon legfeljebb napi kétszeres járatsűrűséget kell rendelkezésre bocsátania;

– a hosszú távú légi útvonalak (vagy interkontinentális járatok) kapcsán vállalt kötelezettségvállalások: a megtámadott határozatban azonosított versenyaggályt felvető hosszú távú légi útvonalak tekintetében a résidőket az amszterdami és párizsi repülőtéren kell rendelkezésre bocsátani;

– a résidők feladásának módszereire vonatkozó kötelezettségvállalások: az egyesült jogalany által feladott résidők az új belépő által a hosszú távú légi útvonalakra kért időponttól számított 90 percen belüli idősávban, illetve az új belépő által az európai légi útvonalakra kért időponttól számított 30 percen belüli idősávban helyezkednek majd el; a CDG és Orly az európai légi személyszállítási szolgáltatások kapcsán fennálló helyettesíthetősége alapján a potenciális új belépők akár az egyik, akár a másik repülőtéren igényelhetnek résidőket;

– a résidők kapcsán vállalt kötelezettségvállalások korlátlan idejűek; az egyesült jogalany mindeközben a kivételes körülmények vagy a piaci körülmények radikális változásai által indokolt felülvizsgálati kikötésre hivatkozhat, ha például valamely azonosított hosszú távú vagy európai légi útvonalon versenyző légi fuvarozói szolgáltatás üzemeltetése ezt indokolja; a Bizottság ebben az esetben úgy határozhat, hogy egy vagy több kötelezettségvállalást felfüggeszt, módosít vagy helyettesít, amennyiben az újbóli vizsgálat eredményeképpen a Bizottság arra a következtetésre jut, hogy az egyesült jogalanynak a résidők adott légi útvonalon való feladására vonatkozó kötelezettsége megszűnt, miközben az új belépő tovább használhatja a korábban megszerzett résidőket; amennyiben az adott légi útvonalon már nem használja a résidőket, ezeket a résidő-koordinátornak vissza kell szolgáltatni;

– a járatsűrűség befagyasztása: az egyesült jogalany kötelezettséget vállal arra, hogy az esettől függően a Párizs-Amszterdam vagy a Lyon-Amszterdam légi útvonalon valamely új légifuvarozási szolgáltatást nyújtó tevékenységének az érintett légi útvonalon való megindításával kezdődő idényben nem növeli tovább a járatsűrűséget; a járatsűrűség befagyasztása az International Air Transport Association [Nemzetközi Légifuvarozási Szövetség] (IATA) által rögzített, hat egymást követő idényt követően jár le; ezen túlmenően az egyesült jogalany kötelezettséget vállal egyrészt arra, hogy az Amszterdam-New York (J. F. Kennedy repülőtér) légi útvonalon a járatsűrűséget az összesen heti tizennégy járatnál nem növeli tovább, másrészt arra, hogy az új légifuvarozási szolgáltató által ezen légi útvonalon indított közvetlen szolgáltatásának megindításával kezdődő, hat egymást követő IATA-idény alatt az Amszterdam-New York (newarki repülőtér) légi útvonalon nem növeli járatsűrűségét;

– vonalközi forgalommal kapcsolatos megállapodások: ha az új belépő ezt kéri, az egyesült jogalany kötelezettséget vállal arra, hogy a megtámadott határozatban azonosított légi útvonalak mindegyikére vonalközi forgalommal kapcsolatos megállapodást köt vele;

– speciális megosztási megállapodások: ha a potenciális új belépő ezt kéri, az egyesült jogalany kötelezettséget vállal arra, hogy a Franciaországból/ba és/vagy Hollandiából/ba induló vagy oda tartó valós forgalommal kapcsolatos megosztási megállapodást köt vele, feltéve hogy az utazás egy része a Párizs–Amszterdam légi útvonalon történik;

– törzsutas–program: ha az új belépő ezt kéri, az egyesült jogalany lehetővé teszi számára, hogy megtámadott határozatban azonosított légi útvonalakra vonatkozó törzsutas-programjában ugyanolyan feltételekkel részt vegyen, mint azon szövetség tagjai, amelynek az egyesült jogalany is résztvevője;

– kombinált fuvarozási szolgáltatások: ha a Franciaország és Hollandia és/vagy Olaszország és Hollandia közötti útvonalakat üzemeltető vasúti vagy más szárazföldi fuvarozó ezt kéri, az egyesült jogalany kötelezettséget vállal arra, hogy kombinált fuvarozási megállapodást köt vele; e megállapodás feltételei alapján az egyesült jogalany biztosítja majd a légi személyszállítást az útvonal egy részén, miközben az útvonal többi részén a kombinált fuvarozási partner biztosítja az utasok szállítását;

– helybérleti megállapodások: az potenciális új belépő kérésére az egyesült jogalany kötelezettséget vállal arra, hogy helybérleti megállapodást köt vele, egyrészt Hollandiából/ba, másrészt Marseille‑ből/be, Toulouse‑ból/ba vagy Bordeaux‑ból/ba eredő vagy oda tartó forgalom tekintetében; feltéve hogy az utazás egy része a Párizs–Amszterdam légi útvonalon zajlik; a helybérleti megállapodás meghatározott számú ülőhelyre vonatkozik, és legalább az egész IATA‑idényen keresztül hatályban marad; ez a megállapodás legfeljebb egyrészt az adott járatsűrűségen felajánlott ülőhelyek 15%‑át, másrészt egy légi járművön 30 ülőhelyet biztosít;

– díjtételekkel kapcsolatos kötelezettségek: minden esetben, amikor az egyesült jogalany a Párizs-Amszterdam légi útvonalon csökkenti a kihirdetett díjtételt, kötelezettséget vállal arra, hogy ennek megfelelő díjcsökkentést hajt végre a Lyon‑Amszterdam légi útvonal díjtételében, amennyiben az utóbbi légi útvonalat nem üzemelteti versenytárs légiközlekedési szolgáltató.

Az eljárás és a felek kérelmei

17 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. május 14‑én benyújtott keresetlevelével a felperes megindította a jelen keresetet.

18 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. szeptember 24‑én benyújtott beadványával a Francia Köztársaság beavatkozási kérelmet terjesztett elő a Bizottság kereseti kérelmének támogatására. 2004. november 9‑én a felperes kérelmezte, hogy a szerinte üzleti titokra vonatkozó egyes adatait bizalmasan kezeljék. Az Elsőfokú Bíróság második tanácsának elnöke 2004. december 17‑i végzésével megengedte, hogy a Francia Köztársaság beavatkozóként perbe lépjen. A beavatkozó a kitűzött határidőn belül benyújtotta írásbeli beadványát, továbbá a felek benyújtották e beadványhoz fűzött észrevételeiket.

19 Mivel a beavatkozó nem emelt kifogást a bizalmas kezelés ellen, a fent hivatkozott 2004. december 17‑i végzésben eredetileg meghatározottak szerint az iratok nem bizalmas változatát küldték meg neki.

20 2005. október 26‑i levelével a beavatkozó tájékoztatta az Elsőfokú Bíróság Hivatalát, hogy a tárgyaláson nem kíván részt venni.

21 Az Elsőfokú Bíróság az előadó bíró jelentésére tekintettel úgy döntött, hogy megnyitja a szóbeli szakaszt. Az Elsőfokú Bíróság a 2005. november 23‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit és az általa feltett kérdésekre adott válaszokat.

22 A felperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– semmisítse meg a megtámadott határozatot;

– kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.

23 A Bizottság és a beavatkozó azt kérik, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– utasítsa el a keresetet;

– kötelezze a felperest a költségek viselésére.

A bizonyításfelvételi intézkedések iránti kérelemről

24 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához intézett 2005. október 3‑i levelével a felperes arra kérte az Elsőfokú Bíróságot, hogy hozzon bizonyításfelvételi intézkedéseket annak érdekében, hogy a Bizottság nyújtsa be egyrészt a 2003. december 23‑i információkérés iránti kérelmére kapott összes választ, valamint a Meridiana, a Virgin Express és a Volare légitársaságoktól kapott összes dokumentumot, másrészt pedig a javasolt kötelezettségvállalásokkal kapcsolatos összes munkairatát, valamint ezen utóbbiakra vonatkozó, az Összefonódás résztvevőivel folytatott teljes levelezését.

25 Az Elsőfokú Bíróság úgy ítéli meg, hogy e kérelem bizonyítékfelajánlásnak minősül. Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 48. cikkének 1. §‑e értelmében a válaszban, illetve a viszonválaszban a felek további bizonyítékokat ajánlhatnak fel érveik alátámasztására, továbbá a bizonyítékok késedelmes felajánlását indokolni kell.

26 A jelen ügyben utalni kell arra, hogy a felperes a bizonyításfelvételi intézkedések meghozatalát válaszának benyújtásától számított tizenegy hónapot követően kérte, anélkül, hogy e késedelem indokait feltárta volna. Ezért az Elsőfokú Bíróság a tárgyalás során felhívta a felperest, hogy fejtse ki azon indokokat, amelyek szerinte igazolják késedelmét. Ezzel kapcsolatban a felperes késedelme indokolásaként előadta, hogy először a Bizottság azon határozatával szemben kívánt keresettel élni, amely elutasította az általa megtekinteni kívánt iratokba való betekintés iránti kérelmét. Ugyan a jogorvoslati út megválasztásával kapcsolatos habozás magyarázatot adhat arra, hogy a fenti elutasítást követően miért nem terjesztette elő kérelmét haladéktalanul, ez nem indokolhatja azt, hogy a felperes ezután fellépésével több hónapot várt.

27 Ezen túlmenően − függetlenül a kérelem késedelmes voltától − az Elsőfokú Bíróság úgy ítéli meg, hogy a felek beadványai és szóbeli előterjesztései alapján kellőképpen tájékozódott ahhoz, hogy ítéletet hozzon a jelen eljárásban. Ennélfogva a bizonyításfelvételi intézkedések meghozatala iránti kérelmet elutasítja.

Az elfogadhatóságról

A felek érvei

28 A felperes fenntartja, hogy a megtámadott határozat őt közvetlenül és személyében érinti. Mivel a felperes azon piacokon fejt ki tevékenységet, amelyeken az egyesült jogalany működni fog, úgy véli, hogy a megtámadott határozat őt személyesen érinti. A felperes azért is érintett személyesen, mert az Air France és a KLM egyik fő versenytársa különböző légi útvonalakon, továbbá az Air France potenciális versenytársának tekinthető más franciaországi légi útvonalakon is, így többek között a CDG-re, valamint az Orlyra érkező és onnan kiinduló útvonalakon. Hangsúlyozza, hogy egyébként a megtámadott határozat meghozatalát megelőző közigazgatási eljárásban aktív szerepet játszott, amely az ítélkezési gyakorlatra tekintettel őt a hivatkozott határozat címzettjeivel analóg módon személyesen érintetté teszi (az Elsőfokú Bíróság T‑2/93. sz., Air France kontra Bizottság ügyben 1994. május 19‑én hozott ítéletének [EBHT 1994., II‑323. o.] 44. pontja).

29 A Bizottság vitatja a jelen kereset elfogadhatóságát, mivel a felperes nem érintett az Összefonódás által érintett légi útvonalak vonatkozásában.

Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

A kereshetőségi jogról

30 Az EK 230. cikkének negyedik bekezdése értelmében bármely természetes vagy jogi személy azonos feltételek mellett indíthat eljárást a neki címzett határozat vagy az olyan határozat ellen, amelyet ugyan rendeletként, vagy másik személyhez címzett határozatként hoztak, de őt közvetlenül és személyében érinti.

31 A jelen ügyben a felperes nem az Összefonódás valamely fele, ezért nem címzettje a megtámadott határozatnak. Következésképpen meg kell vizsgálni, hogy a megtámadott határozat őt közvetlenül és személyében érinti‑e.

32 A jelen ügyben mivel a megtámadott határozat az Összefonódás azonnali megvalósítását engedélyezi, a határozat az érintett piacok helyzetének azonnali módosításához vezethet. Mivel az Összefonódás feleinek annak megvalósítására irányuló szándéka nem függött semmiféle biztosítéktól, a megtámadott határozat meghozatalának időpontjában az érintett piacokon szerepet játszó gazdasági szereplők biztosra vehették, hogy a piac állapota azonnal vagy gyorsan meg fog változni (lásd e tekintetben az Elsőfokú Bíróság T‑3/93. sz., Air France kontra Bizottság ügyben 1994. március 24‑én hozott ítéletének [EBHT 1994., II‑121. o.] 80. pontját). Ebből következően a felperest a megtámadott határozat közvetlenül érinti.

33 Következésképpen meg kell vizsgálni, hogy vajon a megtámadott határozat a felperest személyesen is érinti‑e.

34 Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely határozat címzjettein kívüli jogalanyok csupán akkor hivatkozhatnak személyes érintettségükre, ha e határozat bizonyos, egyedülálló minőségük miatt, vagy valamely olyan ténybeli helyzet miatt érinti őket, amely minden más személyhez képest jellemző rájuk, és e tény őket a határozat címzettjeivel analóg módon személyesen érintetté teszi (a Bíróság 25/62. sz., Plaumann kontra Bizottság ügyben 1963. július 15‑én hozott ítélete [EBHT 1963., 197. és 223. o.] és a C‑106/98. P. sz., Comité d’entreprise de la Société française de production és társai kontra Bizottság ügyben 2000. május 23‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑3659. o.] 39. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑435/93. sz., ASPEC és társai kontra Bizottság ügyben 1995. április 27‑én hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑1281. o.] 62. pontja).

35 Valamely összefonódást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító határozat esetében harmadik személy vállalkozás vonatkozásában egyrészt a közigazgatási eljárásban való részvételének, másrészt a piaci helyzete érintettségének függvényében kell meghatározni, hogy személyesen érintett‑e. Csupán az eljárásban való részvétele ugyan nem elegendő annak megállapításához, hogy a felperest a határozat személyesen érinti, főképpen az összefonódások esetén, amelyek aprólékos vizsgálata számos vállalkozással való rendszeres kapcsolattartást igényel, a közigazgatási eljárásban való tevőleges részvétel mégis olyan tényezőnek minősül, amelyet az ítélkezési gyakorlat a versenyjogi ügyekben − ide értve az összefonódások ellenőrzésének sajátságosabb körét − a felperes keresete elfogadhatóságának megállapítása érdekében egyéb sajátságos körülményekkel egyetemben rendszeresen figyelembe vesz (lásd e tekintetben a Bíróság 169/84. sz., Cofaz kontra Bizottság ügyben 1986. január 28‑án hozott ítéletének [EBHT 1986., 391. o.] 24. és 25. pontját, valamint a C‑68/94. és C‑30/95. sz., Franciaország és társai kontra Bizottság, ún. „Kali & Salz” ügyben 1998. március 31‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑1375. o.] 54–56. pontját; az Elsőfokú Bíróság fenti 28. pontban hivatkozott Air France kontra Bizottság ügyben 1994. május 19‑én hozott ítéletének 44–46. pontját, valamint a T‑114/02. sz., BaByliss kontra Bizottság ügyben 2003. április 3‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑1279. o.] 95. pontját).

36 Először is, a közigazgatási eljárásban való részvétel kapcsán meg kell jegyezni, hogy a felperes tevőlegesen részt vett ezen eljárásban, többek között azzal, hogy a Bizottság 2003. december 23‑i információkérésére 2004. január 14‑én válaszolt, és az Air France által javasolt kötelezettségvállalások tartalmára vonatkozó észrevételeit 2004. január 30‑án továbbította. Egyébiránt a felperes 2004. január 30‑án részt vett a javasolt kötelezettségvállalásokkal kapcsolatos, a Bizottsággal folytatott telefonos konferenciabeszélgetésen, és 2004. február 4‑én benyújtotta az Összefonódás felei által javasolt kötelezettségvállalásokra vonatkozó, a Bizottság által neki feltett kérdésekre adott válaszait.

37 Másodszor a felperes piaci helyzete érintettségével kapcsolatosan benyújtott − a Bizottság által sem vitatott – beadványaiból kitűnik, hogy a felperes Franciaországban és egyéb közvetlen útvonalakon − mint például a Párizs–Marseille, Párizs–Nizza, Párizs–London vonalakon − az Air France egyik fő versenytársa, és különböző közvetlen útvonalakon − mint például az Amszterdam–Edinburgh, Amszterdam–London és Amszterdam–Nizza vonalakon − a KLM‑nek is egyik fő versenytársa. Ezen túlmenően a felperes az egyik olyan piacon fejti ki tevékenységét, amelyen az Összefonódás felei is jelen vannak, tudniillik az Amszterdam–Nizza légi útvonalon.

38 Ennélfogva a megtámadott határozat a felperest személyesen érinti.

39 A fentiekre tekintettel a felperest a megtámadott határozat közvetlenül és személyesen érinti, és e határozattal szemben kereshetőségi joga áll fenn.

Az eljáráshoz fűződő érdekről

40 A felperes eljáráshoz fűződő joga kapcsán emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint természetes vagy jogi személy által benyújtott megsemmisítés iránti kereset csak akkor elfogadható, ha a felperesnek érdeke fűződik a megtámadott aktus megsemmisítéséhez (az Elsőfokú Bíróság T‑480/93. és T‑483/93. sz., Antillean Rice Mills és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1995. szeptember 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑2305. o.] 59. pontja; a T‑102/96. sz., Gencor kontra Bizottság ügyben 1999. március 25‑én hozott ítéletének [EBHT 1999., II‑753. o.] 40. pontja, és a T‑212/00. sz., Nuove Industrie Molisane kontra Bizottság ügyben 2002. január 30‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑347. o.] 33. pontja). Az érdeknek létre kellett jönnie, és jelenleg is fenn kell állnia (az Elsőfokú Bíróság T‑138/89. sz., NBV és NVB kontra Bizottság ügyben 1992. szeptember 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1989., II‑2181. o.] 33. pontja), és azt a kereset benyújtásának időpontára vonatkozóan kell elbírálni (a Bíróság 14/63. sz., Forges de Clabecq kontra Főhatóság ügyben 1963. december 16‑án hozott ítélete [EBHT 1963., 719. és 748. o.] és az Elsőfokú Bíróság T‑159/98. sz., Torre és társai kontra Bizottság ügyben 2001. április 24‑én hozott ítéletének [EBHT‑KSZ 2001., I‑A‑83. és II‑395. o.] 28. pontja). Ez az érdek csak akkor áll fenn, ha a kereset eredményét tekintve az azt indító fél javára szolgálhat (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑310/00. sz., MCI kontra Bizottság ügyben 2004. szeptember 28‑án hozott ítéletének [az EBHT-ban nem tették közzé] 44. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

41 A jelen ügyben a kereset benyújtása időpontjában a felperesnek a megtámadott határozat megsemmisítéséhez létrejött és fennálló érdeke fűződött, mivel a határozat két versenytársa között bizonyos feltételek mellett megvalósuló olyan összefonódást engedélyez, amely befolyásolhatja üzleti helyzetét. Következésképpen a felperes megtámadott határozattal szembeni eljáráshoz fűződő joga nem vitatható. E megállapítás a Bizottság arra való hivatkozásával sem vonható kétségbe, hogy a harmadik és ötödik jogalap tekintetében a felperesnek nem áll fenn az eljáráshoz fűződő érdeke. Még ha feltételezzük is, hogy az eljáráshoz fűződő érdek hiányában megállapítandó elfogadhatatlanság intézménye valamely jogalapra különállóan is alkalmazható, a harmadik és ötödik jogalap a jelen ügyben a Bizottság azon érvelésének különböző elemeivel szembeni kritikákat jelent, amely a megtámadott határozat rendelkező részének meghozatalához vezetett, és amelyet a felperes kifogásol.

42 A fentiekből következően a jelen kereset elfogadható.

Az ügy érdeméről

43 A felperes megsemmisítési keresetének alátámasztására öt jogalapra hivatkozik. Az első jogalappal azt kifogásolja, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát vétett azzal, hogy nem vizsgálta meg az egyesült jogalany erőfölényének megerősödését azokon a légi útvonalakon, ahol nem volt az Összefonódás feleinek tevékenysége közötti közvetlen vagy közvetett átfedés. A második jogalapban a felperes fenntartja, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát vétett azzal, hogy nem vizsgálta meg az egyesült jogalany erőfölényének esetleges megerősödését a repülőtéri szolgáltatások vevői piacán. Harmadik jogalapjában a felperes úgy véli, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát vétett azzal, hogy megállapította a CDG és Orly helyettesíthetőségét. Negyedik jogalapjában azt állítja, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát vétett azzal, hogy nem vette figyelembe a jövőbeli versenyhelyzetet arra az esetre nézve, ha az Összefonódás nem valósulna meg. Végül ötödik jogalapjában a felperes azzal érvel, hogy a megtámadott határozat nyilvánvaló mérlegelési hibát tartalmaz, mivel a kötelezettségvállalások nem elegendők az Összefonódásnak a közös piaccal való összeegyeztethetősége vonatkozásában felmerülő komoly kétségek eloszlatásához.

44 Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a közösségi bíróságnak a 4064/89 rendelet által a Bizottságra ruházott mérlegelési jogkör gyakorlása körében végzett összetett gazdasági értékelés feletti felügyelete az eljárási és az indokolásra vonatkozó szabályok betartásának, valamint a tények tárgyi pontosságának, a nyilvánvaló mérlegelési hiba, valamint a hatásköri visszaélés hiányának ellenőrzésére korlátozódik (az Elsőfokú Bíróság T‑342/00. sz., Petrolessence és SG2R kontra Bizottság ügyben 2003. április 3‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑1161. o.] 101. pontja, és a T‑87/05. sz., EDP kontra Bizottság ügyben 2005. szeptember 21‑én hozott ítéletének [az EBHT-ban nem tették közzé] 151. pontja).

45 A 4064/89 rendelet 2. cikkének (3) bekezdése értelmében azon összefonódást, amely olyan erőfölényt hoz létre vagy erősít meg, amely következésképpen a hatékony versenyt jelentősen korlátozza a közös piacon vagy annak jelentős részén, a közös piaccal összeegyeztethetetlennek kell nyilvánítani. Ezzel ellentétben a Bizottság köteles a hivatkozott rendelet hatálya alá tartozó összefonódást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítani, ha a fenti rendelkezés által meghatározott két feltétel nem valósul meg. Erőfölény létrejötte vagy megerősödése hiányában az összefonódást tehát engedélyezni kell, anélkül hogy szükséges lenne annak a tényleges versenyre gyakorolt hatását vizsgálni (a fenti 28. pontban hivatkozott Air France kontra Bizottság ítélet 79. pontja).

46 E megfontolásokra tekintettel kell megvizsgálni a felperes által felhozott öt jogalapot.

Az egyesült jogalany erőfölényének azon légi útvonalakon való megerősödésével kapcsolatos vizsgálat hiányából eredő nyilvánvaló mérlegelési hibára vonatkozó első jogalapról, ahol nem volt átfedés az Air France és a KLM tevékenysége között

A felek érvei

47 A menetrend szerinti légi személyszállítás kapcsán a felperes felhívja a figyelmet arra, hogy a Bizottság a kérdéses termékek piacát az kiindulási pont és érkezési pont szerinti járatpárok alapján határozta meg (a továbbiakban: az O & D [point of origin – point of destination] megközelítés), amely esetben a kereslet szempontjából minden párosítás külön piacon képez. A felperes úgy véli, hogy a Bizottságnak a fenti megközelítés helyett az „általános szabadidős/üdülési piacon” belül a várospárok szerinti felbontásnál szélesebb alapon kellett volna megvizsgálni a „szabadidős légi utazások” kínálatát.

48 Ezen túlmenően úgy véli, hogy a Bizottságnak mérlegelnie kellett volna, hogy az Összefonódás erőfölényt létrehozhat‑e vagy megerősíthet‑e az Európai Unió egész piacán. Ennélfogva a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el azzal, hogy nem vizsgálta meg az Összefonódásnak azon légi útvonalakra gyakorolt hatásait, ahol nem volt átfedés az Air France és a KLM tevékenysége között. A felperes többek között azt kifogásolja, hogy a Bizottság nem bizonyosodott meg arról, hogy vajon az Összefonódásból eredő egyéb előnyök, valamint az Air France hálózatának és súlyának nemzetközi szintű megnövekedése megerősíti‑e az Air France erőfölényét a hivatkozott légi útvonalakon. A felperes továbbá úgy véli, hogy a Bizottság eltért a 4064/89 rendelet 8. cikkének (2) bekezdése alapján hozott számos, az erőfölény megerősödésének értékelésére vonatkozó határozattal fémjelzett gyakorlatától, amely határozatokban a bejelentett összefonódásoknak a kapcsolódó piacokra gyakorolt szélesebb, a közvetlen átfedési övezeten túlmenő hatását is figyelembe vette [lásd többek között az összefonódást a közös piaccal és az EGT‑Megállapodással összeegyeztethetetlennek nyilvánító 2001. július 3‑i 2004/134/EK bizottsági határozatot (COMP/M.2220 General Electric/Honeywell ügy) (HL 2004. L 48., 1. o.)].

49 Az egyesült jogalany erőfölényének megerősödésére vonatkozó elemzés elmulasztásából eredő nyilvánvaló mérlegelési hibát az a tény méginkább hangsúlyozza, hogy a Bizottság az EK 81. cikk (3) bekezdésének alkalmazásával elismerte, hogy a közös vállalkozások vagy a légitársaságok egyéb együttműködési megállapodásai a fogyasztók számára előnyösek. A jelen esetben a felperes úgy véli, valamely légitársaságnak vagy szövetségnek engedélyezett azon lehetőség, hogy olyan versenyelőnyt ajánljanak, mint a jobb csatlakozások, alacsonyabb díjtételek vagy új légi útvonalak, a légitársaság vagy szövetség megválasztásánál befolyásolhatja a fogyasztókat. Mindemellett a Bizottság helytelenül úgy ítélte meg, hogy ezen előnyök a verseny szempontjából kedvezőek, és nem erősítik az erőfölényt.

50 A felperes azzal a példával él a csatlakozások növekedése kapcsán, hogy a Biarritzból Amszterdamba utazni kívánó utasok nem vehetnek igénybe közvetlen járatokat, hanem választásuk szerint a Clermont‑Ferrand‑i, a lyoni, párizsi vagy nizzai repülőtéren át kell szállniuk. Tehát szerinte az Összefonódás a Biarritz–Amszterdam piacon az Air France erőfölényét erősíti. A Biarritzból Amszterdamba utazni kívánó utasok inkább az Air France‑szal kívánnak majd utazni, mivel az Összefonódás lehetővé teszi a csatlakozások számának növelését a fenti négy repülőtér és Amszterdam között. Hasonló érvelés érvényes a Brest–Amszterdam légi útvonalra, mivel az Összefonódásból eredő csatlakozások számának növekedése az Air France erőfölényét erősíti.

51 A Bizottság úgy véli, hogy a jelen esetben az O & D megközelítéssel kellett meghatározni a légi személyszállítási szolgáltatások piacát. Ezzel kapcsolatban arra hivatkozik, hogy a felperes nem határozta meg pontosan, hogy mit ért a „szabadidős légi utazásokon”, illetve az „általános szabadidős/üdülési piacon”, és nem jelölte meg világosan, hogy mit is jelentene a szélesebb alapon megvizsgálandó piacra vonatkozó megközelítés.

52 Az átfedés alól kivételt képező légi útvonalakra gyakorolt hatással kapcsolatosan a Bizottság úgy véli, hogy a felperes nem érheti be csupán annak kijelentésével, hogy a Bizottságnak ezen útvonalakat meg kellett volna vizsgálnia, anélkül hogy pontosítaná, mely légi útvonalakról is van szó ez esetben. Ezenfelül sem az Összefonódás felei, sem a közigazgatási eljárás során megkérdezett harmadik személyek nem céloztak arra, hogy az Összefonódásnak az átfedés alól kivételt képező légi útvonalakon versenyellenes hatásai lennének, kivéve azon útvonalakat, amelyeken az Air France vagy a KLM potenciális versenytársak voltak. A felperesnek a Biarritz-Amszterdam légi útvonalra vonatkozó hivatkozásával kapcsolatban a Bizottság úgy véli, hogy ez utóbbi külön piacot képez; és egyrészt a Biarritz és Amszterdam közötti közvetlen járatok formájában megjelenő potenciális verseny, másrészt e rendeltetési helyek közötti közvetett légi útvonalakra vonatkozó tényleges vagy potenciális verseny alapján kell elvégezni annak elemzését. Ezen elemzésből pedig az következik, hogy az Összefonódás nem korlátozza a versenyt, amely megállapítás analógia útján a Brest-Amszterdam légi útvonalra is érvényes. Ennélfogva a jelen jogalap teljesen megalapozatlan.

53 A beavatkozó úgy véli, hogy a Bizottság helyesen határozta meg az érintett piacot, és hogy nem megalapozott a felperes azon érve, amely szerint a Bizottság nem vizsgálta meg az Összefonódás átfedés alól kivételt képező piacokra gyakorolt hatását.

Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

54 A jelen jogalap két részre osztható. Először is a felperes azzal érvel, hogy a Bizottság nem vizsgálta meg az Összefonódásnak a „szabadidős légi utazások” piacán lévő versenyre gyakorolt hatását. Másodszor a felperes arra hívja fel a figyelmet, hogy a Bizottság nem vizsgálta meg az Összefonódásnak az átfedés alól kivételt képező piacokra gyakorolt hatását.

55 Annak mérlegelése érdekében, vajon a tervezett összefonódás nem hoz-e létre vagy nem erősíti-e meg az erőfölényt, a Bizottságnak először is meg kell határoznia az érintett piacot (a Bíróság 6/72. sz., Europemballage és Continental Can kontra Bizottság ügyben 1973. február 21‑én hozott ítéletének [EBHT 1973., 215. o.] 32. pontja, és az Elsőfokú Bíróság T‑30/89. sz., Hilti kontra Bizottság ügyben 1991. december 12‑én hozott ítéletének [EBHT 1991., II‑1439. o.] 46. és 64. pontja).

56 A jelen ügyben a Bizottság a keresleti helyettesíthetőségre vonatkozó elemzést végzett az érintett termékpiac meghatározása érdekében. A megtámadott határozatból kitűnik, hogy a Bizottság szerint a légi személyszállítási szolgáltatások vonatkozásában a termékpiacot az O & D megközelítéssel kell meghatározni. E megközelítésnek megfelelően valamely kiindulási pont és valamely érkezési pont közötti minden légi útvonal külön piacnak minősül. Annak meghatározásához, hogy valamely kiindulási pont és érkezési pont párosítása érintett termékpiacot képez‑e, a Bizottság a megtámadott határozat (9) preambulumbekezdésében helyesen vizsgálta meg a fogyasztóknak az e várospárok között kínált közlekedési lehetőségeket (lásd e tekintetben a Bíróság 66/86. sz., Ahmed Saeed Flugreisen és társai ügyben 1989. április 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1989., 803. o.] 39–41. pontját, valamint az Elsőfokú Bíróságnak a fenti 28. pontban hivatkozott Air France kontra Bizottság ítélete 84. pontját).

57 Az Elsőfokú Bíróság a tárgyalás során felszólította a felperest, hogy pontosítsa a piac meghatározására vonatkozó álláspontját, és jelezze, hogy a Bizottság által meghatározott piac fogalmát vitatja‑e, vagy sem. A felperes nemlegesen válaszolt, kifejtve, hogy a fenntartott O & D megközelítés megalapozottságát nem állt szándékában vitatni, csupán azon tényre kívánt rávilágítani, hogy szerinte a Bizottságnak a versenyre vonatkozó elemzését más olyan érintett piacokra is ki kellett volna terjesztenie, amelyeket másképpen kellett volna meghatározni.

– Az Összefonódásnak a szabadidős légi utazásokra gyakorolt hatására vonatkozó elemzés hiányáról

58 Emlékeztetni kell arra, hogy az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §-ának c) pontja szerint minden keresetlevélnek tartalmaznia kell a jogvita tárgyát és a felhozott jogalapok rövid ismertetését. Az ismertetésnek kellően világosnak és egyértelműnek kell lennie, hogy lehetővé tegye az alperes számára a védekezésre való felkészülést és az Elsőfokú Bíróság számára a keresetről való döntést, adott esetben további információk nélkül is. A jogbiztonság és a gondos igazságszolgáltatás biztosítása végett a kereset elfogadhatóságához az szükséges, hogy az alapvető ténybeli és jogi elemek, amelyeken a kereset alapul, legalább összefoglalva, viszont koherens és érthető módon kiderüljenek magából a keresetlevél szövegéből (az Elsőfokú Bíróság T‑85/92. sz., De Hoe kontra Bizottság ügyben 1993. április 28‑án hozott végzésének [EBHT 1993., II‑523. o.] 20. pontja és a T‑113/96. sz., Dubois et Fils kontra Tanács és Bizottság ügyben 1998. január 29‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., II‑125. o.] 29. pontja).

59 A jelen ügyben az Összefonódásnak a szabadidős légi utazásokra – amely piacot a felperes beadványaiban nem határozta meg pontosan − gyakorolt hatására vonatkozó elemzés hiányának említésén felül a felperes semmiféle érvelést nem szolgáltat állítása alátámasztására. A felperes csupán annak megállapítására szorítkozott, hogy bizonyos utasok vonatkozásában, akik szabadidős utazást kívánnak tenni, a különböző rendeltetési helyek felcserélhetőek. Ennek ellenére nem írta körül, hogy ezen állítólagos piacnak melyek az ismérvei. A felperes állítása szerint létező piac pontosabb meghatározása hiányában az Elsőfokú Bíróság nem tudja megállapítani, hogy a Bizottságnak e piacot vajon meg kellett volna-e vizsgálnia.

60 Ennélfogva meg kell állapítani, hogy az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §-ának c) pontjában rögzített követelmények a jelen ügyben nem teljesültek.

61 Az Elsőfokú Bíróság mindenesetre úgy ítéli meg, hogy a felperes nem bizonyította, hogy az O & D megközelítésen alapuló, a szabadidős légi utazásokat nagymértékben magában foglaló légi útvonalak piaci meghatározása miért ne tenné lehetővé az Összefonódás által előidézett versenyaggályok összességének elemzését.

62 Ennélfogva az első jogalap elfogadhatatlan.

– Az Összefonódásnak az átfedés alól kivételt képező légi útvonalakra gyakorolt hatására vonatkozó elemzés hiánya

63 Emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság − különösen a 4064/89 rendelet 2. cikkének értelmében − köteles megvizsgálni a versenyre gyakorolt hatást azon piacokon, amelyeken fennáll a veszélye, hogy erőfölényt jöjjön létre, vagy erősödjön meg, amelynek következményeként a hatékony verseny jelentősen korlátozódna. Nem zárható ki, hogy valamely összefonódás ilyen hatásokat gyakoroljon azon piacokra, amelyeken nem áll fenn átfedés az összefonódás feleinek tevékenységei között.

64 Bár a Bizottság által folytatott versenyelemzéshez részben a közigazgatási eljárás keretében megkérdezett harmadik személyek aggályai adnak útmutatást, ám a Bizottságnak a komoly jelekre tekintettel akkor is fel kell tárnia az Összefonódás által mindazon piacokon előidézett versennyel kapcsolatos aggályokat, amelyeket az Összefonódás érinthet, még ha ezt harmadik személyek kifejezetten nem is kérik.

65 Mindemellett ha harmadik személy kifogást emel a Bizottsággal szemben, amiért az az összefonódás feleinek tevékenysége közötti átfedés alól kivételt képező piacokon felmerülő versennyel kapcsolatos valamely aggályt nem vette figyelembe, a felperesre hárul azon komoly jelek feltárása, amelyek kézzelfoghatóan bizonyítják a versennyel kapcsolatos azon aggály létezését, amelyet annak hatása miatt a Bizottságnak vizsgálnia kellett volna.

66 Az e követelménynek való megfelelés érdekében a felperesre hárul az érintett piacok feltárása, az összefonódás hiányában fennálló versenyhelyzet leírása és annak feltüntetése, hogy az e piacokon fennálló versenyhelyzetre tekintettel melyek lennének az összefonódás által valószínűsíthetően előidézett hatások.

67 A felperes a jelen ügyben csupán annak kijelentésére szorítkozik, hogy a Bizottság versenyelemzését azon piacokra összpontosította, amelyeken az Összefonódás feleinek tevékenységei között közvetlen és közvetett átfedések voltak, ám érvelését nem támasztotta alá. A felperes beéri annak hangsúlyozásával, hogy az Air France-nak monopóliuma van a Párizsból kiinduló 42 belföldi légi útvonal közül 27 légi útvonalon, a Franciaországból induló légi útvonalak tekintetében a teljes kapacitás 61,8%‑ával, valamint hogy az Orlyn rendelkezésre álló résidők teljes számának 53%‑ával, illetve a CDG-n rendelkezésre álló résidők 74%‑ával rendelkezik.

68 E számszerű adatok mindemellett nem elégségesek a felperes által az átfedés alól kivételt képező piacokkal kapcsolatban felhozott állítás megalapozottságának megállapításához, mivel a felperes ezeket nem tárja fel világosan.

69 A felperes által felhozott azon példákkal kapcsolatosan, hogy azon utasok, akik Brestből vagy Biarritzból Amszterdamba kívánnak utazni, az Összefonódás miatt megnőtt számú csatlakozások miatt inkább az Air France‑ot fogják majd választani, a felperes bizonyítása e ténymegállapításra korlátozódik, anélkül hogy azt kézzelfogható ténybeli bizonyítékokkal támasztaná alá. Ezen túlmenően − amint erre a Bizottság is rámutat − a piacelemzésnek egyrészt a Biarritz, illetve Brest és Amszterdam közötti közvetlen járatokon felmerülő potenciális versenyt, másrészt az ugyanezen városok közötti közvetett járatokon létező vagy potenciális versenyt kell figyelembe vennie. A Bizottság szerint semmilyen kézzelfogható bizonyíték nem támasztja alá, hogy a Biarritz–Amszterdam légi útvonalon az Air France és a KLM potenciális versenytársak lettek volna a közvetlen járatokon, sem azt, hogy a KLM az Air France versenytársa lett volna az e városok közötti közvetett járatokon.

70 Ezen túlmenően a Brest-Amszterdam légi útvonallal kapcsolatosan a Bizottság hangsúlyozta – és ezt a felperes sem vonta kétségbe −, hogy ezen a vonalon egyáltalán nem létezett közvetlen járat, és az utasoknak Lyonban, Marseille‑ben, Nizzában vagy Párizsban átszállva kellett utazniuk. Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott határozat elismerte, hogy a Lyon–Amszterdam, Marseille–Amszterdam és Párizs–Amszterdam piacok versennyel kapcsolatos aggályokat vetettek fel, ám ezek megoldására az Összefonódás felei különböző kötelezettségvállalásokat ajánlottak fel. A Nizza–Amszterdam piac tekintetében − amely csupán az utasok csekély számát érinti – a megtámadott határozatból kitűnik, hogy a KLM és annak leányvállalata, a Basiq Air a felperes versenytársai, aki ezen a légi útvonalon jelentős piaci részesedéssel rendelkezik. Ezzel ellentétben az Air France átszállásos szolgáltatást nyújt, és ezen légi útvonalon a piaci részesedésnek csupán 1%‑ával rendelkezik (a megtámadott határozat (79) preambulumbekezdése). A Bizottság következésképpen úgy ítélte meg, hogy e légi útvonal nem vet fel versennyel kapcsolatos aggályokat.

71 Az Elsőfokú Bíróság úgy véli, hogy a felperes semmiféle olyan bizonyítékot nem szolgáltat, amely bizonyítaná, hogy e megállapítások nyilvánvaló mérlegelési hibára alapulnának.

72 Végül az a tény, hogy a Bizottság elismerte, hogy miszerint az EK 81. cikk (1) és (3) bekezdésének értelmében a közös vállalkozások vagy a légitársaságok egyéb együttműködési megállapodásai a fogyasztók számára előnyöket hoztak létre, nem bizonyítja, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát vétett. Az összefonódás következményeként – hasonlóan az EK 81. cikk (3) bekezdésének értelmében mentesített, versenytársak közötti megállapodáshoz − olyan versenyelőnyök jöhetnek létre, amelyből a fogyasztók is részesednek. Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy az összefonódások ellenőrzése nem az effajta előnyök tiltására irányul, hanem azon a törekvésre, hogy elkerülhető legyen az olyan erőfölény létrejötte vagy megerősödése, amely jelentősen korlátozná a hatékony versenyt a közös piacon. Az a lehetőség, hogy az Összefonódást követően a szolgáltatások az utasoknak jobb áron nyújthatók, csupán korlátozott esetekben szolgálhat az erőfölény létrejöttének vagy megerősödésének esetleges jelzéseként, például abban az esetben, ha az egyesült jogalanynak szándékában vagy módjában áll felfaló árakat alkalmazni.

73 A jelen ügyben mivel a felperes nem szolgáltat kézzelfogható bizonyítékot arra, hogy az egyesült jogalany az utasoknak más piacokon vonzó versenyelőnyöket tudna ajánlani, amelyet egyébként sem határoz meg, nem állapítható meg az erőfölény létrejötte vagy megerősödése, sem a versenynek a hivatkozott piacokon bekövetkező velejáró veszélyeztetése.

74 Ennélfogva az Elsőfokú Bíróság úgy ítéli meg, hogy a felperes nem bizonyította jogilag megfelelő módon, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát vétett volna azzal, hogy elemzése nem terjedt ki az átfedések alól kivételt képező piacokra.

75 Ebből következik, hogy a jogalap második részét és ebből következően az első jogalap egészét el kell utasítani.

Az egyesült jogalanynak a repülőtéri szolgáltatások piacán megerősödött erőfölényével kapcsolatos elemzés hiánya miatti nyilvánvaló mérlegelési hibára vonatkozó második jogalapról

A felek érvei

76 A felperes fenntartja, hogy a Bizottság elmulasztotta figyelembe venni, hogy az Air France és a KLM a repülőtéri szolgáltatások vevői voltak, miközben a határozathozatali gyakorlat az összefonódásoknak a vevői piacokra gyakorolt hatásaira vonatkozó vizsgálata felé hajlik [az összefonódás közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét megállapító 1996. november 20‑i 97/277/EK bizottsági határozat (IV/M.784 Kesko/Tuko‑ügy) (HL 1997. L 110., 53. o.); az összefonódást a közös piaccal és az EGT‑Megállapodás működésével összeegyeztethetőnek nyilvánító 1997. július 30‑i 97/816/EK bizottsági határozat (IV/M.877 Boeing/McDonnel Douglas ügy) (HL L 336., 16. o.), és a 4064/89 rendelet alkalmazására vonatkozó eljárásban 1999. február 3‑án hozott 1999/674/EK bizottsági határozat (IV/M.1221 Rewe/Meinl ügy) (HL L 274., 1. o.)]. A jelen ügyben az értékesítési láncban feljebb lévő piac a repülőtéri infrastruktúrához kapcsolódó szolgáltatások piaca; az említett szolgáltatások körébe a fel‑ és leszállópályák üzemeltetése és karbantartása, a gurulóutak és a forgalmi előterek használata, valamint a polgári repülőgépek bevezető légi irányítása tartozik, amelyek használatáért díjat kell fizetni [az EK‑Szerződés 86. cikke (3) bekezdésének alkalmazására vonatkozó eljárásban 2000. július 26‑án hozott 2000/521/EK bizottsági határozat (HL L 208., 36. o.)].

77 A felperes arra utal, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban elismerte, miszerint figyelembe vette a versenytársak − különösképpen a gyűjtő‑elosztó repülőtereken fennálló erőfölénnyel kapcsolatos − aggodalmait (a megtámadott határozat (161) preambulumbekezdése). A Bizottság ezért előírta, hogy az Összefonódás felei tegyenek bizonyos kötelezettségvállalásokat az Air France légi párizsi gyűjtő‑elosztó repülőterén fennálló erőfölényének orvoslása érdekében. Ezzel az eljárással a Bizottság hallgatólagosan úgy ítélte meg, hogy az Összefonódás megerősítheti az Air France‑nak a CDG‑n és az Orlyn fennálló erőfölényét.

78 A felperes azzal érvel, hogy az Air France uralja a CDG‑t és az Orlyt, hansúlyozva, hogy egyébként az Aéroports de Paris (a továbbiakban: AdP) − amely e repülőtereket kezeli és a résidőket kiosztja −, valamint az Air France közvállalkozások voltak. Ezzel kapcsolatban a felperes emlékeztet arra, hogy a résidők kiosztásáért felelős szervek gazdasági tevékenységet folytató jogalanyoknak minősülhetnek (az Elsőfokú Bíróság T‑128/98. sz., Aéroports de Paris kontra Bizottság ügyben 2000. december 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑3929. o.] 121. pontja). A Bizottság tehát nem vette figyelembe azt a tényt, hogy az Összefonódás a repülőtéri szolgáltatások vevői piacán − mint például az AdP által uralt párizsi piacon − az erőfölény létrejöttét vagy megerősödését idézheti elő.

79 A Bizottság azzal érvel, hogy a felperes első alkalommal hivatkozik a jelen kereset keretében a repülőtéri szolgáltatások vevői piacának létezésére, ugyanis e kérdést a közigazgatási eljárás során egyszer sem vetette fel. Ezenfelül megemlíti, hogy a felperes nem határozza meg pontosan, hogy mit ért „repülőtéri szolgáltatásokon”, és beéri azzal, hogy a résidők kiosztására vonatkozó érvekre hivatkozik. Olyan repülőtéri szolgáltatásokról egyáltalán nem tett említést, amelyek általánosan ideértendők, azaz például az utasellátási, illetve földi kiszolgálási szolgáltatásokról. A Bizottság következésképpen úgy véli, hogy ezeket nem kellett megvizsgálnia, hangsúlyozva, hogy semmi sem indokolta, hogy e szolgáltatások vevői piacát megvizsgálja.

80 Először is a Bizottság rámutat arra, hogy általánosan elfogadott tény, miszerint a résidők nélkülözhetetlenek a légifuvarozási szolgáltatások nyújtásához. Következésképpen fenntartja, hogy semmi sem indokolta, hogy e szolgáltatásokat külön tevékenységnek tekintse. Ezen túlmenően a Bizottság szerint a résidők kiosztása közigazgatási, és nem gazdasági tevékenység, tehát az AdP hatóságként és nem vállalkozásként jár el. Egyébiránt Franciaországban a koordinált repülőtereken a résidők kiosztásáért felelős szervezet az Association pour la coordination des horaires (COHOR), nem az AdP, amint azt a felperes állítja. Ezen túlmenően sem az egyesült jogalany, sem más szervezet nem gyakorolhat olyan irányítást a résidők kiosztásáért felelős szervezetek felett, amely a 4064/89 rendelet vagy az EK 82. cikk értelmében erőfölénynek lenne tekinthető.

81 Másodszor pedig a repülőtéri infrastruktúrához való hozzáféréssel kapcsolatos díjköteles szolgáltatások vonatkozásában, a Bizottság úgy véli, hogy a felperesnek nem elegendő kimutatnia, hogy e piac létezik, azt is bizonyítania kell, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát vétett azzal, hogy vizsgálatát nem terjesztette ki e piacra.

Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

82 A jelen jogalap két részre osztható. Először a felperes azzal érvel, hogy a Bizottság elmulasztotta elemezni az egyesült jogalany erőfölényének a repülőtéri vevői piacon történő megerősödését, amelyet a felperes az infrastruktúrához kapcsolódó díjköteles szolgáltatások piacaként − amely a fel‑ és leszállópályák üzemeltetését és karbantartását, a gurulóutak és a forgalmi előterek használatát, valamint a polgári repülőgépek bevezető légi irányítását foglalja magában − határoz meg. Másodszor a felperes arra hívja fel a figyelmet, hogy a Bizottság elmulasztotta megvizsgálni azon gazdasági befolyást, amelyet az egyesült jogalany az AdP‑re gyakorolhat.

83 Az Elsőfokú Bíróság a tárgyalás során felszólította a feleket annak megjelölésére, hogy e szolgáltatások egy vagy több érintett piacot alkotnak‑e, amelyeket az O&D megközelítés alapján meghatározott piacoktól el kellene határolni. A Bizottság úgy vélte − amit a felperes e tekintetben nem is vitatott −, hogy e szolgáltatások több érintett piacot alkotnak, amelyek elhatárolódnak a fent hivatkozott megközelítés alapján meghatározott piacoktól.

– A repülőtéri szolgáltatások vevői piacán fennálló erőfölény megerősödése figyelembevételének hiányáról

84 A jelen ügyben a felperes azon egyszerű kijelentésre szorítkozik, hogy létezik a repülőtéri infrastruktúrához való hozzáféréshez kapcsolódó díjköteles szolgáltatásoknak egy különálló piaca, amelyen az egyesült jogalany megnövekedett vevői erővel rendelkezik, miközben nem szolgáltat bizonyítékot arra, hogy e piacon az erőfölény tényleg létrejött vagy erősödött, ami akadályozhatja a versenyt.

85 Az Elsőfokú Bíróság a tárgyalás során felszólította a felperest, hogy jelölje meg, szerinte az Összefonódás milyen módon idézte elő az erőfölény megerősödését az említett piacon, mivel a felperes beadványai e tekintetben hiányosak. Mindemellett az Elsőfokú Bíróság úgy véli, hogy a felperesnek nem sikerült az erőfölény alátámasztására alkalmas releváns bizonyítékokat szolgáltatnia, következésképpen a Bizottságnak betudható nyilvánvaló mérlegelési hiba létezését sem tudta bizonyítani.

86 Kiegészítésképpen az Elsőfokú Bíróság emlékeztet arra, hogy a megtámadott határozat (73) preambulumbekezdése elismeri, miszerint az Összefonódás felei „versenytársaikhoz képest méretgazdaságossági előnnyel […], valamint a műszaki szolgáltatásokat, a földi kiszolgálást, valamint a repülőtéri létesítményekkel kapcsolatos szolgáltatást nyújtó külsős szállítókkal stb. szemben nagyobb áralku‑erővel rendelkeznek”. Ebből a megtámadott határozat szerint az következik, hogy „az egyesült jogalany a gyűjtő‑elosztó repülőterek [vagyis Párizs és Amszterdam] közötti ezen légi útvonalon nagyon erős helyzetben van”.

87 A Bizottság tehát elismerte, hogy az Összefonódás hatást gyakorolhat a fenti gyűjtő‑elosztó repülőtereken lévő versenyre. Az a tény, hogy a Bizottság elismerte, miszerint az összefonódás feleinek a gyűjtő‑elosztó repülőtereken folytatott gazdasági tevékenységekkel kapcsolatos versenyre vonatkozó aggályok fennálltak, ahelyett hogy pontos elemzést végzett volna az említett piacok vonatkozásában, nem minősül olyan nyilvánvaló mérlegelési hibának, amely a megtámadott határozat jogszerűségét kétségbe vonhatná. Ez a megállapítás ugyanis arra késztette a Bizottságot, hogy elfogadja azon kötelezettségvállalásokat, amelyek kinyilvánított célja az egyesült jogalany összességében megnőtt súlyának, és különösképpen a gyűjtő‑elosztó repülőtereken fennálló erőfölényére tekintettel való enyhítése volt.

88 Ennélfogva a jogalap első részét el kell utasítani.

– Az egyesült jogalany megerősödött befolyása az AdP vonatkozásában

89 A felperes azt állítja, hogy az AdP‑t − amely szerinte többek között a résidők kiosztásáért felelős − befolyásolhatja az egyesült jogalanynak a párizsi piacon fennálló erőfölénye.

90 Először is emlékeztetni kell arra a résidők kiosztása vonatkozásában, hogy a tényállás megvalósulásának időpontjában a résidők kiosztását a Közösség repülőterein alkalmazandó résidőkiosztás egységes szabályairól szóló, 1993. január 18‑i 95/93/EGK rendelet (HL L 14., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 2. kötet, 3. o.) szabályozta. A hivatkozott rendelet 4. cikke a következőképpen fogalmaz:

„[...] A tagállam ügyel arra, hogy a koordinátor az e rendeletben meghatározott feladatait független módon végezze […] A koordinátor […] semlegesen, részrehajlástól mentesen és átláthatóan tevékenykedik […,] felelős a résidők kiosztásáért […, és] ellenőrzi a résidők felhasználását [...]”

91 A fentiekből következik, hogy a résidők elosztását olyan rendeleti háttér szabályozza, amely főszabály szerint megakadályozza, hogy az elosztásért felelős szervezet előnyben részesítse az egyesült jogalanyt azzal, hogy több résidőt biztosít számára, mint a versenytársainak. Ezzel kapcsolatban a felperes és a Bizottság a tárgyalás során jelezték, hogy nem kívánnak arról állást foglalni, hogy melyik szervezet a hatáskörrel rendelkező jogalany (az AdP vagy a COHOR).

92 Egyébiránt meg kell állapítani, hogy a felperes semmiféle releváns bizonyítékkal nem szolgált annak bizonyítására, hogy az Összefonódás felei a jelen ügyben valamilyen módon befolyásolni tudnák az említett szervezetet.

93 Másodszor fel kell hívni a figyelmet arra, hogy általában különbséget teszünk az AdP kizárólag közigazgatási tevékenységei, mint a rendőri feladatok, illetve a párizsi repülőterek irányítási és üzemeltetési tevékenységei között, amelyekért a megvalósított forgalom alapján kereskedelmi díjtételeket kell fizetni (a fenti 78. pontban hivatkozott Aéroports de Paris kontra Bizottság ítélet 112. pontja). Nem vitatott tehát, hogy az AdP két, lényegesen eltérő típusú tevékenységet lát el, egyrészt az úgynevezett „közszolgálati” tevékenységeket, másrészt pedig olyan gazdasági tevékenységeket, amelyek szükségszerűen a versenyjogi szabályok hatálya alá tartoznak. Következésképpen az a tény, hogy az Air France és az AdP közvállalkozások voltak, nem engedi meg azt a feltételezést, hogy kartell állt volna fenn közöttük, amire a felperes utal.

94 A fentiekből következően a jogalap második részét, valamint ennélfogva a második jogalap egészét el kell utasítani.

A CDG és Orly helyettesíthetőségére vonatkozó nyilvánvaló mérlegelési hibára vonatkozó harmadik jogalapról

A felek érvei

95 A felperes vitatja a Bizottságnak a CDG és Orly helyettesíthetőségére vonatkozó érvelését. E két repülőtér elhelyezkedése vonatkozásában a felperes arra hivatkozik, hogy számítása szerint a CDG Párizs központjától majdnem kétszer olyan messze található (30 kilométerre), mint az Orly (18 kilométerre), és tudvalevő, hogy az Orly Párizs központjától délre, miközben a CDG attól észak-keletre helyezkedik el. Ezen túlmenően úgy véli, hogy mivel az Orly kisebb méretű, a repülőgépről való leszálláshoz, valamint az egyéb szállítóeszközökkel a csatlakozási pontokhoz való megközelítéshez szükséges idő a CDG‑n ehhez szükséges időnél kevesebb. Következésképpen az Orlyról gyorsabban el lehet érni Párizs központjába.

96 A felperes azzal érvel, hogy a hosszú távú járatokat működtető hálózati légi fuvarozók nagy része gyakorlatilag a CDG‑re összpontosította tevékenységét, miközben az Orly inkább az rövid távú európai és nemzeti forgalomra szolgál. Véleménye szerint a CDG a légi járatok közötti nagy mennyiségű átszállást bonyolít, miközben az Orly régebbi repülőtér, és ezért az ekkora mennyiségű forgalom fogadásához kevésbé jól felszerelt. Az Air France interkontinentális hosszú távú járatait a CDG‑re összpontosítja, az Orlyt pedig a belföldi járatok bonyolítására használja. Ennélfogva az interkontinentális légi járatok megközelítéséhez a CDG‑ről kell indulni, mivel a hálózati légi fuvarozók ott rendelkeznek telephellyel. Egyébiránt mivel a repülőtéri illetékek jóval magasabbak a CDG‑n, mint az Orlyn fizetendő illetékek, az alacsony költséggel működő légi fuvarozók inkább az Orlyról végzik tevékenységüket. A felperes hozzáteszi, hogy a Bizottság maga is elismerte, miszerint a fogyasztók nagy része nem tekintette a két repülőteret egymással helyettesíthetőnek (a megtámadott határozat (28) preambulumbekezdése). Véleménye szerint ugyan a Bizottság kijelenti, hogy e repülőterek helyettesíthetőségét mind a kereslet, mind a kínálat szempontjából meg kell vizsgálni, mégsem elemzi a fennálló helyzetet, úgy tekintve, hogy a repülőterek a légitársaságoknak nyújtandó szolgáltatások közvetlen szállítói. A Bizottság tehát nem vonta le az ebből eredő következtetést, vagyis azt, hogy a légitársaságoknak mint a repülőtéri szolgáltatások fogyasztóinak, eltérő szükségleteik vannak attól függően, hogy hálózati légitársaságról, mint például az Air France, avagy alacsony költséggel működő légitársaságokról van‑e szó.

97 A Bizottság emlékeztet arra, hogy a CDG és az Orly helyettesíthetőségének elismerése a potenciális új belépők számára lehetővé teszi, hogy e repülőterek bármelyikén résidőket igényelhessenek (a kötelezettségvállalási csomag 1.3.9. pontja). E körülmények között a vitatott következtetés a felperesnek nem okoz semmiféle sérelmet, és mivel ez utóbbinak nem áll fenn jogos érdeke e jogalapra hivatkozni, következésképpen az elfogadhatatlan (a fenti 40. pontban hivatkozott NBV és NVB kontra Bizottság ítélet 31. és azt követő pontjai).

98 A jogalap érdemével kapcsolatban a földrajzi helyettesíthetőség elismerésénél meghatározó tényező a Bizottság szerint nem a két repülőteret Párizs központjától elválasztó távolság, hanem az azok megközelítéshez szükséges időtartam. Azzal ellentétben, amire a felperes céloz, a CDG tömegközlekedési eszközökkel megfelelő módon megközelíthető, és az egyik repülőtér egyébiránt Párizs központjával ugyanolyan jó összeköttetéssel rendelkezik, mint a másik. Ezen túlmenően a Bizottság nem vitatja a felperes azon érvelését, amely szerint a CGD‑t főképpen a hosszú távú járatok lebonyolítására használják, miközben az Orly lényegében a rövidtávú járatokra összpontosít. Mindemellett ezen érvek a kínálati oldalra irányulnak, amely ismérv kevésbé meghatározó a helyettesíthetőség megállapíthatósága szempontjából, mint a keresleti oldal.

Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

99 Amint azt a Bizottság jelezte, a piac meghatározásáról szóló közleményből kitűnik, hogy a vállalkozások a versenykorlátok három fő forrásának vannak kitéve, ezek: a keresleti helyettesíthetőség, a kínálati helyettesíthetőség és a potenciális verseny. Gazdasági nézőpontból az érintett piac meghatározásához a keresleti helyettesíthetőség jelenti a legközvetlenebb és leghatékonyabb fegyelmező erőt az adott termék szállítóira, különösen ármeghatározó döntéseik vonatkozásában (13. pont). A helyettesíthetőséget így nemcsak a kínálat, hanem a kereslet szempontjából is figyelembe kell venni, mivel főszabály szerint még mindig az utóbbi a leghatékonyabb mérlegelési ismérv.

– A két repülőtér elhelyezkedéséről

100 Amint azt a Bizottság kiemeli, a CDG és az Orly földrajzi helyettesíthetőségének értékelésénél a kereslet szempontjából meghatározó tényező nem a fő kiindulópont és a két repülőtér közötti távolság, hanem az e ponttól a két repülőtér megközelítéséhez szükséges időtartam. A felperes semmiféle olyan bizonyítékot nem szolgáltat, amely alátámasztaná, hogy ezen ismérv nem lényeges mutatója a földrajzi helyettesíthetőségnek.

101 A jelen ügyben a felperes nem vitathatja azt a tényt, hogy a két repülőtér megközelítéséhez szükséges időtartam megegyezik, mivel ő maga állította, hogy a Boulevard Saint Micheltől (az RER B‑n utazva) 33 percre van szükség a CDG‑re érkezéshez, valamint 30 percre (az RER B‑n vagy az Orlyval járaton utazva) az Orlyra érkezéshez. E tekintetben a felperes érve – amely szerint a Párizs központjába érkezés időtartama eltérő a két repülőtér között a repülőgépről való leszálláshoz és az egyéb szállítóeszközökre szálláshoz szükséges időtartam hossza miatt – semmiféle meggyőző ténybeli bizonyítékkal nincs alátámasztva.

102 Következésképpen a felperes nem bizonyította, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát vétett volna azzal, hogy elismerte a két repülőtér egymással való helyettesíthetőségét azon indokból, hogy a fogyasztó szempontjából közömbös, hogy a CDG‑re vagy az Orlyra utazik‑e valamely légi járat igénybevétele végett, illetve a két repülőtér közül melyikről utazik Párizs központjába.

– A két repülőtérről bizosított légi járatok típusairól

103 Először is a keresleti helyettesíthetőséggel kapcsolatban a Bizottság úgy vélte, hogy közvetlenül az egyik helyről a másikra utazó utasok számára − ideértve az időérzékeny és a nem időérzékeny utasokat is – a CDG és az Orly egymással helyettesíthető, mivel ugyanabban a vonzáskörzetben találhatók, és hasonlóan megközelíthetőek (a megtámadott határozat (29) preambulumbekezdése).

104 Emlékeztetni kell arra, hogy a két repülőtér helyettesíthetőségének vizsgálata érdekében a Bizottságnak a kereslet egészét, azaz a nem időérzékeny, ám más igényekkel rendelkező fogyasztókat is figyelembe kell vennie, mivel ezen utasok jóval rugalmasabbak. A Bizottság azt is helyesen ismerte fel, hogy sok üzleti ügyfél (üzleti ügyben utazók) számára a CDG és az Orly nem helyettesíthető egymással, mivel az Orly kevesebb csatlakozást nyújt (a megtámadott határozat (28) preambulumbekezdése). Az üzleti ügyfelek elvárásai ezért a Bizottságot arra késztették, hogy figyelembe vegye, miszerint léteznek „alpiacok”, aszerint hogy az utasok időérzékenyek‑e, vagy sem. Mindemellett az egyes üzleti ügyfelekre jellemző sajátos megfontolások, akik a keresletnek csak egy részét teszik ki, nem vonják kétségbe a helyettesíthetőségre vonatkozó következtetéseit. Egyrészt a Bizottság kifejezetten elismerte az utasok e csoportjának különleges igényeit. Másrészt a felperes nem szolgáltat semmilyen olyan bizonyítékot, amely alátámasztaná, hogy az időérzékeny utasok − amilyen az üzleti ügyben utazók nagy része − sajátos elvárásai a többi, nem időérzékeny utas − akik a két repülőteret egymással helyettesíthetőnek tekintik − elvárásai elé helyezhetők lettek volna.

105 A felperes azon állításával kapcsolatban, hogy a Bizottság nem vette figyelembe, miszerint a légitársaságoknak ügyfélként, vagyis a repülőtéri szolgáltatások fogyasztóiként különböző szükségleteik vannak attól függően, hogy hálózati légitársaságról vagy alacsony költséggel működő légitársaságról van‑e szó, és ezért a két repülőtér nem tekinthető egymással helyettesíthetőnek, az Elsőfokú Bíróság megállapítja, hogy a felperes nem szolgáltat semmiféle meggyőző adatot ezen álláspontjának kifejtésére.

106 A fentiekből következik, hogy a felperes semmiféle releváns bizonyítékot nem tár fel, amely megerősítené, hogy a Bizottság hibásan állapította meg a két párizsi repülőtér keresleti helyettesíthetőségét.

107 Másodszor pedig a légitársaságok által a fogyasztóknak a két repülőtér egyikéről nyújtott kínálattal kapcsolatosan meg kell állapítani − amint azt korábban már kifejtettük −, hogy jóval korlátozottabb hatásúak a felperes azon érvei, amelyek egyrészt a két repülőtér infrastruktúrája sajátosságainak függvényében nyújtott légijárat‑típusokra, másrészt a két repülőtér sajátos jellemzőire vonatkoznak.

108 Az Elsőfokú Bíróság emlékeztet arra, hogy a Bizottság elismerte a két repülőtérnek a felperes által említett működésbeli sajátosságait, ugyanis megállapította, hogy a hálózati légi fuvarozók nagy része úgy vélte, hogy a két repülőtér egymással helyettesíthető, még ha e társaságok a CDG‑re is összpontosították tevékenységüket, miközben az Orlyn működő légitársaságok főképpen a belföldi forgalomra összpontosították tevékenységüket. Egyes légitársaságok számára a két repülőtér nem helyettesíthető egymással a kiszolgálandó piac (a tranzitforgalom, illetve a két pont közötti közvetlen forgalom, a belföldi, illetve nemzetközi légi útvonalak), valamint a felmerülő költségek miatt (lásd e tekintetben a megtámadott határozat (28) preambulumbekezdését). A megtámadott határozat tehát megállapítja, hogy a helyettesíthetőséget eltérően is lehet értékelni, főképpen az alacsony költséggel működő légitársaságok vonatkozásában, amelyek számára lényeges, hogy a repülőtér megválasztásával költségeiket csökkenteni tudják, mivel a repülőtéri illetékek egyik repülőtérről a másikra változhatnak (a megtámadott határozat (28) preambulumbekezdése). Ebből következik, hogy a Bizottság átfogó elemzést végzett annak érdekében, hogy a két repülőtér egymással való helyettesíthetőségét megállapítsa, figyelembe véve több más ismérv mellett az alacsony költséggel működő légitársaságok üzleti sajátosságait is.

109 A fentiekre tekintettel a felperes nem szolgál semmiféle ténybeli bizonyítékkal, amely megerősítené, hogy a Bizottság a CDG és az Orly egymással való helyettesíthetőségének értékelésével kapcsolatosan nyilvánvaló mérlegelési hibát vétett volna.

110 Ennélfogva a harmadik jogalapot el kell utasítani.

Az Összefonódásnak a potenciális versenyre gyakorolt hatásaival kapcsolatos vizsgálatának hiánya miatti nyilvánvaló mérlegelési hibára vonatkozó negyedik jogalapról

A felek érvei

111 A felperes először is úgy véli, hogy a Bizottságnak a légifuvarozási ágazat liberalizációja, valamint a légiközlekedési szolgáltatásokra vonatkozó, a Közösség és a harmadik országok között megkötendő megállapodások tárgyalására adott felhatalmazás által jövőben előidézett módosítások hatására tekintettel figyelembe kellett volna vennie a KLM‑nek arra az esetre szóló üzleti stratégiáját, hogy ha az Összefonódás nem jön létre. Azzal érvel, hogy a közösségi légitársaságoknak, így például a KLM‑nek lehetőséget kell biztosítani arra, hogy szabadon nyújtson korlátok nélküli szolgáltatásokat, többek között az árak illetve menetrendek tekintetében megszorításmentes, széleskörű repülési jogokkal.

112 A felperes másodszor pedig úgy véli, hogy a KLM az Air France‑szal megvalósuló összefonódása hiányában a párizsi piacon megjelenő legvalószínűbb új belépő lenne, mivel a KLM belföldi piaca némileg korlátozott, amely arra késztetheti a KLM-et, hogy mind nemzetközi szinten, mind Európán belül terjeszkedni kezdjen. Ezen túlmenően a KLM Párizs közelében végzi tevékenységét, emiatt jól ismerheti a francia-belga piacot, miközben a Párizsból kiinduló nemzetközi légifuvarozási szolgáltatásokkal kapcsolatos verseny korlátozott. A felperes tehát úgy látja, hogy az Összefonódás lehetővé teszi az Air France számára, hogy Párizs tekintetében legvalószínűbb potenciális versenytársát eltávolítsa és a belföldi piacokon fennálló erőfölényét megőrizze.

113 A Bizottság fenntartja, hogy a légiközlekedési ágazat liberalizációjának terjedelme és az érintett megállapodások nagy száma miatt az ilyen folyamat időtartamát nehéz előre látni. Ezen túlmenően, mivel a KLM‑nek nincs valóságos és egyértelmű lehetősége a kérdéses piacra való belépésre, az nem minősíthető az Air France potenciális versenytársának a párizsi piacon.

Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

114 A jelen jogalap két részre osztható, egyrészt a légiközlekedési ágazat liberalizációja által előidézett versenyhatásokra vonatkozó érvre, másrészt a KLM‑nek a párizsi piacon fennálló potenciális versenytársi minőségére vonatkozó érvre.

115 A légiközlekedési ágazat liberalizációjával kapcsolatosan a felperesnek az állítása alátámasztására felhozott bizonyíték hiányában nem sikerül megerősítenie, hogy a hivatkozott liberalizáció, amelynek hatását nehéz felmérni, lehetővé tette volna a KLM számára, hogy versenyhelyzetét fejlessze, és ezzel gazdasági súlyát növelje, továbbá az Air France‑szal versenyezzen a párizsi piacon, többek között a Párizsból kiinduló, illetve Európán kívüli országokban található rendeltetési helyekre szóló szolgáltatások kínálásával. Ennélfogva a jogalap első részét el kell utasítani.

116 A KLM‑nek a párizsi piacon való potenciális versenytársi minőségét illetően emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a verseny feltételeinek vizsgálata nem csak az adott időpontban, a kérdéses piacon a már jelenlévő vállalkozások között fennálló versenyre alapul, hanem a potenciális versenyre is, azért, hogy a piac struktúrájának és annak működését meghatározó gazdasági és jogi háttér figyelembevételével megállapítható legyen, vajon valóságos és egyértelmű lehetőség van‑e arra, hogy az érintett vállalkozások egymással versenyezzenek, vagy hogy az új versenytárs piacra léphessen és a letelepedett vállalkozásokkal versenyezzen (az Elsőfokú Bíróság T‑374/94., T‑375/94., T‑384/94. és T‑388/94. sz., a European Night Services és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének [EBHT 1998., II‑3141. o.] 137. pontja).

117 Ezzel kapcsolatban először is meg kell vizsgálni a felperesnek a KLM belföldi piacának korlátozottságára hivatkozó érvét, másodszor pedig különösen Amszterdamnak mint a KLM tevékenysége központjának a Párizshoz viszonyított közelsége kapcsán felhozott érvét.

– A KLM belföldi piacának korlátozottságáról

118 A megtámadott határozatból kitűnik, hogy valamely hálózati légitársaság csak akkor minősül valamely légi útvonalon potenciális versenytársnak, ha e légi útvonal közvetlenül kapcsolódhat annak gyűjtő‑elosztó repülőteréhez. A megtámadott határozat (17) preambulumbekezdése megállapítja, hogy „[a] gyűjtő-elosztó rendszer meghatározó a hálózati légi fuvarozók döntésénél, hogy működtessenek‑e személyszállítási szolgáltatásokat meghatározott O & D páron (vagy sem)”. Hozzáteszi, hogy „[a] hálózati légitársaságok egy adott gyűjtő-elosztó repülőtérre összpontosítják forgalmukat és az utasokat valamely csatlakozáson keresztül irányítják a gyűjtő‑elosztó hálózat sokfelé ágazó sugarai felé”. Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a felperes nem vitatja azt a tényt, hogy a hálózati légitársaságok tevékenységeiket saját gyűjtő‑elosztó repülőtereikre összpontosítva végzik.

119 Amint a rövid távú légi útvonalakkal kapcsolatban a Bizottság kifejti, a hálózati légitársaságoknál felmerült költségek olyan nagyságúak, hogy a légitársaságok általában csak akkor vállalkoznak e rövid távú légiutak nyújtására, ha azok gyűjtő‑elosztó repülőtereikhez kapcsolódnak, vagy ha az adott légitársaság az egyetlen üzemeltető e légi útvonalakon. Következésképpen az e légi útvonalakon megjelenő mindegyik új belépő logikusan az említett légi útvonalak kiindulási vagy érkezési pontjának nemzeti légitársasága, vagy valamely alacsony költséggel működő légitársaság lesz, ami arra is választ ad, hogy a KLM miért nem képes e piacokon légi járatokat működtetni abban az esetben, ha e légi útvonalak nem kapcsolódnak Amszterdamhoz.

120 A hosszú távú légi útvonalakkal kapcsolatban a Bizottság beadványaiból kitűnik, hogy az utasok bizonyos hányadának átszálló utasnak kell lennie ahhoz, hogy valamely légitársaság nagy mennyiségű helyet tudjon eladni, és hogy szolgáltatását hosszú távon életképesen fenn tudja tartani. Ez következésképpen azt előfeltételezi, hogy hosszú távú szolgáltatását a gyűjtő‑elosztó repülőterén keresztül más légi útvonalak forgalmával fel tudja tölteni.

121 A jelen ügyben a felek nem vitatják, hogy Amszterdamban az utasok nagy része átszálló utas, amely lehetővé teszi a KLM számára, hogy gyűjtő‑elosztó repülőterén keresztül tevékenységét életképesen fenntarthassa. A felperes eközben nem bizonyítja, hogy a KLM olyan hálózattal rendelkezne, amely lehetővé tenné számára, hogy utasait párizsi kiindulással más franciaországi rendeltetési helyek felé irányíthassa. Ennélfogva, még ha feltételezzük is, hogy a KLM‑nek szándékában állna a felperes által korlátozottnak minősített tevékenységeit fejleszteni, a KLM felépítése nem tűnik alkalmasnak arra, hogy az Air France‑ra versenynyomást gyakoroljon a párizsi piacon.

122 Meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben a felperes nem bizonyítja jogilag megfelelő módon, hogy a KLM Amszterdamra összpontosított tevékenységeire vonatkozó, a Bizottság által fenntartott megközelítés nyilvánvaló mérlegelési hibát tartalmazna.

– A KLM tevékenységének központját képező Amszterdam Párizshoz viszonyított közelségéről és a Párizsból kiinduló nemzetközi légi fuvarozási szolgáltatások korlátozottságáról

123 A Bizottság beadványaiból kitűnik, hogy az olyan közeli repülőterek közötti összeköttetés létrehozása, mint a párizsi és az amszterdami repülőtér, stratégiailag nem tűnik életképesnek. Más légitársaságoknak magától értetődőbb üzleti indokai lehetnének arra, hogy belépjenek e piacra, mint a KLM‑nek, tekintettel arra, hogy az utasok számára nem jelent különösebb vonzóerőt, hogy Párizsban és Amszterdamban is átszállhatnak. Mivel a KLM‑nek a fő rendeltetési céljai felé − azaz az Egyesült Államokba és Távol‑Keletre tartó − járatai Amszterdamból indulnak, a felperes nem bizonyítja, hogy a KLM‑nek gazdasági érdeke fűződne a Párizsból kiinduló tevékenységének fejlesztésére, tekintettel arra, hogy Amszterdamban egyidejűleg húz hasznot az Egyesült Államokból érkező átszálló utasok forgalmából és a Távol‑Keletre induló helyi utasok forgalmából. Ezen túlmenően ez az üzleti stratégia közvetlen versenyhelyzetet idézne elő az Amszterdamban kifejlesztett és összpontosított tevékenységével, amely úgy tűnik, hogy a KLM sajátos felépítésének szerves részét képezi. Végül ehhez jelentős beruházásokra lenne szükség, anélkül, hogy az ezzel járó előnyök kifejezetten kimutathatók lennének, ami nagymértékben korlátozza a felperes azon állításának helyénvalóságát, hogy a KLM‑et az Air France potenciális versenytársának minősülne a párizsi piacon.

124 Végül a felperes azon állításával kapcsolatosan, hogy a Párizsból kiinduló nemzetközi légifuvarozási szolgáltatások von