A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2022. november 24.*
„Előzetes döntéshozatal  –  Adózás  –  Hozzáadottérték-adó (héa)  –  2006/112/EK irányelv  –  
167. és 168. cikk  –  Az előzetesen felszámított héa levonásához való jog  –  Az adócsalás 
tilalmának elve  –  Értékesítési lánc  –  A levonási jog megtagadása csalás esetén  –  Adóalany  –  
A termék második vevője  –  Az első beszerzéskor fizetendő héa egy részére vonatkozó 
adócsalás  –  Az adólevonási jog megtagadásának hatálya ”
A C-596/21. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a 
Finanzgericht Nürnberg (nürnbergi pénzügyi bíróság, Németország) a Bírósághoz 2021. 
szeptember 28-án érkezett, 2021. szeptember 21-i határozatával terjesztett elő az
A
és
a Finanzamt M
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: E. Regan tanácselnök, D. Gratsias (előadó), M. Ilešič, I. Jarukaitis és Csehi Z. bírák,
főtanácsnok: P. Pikamäe,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
– a német kormány képviseletében J. Möller és R. Kanitz, meghatalmazotti minőségben,
– a cseh kormány képviseletében O. Serdula, M. Smolek, és J. Vláčil, meghatalmazotti 
minőségben,
– az Európai Bizottság képviseletében R. Pethke és V. Uher, meghatalmazotti minőségben,
HUHatározatok Tára
* Az eljárás nyelve: német.
ECLI:EU:C:2022:921                                                                                                          1
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy 
elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2010. július 13-i 2010/45/EU irányelvvel (HL 2010. 
L 189., 1. o.) módosított, a közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i
2006/112/EK tanácsi irányelv (HL 2006. L 347., 1. o.; helyesbítések: HL 2007. L 335., 60. o.; HL 
2015. L 323., 31. o.; a továbbiakban: 2006/112 irányelv) 167., 168. és 178. cikkének értelmezésére 
vonatkozik.
2 E kérelmet az A és a Finanzamt M (m.-i adóhivatal, Németország; a továbbiakban: adóhatóság) 
között egy gépkocsinak a 2011-es adóévben történt beszerzése címén előzetesen megfizetett 
hozzáadottérték-adó (héa) levonásához való jog megtagadása tárgyában folyamatban lévő jogvita 
keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
3 A 2006/112 irányelv „Adóztatandó ügyletek” címet viselő IV. címének „Termékértékesítés” című 
1. fejezetében szereplő 14. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerint termékértékesítésnek minősül 
a termék vásárlásra vagy eladásra szóló bizományi szerződés alapján történő átadása.
4 Ezen irányelv „Adólevonás” címet viselő X. címének „Az adólevonási jog keletkezése és hatálya” 
című 1. fejezetében szereplő 167. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Az adólevonás joga abban az időpontban keletkezik, amikor a levonható adó megfizetési 
kötelezettsége keletkezik.”
5 Az említett irányelv ugyanezen 1. fejezetben található 168. cikke előírja:
„Az adóalany, amennyiben a termékeket és szolgáltatásokat az adóköteles tevékenységének 
folytatása szerinti tagállamban adóköteles tevékenységéhez használja fel, jogosult az általa 
fizetendő adó összegéből levonni a következő összegeket:
a)a részére más adóalany által teljesített vagy teljesítendő termékértékesítés vagy 
szolgáltatásnyújtás után az ebben a tagállamban fizetendő vagy megfizetett HÉA-t;
[…]”
2                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:9212022. 11. 24- I ÍTÉLET – C-596/21. SZ. ÜGY 
FINANZAMT M (A HÉALEVONÁSHOZ VALÓ JOG TERJEDELME )
6 Ugyanezen irányelv említett X. címének „Az adólevonási jog gyakorlásának szabályai” című 
4. fejezetében található 178. cikke értelmében:
„Az adóalanynak adólevonási joga gyakorlásához az alábbi feltételeket kell teljesítenie:
a)a 168. cikk a) pontjában említett, termékértékesítéshez vagy szolgáltatásnyújtáshoz kapcsolódó 
adólevonáshoz a XI. cím 3. fejezete 3–6. szakaszának megfelelően kiállított számlával kell 
rendelkeznie;
[…]”
7 A 2006/112 irányelv 203. cikke, amely ezen irányelv „Az adóalanyok és egyes nem adóalanyok 
kötelezettségei” című XI. címének „Fizetési kötelezettség” címet viselő 1. fejezetében szerepel, a 
következőket mondja ki:
„A HÉA-t bármely olyan személynek meg kell fizetnie, aki HÉA-t tüntet fel a számlán.”
8 Az említett irányelv XI. címének „Vegyes rendelkezések” című 7. fejezetében szereplő 
273. cikkének szövege a következő:
„A tagállamok megállapíthatnak más kötelezettségeket is, amelyeket szükségesnek ítélnek a HÉA 
pontos behajtása és az adócsalás megakadályozása érdekében, arra a követelményre is figyelemmel, 
hogy az adóalanyok által teljesített belföldi és tagállamok közötti ügyleteket egyenlő bánásmódban kell 
részesíteni, és feltéve, hogy az ilyen kötelezettségek nem támasztanak a tagállamok közötti 
kereskedelemben a határátlépéssel összefüggő alaki követelményeket.
Az első albekezdésben említett lehetőséget nem lehet a 3. fejezetben meghatározott kötelezettségeket 
meghaladó további számlázási kötelezettségek előírására felhasználni.”
A német jog
9 Az Umsatzsteuergesetz (a forgalmi adóról szóló törvény, a továbbiakban: UStG) 3. §-ának 
(3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A bizományi szerződés (a Handelsgesetzbuch [kereskedelmi törvénykönyv] 383. cikke) alapján 
létrejött ügylet esetében a teljesítésre a bizományos és a megbízó között kerül sor. Az eladási 
bizomány esetén a bizományost kell vevőnek tekinteni, a vételi bizomány esetén pedig a megbízót.”
10 Az UStG 15. §-ának (1) bekezdése az alapügy tényállásának megvalósulása idején hatályos 
változatában a következőket írja elő:
„A vállalkozó előzetesen felszámított adóként a következő összegeket vonhatja le:
1)a törvény alapján olyan termékértékesítés vagy szolgáltatásnyújtás után fizetendő adót, amelyet 
valamely más vállalkozó teljesített a vállalkozása részére. Az adólevonási jog gyakorlásának 
feltétele, hogy a vállalkozó rendelkezzen a 14. és 14a. § szerint kiállított számlával. […]”
ECLI:EU:C:2022:921                                                                                                                  32022. 11. 24- I ÍTÉLET – C-596/21. SZ. ÜGY 
FINANZAMT M (A HÉALEVONÁSHOZ VALÓ JOG TERJEDELME )
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
11 2011-ben A, kereskedő és az alapeljárás felperese, C-től, aki azt állította, hogy ő W, vállalkozása 
céljára használt gépkocsit vásárolt (a továbbiakban: vitatott gépkocsi). W tudta, hogy C neki adja ki 
magát, és ahhoz hozzájárult. C 52 100,84 eurót és 9899,16 euró összegű héát tartalmazó számlát 
állított ki W részére a vitatott gépkocsi értékesítéséről, míg W ezt követően az alapeljárás felperese 
részére 64 705,88 euró plusz héa címén 12 294,12 euró összegű számlát állított ki. W ezt a számlát 
átadta C részére, aki azt továbbította az alapeljárás felperesének.
12 A összesen 77 000eurót fizetett C részére, amely a termék értéke címén 64 705,88 eurót, a vonat -
kozó héa címén pedig 12 294,12 eurót tett ki. C a teljes összeget megtartotta maga számára. A 
könyvelésében és adóbevallásaiban C az általa W részére kiállított számlán feltüntetett 52 100,84
euró összegű vételárat és 9899,16 euró héát tüntetett fel. C következésképpen az ez utóbbi összeg 
után beszedett adó, azaz 9899,16 euró megfizetésére szorítkozott. W a maga részéről sem a 
könyvelésében, sem adóbevallásaiban nem szerepeltette az ügyletet, és így nem fizetett adót ezen 
az alapon.
13 A a vitatott gépkocsi megvásárlása címén 12 294,12 euró előzetesen megfizetett héa levonását 
kérte. Az adóhatóság úgy véli, hogy A nem gyakorolhatja levonási jogát az előzetesen megfizetett 
héa összege tekintetében, mivel nem hagyhatta figyelmen kívül a C által elkövetett adócsalást.
14 A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az általa „rendkívülinek” minősített több esemény 
bekövetkezésére tekintettel A-nak ellenőriznie kellett volna szerződéses partnerének kilétét. Ezen 
ellenőrzés lehetővé tette volna számára egyrészt annak megállapítását, hogy C szándékosan 
elhallgatta személyazonosságát, aminek nem lehetett más célja, mint hogy a vitatott gépkocsi 
értékesítése címén héacsalást kövessen el, másrészt hogy W-nek nem állt szándékában teljesíteni 
az adókötelezettségét.
15 A kérdést előterjesztő bíróság szerint az UStG 15. §-a (1) bekezdése első mondatának 1. pontjában 
előírt, az előzetesen felszámított héa levonására vonatkozó feltételek teljesülnek a W által A-nak 
címzett számlán héa címén feltüntetett 12 294,12 eurós összeg tekintetében. A W által a C cselek -
ményeihez való hozzájárulás azt eredményezi, hogy e két szereplő között atipikus eladási bizomá -
nyi szerződés jött létre, abban az értelemben, hogy a bizományos, azaz C egyúttal W – aki a 
megbízó – képviselője. Úgy kell tehát tekinteni, hogy először C értékesítette a vitatott gépkocsit 
W-nek, és hogy W ezt követően értékesítette e gépkocsit A részére.
16 A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a Bundesfinanzhof (szövetségi pénzügyi bíróság, 
Németország) ítélkezési gyakorlata szerint A-val szemben megtagadható az 12 294,12 euró összeg 
levonása, noha először is a C által elkövetett héacsalás összege csak 2394,96 euró volt, másodszor 
pedig, hogy a ténylegesen megfizetett adó és az ügyletek szabályos megvalósulása esetében fize-
tendő adó közötti különbség pontosan ez utóbbi összegnek felel meg.
17 A kérdést előterjesztő bíróság ugyanakkor úgy véli, hogy az előzetesen felszámított héa levonását 
csak annyiban kell megtagadni, amennyiben az szükségesnek bizonyul a csalárd magatartás által 
okozott adóbevétel-kiesés kiegyenlítéséhez. Mindemellett a kérdést előterjesztő bíróság azt is 
megjegyzi, hogy a 2021. április 14-i Finanzamt Wilmersdorf végzés (C-108/20 , EU:C:2021:266 , 
35.pont ) szerint az előzetesen felszámított héa levonásához való jog megtagadása nem attól a 
kérdéstől függ, hogy az adócsalásban részt vevő személy abból adóelőnyt vagy gazdasági előnyt 
szerzett-e, hanem a csalárd ügyletek megakadályozására irányul azáltal, hogy meghiúsítja a csalás 
tárgyát képező termékek és szolgáltatások értékesítését.
4                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:9212022. 11. 24- I ÍTÉLET – C-596/21. SZ. ÜGY 
FINANZAMT M (A HÉALEVONÁSHOZ VALÓ JOG TERJEDELME )
18 E körülmények között a kérdést előterjesztő bíróság az előzetesen felszámított héa levonásához 
való jog megtagadásának az állam által elszenvedett adókiesésre való korlátozása mellett érvel. E 
kiesést úgy kell kiszámítani, hogy a szolgáltatások összessége után jogszabály szerint fizetendő 
adó összegét összehasonlítják a ténylegesen megfizetett adó összegével. E megközelítés szerint A 
az általa előzetesen megfizetett adó címén 9899,16 euró összeget jogosult levonni. Kizárólag az ezt 
meghaladó, azaz az állam által elszenvedett adókiesésnek megfelelő 2394,96 euró levonást kell 
megtagadni tőle.
19 E körülmények között a Finanzgericht Nürnberg (nürnbergi pénzügyi bíróság, Németország) úgy 
határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket 
terjeszti a Bíróság elé:
„1)Megtagadható-e a termék második vevőjétől a vásárlással kapcsolatos adólevonás azért, mert 
tudnia kellett volna, hogy az eredeti eladó héacsalást követett el az első értékesítés során, 
jóllehet az első vevő is tudta, hogy az eredeti eladó héacsalást követett el az első értékesítés 
során?
2)Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén: A második vevő esetében a csalás által okozott 
adókiesés összegére kell-e korlátozni a megtagadás összegét?
3)A második kérdésre adandó igenlő válasz esetén: Hogyan kell kiszámítani az adókiesést:
a)az értékesítési láncban a törvény alapján fizetendő adónak a ténylegesen megállapított 
adóval való összevetése útján,
b)az értékesítési láncban a törvény alapján fizetendő adónak a ténylegesen megfizetett adóval 
való összevetése útján vagy
c)valamely más módon?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Előzetes észrevételek
20 Jóllehet a kérdést előterjesztő bíróság három kérdése megfogalmazásában nem említette sem 
a 2006/112 irányelv egyetlen különös rendelkezését, és egyetlen általános jogelvet sem, a 
kérelméből mindazonáltal kitűnik, hogy e bíróság kérdései ezen irányelv 167. és 168. cikkének 
értelmezésére vonatkoznak, az adócsalás tilalmának elvével összefüggésben értelmezve, amely az 
uniós jog általános elvének minősül (lásd ebben az értelemben: 2021. április 29-i Granarolo ítélet, 
C-617/19 , EU:C:2021:338 , 63.pont ).
21 E tekintetben elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az adóalanyok azon joga, hogy az általuk 
fizetendő héából levonják az általuk beszerzett, illetve igénybe vett, és adóköteles 
tevékenységükhöz felhasznált áruk és szolgáltatások után fizetendő vagy előzetesen megfizetett 
héát, a közös héarendszer egyik alapelvét képezi. A 2006/112 irányelv 167. és azt követő 
cikkeiben foglalt levonásra vonatkozó jogosultság tehát a héarendszer elválaszthatatlan része, és 
főszabály szerint nem korlátozható, amennyiben a levonási jogával élni kívánó adóalany részéről 
az e jog gyakorlása feltételéül szabott valamennyi követelmény vagy anyagi és alaki jogi feltétel 
teljesül (lásd ebben az értelemben: 2021. november 11-i Ferimet ítélet, C-281/20 , EU:C:2021:910 , 
31.pont ).
ECLI:EU:C:2022:921                                                                                                                  52022. 11. 24- I ÍTÉLET – C-596/21. SZ. ÜGY 
FINANZAMT M (A HÉALEVONÁSHOZ VALÓ JOG TERJEDELME )
22 Az adólevonások rendszerének különösen az a célja, hogy a vállalkozót teljes egészében mentesítse 
a valamennyi gazdasági tevékenysége keretében fizetendő vagy megfizetett héa terhe alól. A közös 
héarendszer ebből következően valamennyi gazdasági tevékenység adóterhét illetően biztosítja a 
semlegességet, függetlenül e tevékenységek céljától és eredményeitől, feltéve hogy az említett 
tevékenységek főszabály szerint maguk is héakötelesek (2012. június 21-i Mahagében és Dávid
ítélet, C-80/11 és C-142/11 , EU:C:2012:373 , 39.pont ).
23 Ezenfelül az a kérdés, hogy vajon az érintett termékek korábbi és későbbi értékesítését terhelő héát 
befizették-e, vagy sem, az államkincstárba, nem befolyásolja az adóalany előzetesen megfizetett 
héa levonásához való jogát. A héa ugyanis minden egyes termelési és forgalmazási tevékenységre 
alkalmazandó az árat kitevő különböző költségelemek által közvetlenül viselt adó levonását 
követően (2012. június 21-i Mahagében és Dávid ítélet, C-80/11 és C-142/11 , EU:C:2012:373 , 
40.pont ).
24 Ugyanakkor az adócsalással és az adókikerüléssel, valamint az esetleges visszaélésekkel szembeni 
küzdelem a 2006/112 irányelv által elismert és előmozdított célkitűzés, és ekképpen a jogalanyok 
nem hivatkozhatnak az uniós jogi normákra csalárd módon vagy visszaélésszerűen. A nemzeti 
hatóságoknak és bíróságoknak meg kell tagadniuk az adólevonási jog által biztosított előnyt, ha 
objektív körülmények alapján megállapítható, hogy e jogra csalárd módon vagy visszaélésszerűen 
hivatkoztak (2021. április 14-i Finanzamt Wilmersdorf végzés, C-108/20 , EU:C:2021:266 , 21.pont ; 
2021. november 11-i Ferimet ítélet, C-281/20 , EU:C:2021:910 , 45. pont , valamint az ott 
hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
25 Az adólevonáshoz való jog által biztosított előnyt nemcsak akkor kell megtagadni, ha maga az 
adóalany követ el csalást, hanem akkor is, ha bizonyításra került, hogy ezen adóalanynak, aki 
számára a levonási jogot megalapozó termékeket értékesítették, illetve szolgáltatásokat 
nyújtották, tudomása volt, vagy tudomással kellett volna lennie arról, hogy ezen termékek 
beszerzése vagy ezen szolgáltatások igénybevétele által adócsalásra irányuló ügyletben vesz részt. 
Az ilyen adóalanyt ugyanis a 2006/112 irányelv alkalmazása szempontjából ezen adókijátszás 
résztvevőjének kell tekinteni, függetlenül attól, hogy az általa utóbb teljesített adóköteles ügyletei 
keretében termék továbbértékesítéséből, illetve a szolgáltatás felhasználásából nyeresége 
származik-e, vagy sem (lásd ebben az értelemben: 2021. április 14-i Finanzamt Wilmersdorf
végzés, C-108/20 , EU:C:2021:266 , 22.és 23.pont ; 2021. november 11-i Ferimet ítélet, C-281/20 , 
EU:C:2021:910 , 46.és 47.pont , valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26 Azonban a 2006/112 irányelvben előírt levonási jog rendszerével nem egyeztethető össze az, ha 
ezen jogot megtagadják azon adóalanytól, aki nem tudta vagy nem is tudhatta, hogy az érintett 
ügylet az eladó, illetve a szolgáltató által elkövetett adócsalás részét képezi, vagy hogy az 
értékesítési láncban az említett adóalany által teljesített ügyletet megelőző vagy követő másik 
ügylet héacsalást valósít meg. Az objektív felelősségi rendszer bevezetése ugyanis meghaladná az 
államkincstár érdekei megóvásához szükséges mértéket (2021. április 14-i Finanzamt Wilmersdorf
végzés, C-108/20 , EU:C:2021:266 , 25. pont ; 2021. november 11-i Ferimet ítélet, C-281/20 , 
EU:C:2021:910 , 49.pont ).
27 A 2006/112 irányelv 273. cikke alapján a tagállamoknak lehetőségük van intézkedéseket elfogadni 
a héa pontos beszedésének és az adócsalás megakadályozásának a biztosítása érdekében. 
Különösen, az uniós jog erre vonatkozó rendelkezéseinek hiányában az uniós jogi szabályozásban 
a héalevonási jog gyakorlására vonatkozóan előírt feltételek teljesítésének elmulasztása esetén a 
tagállamok hatáskörébe tartozik a számukra megfelelőnek tűnő szankciók megválasztása (2021. 
április 15-i Grupa Warzywna ítélet, C-935/19 , EU:C:2021:287 , 25.pont ).
6                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:9212022. 11. 24- I ÍTÉLET – C-596/21. SZ. ÜGY 
FINANZAMT M (A HÉALEVONÁSHOZ VALÓ JOG TERJEDELME )
28 E megfontolásokra tekintettel kell megvizsgálni a kérdést előterjesztő bíróság által feltett 
különböző kérdéseket.
Az első kérdésről
29 Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2006/112 irányelv 
167. és 168. cikkét az adócsalás tilalmának elvére tekintettel úgy kell-e értelmezni, hogy valamely 
termék második beszerzőjétől megtagadható az előzetesen megfizetett héa levonásának 
kedvezménye, amennyiben tudta vagy tudnia kellett volna, hogy e beszerzés az eredeti eladó által 
az első értékesítés során elkövetett héacsaláshoz kapcsolódik, még akkor is, ha az első vevő is 
tudott e csalásról.
30 Amint az a jelen ítélet 26. pontjából kitűnik, pusztán az a tény, hogy az adóalany termékeket vagy 
szolgáltatásokat szerzett be, amikor tudta vagy tudnia kellett volna, hogy e beszerzéssel az 
értékesítési láncban, illetve a szolgáltatásnyújtás láncolatában előzetesen elkövetett héacsalást 
megvalósító ügyletben vesz részt, a 2006/112 irányelv alkalmazásában az e csalásban való 
részvételnek minősül. Az egyetlen pozitív cselekmény, amely az ilyen helyzetben az adólevonási 
jog megtagadásának megalapozása szempontjából döntő jelentőségű, e termékek vagy 
szolgáltatások beszerzése vagy igénybevétele. E beszerzés megkönnyíti a csalást azáltal, hogy 
lehetővé teszi az érintett termékek értékesítését, ami elegendő ahhoz, hogy a megfizetett héa 
levonásához való jog elvetéséhez vezessen (lásd ebben az értelemben: 2021. április 14-i Finanzamt 
Wilmersdorf végzés, C-108/20 , EU:C:2021:266 , 26.és 34.pont ).
31 Ebből következik, hogy amennyiben megfelelően bizonyítást nyer, hogy a második vevő tudta vagy 
tudnia kellett volna, hogy az eredeti eladó által elkövetett adócsalásról van szó, amit a kérdést 
előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia az alapügyben, az a tény, hogy valamely termék első 
beszerzője szintén ismeri az eredeti eladó által elkövetett adócsalást, és megkönnyíti azt, nem 
képezi akadályát annak, hogy e második vevőtől megtagadják az ezen csalással érintett vagy azt 
követően megvalósuló ügylet utáni héalevonást.
32 Az első kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy a 2006/112 irányelv 167. és 168. cikkét az 
adócsalás tilalmának elvére tekintettel úgy kell értelmezni, hogy valamely dolog második 
beszerzőjétől meg lehet tagadni az előzetesen felszámított héa levonásának kedvezményét azon az 
alapon, hogy tudta vagy tudnia kellett volna, hogy az eredeti eladó az első értékesítés során 
adócsalást követett el, még akkor is, ha az első beszerző is tudott e csalásról.
A második kérdésről
33 Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy 
a 2006/112 irányelv 167. és 168. cikkét az adócsalás tilalmának elvére tekintettel úgy kell 
értelmezni, hogy valamely termék második beszerzőjétől – amely termék az e beszerzést 
megelőző szakaszban az állam által beszedhető héának csak egy részét érintő csalárd ügylet tárgyát 
képezte – teljes mértékben megtagadható az ezen ügylet címén megfizetett héa levonásához való 
jog, vagy úgy, hogy erre kizárólag azon összeg erejéig kerülhet sor, amelynek tekintetében az 
adókiesést okozó csalást elkövették, amennyiben a második beszerző tudta vagy tudnia kellett 
volna, hogy e beszerzés csaláshoz kapcsolódott.
ECLI:EU:C:2022:921                                                                                                                  72022. 11. 24- I ÍTÉLET – C-596/21. SZ. ÜGY 
FINANZAMT M (A HÉALEVONÁSHOZ VALÓ JOG TERJEDELME )
34 E tekintetben mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy az adócsalással és az adókikerüléssel, 
valamint az esetleges visszaélésekkel szembeni küzdelem a 2006/112 irányelv által elismert és 
előmozdított célkitűzés, és ekképp a jogalanyok nem hivatkozhatnak az uniós jogi normákra 
csalárd módon vagy visszaélésszerűen. A nemzeti hatóságoknak és bíróságoknak meg kell 
tagadniuk az adólevonási jog által biztosított előnyt, ha objektív körülmények alapján 
megállapítható, hogy e jogra csalárd módon vagy visszaélésszerűen hivatkoztak (2021. április 14-i
Finanzamt Wilmersdorf végzés, C-108/20 , EU:C:2021:266 , 21.pont ; 2021. november 11-i Ferimet
ítélet, C-281/20 , EU:C:2021:910 , 45.pont , valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35 Ami a csalást illeti, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az adólevonáshoz való jog által biztosított 
előnyt nemcsak akkor kell megtagadni, ha maga az adóalany követ el csalást, hanem akkor is, ha 
bizonyításra került, hogy ezen adóalanynak, aki számára a levonási jogot megalapozó termékeket 
értékesítették, illetve szolgáltatásokat nyújtották, tudomása volt, vagy tudomással kellett volna 
lennie arról, hogy ezen termékek beszerzése vagy ezen szolgáltatások igénybevétele által 
adócsalásra irányuló ügyletben vesz részt. Ugyanis az ilyen adóalanyt a 2006/112 irányelv 
alkalmazása szempontjából ezen adókijátszás résztvevőjének kell tekinteni függetlenül attól, hogy 
az általa utóbb teljesített adóköteles ügyletei keretében termék továbbértékesítéséből, illetve a 
szolgáltatás felhasználásából nyeresége származik-e, vagy sem, ilyen helyzetben ugyanis az 
adóalany segítséget nyújt az adókijátszás elkövetőinek, és az adókijátszás részesévé válik (2021. 
április 14-i Finanzamt Wilmersdorf végzés, C-108/20 , EU:C:2021:266 , 22.és 23.pont ; 2021. 
november 11-i Ferimet ítélet, C-281/20 , EU:C:2021:910 , 46. és 47. pont , valamint az ott 
hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36 Ezt követően hangsúlyozni kell, hogy az alapeljárás felperese által előzetesen megfizetett héa 
levonásához való jog megtagadását el kell választani azoktól a szankcióktól, amelyeket a tagállam 
a 2006/112 irányelv 273. cikkének megfelelően előírhat. A csalásokat valójában a tagállamok által 
a jogellenes adójogi magatartásoktól való visszatartás érdekében meghatározott szankciók 
alkalmazása keretében kell büntetni (lásd ebben az értelemben: 2021. július 1-jei Tribunal 
Económico Administrativo Regional de Galicia ítélet, C-521/19 , EU:C:2021:527 , 26.és 38.pont ).
37 Ugyanakkor a harmonizált héaszabályozásnak megfelelően a nemzeti hatóságoknak és 
bíróságoknak meg kell tagadniuk a levonási jog által biztosított előnyt, ha objektív körülmények 
alapján megállapítást nyer, hogy e jogra csalárd módon hivatkoztak, vagy hogy az adóalany, aki 
részére a levonási jog megalapozásának alapjául szolgáló termékeket vagy szolgáltatásokat 
értékesítették vagy nyújtották, tudta vagy – amennyiben elvégezte volna a minden gazdasági 
szereplőtől észszerűen elvárható ellenőrzéseket – tudnia kellett volna, hogy a részvételével 
létrejött ügylet csaláshoz kapcsolódott (lásd ebben az értelemben különösen: 2012. június 21-i
Mahagében és Dávid ítélet, C-80/11 és C-142/11 , EU:C:2012:373 , 53., 54.és 59.pont ).
38 Mivel az adólevonásra jogosító adóköteles ügyletet érintő csalásról való tudomás hiánya – annak 
ellenére, hogy elvégezték azon ellenőrzéseket, amelyek minden gazdasági szereplőtől észszerűen 
elvárhatók – így a levonási jog hallgatólagos anyagi jogi feltételét képezi, azon adóalanytól, aki 
nem teljesíti e feltételt, teljes mértékben meg kell tagadni a levonási jogának gyakorlását (lásd 
ebben az értelemben: 2021. április 14-i Finanzamt Wilmersdorf végzés, C-108/20 , 
EU:C:2021:266 , 24., 31.és 33.pont ).
39 E következtetést megerősítik a nemzeti hatóságokat és bíróságokat terhelő azon kötelezettség 
mögött meghúzódó célok, hogy megtagadják a levonási jogot, ha az adóalany tudta vagy tudnia 
kellett volna, hogy az ügylet csalás részét képezi. Amint ugyanis a Bíróság ítélkezési gyakorlatából 
kitűnik, e követelmény célja többek között az, hogy arra kötelezze az adóalanyokat, hogy olyan 
8                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:9212022. 11. 24- I ÍTÉLET – C-596/21. SZ. ÜGY 
FINANZAMT M (A HÉALEVONÁSHOZ VALÓ JOG TERJEDELME )
gondossággal járjanak el, amely észszerűen elvárható minden gazdasági ügylet során annak 
biztosítása érdekében, hogy az általuk végzett ügyletekkel ne vegyenek részt adócsalásban (lásd 
ebben az értelemben: 2021. április 14-i Finanzamt Wilmersdorf végzés, C-108/20 , 
EU:C:2021:266 , 28.pont , valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
40 Márpedig az ilyen cél nem valósítható meg hatékonyan, ha a levonási jog megtagadását kizárólag a 
csalás tárgyát képezőnek megfelelő héaösszeg arányában korlátozzák, mivel ezáltal az adóalanyok 
kizárólag arra lennének ösztönözve, hogy megtegyék a megfelelő intézkedéseket az esetleges 
adócsalás következményeinek korlátozása érdekében, de nem szükségszerűen azokat, amelyek 
lehetővé teszik annak biztosítását, hogy az általuk végzett ügyletek ne vezessenek vagy járuljanak 
hozzá adócsaláshoz.
41 Végül a Bíróságnak már volt alkalma megállapítani, hogy az a körülmény, hogy az adóalany úgy 
szerzett be termékeket, illetve vett igénybe szolgáltatásokat, hogy közben tudta vagy tudnia kellett 
volna, hogy e termékek beszerzésével vagy szolgáltatások igénybevételével valamely korábban 
elkövetett, héacsalást megvalósító ügyletben vesz részt, elegendő annak megállapításához, hogy 
ezen adóalany részt vett ezen adócsalásban, és hogy megfosszák őt a levonási jog által biztosított 
előnytől (2021. november 11-i Ferimet ítélet, C-281/20 , EU:C:2021:910 , 56.pont ).
42 A második kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy a 2006/112 irányelvnek az adócsalás 
tilalmának elvével összefüggésben értelmezett 167. és 168. cikkét úgy kell értelmezni, hogy 
valamely termék második beszerzőjétől – amely termék az e beszerzést megelőző szakaszban az 
állam által beszedhető héának csak egy részét érintő csalárd ügylet tárgyát képezte – teljes 
mértékben meg kell tagadni az ezen ügylet címén megfizetett héa levonásához való jogot, 
amennyiben tudta vagy tudnia kellett volna, hogy e beszerzés csaláshoz kapcsolódott.
A harmadik kérdésről
43 Az első kérdésre adott válaszra tekintettel a harmadik kérdésre nem szükséges válaszolni.
A költségekről
44 Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt 
folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az 
észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek 
költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
1)A 2010. július 13-i 2010/45/EU irányelvvel módosított, a közös 
hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i 2006/112/EK tanácsi 
irányelv 167. és 168. cikkét az adócsalás tilalmának elvére tekintettel
a következőképpen kell értelmezni:
valamely dolog második beszerzőjétől meg lehet tagadni az előzetesen felszámított 
hozzáadottérték-adó (héa) levonásának kedvezményét azon az alapon, hogy tudta vagy 
tudnia kellett volna, hogy az eredeti eladó az első értékesítés során adócsalást követett 
el, még akkor is, ha az első beszerző is tudott e csalásról.
ECLI:EU:C:2022:921                                                                                                                  92022. 11. 24- I ÍTÉLET – C-596/21. SZ. ÜGY 
FINANZAMT M (A HÉALEVONÁSHOZ VALÓ JOG TERJEDELME )
2)A 2010/45/EU irányelvvel módosított, a közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló 
2006/112/EK tanácsi irányelv 167. és 168. cikkét az adócsalás tilalmának elvére 
tekintettel
a következőképpen kell értelmezni:
valamely termék második beszerzőjétől – amely termék az e beszerzést megelőző 
szakaszban az állam által beszedhető hozzáadottérték-adónak (héa) csak egy részét 
érintő csalárd ügylet tárgyát képezte – teljes mértékben meg kell tagadni az ezen ügylet 
címén megfizetett héa levonásához való jogot, amennyiben tudta vagy tudnia kellett 
volna, hogy e beszerzés csaláshoz kapcsolódott.
Aláírások
10                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:9212022. 11. 24- I ÍTÉLET – C-596/21. SZ. ÜGY 
FINANZAMT M (A HÉALEVONÁSHOZ VALÓ JOG TERJEDELME )