ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
33

E tekintetben először is meg kell jegyezni, hogy amint az az 1151/2012 rendelet (13) és (14) preambulumbekezdéséből kitűnik, e rendelet egyetlen jogi keretbe vonja össze többek között az 510/2006 rendelet új vagy naprakésszé tett rendelkezéseit, valamint a rendelet megtartandó rendelkezéseit, és annak helyébe lép. A Bíróságnak az 510/2006 rendelet azon rendelkezéseire vonatkozó ítélkezési gyakorlata tehát, amelyeket az 1151/2012 rendelet lényegében átvett, továbbra is releváns az utóbbi rendeletben szereplő egyenértékű rendelkezések értelmezése szempontjából. Hasonlóképpen, mivel az 510/2006 rendelet maga is hatályon kívül helyezte és felváltotta mezőgazdasági termékek és élelmiszerek földrajzi jelzéseinek és eredetmegjelöléseinek oltalmáról szóló, 1992. július 14‑i 2081/92/EGK tanácsi rendeletet (HL 1992. L 208., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 7. kötet, 4. o.), és annak helyébe lépett, a Bíróságnak az utóbbi rendelet azon rendelkezéseire vonatkozó ítélkezési gyakorlata, amelyeket az 510/2006 rendelet, majd az 1151/2012 rendelet lényegében átvett, szintén releváns ezen értelmezés szempontjából.
8

A nemzeti úthálózat koncessziója EP‑re való ruházásának jogi szabályozását a 2007. november 13‑i Decreto‑Lei no 380/2007, que atribui à EP – Estradas de Portugal, SA, a concessão do financiamento, concepção, projecto, construção, conservação, exploração, requalificação e alargamento da rede rodoviária nacional e aprova as bases da concessão (a nemzeti úthálózattal kapcsolatos finanszírozás, tervezés, projektvezetés, építés, feltárás, átminősítés és bővítés koncessziójának az [EP]‑re való ruházásáról és a koncesszió alapjainak jóváhagyásáról szóló 380/2007. sz. törvényrendelet; Diário da República, 218/2007. szám, I. sorozat, 2007. november 13.) állapítja meg.
8

Először is, az EUIPO jelzi, hogy – egyetlen jogalapjával – arra hivatkozik, hogy a Törvényszék, azzal, hogy a megtámadott ítélet 28. pontjában úgy ítélte meg, hogy az eléje terjesztett ügy nem vált okafogyottá, és az elsőfokú eljárás felperesének, az Indo European Foodsnak továbbra is fennáll az eljáráshoz fűződő érdeke, megsértette a bírósági keresetek elengedhetetlen és alapvető feltételét, amely a jogvita tárgyának és az eljáráshoz fűződő érdeknek a fennállásával kapcsolatos, amelyeknek a bírósági határozat kihirdetéséig mindvégig fenn kell állniuk, máskülönben nincs helye határozathozatalnak, amit az állandó ítélkezési gyakorlat is elismert, többek között a 2007. június 7‑iWunenburger kontra Bizottság ítélet (C‑362/05 P, EU:C:2007:322) 42. pontjában, és amire Pitruzella főtanácsnok is emlékeztetett az Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványának (C‑560/18 P, EU:C:2019:1052) 63–68. pontjában.
10

OF megtámadta ezt a határozatot a Tribunal Administrativo e Fiscal de Almada (almadai közigazgatási és adóügyi bíróság, Portugália) előtt, amely bíróság a 2018. június 27‑i ítéletével helyt adott a keresetének, és megsemmisítette az említett határozatot, megállapítva, hogy az eljárások elévültek, mivel az alapügyben szereplő ellenőrzési jelentés nem szakította meg az eljárások 2988/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében előírt négyéves elévülési idejét. Az IFAP fellebbezést nyújtott be ezen ítélet ellen a Tribunal Central Administrativo Sulhoz (déli központi közigazgatási bíróság, Portugália), amely hatályon kívül helyezte azt azon az alapon, hogy az elévülési időt, amely az említett jövedelemtámogatás OF‑nek való nyújtásakor, 2010. február 2‑án kezdődött, megszakította mind 2011. július 14‑én az alapügyben szereplő ellenőrzési jelentés OF‑fel való közlése, mind 2015. április 6‑án az előző pontban említett levél is, így az IFAP jogosulatlanul kapott összegek visszaköveteléséhez fűződő joga nem évült el.
62

A Törvényszék elnökhelyettese ezért a megtámadott végzés 45. pontjában csak azt a kárt vette figyelembe, amely a fellebbezők spanyol hatóságoknak való átadásából származhat. Pedig már az is súlyos és helyrehozhatatlan kárt okozna, ha a fellebbezőket letartóztatnák és – még ha csak korlátozott ideig is – fogva tartanák, annál is inkább, mivel ennek veszélye minden egyes tagállam területére történő beutazás esetén fennáll. A fellebbezők letartóztatására a velük szemben kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtása vagy a SIS II‑be vitt figyelmeztető jelzések alapján kerülhet sor. A fogva tartásukat ezt követően a végrehajtó igazságügyi hatóság a 2002/584 kerethatározat 12. cikke alapján rendelheti el. C. Puigdemont i Casamajó 2021. szeptember 23‑án Szardínián (Olaszország) történt letartóztatása és őrizetbe vétele arra utal, hogy a fellebbezők érvelése megalapozott.
69

A bírósági felülvizsgálat terjedelmének e figyelmen kívül hagyása a megtámadott ítélet 67. pontjában is tükröződik. A Törvényszék ugyanis e pontból kiindulva azt vizsgálta, hogy a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 20. cikkében előírt, legalább ötéves időtartamú házasságra vonatkozó feltétel – elkülönítve és az e melléklet 19. cikkétől függetlenül vizsgálva – a Charta 52. cikkének (1) bekezdése szempontjából arányos‑e abban az értelemben, hogy nem haladja meg nyilvánvalóan az uniós jogalkotó által elérni kívánt cél megvalósításához szükséges mértéket. Márpedig, amint az a jelen végzés 66. pontjából kitűnik, a Törvényszéknek még a Charta ezen rendelkezésével összefüggésben is meg kellett volna elégednie annak vizsgálatával, hogy a jelen ügyben megállapított különbségtételt, vagyis azt, hogy a házasság minimális időtartamára vonatkozó feltétel a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 20. cikkének hatálya alá tartozó helyzetekben még akkor is teljesítendő, ha az e melléklet 19. cikkének hatálya alá tartozó esetekben nem követelik meg, és egyébként az összes ilyen helyzet összehasonlítható, önkényesnek vagy nyilvánvalóan nem megfelelőnek kellett tekinteni az uniós jogalkotó által kitűzött, e két rendelkezés közös céljának fényében.
6

A személyzeti szabályzat VII. melléklete 1. cikke (2) bekezdésének c) pontja előírja: „Háztartási támogatásra jogosult: […] c) az a tisztviselő, aki tartós társkapcsolatnak minősülő nem házassági viszonyban él [helyesen: aki tartós élettársként van bejegyezve], feltéve, hogy: i. a pár egy tagállam vagy egy tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága által elismert jogi okmányokat mutat be, amelyek igazolják élettársi státuszukat [helyesen: hivatalos okiratot mutat be, amely igazolja élettársi jogállásukat]; ii. egyik fél sem áll házassági jogviszonyban vagy másik nem házassági társkapcsolatban [helyesen: vagy más élettársi kapcsolatban]; iii. a felek nem állnak a következő rokonsági viszonyok valamelyikében: szülő, gyermek, nagyszülő, unoka, testvér, nagynéni, nagybácsi, unokahúg, unokaöcs, vő, meny; iv. a pár egy tagállamban nem léphet legális házasságra [helyesen: törvényes házasságra]; e pont alkalmazásában akkor tekinthető úgy, hogy egy pár legális házasságra [helyesen: törvényes házasságra] léphet, ha a pár tagjai eleget tesznek egy ilyen párok házasságkötését engedélyező tagállam jogszabályaiban megállapított feltételek mindegyikének; […]”
73

Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdése értelmében, ha a Bíróság a Törvényszék határozatát hatályon kívül helyezi, az ügyet maga is eldöntheti érdemben, amennyiben a per állása megengedi, illetve azt határozathozatalra visszautalhatja a Törvényszékhez. E rendelkezés az Európai Unió Bírósága alapokmánya 57. cikkének második bekezdése alapján benyújtott fellebbezésekre is alkalmazandó (a Bíróság elnökhelyettesének 2022. május 24‑iPuigdemont i Casamajó és társai kontra Parlament és Spanyolország végzése, C‑629/21 P(R), EU:C:2022:413, 172. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
1

Fellebbezésével az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) az Európai Unió Törvényszéke 2022. március 16‑i Nowhere kontra EUIPO – Ye (APE TEES) ítéletének (T‑281/21, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2022:139) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítélettel a Törvényszék egyrészt hatályon kívül helyezte az EUIPO második fellebbezési tanácsának a Nowhere Co. Ltd és J. Ye közötti felszólalási eljárásban 2021. február 10‑én hozott határozatát (R 2474/2017‑2. sz. ügy; a továbbiakban: a vitatott határozat), másrészt pedig a Nowhere keresetét az ezt meghaladó részében elutasította.
5

Az említett irányelv „Egységes európai közbeszerzési dokumentum” címet viselő 59. cikke értelmében: „(1) Az ajánlatkérő szervnek a részvételi jelentkezések vagy ajánlatok benyújtásakor a hatóságok vagy harmadik felek által kibocsátott igazolások helyett előzetes bizonyítékként a gazdasági szereplő naprakész nyilatkozatából álló egységes európai közbeszerzési dokumentumot is el kell fogadnia előzetes bizonyítékként annak megerősítésére, hogy az érintett gazdasági szereplő megfelel a következő feltételek mindegyikének: a) nincsen az 57. cikkben felsorolt helyzetek egyikében sem, amelyek miatt a gazdasági szereplőket ki kell, illetve ki lehet zárni; b) megfelel az 58. cikk alapján meghatározott vonatkozó kiválasztási szempontoknak; c) adott esetben megfelel a 65. cikk alapján meghatározott objektív szabályoknak és kritériumoknak. Ha a gazdasági szereplő a 63. cikknek megfelelően más szervezetek kapacitásait veszi igénybe, az egységes európai közbeszerzési dokumentumnak e szervezetek vonatkozásában is tartalmaznia kell az e cikk első albekezdésében említett információkat. Az egységes európai közbeszerzési dokumentumban a gazdasági szereplő egyrészt hivatalosan kinyilvánítja, hogy az adott kizárási ok nem áll fenn, és/vagy az adott kiválasztási kritérium teljesül, másrészt megadja az ajánlatkérő szerv által kért releváns információkat. A nyilatkozatnak emellett tartalmaznia kell, hogy a kiegészítő iratok kiállításáért melyik hatóság vagy harmadik fél a felelős, továbbá tartalmaznia kell a gazdasági szereplő arra vonatkozó hivatalos nyilatkozatát, hogy kérésre haladéktalanul be tudja mutatni az említett kiegészítő iratokat. […] (4) Az ajánlatkérő szerv az eljárás során bármikor kérheti az ajánlattevőket és a részvételre jelentkezőket, hogy nyújtsák be az összes kiegészítő iratot vagy azok egy részét, amennyiben az az eljárás megfelelő lefolytatásához szükséges. Az ajánlatkérő szervnek a szerződés odaítélése előtt – kivéve a 33. cikk (3) bekezdésének vagy (4) bekezdése a) pontjának megfelelően megkötött keretmegállapodásokon alapuló szerződések tekintetében – fel kell kérnie azt az ajánlattevőt, amelynek a szerződést odaítélte, hogy nyújtsa be a 60. cikk – és adott esetben a 62. cikk – szerinti naprakész igazoló dokumentumokat. Az ajánlatkérő szerv felkérheti a gazdasági szereplőket arra, hogy egészítsék ki vagy pontosítsák az 60. és a 62. cikk értelmében benyújtott igazolásokat. (5) A (4) bekezdéstől eltérve, a gazdasági szereplők számára nem írható elő a kiegészítő iratok vagy más igazolások benyújtása, ha és olyan mértékben, amennyiben az ajánlatkérő szervnek lehetősége van arra, hogy egy bármelyik tagállamban lévő, ingyenesen hozzáférhető nemzeti adatbázisba – például nemzeti közbeszerzési nyilvántartásba, virtuális céginformációs rendszerbe, elektronikus dokumentumtároló rendszerbe vagy előminősítési rendszerbe – belépve közvetlenül hozzájuthasson az igazolásokhoz vagy egyéb releváns információkhoz. […]”
a)

az 1612/68 rendeletet (1) és azzal együtt az Európai Unió Bíróságának a C-413/99. sz., Baumbast és R kontra Secretary of State for the Home Department ügyben 2002. szeptember 17-én hozott ítéletében (EBHT 2002., I-7091. o.), a C-310/08. sz., London Borough of Harrow kontra Ibrahim ügyben 2010. február 23-án hozott ítéletében (EBHT-ban még nem tették közzé) és a C-480/08. sz., Teixeira kontra London Borough of Lambeth ügyben 2010. február 23-án hozott ítéletében (EBHT-ban még nem tették közzé) kifejtett indokolást kell alkalmazni;
HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 145/11

2011. február 24-én benyújtott kereset — Európai Bizottság kontra Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága

(C-86/11. sz. ügy)

2011/C 145/15

Az eljárás nyelve: angol

Felek

Felperes: Európai Bizottság (képviselő: R. Lyal meghatalmazott)

Alperes: Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága

Kereseti kérelmek

— A Bíróság állapítsa meg, hogy az Egyesült Királyság — mivel megengedi, hogy nem adóalanyok is HÉA-csoport (egyetlen HÉA-alany) tagjai legyenek — nem teljesítette a közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i 2006/112/EK tanácsi irányelv (1) 9. és 11. cikkéből eredő kötelezettségeit;

— Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságát kötelezze a költségek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

Adókönnyítés és az esetleges visszaélések elkerülése végett a HÉA-irányelv megengedi a tagállamoknak, hogy két vagy ennél több adóalanyt együttesen egyetlen adóalanyként kezeljenek. A Bizottság azt állítja, hogy az irányelv nem engedi meg, hogy ilyen csoportban nem adóalanyok is részt vegyenek, és így nem adóalanyokra is kiterjesszék az adóalanyok jogait és kötelezettségeit. Ennélfogva az irányelvvel ellentétes az egyesült királysági szabályozás, amely megengedi, hogy nem adóalanyok is HÉA-csoportban vegyenek részt.

(1) HL L 347., 1. o.
2.

Ha az első kérdésre igenlő válasz adandó: a) A vallásszabadság lényegi eleme az otthon és az annak szomszédságában lévő területeken történő hitvallásra és hitbéli tevékenységre korlátozódik-e, vagy a 2004/83 irányelv 9. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett üldöztetés akkor is megvalósul, ha a származási országban a nyilvános vallásgyakorlás az életet, testi épséget és a szabadságot veszélyezteti, és a kérelmező ezért tartózkodik tőle? b) Ha a vallásszabadság lényegi eleme magában foglalhat egyes nyilvánosan végzett hitbéli tevékenységeket is: Elegendő-e ebben az esetben a vallásszabadság súlyos megsértéséhez, hogy a kérelmező vallási identitásának megőrzése érdekében ezt a hitbéli tevékenységet önmagára nézve elengedhetetlennek tartja, avagy szükséges ezen felül az is, hogy a vallási közösség, amelyhez a kérelmező tartozik, ezt a vallási tevékenységet vallási tanai központi elemének tartsa, avagy az olyan egyéb körülményekből, mint a származási országban uralkodó általános viszonyok, adódhatnak-e további korlátozások?
HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 179/11

A Bundeskommunikationssenat (Ausztria) által 2011. április 4-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Publikumsrat des Österreichischen Rundfunks kontra Österreichischer Rundfunk

(C-162/11. sz. ügy)

2011/C 179/20

Az eljárás nyelve: német

A kérdést előterjesztő bíróság

Bundeskommunikationssenat (Ausztria)

Az alapeljárás felei

Felperes: Publikumsrat des Österreichischen Rundfunks

Alperes: Österreichischer Rundfunk

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

Úgy kell-e értelmezni a 89/552 irányelv módosításáról szóló, 1997. június 19-i 97/36/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (1) módosított, a tagállamok törvényi, rendeleti vagy közigazgatási intézkedésekben megállapított, televíziós műsorszolgáltató tevékenységre vonatkozó egyes rendelkezéseinek összehangolásáról szóló, 1989. október 3-i 89/552/EGK tanácsi irányelv (2) 1. cikkének c) pontját, 10. és 11. cikkét, valamint 18. cikkének (3) bekezdését, hogy valamely műsorszolgáltató részéről a saját (szabadon fogható) műsoraival és programjaival kapcsolatban a műsoraiban és programjaiban tett bármely jellegű közleményei a „televíziós reklám” fogalmába (1. cikk c) pont) tartoznak, és következésképpen az efféle közleményekre is alkalmazandók többek között az elkülönítésre és felismerhetőségre vonatkozó 10. cikk szerinti, valamint a reklám elhelyezésére vonatkozó 11. cikk szerinti rendelkezések?

(1) HL L 202., 60. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 321. o.

(2) HL L 298., 23. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 224. o.
HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 179/13

A Törvényszék (hetedik tanács) T-122/09. sz., Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd, Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd kontra az Európai Unió Tanácsa ügyben 2011. február 17-én hozott ítélete ellen az Európai Bizottság által 2011. április 26-án benyújtott fellebbezés

(C-195/11. P. sz. ügy)

2011/C 179/24

Az eljárás nyelve: angol

Felek

Fellebbező: az Európai Bizottság (képviselők: T. Maxian Rusche, H. van Vliet meghatalmazottak)

A többi fél az eljárásban: Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd, Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd, az Európai Unió Tanácsa

A fellebbező kérelmei

— A Bíróság helyezze hatályon kívül a Törvényszék ítéletét;

— A Bíróság az első fokú eljárás felpereseit kötelezze a Bizottság fellebbezési eljárással kapcsolatban felmerült költségeinek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

A megtámadott határozat rendelkező részének 1. pontja megsemmisíti az 1355/2008/EK tanácsi rendeletet (1), amennyiben az a Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd-re és a Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd.-re (a „felperesek”) vonatkozik, és ezzel teljes mértékben megsemmisítette a kivetett dömping-ellenes vámot, így a felperesek importjainak tekintetében nulla dömping-ellenes vámhoz vezetett.

A Bizottság úgy érvel, hogy a Törvényszék túllépte a kereseti kérelem korlátait, amikor teljes mértékben megsemmisítette a vámot, annak ellenére, hogy a felperesek maguk is elismerik, hogy a kiigazítást, ami kértek, csupán a termékeikre kivetett dömpingellenes vám csökkentését vonta volna maga után.

Ennélfogva a Bizottság szerint a megtámadott határozat rendelkező része sérti az EUMSZ 264. cikke első bekezdését, az EUMSZ 254. cikk hatodik bekezdésével összefüggésben, valamint az arányosság elvét. A rendelet egészének a felperesek vonatkozásában történő megsemmisítésre aránytalan a Törvényszék által elfogadott egyetlen megsemmisítési jogalaphoz képest. Ráadásul túllépi a kereseti kérelem határait.

(1) A Kínai Népköztársaságból származó egyes feldolgozott vagy tartósított citrusfélék (mandarin stb.) behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről szóló, 2008. december 18-i 1355/2008/EK tanácsi rendelet (HL 2008. L 350., 35. o.)
HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 194/10

A Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Egyesült Királyság) által 2011. április 8-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd kontra Sportradar GmbH (Németországban bejegyzett társaság), Sportradar (Svájcban bejegyzett társaság)

(C-173/11. sz. ügy)

2011/C 194/13

Az eljárás nyelve: angol

A kérdést előterjesztő bíróság

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Az alapeljárás felei

Felperesek: Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd

Alperesek: Sportradar GmbH (Németországban bejegyzett társaság), Sportradar (Svájcban bejegyzett társaság)

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1. Ha az egyik fél a 96/9/EK irányelv (1) szerint sui generis jog alapján védett adatbázisból adatokat tölt fel saját, az A tagállamban található szerverére és egy, a B tagállamban tartózkodó felhasználó kéréseinek eleget téve a szerver elküldi az említett adatokat a felhasználó gépére, hogy az adatokat e gép memóriája eltárolja, és azok megjelenjenek annak képernyőjén a) az adatküldés az azt megvalósító fél általi „kimásolásnak” vagy „újrahasznosításnak” minősül? b) megvalósul-e az adatküldő fél általi esetleges kimásolás és/vagy újrahasznosítás i) kizárólag A tagállamban, ii) kizárólag B tagállamban, vagy iii) mind A, mind B tagállamban?

(1) Az adatbázisok jogi védelméről szóló, 1996. március 11-i 96/9/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 1996., L 77., 20. o.; magyar nyelvű különkiadás: 13. fejezet, 15. kötet, 459. o.)
2.

Az első kérdésre adott nemleges válasz esetén összeegyeztethető-e az EK- Szerződés 43. és 49. cikkével az a nemzeti szabályozás, amely a tevékenységek kizárólag ellenőrzött mederben történő gyakorlása érdekében a szóban forgó ágazatban működő vállalkozások felett gyakorolt ellenőrzésen keresztül küzd a bűnözés ellen, és amely a szerencsejátékok megvalósítására, igazgatására, szervezésére és lebonyolítására vonatkozóan kizárólagos jogot ad egyetlen vállalkozásnak, ha e jog megadása egyúttal olyan hatással is bír, hogy a vonatkozó kínálatot korlátlanul fejleszti; illetve szükség van e minden esetben arra — annak érdekében is, hogy ez a korlátozás megfelelőnek legyen tekinthető a bűnözés leküzdése céljának eléréséhez —, hogy a kínálat fejlesztése ellenőrzött legyen, azaz, hogy a fejlesztés a cél eléréséhez szükséges mértékű legyen, és ne lépje azt túl? Abban az esetben, ha a szóban forgó fejlesztést mindenképpen ellenőrizni kell, e tekintetben ellenőrzöttnek tekinthető-e az, amikor ebben az ágazatban kizárólagos jogot adnak egy, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésben felsorolt jellemzőkkel rendelkező szervezetnek? Végezetül abban az esetben, ha úgy tekintjük, hogy a szóban forgó kizárólagos jog megadása a szerencsejáték kínálat ellenőrzött fejlesztéséhez vezet, annak egy vállalkozás számára történő megadása meghaladja-e a szükséges mértéket abban az értelemben, hogy ugyanazon cél eredményesen elérhető a jogosultság több vállalkozás számára történő megadása által is?
2.

Az első kérdésre adott nemleges válasz esetén összeegyeztethető-e az EK- Szerződés 43. és 49. cikkével az a nemzeti szabályozás, amely a tevékenységek kizárólag ellenőrzött mederben történő gyakorlása érdekében a szóban forgó ágazatban működő vállalkozások felett gyakorolt ellenőrzésen keresztül küzd a bűnözés ellen, és amely a szerencsejátékok megvalósítására, igazgatására, szervezésére és lebonyolítására vonatkozóan kizárólagos jogot ad egyetlen vállalkozásnak, ha e jog megadása egyúttal olyan hatással is bír, hogy a vonatkozó kínálatot korlátlanul fejleszti; illetve szükség van-e minden esetben arra — annak érdekében is, hogy ez a korlátozás megfelelőnek legyen tekinthető a bűnözés leküzdése céljának eléréséhez —, hogy a kínálat fejlesztése ellenőrzött legyen, azaz, hogy a fejlesztés a cél eléréséhez szükséges mértékű legyen, és ne lépje azt túl? Abban az esetben, ha a szóban forgó fejlesztést mindenképpen ellenőrizni kell, e tekintetben ellenőrzöttnek tekinthető-e az, amikor ebben az ágazatban kizárólagos jogot adnak egy, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésben felsorolt jellemzőkkel rendelkező szervezetnek? Végezetül abban az esetben, ha úgy tekintjük, hogy a szóban forgó kizárólagos jog megadása a szerencsejáték kínálat ellenőrzött fejlesztéséhez vezet, annak egy vállalkozás számára történő megadása meghaladja-e a szükséges mértéket abban az értelemben, hogy ugyanazon cél eredményesen elérhető a jogosultság több vállalkozás számára történő megadása által is?
HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 211/16

Az Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Egyesült Királyság) által 2011. május 13-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs kontra Able UK Ltd

(C-225/11. sz. ügy)

2011/C 211/31

Az eljárás nyelve: angol

A kérdést előterjesztő bíróság

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Egyesült Királyság)

Az alapeljárás felei

Felperes: Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

Alperes: Able UK Ltd

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1. Úgy kell-e értelmezni a HÉA-irányelv (1) 151. cikke (1) bekezdésének c) pontját, hogy az mentesíti az adó alól az Egyesült Királyság területén az Amerikai Egyesült Államok Haditengerészete elavult hajóinak bontására irányuló, az Amerikai Egyesült Államok Közlekedési Minisztériumának Tengerészeti Hatósága számára végzett szolgáltatásnyújtást a következő körülmények egyikének vagy mindegyikének fennállása esetén: a) amennyiben a szolgáltatásnyújtást nem a közös védelmi feladatokban részt vevő NATO-tagállam fegyveres erőinek egyik egysége számára vagy polgári állományuk felhasználására végzik; b) amennyiben a szolgáltatásnyújtást nem a NATO valamelyik tagállamának az Egyesült Királyságban állomásozó vagy oda látogató fegyveres erőinek egyik egysége számára vagy polgári állományuk felhasználására végzik?

(1) 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL L 347., 1. o.)