T‑59/07. sz. ügy

Polimeri Europa SpA

kontra

Európai Bizottság

„Verseny – Kartellek – A butadién gumi és a polimerizációs emulzióval előállított butadién‑sztirol gumi piaca – Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat – A jogsértő magatartás betudhatósága – Egységes jogsértés – A kartell fennállásának bizonyítása – Bírságok – A jogsértés súlya és időtartama – Súlyosító körülmények”

Az ítélet összefoglalása

1. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – A jogsértésnek és a jogsértés időtartamának a Bizottságra háruló bizonyítása – A bizonyítási teher terjedelme

(EK 81. cikk, (1) bekezdés és 82. cikk)

2. Verseny – Közigazgatási eljárás – Kifogásközlés – Jogi jelleg – Előkészítő jelleg

(EK 81. cikk)

3. Verseny – Közigazgatási eljárás – A Bizottság hatásköre – Jogosultság két különböző eljárás egyesítésére

(EK 81. cikk)

4. Verseny – Kartellek – Versenytorzítás – Értékelési szempontok – Versenykorlátozó cél – Megfelelő megállapítás

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

5. Verseny – Közösségi szabályok – Jogsértések – Betudhatóság

(EK 81. és EK 82. cikk)

6. Eljárás – Keresetlevél – Alaki követelmények – A felhozott jogalapok rövid ismertetése – A jogalap alátámasztására felhozott kifogásokra vonatkozó hasonló követelmények

(A Bíróság alapokmánya, 21. cikk; a Törvényszék eljárási szabályzata, 44. cikk, 1. §, c) pont)

7. Verseny – Kartellek – Versenytorzítás – Értékelési szempontok – Versenykorlátozó cél – Megfelelő megállapítás

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

8. Verseny – Kartellek – Vállalkozások közötti megállapodások – A jogsértés tekintetében a Bizottságra háruló bizonyítási teher – Korlátok

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

9. Verseny – Kartellek – Bizonyítás – Valamely vállalkozás bizottsági tájékoztatáskérésre adott válasza

(EK 81. és EK 82. cikk)

10. Verseny – Kartellek – Egységes jogsértést megvalósító megállapodások és összehangolt magatartások

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

11. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – A jogsértés jellege szerinti értékelés – Különösen súlyos jogsértések

(EK 81. cikk; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

12. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A Bizottság mérlegelési jogköre – A bírságok összege, valamint az érintett termék piacának teljes forgalma közötti arányosság biztosításának kötelezettsége – Hiány

(EK 81. és EK 82. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (3) bekezdés)

13. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A bírság elrettentő jellege

(EK 81. cikk; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)

14. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – Figyelembe vett forgalom

(EK 81. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés)

15. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Súlyosító körülmények – Visszaesés – Fogalom

(EK 81. cikk; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 2. pont)

16. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények – Valamely megállapodás tényleges alkalmazásának hiánya – Értékelés

(EK 81. cikk, 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 3. pont, második francia bekezdés)

1. Az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértésével kapcsolatos bizonyításfelvételt illetően a Bizottság kötelezettsége bizonyítani az általa megállapított jogsértést, és olyan bizonyítékokat előterjeszteni, amelyek a jogilag megkövetelt módon igazolják a jogsértést megvalósító körülmények fennállását. Így a Bizottságnak pontos és egybevágó bizonyítékokat kell szolgáltatnia azon szilárd meggyőződésének alátámasztására, hogy a jogsértés megtörtént.

Egyébiránt azok a tevékenységek, amelyek a versenyellenes magatartásokkal és megállapodásokkal függenek össze, általában titkosan folynak le, a találkozókat titkosan tartják, továbbá az erre vonatkozó dokumentáció a legminimálisabbra szorítkozik. Ebből következik, hogy még ha a Bizottság fel is fedez olyan iratokat, amelyek kifejezetten tanúsítják a piaci szereplők közötti jogellenes kapcsolatfelvételt, e dokumentumok általában töredékesek és szórványosak, és ezért gyakran következtetésekkel kell bizonyos részleteket rekonstruálni. Ezért az esetek nagy részében a versenyellenes magatartás vagy megállapodás létezését bizonyos egybeesésekből és ténykörülményekből kell kikövetkeztetni, amelyek együtt figyelembe véve, más összefüggő magyarázat hiányában a versenyszabályok megsértésének bizonyítékául szolgálhatnak.

E keretben a közösségi jog egyetlen előírása vagy általános elve sem tiltja, hogy a Bizottság valamely vállalkozással szemben más, jogsértés elkövetésével vádolt vállalkozások nyilatkozataira támaszkodjon. Ha ez nem így lenne, az EK 81. cikkel és az EK 82. cikkel ellentétes magatartások bizonyításának Bizottságra háruló terhe tarthatatlan lenne, és ellentétes a Szerződés alapján rá ruházott feladattal, hogy ezen előírások megfelelő alkalmazását felügyelje.

Így különösen a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény keretében tett nyilatkozatokkal kapcsolatban nincs olyan rendelkezés, amely megtiltaná a Bizottságnak, hogy arra használja az ilyen nyilatkozatokat, hogy a versenyszabályok megsértését bizonyítsa. Az ilyen nyilatkozatok nem tekinthetők úgy, hogy nem rendelkeznek bizonyító erővel, mivel általában különösen megbízható bizonyítéknak kell tekinteni azt a nyilatkozatot, amely a nyilatkozattevő érdekei ellen irányul. Bár általánosan elfogadott, hogy a jogsértő kartell fő résztvevői által önkéntesen szolgáltatott bizonyítékok bizonyos fenntartással kezelendők, figyelemmel annak lehetőségére, hogy a résztvevők általában hajlamosak kicsinyíteni a jogsértésben való közreműködésük jelentőségét, a többiekét pedig nagyítani, az, hogy valaki a bírság csökkentése érdekében el kívánja érni az engedékenységi közlemény alkalmazását, nem jelent szükségszerűen indítékot arra, hogy a kartell többi résztvevője valós magatartását elferdítő bizonyítékokat terjesszen elő. A Bizottság félrevezetésére irányuló minden kísérlet megkérdőjelezi a kérelmező együttműködésének őszinteségét és teljességét, következésképpen az engedékenységi közlemény kedvezményéből való részesülés kerül veszélybe. Így különösen, ha valamely személy jogsértés elkövetését ismeri be, és így a kérdéses dokumentumokból közvetlenül kikövetkeztethető tényeken túli körülményeket vall be, ez – az ennek ellenkezőjére utaló különleges körülmények hiányában – eleve azt jelzi, hogy e személy elhatározta az igazság feltárását.

(vö. 50–52., 58. pont)

2. A kifogásközlés olyan eljárási és előkészítő dokumentum, amely a védelemhez való jog hatékony gyakorlásának biztosítása érdekében behatárolja a Bizottság által indított közigazgatási eljárás tárgyát, ezáltal megakadályozva utóbbit abban, hogy az érintett eljárást befejező határozatában más kifogásokra hivatkozzon. Emellett a bizottsági kifogásközlés elkészítésének ténye semmi esetre sem tekinthető az érintett vállalkozás bűnösségének vélelmezéseként. Ellenkező esetben minden ilyen jellegű eljárás indítása az ártatlanság vélelme elvének megsértését eredményezhetné.

Ilyen körülmények között az első, majd a második kifogásközlés elkészítése önmagában nem eredményezheti semmilyen szabálytalanság megállapítását.

Ami azon esetleges módosításokat illeti, amelyeket a második kifogásközlés tartalmazhat az első kifogásközléshez képest, ezen eljárási aktus a természetéből adódóan ideiglenes, és azt a Bizottság a felek által válaszul előterjesztett észrevételek és más ténymegállapítások alapján később elvégzett értékelés során módosíthatja. A Bizottságnak ugyanis a közigazgatási eljárás teljes egészéből eredő bizonyítékokat figyelembe kell vennie azon kifogások figyelmen kívül hagyása céljából, amelyek megalapozatlanok, illetve az általa fenntartott kifogásokat alátámasztó érvelés mind tárgyi, mind jogi szempontból való kiigazítása vagy kiegészítése céljából. Ennélfogva, ha a Bizottság jogosan módosíthatja mind ténybeli, mind jogi szempontból az érvelését a kifogásközlés és a végleges határozata között, annál inkább jogosan teheti ezt két kifogásközlés között.

(vö. 68–70., 73. pont)

3. Kartellügyekben a Bizottság jogosult arra, hogy az eljárásokat objektív okokból elkülönítse, illetve egyesítse. Így egyesíthető két olyan eljárás, amelyek más‑más termékre vonatkoznak, ha ezek a termékek ugyanahhoz a tevékenységi ágazathoz tartoznak, figyelemmel fizikai jellemzőikre és felhasználásukra, és ha bizonyos jogellenes találkozók egyszerre érintették az egyiket és a másikat is. Emellett, még ha feltételezhető is, hogy az egyesítéssel érintett jogsértés valójában két elkülönült jogsértésnek tekintendő, lényegtelen, hogy ezek a jogsértések több határozatban vagy egy határozatban nyertek megállapítást, mivel a szóban forgó jogsértések nem évültek el.

Emellett az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértése nemcsak egy elszigetelt magatartás eredménye lehet, hanem lehet egy magatartássorozat, vagy még inkább folytatólagos magatartás eredménye is. Ez az értelmezés nem vitatható azon az alapon, hogy a cselekmények sorozata vagy még a folytatólagos magatartás egyes elemei önmagukban is a fenti rendelkezés megsértésének minősülhetnek. Amennyiben a különböző cselekmények – azonos, a közös piacon belüli versenyt torzító tárgyuk alapján – átfogó terv keretébe illeszkednek, a Bizottság a fenti cselekmények miatti felelősséget jogszerűen róhatja fel az összességében figyelembe vett jogsértésben való részvétel alapján. Ugyan a Bizottság jogszerűen állapíthatja meg, hogy a különböző megnyilvánulások egyetlen jogsértést alkotnak, mivel a szabad verseny torzítását célzó átfogó terv részét képezik, az a tény, hogy a jogellenes magatartások száma és intenzitása érintett piaconként változik, nem jelenti azt, hogy a jogsértés nem terjed ki azokra a piacokra, amelyeken e magatartások kevésbé intenzívek és ritkábbak. Ezért mesterséges lenne az egyetlen cél vezérelte magatartást szétbontani, és azt több különálló jogsértésnek tekinteni azon indokból, hogy az összejátszó magatartások érintett piaconként változnak.

(vö. 100., 272. pont)

4. Felesleges valamely megállapodás tényleges hatásainak figyelembevétele az EK 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazása céljából, amennyiben látható, hogy annak célja a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása. Különösen az olyan versenyellenes megállapodásokat illetően, amelyek a versenytárs vállalkozások találkozói során jönnek létre, az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértése megvalósul, ha e találkozók célja a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása, és ha azok így a piac működésének mesterséges megszervezésére irányulnak. Ilyen esetben valamely vállalkozás kartellben való részvételének bizonyításához elegendő az, ha a Bizottság bizonyítja, hogy az érintett vállalkozás olyan találkozókon vett részt, amelyek során versenyellenes megállapodásokat kötöttek. Amennyiben az ilyen találkozókon való részvétel megállapítást nyert, e vállalkozás feladata bizonyítani, hogy az említett találkozókon történő részvétele mögött nem volt semmilyen versenyellenes szándék, mégpedig úgy, hogy bizonyítja, a versenytársaival közölte, hogy e találkozókon az övéktől eltérő szándékkal vesz részt.

Így, amikor a vállalkozások közötti összehangolás bizonyítása nem a piaci magatartások párhuzamossága puszta megállapításának eredménye, hanem olyan bizonyítékoké, amelyekből kitűnik, hogy e vállalkozások jogellenes magatartásait összehangolás eredményezte, az alkalmazott árak kapcsán szolgáltatott alternatív magyarázat, amely szerint az árak állítólagos egyeztetése valójában a gyártók reakciója volt az alapanyagok költségeire, valamint a piac alakulására, nem alkalmas a kartell fennállására vonatkozó bizottsági megállapítás megkérdőjelezésére.

(vö. 103., 108–109. pont)

5. Amennyiben egy gazdasági tevékenységet gyakorló jogalany sérti meg a versenyszabályokat, a személyes felelősség elve szerint neki kell felelnie ezért a jogsértésért. Amikor azonban két jogalany egyetlen gazdasági egységet alkot, az, hogy a jogsértést elkövető társaság továbbra is létezik, önmagában nem zárja ki, hogy azt a jogalanyt szankcionálják, amelynek a gazdasági tevékenységeit átadta. A szankció ilyen alkalmazása különösen abban az esetben engedhető meg, ha e jogalanyok ugyanazon személy irányítása alá tartoztak, és figyelembe véve az őket gazdasági és szervezeti téren összekötő szoros kapcsolatokat, lényegében ugyanazokat a kereskedelmi irányelveket alkalmazták.

Így, amikor a jogsértő cselekményeik elkövetésekor két társaság közvetlenül vagy közvetve ugyanazon társaság tulajdonában van, nem sérti a személyes felelősség elvét az, ha a jogsértésért, amelyet először az egyik társaság követett el, majd a másik folytatott, teljes egészében az utóbbit bírságolják.

Mindenesetre egy jogi értelemben továbbra is létező, azonban gazdasági tevékenységet már nem végző vállalkozással szemben kiszabott bírságok esetében fennáll a veszélye annak, hogy e bírságoknak nem lesz elrettentő hatásuk. Ráadásul, amennyiben nincs lehetőség joghátrány kiszabására a jogsértést elkövető személytől eltérő jogalannyal szemben, a vállalkozások kibújhatnak a szankciók alól azon egyszerű ténynél fogva, hogy azonosságuk módosult a szerkezetátalakításokat, átruházásokat vagy más jogi vagy szervezeti változásokat követően.

(vö. 123–126., 129. pont)

6. A Bíróság alapokmányának 21. cikke, valamint a Törvényszék eljárási szabályzata 44. cikke 1. §‑ának c) pontja értelmében minden keresetlevélnek tartalmaznia kell a jogvita tárgyát és a felhozott jogalapok rövid ismertetését. A kereset elfogadhatóságához az szükséges, hogy azok a lényeges ténybeli vagy jogi körülmények, amelyeken a kereset alapul, legalább röviden, de összefüggően és érthetően kitűnjenek magából a keresetlevélből. Míg a keresetlevél szövegének egyes pontjait ugyan alátámaszthatják és kiegészíthetik a csatolt iratok meghatározott részeire történő hivatkozások, a más, akár a keresetlevélhez mellékelt iratokra való általános hivatkozás nem pótolhatja a jogi érvelés azon lényegi elemeinek hiányát, amelyeknek a fent említett rendelkezések szerint magában a keresetlevélben kell szerepelniük.

Továbbá nem a Törvényszéknek kell a mellékletekben megkeresnie és azonosítania azokat a jogalapokat, amelyek meglátása szerint a kereset alapját képezhetik, mivel e mellékleteknek tisztán bizonyító és kisegítő szerepük van.

Hasonló követelmények érvényesülnek a jogalap alátámasztására felhozott kifogás tekintetében is. Így nem felel meg az említett követelményeknek az a kifogás, amelynek lényeges részeit kizárólag a keresetlevél mellékletei tartalmazzák.

A vállalkozás nem pótolhatja e hiányosságot azzal, hogy a válasz szakaszában előad bizonyos ténybeli vagy jogi adatokat, vagy hogy a keresetlevél egyes mellékleteire hivatkozik, illetve azzal, hogy új mellékleteket csatol a válaszhoz. A kereset eljárási szabályzat 44. cikke 1. §‑ának követelményeivel való összhangjának vizsgálata folyamán ugyanis a válasz tartalma elvileg nem bír jelentőséggel. Így a válaszban a keresetlevélbeli jogalapok kiegészítése céljából előadott jogalapok és érvek elfogadhatóságára különösen nem lehet hivatkozni a keresetlevél benyújtása során megvalósított, az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §‑ának követelményeit érintő mulasztás pótlása céljából anélkül, hogy ez utóbbi rendelkezést megfosztanák minden értelmétől.

(vö. 161–162., 168–169. pont)

7. Olyan megállapodások esetében, amelyeket versenytárs vállalkozások közötti találkozók során kötnek, a versenyjogi szabályokat akkor sértik meg, ha e találkozóknak versenykorlátozó célja van, és a találkozók így a piac működésének mesterséges szervezésére irányulnak. Ilyen esetben az adott vállalkozás jogsértés miatti felelősségét helyesen állapítják meg, ha részt vett e találkozókon, és ismerte azok tárgyát, még akkor is, ha ezt követően nem hajtotta végre az ott elfogadott intézkedések valamelyikét. A vállalkozásnak a találkozókon való többé‑kevésbé rendszeres részvétele, valamint az elfogadott intézkedések többé‑kevésbé teljes végrehajtása nem magára a felelősségre van hatással, hanem a felelősség terjedelmére, és így a szankció szintjére.

(vö. 173. pont)

8. A gyakorlatban a Bizottságnak gyakran kevéssé kedvező körülmények mellett kell bizonyítania, hogy megsértették a versenyszabályokat, mivel több év eltelhetett a jogsértést megvalósító események óta, és mivel több, a vizsgálat alá vont vállalkozás nem működött vele tevékenyen együtt. Ebben az összefüggésben a jogsértésért felelős vállalkozásnak túl könnyű lenne kibújni a büntetés alól, ha hivatkozhatna arra, hogy a jogellenes megállapodás működésével kapcsolatban előterjesztett információk homályosak, olyan helyzetben, amikor a megállapodás létezése és versenyellenes célja mindazonáltal kellőképpen igazolt. A vállalkozások ilyen helyzetben képesek megvédeni magukat, ha minden, a Bizottság által ellenük előterjesztett bizonyítékra nézve észrevételt tehetnek.

(vö. 177. pont)

9. A versenyszabályok megsértése miatt indult közigazgatási eljárásban a vállalkozások nevében tett nyilatkozatok nem elhanyagolható bizonyító erővel rendelkeznek, mivel jelentős jogi és gazdasági kockázattal járnak. Ez a bizonyító erő különösen magas, amennyiben a vállalkozások nyilatkozatai megerősítenek más, hasonló jellegű nyilatkozatokat.

Ezenkívül a vállalkozás nevében adott válaszok pedig nagyobb súlyúak, mint a vállalkozás munkavállalójától származók, bármi is legyen az utóbbi személyes tapasztalata vagy véleménye.

(vö. 179., 183., 267., 270. pont)

10. Valamely vállalkozást akkor is felelősnek lehet tekinteni a teljes kartell miatt, ha bizonyított, hogy a kartellnek közvetlenül csak egy vagy néhány alkotóelemében vett részt, amennyiben egyfelől tudott, vagy tudnia kellett arról, hogy az az összejátszás, amelyben közreműködött, különösen több évig rendszeresen szervezett találkozók révén, olyan átfogó rendszerbe illeszkedett bele, amelynek célja a versenyfeltételek torzítása volt, és amennyiben másfelől ezen átfogó rendszer magában foglalta a kartell összes alkotóelemét. Hasonlóképpen, ha különböző vállalkozások eltérő szerepet játszottak a közös cél elérése érdekében, ez nem változtat a versenyellenes cél és így a jogsértés fennállásán, ha minden vállalkozás a saját szintjén hozzájárult a közös cél eléréséhez.

(vö. 193. pont)

11. A különösen súlyos jogsértéseknek a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatásban szereplő leírásából kitűnik, hogy a különösen az árcélok rögzítésére vagy a piaci részesedések felosztására irányuló megállapodások vagy összehangolt magatartások önmagukban a jellegüknél fogva „különösen súlyos” jogsértéseknek minősíthetőek, anélkül hogy a Bizottság köteles lenne bizonyítani a jogsértés által a piacra gyakorolt tényleges hatást. Hasonlóképpen a horizontális árkartell a versenyjog legsúlyosabb jogsértései közé tartozik, és kizárólag e ténynél fogva különösen súlyosnak minősíthető.

(vö. 225. pont)

12. A Bizottság mérlegelési joggal rendelkezik a versenyszabályok megsértése miatt kiszabott egyes bírságösszegek megállapítása során. Az 1/2003 rendelet 23. cikke (3) bekezdésének értelmében a bírság összege a jogsértés súlya és időtartama alapján kerül megállapításra. Ráadásul ezen összeg számtani műveletek sorozatának eredménye, amelyeket a Bizottság a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatással összhangban végez el. Ezen összeget különösen számos, a szóban forgó vállalkozás egyéni magatartásához kötődő tényezőre – nevezetesen a súlyosító vagy enyhítő körülmények fennállására – tekintettel kell megállapítani.

E jogi háttérből nem lehet arra következtetni, hogy a Bizottságnak az így kiszámított bírságot az érintett termék teljes forgalmához kellene viszonyítania a jogsértés adott éve tekintetében, amikor a szóban forgó jogsértés több éven át tartott, és a bírság összege a vállalkozás egyéni magatartásához kapcsolódó más tényezőktől is függ.

(vö. 232. pont)

13. A Bizottság hatásköre arra, hogy bírságot szabjon ki a szándékosan vagy gondatlanul az EK 81. cikk rendelkezéseibe ütköző jogsértést elkövető vállalkozásokkal szemben, az abból a célból a Bizottság rendelkezésére bocsátott eszközök közé tartozik, hogy az elláthassa a közösségi jog által ráruházott felügyeleti feladatot, amely magában foglalja a kötelezettséget, hogy a Bizottság a Szerződés által lefektetett elvek versenyügyekben való alkalmazására és a vállalkozások magatartásának ebbe az irányba történő befolyásolására irányuló általános politikát kövessen. Ebből következik, hogy a Bizottságnak a jogsértés súlyának a bírság összege meghatározása végett történő értékelésekor biztosítania kell, hogy eljárása – különösen azon jogsértések vonatkozásában, amelyek a Közösség céljainak megvalósítását jelentős mértékben hátráltatják – kellő elrettentő erővel bírjon.

Ez megköveteli, hogy a bírság összege annak figyelembevételével kerüljön megállapításra, hogy elérje az érintett vállalkozásra gyakorolni szándékozott hatást, annak érdekében, hogy a bírság – különös tekintettel a kérdéses vállalkozás pénzügyi teljesítőképességére – ne legyen elhanyagolható, vagy ellenkezőleg túlzó mértékű, egyrészt a bírság hatékonyságának biztosításából, másrészt pedig az arányosság elvének tiszteletben tartásából eredő követelményeknek megfelelően. Egy nagyméretű vállalkozás, amely a kartell többi tagjához képest jelentős pénzügyi erőforrásokkal rendelkezik, könnyebben képes mozgósítani a bírság kifizetéséhez szükséges pénzösszegeket, ami a bírság kellően elrettentő hatása érdekében arányosan nagyobb bírság kiszabását teszi indokolttá, jelesül egy szorzó alkalmazásával, mint amelyet egy ugyanolyan jogsértést elkövető vállalkozással szemben szabnak ki, amely nem rendelkezik ilyen erőforrásokkal. Különösen a kartellben részt vevő egyes vállalkozások által elért összforgalom figyelembevételének van jelentősége a bírság összegének megállapításában.

A Bizottság által a bírságok összegének meghatározásakor követhető elrettentési cél arra irányul, hogy biztosítsa, hogy a vállalkozások a Közösségben, illetve az Európai Gazdasági Térségben végzett tevékenységük során tiszteletben tartsák a Szerződés által lefektetett versenyszabályokat. Következésképpen a bírságok meghatározásánál figyelembe vehető elrettentési tényezőt nemcsak az érintett vállalkozás egyedi helyzete, hanem számos tényező figyelembevételével kell értékelni. Ezen elv alkalmazandó többek között akkor is, amikor a Bizottság az adott vállalkozással szemben kiszabott bírságot érintő elrettentési szorzót határoz meg.

(vö. 243–246. pont)

14. Azon körülmény, miszerint több vállalkozás egyetemlegesen köteles a bírság megfizetésére azon okból, hogy az EK 81. cikk értelmében egyetlen vállalkozásnak minősülnek, nem jelenti azt az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdésében előírt felső határ alkalmazását illetően, hogy az egyes vállalkozások kötelezettsége a legutóbbi üzleti évben elért forgalmuk 10%‑áig terjed. Ugyanis a 10%‑os felső határt e rendelkezés szerint az EK 81. cikk értelmében a vállalkozásként tevékenykedő, gazdasági egységet képező valamennyi társaság összesített forgalma alapján kell kiszámolni, mivel egyedül az egységet képező társaságok összesített forgalma utalhat a szóban forgó vállalkozás méretére és gazdasági erejére.

(vö. 253., 313. pont)

15. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 2. pontja értelmében a súlyosító körülmények egyike például az ugyanazon vállalkozás vagy vállalkozások által elkövetett azonos típusú, ismétlődő jogsértés. A visszaesés egyes nemzeti jogrendekben elfogadott fogalma magában foglalja, hogy valamely személy új jogsértést követ el, ha hasonló jogsértésért már korábban megbüntették. Az esetleges visszaesés szerepel azon tényezők között, amelyeket az érintett versenyjogsértés súlyának elemzése során figyelembe kell venni.

E tekintetben, amikor a Bizottság az EK 81. cikk szerinti vállalkozás fogalmát azért veszi figyelembe, hogy alkalmazhassa a visszaesésen alapuló súlyosító körülményt, és úgy gondolja, hogy ugyanaz a vállalkozás követett el ismét jogsértő magatartást, még akkor is, ha a szóban forgó jogsértésben részes jogi személyek nem azonosak, részletes és pontos bizonyítékokkal kell szolgálnia, amelyek alátámasztják az állítását.

Így amikor az érintett társaságok szerkezeti és irányítási rendszerének fejlődése igen összetett, a Bizottság feladata, hogy kellően részletes és pontos információt nyújtson az érintett vállalkozás tulajdonában lévő társaságoknak a jogsértés előtti fejlődéséről, és neki kell szolgáltatnia azokat a részletes bizonyítékokat, amelyek szükségesek annak megállapításához, hogy a határozatában, valamint a korábbi határozatokban szereplő társaságok egyazon vállalkozást képeztek az EK 81. cikk értelmében.

(vö. 293–295., 298–299., 302. pont)

16. A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás 3. pontjának második francia bekezdése értelmében a jogsértő megállapodások nemteljesítése, illetve a jogsértő magatartásról való lemondás a gyakorlatban szintén enyhítő körülménynek minősülhet. Ugyanakkor az a tény, hogy valamely vállalkozás, amelyről bebizonyosodott, hogy összejátszott versenytársaival, nem a versenytársaival megállapodott módon járt el a piacon, nem szükségszerűen valósít meg olyan enyhítő körülményt, amelyet figyelembe kell venni a bírság összegének kiszabásakor.

Az olyan vállalkozás ugyanis, amely a versenytársakkal való megállapodás ellenére többé‑kevésbé független üzletpolitikát folytat a piacon, lehet, hogy egyszerűen csak a saját előnyére próbálja felhasználni a kartellt, és az olyan vállalkozás, amely bizonyos találkozókon részt vesz, és nem határolódik el a találkozók eredményétől, főszabály szerint teljes mértékben megőrzi felelősségét a kartellben való részvételéért. Ennélfogva a Bizottság nem köteles a kartell nemteljesítését enyhítő körülményként tekintetbe venni, hacsak e körülményre hivatkozó vállalkozás be nem tudja bizonyítani, hogy egyértelműen és nagymértékben ellenezte a kartell végrehajtását, olyannyira, hogy ezáltal megzavarta annak működését, valamint hogy nem keltette azt a látszatot, hogy csatlakozik a megállapodáshoz, és ebből kifolyólag nem ösztönözte a többi vállalkozást a kérdéses kartell végrehajtására. Túl könnyű lenne a jogellenes kartell nyereségéből részesülő vállalkozások számára csökkenteni a súlyos bírság megfizetésének kockázatát, ha csökkentenék a bírságot azon az alapon, hogy csak korlátozott szerepet játszottak a jogsértés végrehajtásában, miközben fellépésük más vállalkozásokat arra ösztönzött, hogy a versenyt súlyosabban sértő módon járjanak el.

(vö. 306–307. pont)

A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (első tanács)

2011. július 13.( )

„Verseny – Kartellek – A butadién gumi és a polimerizációs emulzióval előállított butadién-sztirol gumi piaca – Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat – A jogsértő magatartás betudhatósága – Egységes jogsértés – A kartell fennállásának bizonyítása – Bírságok – A jogsértés súlya és időtartama – Súlyosító körülmények”

A T‑59/07. sz. ügyben,

a Polimeri Europa SpA (székhelye: Brindisi [Olaszország], képviselik: M. Siragusa és F. Moretti ügyvédek)

felperesnek

az Európai Bizottság (képviselik: V. Di Bucci, G. Conte és Bottka V., meghatalmazotti minőségben)

alperes ellen

az [EK] 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/F/38.638 – „butadién gumi és polimerizációs emulzióval előállított butadién‑sztirol gumi”‑ügy) 2006. november 29‑én hozott C (2006) 5700 végleges bizottsági határozat megsemmisítésére, illetve másodlagosan a Polimeri Europa SpA‑val szemben kiszabott bírság törlésére vagy csökkentésére irányuló keresete tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (első tanács),

tagjai: F. Dehousse (előadó) elnökként eljárva, I. Wiszniewska‑Białecka és N. Wahl bírák,

hivatalvezető: K. Pocheć tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2009. október 21‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

1 Az Európai Közösségek Bizottsága a (COMP/F/38.638 – „butadién gumi és polimerizációs emulzióval előállított butadién‑sztirol gumi”‑ügy) 2006. november 29‑én hozott C (2006) 5700 végleges határozatban (a továbbiakban: megtámadott határozat) megállapította, hogy számos vállalkozás megsértette az EK 81. cikk (1) bekezdését és az Európai Gazdasági Térségről (EGT) szóló megállapodás 53. cikkét, amikor a fent említett termékek piacán kartellben vett részt.

2 A megtámadott határozatnak az alábbi vállalkozások a címzettjei:

– a Bayer AG, székhelye: Leverkusen (Németország);

– a The Dow Chemical Company, székhelye: Midland, Michigan (Egyesült Államok) (a továbbiakban: Dow Chemical);

– a Dow Deutschland Inc., székhelye: Schwalbach (Németország);

– a Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (korábban Dow Deutschland GmbH & Co. OHG), székhelye: Schwalbach;

– a Dow Europe, székhelye: Horgen (Svájc);

– az Eni SpA, székhelye: Róma (Olaszország);

– a Polimeri Europa SpA, székhelye: Brindisi (Olaszország) (a továbbiakban: Polimeri);

– a Shell Petroleum NV, székhelye: Hága (Hollandia);

– a Shell Nederland BV, székhelye: Hága;

– a Shell Nederland Chemie BV, székhelye: Rotterdam (Hollandia);

– az Unipetrol a.s., székhelye: Prága (Cseh Köztársaság);

– a Kaučuk a.s., székhelye: Kralupy nad Vltavou (Cseh Köztársaság);

– a Trade‑Stomil sp. z o.o., székhelye: Łódź (Lengyelország) (a továbbiakban: Stomil).

3 A Dow Deutschland, a Dow Deutschland Anlagengesellschaft és a Dow Europe társaságokat – közvetlenül vagy közvetetten – teljes egészében a Dow Chemical irányítja (a továbbiakban együttesen: Dow) (a megtámadott határozat (16)–(21) preambulumbekezdése).

4 Az Eni tevékenységét az érintett termékek tekintetében kezdetben az Eni által közvetetten, az EniChem SpA leányvállalatán keresztül (a továbbiakban: EniChem SpA) irányított EniChem Elastomeri Srl biztosította. 1997. november 1‑jén az EniChem Elastomeri egyesült az EniChem SpA‑val. Az Eni 99,97%‑os ellenőrzést gyakorolt az EniChem SpA felett. 2002. január 1‑jén az EniChem SpA átruházta a stratégiai vegyipari tevékenységét (beleértve a butadién gumihoz és a polimerizációs emulzióval előállított butadién‑sztirol gumihoz kapcsolódó tevékenységet) a 100%‑os tulajdonában álló leányvállalatára, a Polimerire. Az Eni 2002. október 21. óta közvetlenül és teljes mértékben ellenőrzi a Polimerit. 2003. május 1‑jén az EniChem SpA a nevét Syndial SpA‑ra változtatta (a megtámadott határozat (26)–(32) preambulumbekezdése). A Bizottság a megtámadott határozatban az „EniChem” megnevezést használja az Eni tulajdonában álló valamennyi társaság vonatkozásában (a továbbiakban: EniChem) (a megtámadott határozat (36) preambulumbekezdése).

5 A Shell Nederland Chemie a Shell Nederland leányvállalata, amely utóbbit magát teljes egészében a Shell Petroleum irányítja (a továbbiakban együttesen: Shell) (a megtámadott határozat (38)–(40) preambulumbekezdése).

6 A Kaučukot 1997‑ben hozták létre a Kaučuk Group a.s. és a Chemopetrol Group a.s. egyesülését követően. 1997. július 21‑én az Unipetrol megszerezte az egyesült vállalkozások valamennyi eszközét, jogát és kötelezettségét. A Kaučuk az Unipetrol 100%‑os tulajdonában áll (a megtámadott határozat (45) és (46) preambulumbekezdése). A megtámadott határozat szerint egyébként a Cseh Köztársaságban székhellyel rendelkező Tavorex s.r.o. (a továbbiakban: Tavorex) képviselte 1991 és 2003. február 28. között az export tekintetében a Kaučukot (és elődjét a Kaučuk Groupot). A megtámadott határozat szerint továbbá a Tavorex 1996 óta képviselte a Kaučukot a Szintetikus Gumi Európai Szövetségének találkozói során (a megtámadott határozat (49) preambulumbekezdése).

7 A megtámadott határozat szerint a Stomil közel 30 éven keresztül, legalább 2001‑ig képviselte a Chemical Company Dwory S.A. (a továbbiakban: Dwory) lengyel gyártót az exporttevékenységei során. A megtámadott határozat szerint továbbá a Stomil képviselte a Dworyt 1997 és 2000 között a Szintetikus Gumi Európai Szövetségének találkozói során (a megtámadott határozat (51) preambulumbekezdése).

8 A jogsértés időtartama (a Bayer, az Eni és a Polimeri esetében) 1996. május 20. és 2002. november 28. között, (a Shell Petroleum, a Shell Nederland és a Shell Nederland Chemie esetében) 1996. május 20. és 1999. május 31. között, (a Dow Chemical esetében) 1996. július 1‑je és 2002. november 28. között, (a Dow Deutschland esetében) 1996. július 1‑je és 2001. november 27. között, (az Unipetrol és a Kaučuk esetében) 1999. november 16. és 2002. november 28. között, (a Stomil esetében) 1999. november 16. és 2000. február 22. között, (a Dow Deutschland Anlagengesellschaft esetében) 2001. február 22. és 2002. február 28. között, illetve (a Dow Europe esetében) 2001. november 26. és 2002. november 28. között került megállapításra (a megtámadott határozat (476)–(485) preambulumbekezdése és rendelkező részének 1. cikke).

9 Mind a butadién gumi (a továbbiakban: BR), mind a polimerizációs emulzióból előállított sztirol‑butadién gumi (a továbbiakban: ESBR) szintetikus gumi, amelyet elsősorban a gumiabroncsgyártásban használnak. E két termék egymással, más szintetikus gumikkal, illetve természetes gumival helyettesíthető (a megtámadott határozat (3)–(6) preambulumbekezdése).

10 A megtámadott határozat által érintett gyártókon kívül más, ázsiai és kelet‑európai székhelyű gyártók is értékesítettek korlátozott mennyiségben BR‑t és ESBR‑t az EGT területén. Egyébként a BR jelentős részét közvetlenül a nagy gumiabroncsgyártók gyártják (a megtámadott határozat (54) preambulumbekezdése).

11 2002. december 20‑án a Bayer kapcsolatba lépett a Bizottság szervezeti egységeivel, és kifejezte a BR‑re és az ESBR‑re vonatkozóan az együttműködésre irányuló szándékát a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közlemény (HL 2002. C 45., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 155. o.; a továbbiakban: engedékenységi közlemény) alapján. Az ESBR‑t illetően a Bayer szóbeli nyilatkozatot tett, amelyben ismertette a kartell tevékenységeit. E szóbeli nyilatkozatot kazettán rögzítették (a megtámadott határozat (67) preambulumbekezdése).

12 2003. január 14‑én a Bayer szóbeli nyilatkozatot tett, amelyben kifejtette a kartell BR‑rel kapcsolatos tevékenységeit. E szóbeli nyilatkozatot kazettán rögzítették. A Bayer a Szintetikus Gumi Európai Szövetsége BR‑bizottságának ülésein készült jegyzőkönyveket is benyújtott (a megtámadott határozat (68) preambulumbekezdése).

13 2003. február 5‑én a Bizottság azon döntéséről értesítette a Bayert, hogy bírság alóli feltételes mentességet nyújt számára (a megtámadott határozat (69) preambulumbekezdése).

14 2003. március 27‑én a Bizottság az [EK 81. cikk] és [EK 82. cikk] végrehajtásáról szóló első, 1962. február 6‑i 17. tanácsi rendelet (HL 1962., 13., 204. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 3 o.) 14. cikkének (3) bekezdése alapján vizsgálatot folytatott a Dow Deutschland & Co. helyiségeiben (a megtámadott határozat (70) preambulumbekezdése).

15 2003 szeptembere és 2006 júliusa között a Bizottság a megtámadott határozat által érintett vállalkozásokhoz számos információkérést intézett a 17. rendelet 11. cikke és az [EK] 81. cikkben és [EK] 82. cikkben meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) 18. cikke alapján (a megtámadott határozat (71) preambulumbekezdése).

16 2003. október 16‑án a Dow Deutschland és a Dow Deutschland & Co. találkozott a Bizottság szervezeti egységeivel, és kifejezte az együttműködésre irányuló szándékát az engedékenységi közlemény alapján. E találkozó során sor került a kartell BR‑rel és ESBR‑rel kapcsolatos tevékenységének szóbeli bemutatására. E szóbeli előadást rögzítették. Egy, a kartellel kapcsolatos dokumentumokat tartalmazó akta is benyújtásra került (a megtámadott határozat (72) preambulumbekezdése).

17 2005. március 4‑én a Dow Deutschlandot értesítették arról, hogy a Bizottság 30% és 50% közötti bírságcsökkentésben szándékozik őt részesíteni (a megtámadott határozat (73) preambulumbekezdése).

18 2005. június 7‑én a Bizottság eljárást indított, és a megtámadott határozatban címzettként szereplő vállalkozásoknak – az Unipetrol kivételével –, valamint a Dworynak megküldte az első kifogásközlést. Az első kifogásközlést a Tavorexszel szemben is elfogadták, azonban vele nem közölték, mivel a Tavorex 2004 októbere óta felszámolás alatt áll. Az eljárást a Tavorex tekintetében így befejezték (a megtámadott határozat (49) és (74) preambulumbekezdése).

19 Az érintett vállalkozások írásbeli észrevételeket nyújtottak be ezen első kifogásközléssel kapcsolatban (a megtámadott határozat (75) preambulumbekezdése). A Bizottság betekintést biztosított számukra az iratokba CD‑ROM formájában, illetve a szóbeli nyilatkozatokba és kapcsolódó iratokba a Bizottság helyiségeiben (a megtámadott határozat (76) preambulumbekezdése).

20 2005. november 3‑án a Manufacture française des pneumatiques Michelin (a továbbiakban: Michelin) beavatkozási kérelmet terjesztett elő. 2006. január 13‑án írásbeli beadványt nyújtott be (a megtámadott határozat (78) preambulumbekezdése).

21 2006. április 6‑án a Bizottság elfogadta a második kifogásközlést a megtámadott határozat címzett vállalkozásaival szemben. Az érintett vállalkozások erre vonatkozóan írásbeli észrevételeket nyújtottak be (a megtámadott határozat (84) preambulumbekezdése).

22 2006. május 12‑én a Michelin panaszt terjesztett elő az [EK] 81. és [EK] 82. cikk alapján folytatott eljárásokról szóló, 2004. április 7‑i 773/2004/EK bizottsági rendelet (HL L 123., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 3. kötet, 81. o.) 5. cikke alapján (a megtámadott határozat (85) preambulumbekezdése).

23 2006. június 22‑én a megtámadott határozat címzett vállalkozásai – a Stomil kivételével –, valamint a Michelin részt vettek a Bizottság előtti szóbeli meghallgatáson (a megtámadott határozat (86) preambulumbekezdése).

24 A Dwory kartellben való részvételére vonatkozó megfelelő bizonyítékok hiányában a Bizottság úgy határozott, hogy a Dwory vonatkozásában befejezi az eljárást (a megtámadott határozat (88) preambulumbekezdése). A Bizottság úgy határozott továbbá, hogy a Syndial vonatkozásában is befejezi az eljárást (a megtámadott határozat (89) preambulumbekezdése).

25 Egyébként, jóllehet a Bizottság kezdetben két különböző ügyszámot használt (egyet a BR és egy másikat az ESBR tekintetében) (COMP/E‑1/38.637 és COMP/E‑1/38.638), az első kifogásközlést követően már csak egyetlen ügyszámot használt (COMP/F/38.638) (a megtámadott határozat (90) és (91) preambulumbekezdése).

26 A közigazgatási eljárás 2006. november 29‑én a megtámadott határozat Bizottság általi meghozatalával végződött.

27 A megtámadott határozat rendelkező részének 1. cikke értelmében a következő vállalkozások megsértették az EK 81. cikket és az EGT 53. cikket, amikor a lent megjelölt időszakok során egységes és folyamatos megállapodásban vettek részt, amelynek keretében a BR és az ESBR ágazatában árcélok rögzítésében, ügyfelek nem agresszív megállapodások alapján történő felosztásában, valamint árra, versenytársakra és ügyfelekre vonatkozó érzékeny információk cseréjében állapodtak meg:

a) a Bayer 1996. május 20. és 2002. november 28. között;

b) a Dow Chemical 1996. július 1‑je és 2002. november 28. között; a Dow Deutschland 1996. július 1‑je és 2001. november 27. között; a Dow Deutschland Anlagengesellschaft 2001. február 22. és 2002. február 28. között; a Dow Europe 2001. november 26. és 2002. november 28. között;

c) az Eni 1996. május 20. és 2002. november 28. között; a Polimeri 1996. május 20. és 2002. november 28. között;

d) a Shell Petroleum 1996. május 20. és 1999. május 31. között; a Shell Nederland 1996. május 20. és 1999. május 31. között; a Shell Nederland Chemie 1996. május 20. és 1999. május 31. között;

e) az Unipetrol 1999. november 16. és 2002. november 28. között; a Kaučuk 1999. november 16. és 2002. november 28. között;

f) a Stomil 1999. november 16. és 2000. február 22. között.

28 A Bizottság a megtámadott határozatban megállapított tények és jogi értékelés alapján bírságot szabott ki az érintett vállalkozásokra, melynek összegét a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatásban (HL 1998. C 9., 3. o., a továbbiakban: iránymutatás), valamint az engedékenységi közleményben foglalt módszernek megfelelően számította ki.

29 A megtámadott határozat rendelkező részének 2. cikke az alábbi bírságokat állapítja meg:

a) a Bayer esetében: 0 euró;

b) a Dow Chemical esetében: 64,575 millió euró, amelyből:

i) 60,27 millió euró tekintetében egyetemlegesen felelős a Dow Deutschlanddal;

ii) 47,355 millió euró tekintetében egyetemlegesen felelős a Dow Deutschland Anlagengesellschafttal és a Dow Europe‑pal;

c) az Eni és a Polimeri esetében egyetemlegesen: 272,25 millió euró;

d) a Shell Petroleum, a Shell Nederland és a Shell Nederland Chemie esetében egyetemlegesen: 160,875 millió euró;

e) az Unipetrol és a Kaučuk esetében egyetemlegesen: 17,55 millió euró;

f) a Stomil esetében: 3,8 millió euró.

30 A megtámadott határozat rendelkező részének 3. cikke úgy rendelkezik, hogy az 1. cikkben felsorolt vállalkozások haladéktalanul szüntessék meg az ugyanebben a cikkben meghatározott jogsértéseket, amennyiben ezt eddig nem tették meg, és ezentúl tartózkodjanak az 1. cikkben megállapított jogsértéssel azonos, illetve minden hasonló tárgyú vagy hatású magatartástól vagy gyakorlattól.

Az eljárás és a felek kérelmei

31 A Törvényszék hivatalához 2007. február 20‑án benyújtott keresetlevelével a Polimeri előterjesztette a jelen keresetet.

32 A Törvényszék elnöke 2009. április 1‑jei határozatában a tanács egyik tagjának akadályoztatása miatt a tanács kiegészítése céljából N. Wahl‑t jelölte ki.

33 Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (első tanács) a szóbeli szakasz megnyitása mellett döntött.

34 A Törvényszék az eljárási szabályzatának 64. cikkében előírt pervezető intézkedések keretében felhívta a feleket, hogy nyújtsanak be bizonyos iratokat, és válaszoljanak bizonyos kérdésekre. A felek e felszólításoknak a kitűzött határidőn belül eleget tettek.

35 A 2009. október 21‑i tárgyaláson a Törvényszék meghallgatta a felek szóbeli előadásait és a Törvényszék szóbeli kérdéseire adott válaszaikat.

36 A Polimeri azt kéri, hogy a Törvényszék:

– vegye fel az általa kért bizonyítást;

– egészben vagy részben semmisítse meg a megtámadott határozatot, ennek a bírság összegére kiható következményeivel;

– másodlagosan törölje vagy csökkentse a bírság összegét

– bármely esetben a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

37 A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– utasítsa el a keresetet;

– a Polimerit kötelezze a költségek viselésére.

A jogkérdésről

38 Kérelmei alátámasztására a Polimeri lényegében tizenhat jogalapra hivatkozik, amelyek eljárási szabálytalanságokra, a megtámadott határozat érdemi részére, illetve a bírság összegének meghatározására vonatkoznak.

I – A megtámadott határozat részleges megsemmisítésére irányuló kérelmekről

A – Az eljárási szabálytalanságokra vonatkozó jogalapokról

1. Az engedékenységi közlemény nem megfelelő alkalmazására alapított első jogalapról

a) A felek érvei

39 A Polimeri előadja, hogy a megtámadott határozat „90%‑ban” a Bayer és a Dow nyilatkozatain alapul. A megtámadott határozat főként szóbeli nyilatkozatokra hivatkozik. A bizonyítékként előterjesztett elemek száma emellett igen csekély, és azok többféle módon értelmezhetők.

40 A Polimeri úgy érvel, hogy a szóbeli nyilatkozatok célja, hogy lehetővé tegye a Bizottság számára a vizsgálat megindítását. Márpedig a jelen ügyben ezek a nyilatkozatok – nagymértékben helyettesítve magát a vizsgálatot – a tényfeltárás, valamint a Bizottsággal együttműködő vállalkozásokra való nyomásgyakorlás eszközéül szolgáltak.

41 A Polimeri különösen arra mutat rá először, hogy a Bayer 2002. december 20‑i nyilatkozata alapján csak egy helyszíni vizsgálat megindítására került sor, mégpedig a Dow‑nál. A Bayer által az első nyilatkozatában említett egyetlen más vállalkozásnál sem folytattak vizsgálatot.

42 Másodszor, ami az előterjesztett bizonyítékokat illeti, azok igen szegényesek, és nem egyértelműek. E dokumentumok értelmezhetők úgy, mint az érzékeny információk cseréjére vagy akár megállapodásokra vonatkozó bizonyítékok, ugyanakkor lehetséges, hogy csak a piaci árakra vonatkozó adatokat tükrözik, amelyek az ágazat egészében ismertek, és más forrásokból származnak.

43 A Polimeri különösen a Düsseldorfban (Németország) 1996. február 21‑én tartott találkozó egyik résztvevője által készített feljegyzéseket hozza fel, amelyeket a keresetlevélhez csatolt. A Bizottság e dokumentumokat eredetileg az árakról szóló megállapodás bizonyítékaként használta fel, mielőtt megállapította volna, hogy az említett találkozó nem tartozott a kartell feltételezett találkozói közé, és vissza nem vonta az említett dokumentumokat a terhelő bizonyítékok közül. Márpedig e dokumentumok ugyanolyan részletesek, sőt részletesebbek voltak, mint az ugyanezen résztvevő által készített egyéb olyan dokumentumok, amelyeknek a Bizottság a jogellenes megállapodások tekintetében bizonyító erőt tulajdonított.

44 Ebben az összefüggésben a vállalkozásokat arra késztették, hogy nyilatkozataikban bizonyíthatatlan részleteket közöljenek. E stratégia első hátrányos hatását mutatják a találkozók második köre során tett nyilatkozatok. A Polimeri hangsúlyozza tehát, hogy a Dow alkalmazottaival (N. és F.) 2005. december 12‑én tartott találkozó során a Bizottság ad hoc kérdéseket tett fel annak érdekében, hogy arra vegye rá e személyeket, hogy „szívességi” nyilatkozatokat tegyenek a kartell feltételezett találkozóiról, valamint az állítólagos megállapodások tárgyát képező esetleges áremelésekről. Sőt a Bizottság még adatokkal is szolgált a lehetséges áremelésekről, és amikor nem érte el a várt eredményeket, ezt elmulasztotta megemlíteni a megtámadott határozatban. Ehhez hasonlóan, a megtámadott határozat (244) preambulumbekezdése jól mutatja azt a tényt, hogy a Dow‑t „rávették”, hogy tanúvallomást tegyen. A Dow 2005. november 17‑i nyilatkozata tehát azt mutatja, hogy miután megismerte a Bayer nyilatkozatait, megváltoztatta tényállításait. A Bizottság következtetése e tekintetben nem tükrözi a Dow nyilatkozatait. Ugyanebben az értelemben a Bayer 2005. december 6‑i, a Düsseldorfban 1996. február 21‑én tartott találkozóval (lásd a fenti 43. pontot) kapcsolatos nyilatkozata azt mutatja, hogy e társaság végül olyan cselekményekkel vádolja magát, amelyeket nem követett el.

45 Harmadszor, a Polimeri rámutat, hogy a Bizottság vizsgálati hatásköre alapján beszerzett nyilatkozatok jogállására vonatkozó egyetlen jogszabályi utalás az 1/2003 rendelet 19. cikkének (1) bekezdésében szerepel. Márpedig megállapítást nyert, hogy a Bizottság nem használhatja fel a vállalkozások által a mentesség iránti kérelemmel összefüggésben tett szóbeli nyilatkozatokat a kartell fennállásának döntő bizonyítékaként. Ennek oka, hogy e nyilatkozatokat a vállalkozások azért teszik, hogy abból előnyük származzon. Mivel a Polimeri szerint a Bizottság döntő jelentőséget tulajdonított ezeknek a nyilatkozatoknak (a Polimeri különösen azt hangsúlyozza, hogy a Bizottság által hivatkozott, a versenytársak között feltételezetten megtartott tizenöt találkozó közül csak négy létezését támasztja alá írásbeli bizonyíték), az az állítás, amely szerint „[a Syndial és a Polimeri részéről] a (kartellben vagy egyes tevékenységekben való) részvétel teljes tagadása önmagában nem lehet meggyőzőbb, mint a Bizottság rendelkezésére álló bizonyítékok” (a megtámadott határozat (327) preambulumbekezdése), egy olyan rendszert tükröz, amelyben a vádló, aki egyben bíró is, büntetlenül előnyre tehet szert hatásköreiből.

46 A Bizottság által a megtámadott határozat (203)–(205) preambulumbekezdésében hivatkozott ítélkezési gyakorlat egyébként nem ebbe az irányba mutat. A Törvényszék ugyanis megállapította, hogy egyetlen, kartellben való részvétellel vádolt vállalkozás nyilatkozata, amelynek pontosságát több más, hasonlóan megvádolt vállalkozás vitatja, nem tekinthető az utóbbiak által elkövetett jogsértés megfelelő bizonyítékának, ha más bizonyíték azt nem támasztja alá (a Törvényszék T‑67/00., T‑68/00., T‑71/00. és T‑78/00. sz., JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. július 8‑án hozott ítélete [EBHT 2004., II‑2501. o.]). A Bíróság a fellebbezés során megerősítette ezt a megközelítést.

47 A Polimeri ehhez hozzáteszi, hogy az általa előadott érvek nem az „ügy érdemére” vonatkoznak, ahogy azt a Bizottság beadványaiban kifejti. A Polimeri álláspontja szerint kifogásai a védelemhez való jog megsértésére vonatkoznak, amelyet az okozott, hogy az engedékenységi intézkedések alkalmazását kérő vállalkozások nyilatkozatainak igen sajátos felhasználása miatt megfordult a bizonyítási teher. A Polimeri rámutat, hogy a Bizottság a nyolcadik jogalap keretében felhozott érveire a bizonyítási teherre vonatkozó ítélkezési gyakorlatra hivatkozva válaszol. Ugyanakkor a hivatkozott ítélkezési gyakorlat e tekintetben nem releváns, mivel a Bizottság által említett ügyekben a vállalkozások részvételét okirati bizonyítékok is megerősítették. A jelen esetben a megtámadott határozat egy általános részt tartalmaz, amely nem más, mint egy nyilatkozatokból összeállított puzzle.

48 A Bizottság rámutat, hogy a Polimeri által megfogalmazott kifogások a jogsértés bizonyítására, vagyis az ügy érdemére vonatkoznak, nem pedig az állítólagos eljárási szabálytalanságokra. A Bizottság tehát az ellenkérelem azon részére hivatkozik, amely a kartell fennállására vonatkozó bizonyítékok értékelése során elkövetett állítólagos hibákról szól.

b) A Törvényszék álláspontja

49 Előzetesen meg kell állapítani, hogy bár az első jogalap keretében felhozott egyes érvek a jogsértés bizonyítására vonatkoznak, és ezért hatástalanok azon eljárási szabálytalanságokra vonatkozó jogalapok keretében, amelyek a feltételezés szerint jellemezték a megtámadott határozat elfogadását, a Polimeri általános jelleggel azt is vitatja, hogy a Bizottság bizonyítékként használta fel a vállalkozások nyilatkozatait. E tekintetben a Polimeri lényegében előadja, hogy túl nagy jelentőséget tulajdonítottak a vállalkozások nyilatkozatainak, valamint hogy az említett nyilatkozatok nem megbízhatók.

50 Az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértésével kapcsolatos bizonyításfelvételt illetően emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság kötelezettsége bizonyítani az általa megállapított jogsértést, és olyan bizonyítékokat előterjeszteni, amelyek a jogilag megkövetelt módon igazolják a jogsértést megvalósító körülmények fennállását (a Bíróság C‑185/95. P. sz., Baustahlgewebe kontra Bizottság ügyben 1998. december 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑8417. o.] 58. pontja, valamint a C‑49/92. P. sz., Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑4125. o.] 86. pontja). Így a Bizottságnak pontos és egybevágó bizonyítékot kell szolgáltatnia azon szilárd meggyőződésének alátámasztására, hogy az állítólagos jogsértés megtörtént (lásd a Törvényszék T‑62/98. sz., Volkswagen kontra Bizottság ügyben 2000. július 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑2707. o.] 43. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

51 Emellett azok a tevékenységek, amelyekre a versenyellenes magatartások és megállapodások irányulnak, általában titkosan folynak le, a találkozókat titkosan tartják, továbbá az erre vonatkozó dokumentáció a legminimálisabbra szorítkozik. Ebből következik, hogy még ha a Bizottság fel is fedez olyan iratokat – mint például a találkozókról készült beszámolók –, amelyek kifejezetten tanúsítják a piaci szereplők közötti jogellenes kapcsolatfelvételt, e dokumentumok általában töredékesek és szórványosak, és ezért gyakran következtetésekkel kell bizonyos részleteket rekonstruálni. Ezért az esetek nagy részében a versenyellenes magatartás vagy megállapodás létezését bizonyos egybeesésekből és ténykörülményekből kell kikövetkeztetni, amelyek együtt figyelembe véve, más összefüggő magyarázat hiányában a versenyjogi szabályok megsértésének bizonyítékául szolgálhatnak (a Bíróság C‑204/00. P., C‑205/00. P., C‑211/00. P., C‑213/00. P., C‑217/00. P. és C‑219/00. P. sz., Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. január 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑123. o.] 55–57. pontja, valamint a C‑403/04. P. és C‑405/04. P. sz., Sumitomo Metal Industries és Nippon Steel kontra Bizottság egyesített ügyekben 2007. január 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., I‑729. o.] 51. pontja).

52 E keretben a közösségi jog egyetlen előírása vagy általános elve sem tiltja, hogy a Bizottság valamely vállalkozással szemben más, jogsértés elkövetésével vádolt vállalkozások nyilatkozataira támaszkodjon. Ha ez nem így lenne, az EK 81. cikkel és az EK 82. cikkel ellentétes magatartás bizonyításának Bizottságra háruló terhe tarthatatlan lenne, és ellentétes az EK‑Szerződés alapján rá ruházott feladattal, hogy ezen előírások megfelelő alkalmazását felügyelje (lásd a Törvényszék T‑305/94–T‑307/94., T‑313/94–T‑316/94., T‑318/94., T‑325/94., T‑328/94., T‑329/94. és T‑335/94. sz., Limburgse Vinyl Maatschaapij és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben, az ún. „PVC II”‑ügyben 1999. április 20‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., II‑931. o.] 512. pontját, valamint a fenti 46. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 192. pontját).

53 Emellett a vállalkozások nevében tett nyilatkozatok nem elhanyagolható bizonyító erővel rendelkeznek, mivel jelentős jogi és gazdasági kockázattal járnak (lásd ebben az értelemben a fenti 46. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 205. és 211. pontját, valamint a fenti 51. pontban hivatkozott Sumitomo Metal Industries és Nippon Steel kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 103. pontját).

54 Az bizonyos, hogy egyetlen, kartellben való részvétellel vádolt vállalkozás nyilatkozata, amelynek pontosságát több más, hasonlóan megvádolt vállalkozás vitatja, nem tekinthető az utóbbiak által elkövetett jogsértés megfelelő bizonyítékának, ha más bizonyíték azt nem támasztja alá (lásd a fenti 46. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 219. pontját).

55 Ugyanakkor a jelen ügyben a megtámadott határozat több vállalkozás nyilatkozatain alapul, amelyek ugyanolyan értelműek, mégpedig a Bayer, a Dow és a Shell nyilatkozatain, amelyek így alátámasztják egymást (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑109/02., T‑118/02., T‑122/02., T‑125/02., T‑126/02., T‑128/02., T‑129/02., T‑132/02. és T‑136/02. sz., Bolloré és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2007. április 26‑án hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑947. o.] 168. pontját). Továbbá nem vitatott, hogy a megtámadott határozat emellett okirati bizonyítékokon, így többek között a találkozók során készített kézzel írott feljegyzéseken is alapul. Az, hogy a Polimeri vitatja e dokumentumok bizonyító erejét, nem érintheti a megtámadott határozatot a Bizottság által lefolytatott eljárás tekintetében.

56 E körülményekre figyelemmel nem lehet úgy tekinteni, hogy a megtámadott határozatot annak jogszerűségére kiható eljárási szabálytalanságok terhelik.

57 A Polimeri további érvei sem kérdőjelezik meg ezt a következtetést.

58 Ami azt az állítólagos körülményt illeti, amely szerint a Bizottság nem hivatkozhat az engedékenységi közlemény keretében tett nyilatkozatokra, azzal kapcsolatban először is rá kell mutatni, hogy nincs olyan rendelkezés, amely megtiltaná a Bizottságnak, hogy arra használja az ilyen nyilatkozatokat, hogy versenyjogi szabályok megsértését bizonyítsa. Másodszor az ilyen nyilatkozatok nem tekinthetők úgy, hogy nem rendelkeznek bizonyító erővel, mivel általában különösen megbízható bizonyítéknak kell tekinteni azt a nyilatkozatot, amely a nyilatkozattevő érdekei ellen irányul (a fenti 55. pontban hivatkozott Bolloré és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 166. pontja). Harmadszor, bár általánosan elfogadott, hogy a jogsértő kartell fő résztvevői által önkéntesen szolgáltatott bizonyítékok bizonyos fenntartással kezelendők, figyelemmel annak lehetőségére, hogy a résztvevők általában hajlamosak kicsinyíteni a jogsértésben való közreműködésük jelentőségét, a többiekét pedig nagyítani, a Polimeri érvelése nem felel meg az engedékenységi közlemény szerinti eljárás logikájának. Az ugyanis, hogy valaki a bírság csökkentése érdekében el kívánja érni e közlemény alkalmazását, nem jelent szükségszerűen indítékot arra, hogy a kartell többi résztvevője valós magatartását elferdítő bizonyítékokat terjesszen elő. A Bizottság félrevezetésére irányuló minden kísérlet megkérdőjelezi a kérelmező együttműködésének őszinteségét és teljességét, következésképpen az engedékenységi közlemény kedvezményéből való részesülés kerül veszélybe (lásd a Törvényszék T‑120/04. sz., Peróxidos Orgánicos kontra Bizottság ügyben 2006. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑4441. o.] 70. pontját). Meg kell állapítani azt is, hogy ha valamely személy jogsértés elkövetését ismeri be, és így a kérdéses dokumentumokból közvetlenül kikövetkeztethető tényeken túli körülményeket vall be, ez – az ennek ellenkezőjére utaló különleges körülmények hiányában – eleve azt jelzi, hogy e személy elhatározta az igazság feltárását (lásd a fenti 46. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 212. pontját).

59 Azon felvetés kapcsán, hogy egyes érintett vállalkozásokat „rávettek” arra, hogy nyilatkozatokat tegyenek, a Polimeri valójában a gondos ügyintézés elvének megsértésére hivatkozik. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a közigazgatási eljárások közösségi jogrend által biztosított garanciái közé tartozik különösen a gondos ügyintézés elve, amelyhez a hatáskörrel rendelkező intézmények azon kötelezettsége kapcsolódik, hogy az adott ügy minden lényeges körülményét gondosan és részrehajlás nélkül megvizsgálják (a Törvényszék T‑44/90. sz., La Cinq kontra Bizottság ügyben 1992. január 24‑én hozott ítéletének [EBHT 1992., II‑1. o.] 86. pontja és a T‑410/03. sz., Hoechst kontra Bizottság ügyben 2008. június 18‑án hozott ítéletének [EBHT 2008., II‑881. o.] 129. pontja). Márpedig a gondos ügyintézés elvének megsértése maga után vonhatja a szóban forgó határozat megsemmisítését, ha bizonyítják, hogy a szabálytalanság hiányában az említett határozat tartalma eltérő lett volna (lásd ebben az értelemben a Bíróság 40/73–48/73., 50/73., 54/73–56/73., 111/73., 113/73. és 114/73. sz., Suiker Unie és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1975. december 16‑án hozott ítéletének [EBHT 1975., 1663. o.] 91. pontját, valamint a fenti 50. pontban hivatkozott Volkswagen kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 283. pontját). A jelen ügyben a Polimeri nem terjesztett elő ilyen bizonyítékot. Mindenesetre feltéve, hogy a gondos ügyintézés elvének állítólagos megsértése arra indítja a Törvényszéket, hogy figyelmen kívül hagyja a vállalkozások Polimeri által hivatkozott nyilatkozatait, ez nem hatna ki a megtámadott határozatban szereplő egyéb bizonyítékokra. Semmi nem enged tehát arra következtetni, hogy ebben az összefüggésben a Bizottságnak azt kellett volna megállapítania, hogy nem történt versenyjogi szabálysértés.

60 Ezen okoknál fogva a Polimeri által előterjesztett első jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.

2. A második kifogásközlés indokolatlan megküldésére alapított második jogalapról

a) A felek érvei

61 A Polimeri hangsúlyozza, hogy a kifogások kiegészítésének az érintettekkel való közlésére csak abban az esetben van szükség, ha a vizsgálatok eredménye alapján a Bizottság új cselekményeket ró fel a vállalkozásoknak, vagy jelentősen módosítja a megállapított jogsértésekre vonatkozó bizonyítékokat.

62 A jelen ügyben a Bizottság több olyan bizonyítékkal igazolta az új kifogásközlés megküldését, amelyekre az érdekelt felek által az első kifogásközlésre tett írásbeli észrevételek beérkezését követően folytatott kiegészítő vizsgálatok során derült fény. Azonban a Bizottság csak ugyanazon társaságoktól, és gyakran ugyanazon személyektől szerzett be újabb nyilatkozatokat olyan események kapcsán, amelyek már számos nyilatkozat tárgyát képezték.

63 Az egyetlen valóban új elem a Michelin által 2005. november 3‑án megfogalmazott beavatkozási kérelem, amely a 2006. január 13‑án benyújtott észrevételek révén nyert konkrét formát, valamint a referencia‑időszakban a beszállítói részére fizetett árakra vonatkozó adatok benyújtása. Ugyanakkor a Michelin által szolgáltatott adatokat a Bizottság nem használta fel.

64 Az új kifogásközlést tehát semmilyen új körülmény sem igazolja, és az nem tűnik jogszerűnek az ítélkezési gyakorlat fényében. Emellett az jelentős késedelmet okozott az eljárás során, valamint fokozta azokat az erőfeszítéseket, amelyeket a vállalkozásoknak védelmük érdekében ki kellett fejteniük.

65 Emellett a kifogásközlés célját elferdítették, mivel azt a vállalkozások által előterjesztett érvekre való válaszadásra használták fel. Emellett a Syndial és a Polimeri válaszait a Bizottság eszközként használta állításának finomítására, szándékosan elutasítva az annak enyhítésére alkalmas valamennyi bizonyítékot. A Polimeri e tekintetben rámutat, hogy az árváltozatok pontos kvantitatív elemzéséből hiányzik minden kvantitatív utalás a termék(ek) összesített piaca és az állítólagos kartell által feltételezetten ellenőrzött piac közötti arányra, valamint hiányzik a természetes gumi és a szintetikus gumi helyettesíthetőségére vonatkozó alapvető megállapítás.

66 Végül a megtámadott határozat hatalmas változást vezet be a második kifogásközléshez képest az érintett termékek piacának számszerűsítését illetően. E piacot 2001‑ben 820 millió euróra becsülték a második kifogásközlésben, és 550 millió euróra a megtámadott határozatban ((66) preambulumbekezdés). E több mint 30%‑os különbség, amelyre nem szolgáltattak semmilyen magyarázatot, hátrányos hatással van a vállalkozások helyzetére. Megváltoztatja a feltételezett kartell résztvevői által lefedett piac és a „nem ellenőrzött” piac közötti arányt. Emellett megváltoztatja vállalkozások piaci helyzetét, és ezáltal az egyes vállalkozások állítólagos képességét arra, hogy befolyásolják a verseny dinamikáját. A Polimeri szerint ezek az elemek újak, és a védelemhez való jogának megsértésére hivatkozik, mivel e tekintetben nem adhatta elő érveit.

67 A Bizottság e jogalap elutasítását kéri. Lényegében úgy véli, hogy a második kifogásközlés megküldése nem volt jogsértő.

b) A Törvényszék álláspontja

68 A kifogásközlés olyan eljárási és előkészítő dokumentum, amely a védelemhez való jog hatékony gyakorlásának biztosítása érdekében behatárolja a Bizottság által indított közigazgatási eljárás tárgyát, ezáltal megakadályozva utóbbit abban, hogy az érintett eljárást befejező határozatában más kifogásokra hivatkozzon (a Bíróság 142/84. és 156/84. sz., British American Tobacco és Reynolds Industries kontra Bizottság egyesített ügyekben 1986. június 18‑án hozott végzésének [EBHT 1986., 1899. o.] 13. és 14. pontja; lásd analógia útján a Bíróság C‑413/06. P. sz., Bertelsmann és Sony Corporation of America kontra Impala ügyben 2008. július 10‑én hozott ítéletének [EBHT 2008., I‑4951. o.] 63. pontját).

69 Emellett a bizottsági kifogásközlés elkészítésének ténye semmi esetre sem tekinthető az érintett vállalkozás bűnösségének vélelmezéseként. Ellenkező esetben minden ilyen jellegű eljárás indítása az ártatlanság vélelme elvének megsértését eredményezhetné (a Bíróság C‑167/04. P. sz., JCB Service kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 21‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., I‑8935. o.] 99. pontja.)

70 Ilyen körülmények között a jelen ügyben a második kifogásközlés elkészítése önmagában nem eredményezheti semmilyen szabálytalanság megállapítását.

71 Amennyiben a Polimeri érvei úgy értelmezhetők, hogy azok valójában az eljárás ésszerű időtartama elvének megsértését állítják, emlékeztetni kell arra, hogy egy ilyen jogsértés, még ha feltételezhető is, hogy valós, csak akkor indokolja a jogsértést megállapító határozat megsemmisítését, ha bizonyítható, hogy ezen elv megsértése sértette az érintett vállalkozások védelemhez való jogát. E sajátos eseten kívül az ésszerű határidőn belüli határozathozatal kötelezettségének megsértése nem érinti a közigazgatási eljárás érvényességét (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑105/04. P. sz., Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 21‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., I‑8725. o.] 42–44. pontját, valamint a Törvényszék T‑62/99. sz., Sodima kontra Bizottság ügyben 2001. február 14‑én hozott ítéletének EBHT 2001., II‑655. o, 94. pontját, és a T‑5/00. és T‑6/00. sz., Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied és Technische Unie kontra Bizottság ügyben 2003. december 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑5761. o.] 74. pontját).

72 Márpedig a jelen ügyben a Polimeri által felhozott érvelést mindenképpen általános jellegűnek kell tekinteni, amely nem alkalmas arra, hogy a védelemhez való jog tényleges megsértését bizonyítsa, amelyet minden esetben az ügy sajátos körülményeire tekintettel kell vizsgálni (lásd ebben az értelemben a fenti 71. pontban hivatkozott Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 59. pontját, valamint a fenti 59. pontban hivatkozott Hoechst kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 228. pontját).

73 Azzal kapcsolatban, hogy a második kifogásközlés változtatásokat tartalmazott az első kifogásközléshez képest, emlékeztetni kell arra, hogy ezen eljárási aktus természetéből adódóan ideiglenes, és azt a Bizottság a felek által válaszul előterjesztett észrevételek és más ténymegállapítások alapján később elvégzett értékelés során módosíthatja. A Bizottságnak ugyanis a közigazgatási eljárás teljes egészéből eredő bizonyítékokat figyelembe kell vennie azon kifogások figyelmen kívül hagyása céljából, amelyek megalapozatlanok, illetve az általa fenntartott kifogásokat alátámasztó érvelés mind tárgyi, mind jogi szempontból való kiigazítása vagy kiegészítése céljából (lásd a fenti 68. pontban hivatkozott Bertelsmann és Sony Corporation of America kontra Impala ügyben hozott ítélet 63. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Ennélfogva, ha a Bizottság jogosan módosíthatja mind ténybeli, mind jogi szempontból az érvelését a kifogásközlés és a végleges határozata között, annál inkább jogosan teheti ezt két kifogásközlés között.

74 Végül azzal kapcsolatban, hogy a megtámadott határozat változást vezet be az érintett termékek piacának számszerűsítését illetően, a Polimeri által előadott érvek nem támasztják alá a jogalapját. Második jogalapjával ugyanis a Polimeri azt kifogásolja, hogy a Bizottság a második kifogásközlést is megküldte számára. Márpedig a Polimeri az érveivel azt vitatja, hogy a Bizottság nem biztosított számára több lehetőséget a védekezésre a közigazgatási eljárás folyamán. A Polimeri érvei e tekintetben tehát hatástalanok.

75 Mindenesetre emlékeztetni kell arra, hogy a védelemhez való jog tiszteletben tartása minden olyan eljárásban, amely szankció, különösen bírság vagy kényszerítő bírság kiszabásához vezethet, a közösségi jog alapelvét képezi, amelyet a közigazgatási eljárás során is biztosítani kell (a Bíróság 85/76. sz., Hoffmann‑La Roche kontra Bizottság ügyben 1979. február 13‑án hozott ítéletének [EBHT 1979., 461. o.] 9. pontja, a C‑176/99. P. sz., Arbed kontra Bizottság ügyben 2003. október 2‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., I‑10687. o.] 19. pontja, és a fenti 71. pontban hivatkozott Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied és Technische Unie kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 32. pontja). Ezen elv megköveteli többek között, hogy a Bizottság azon kifogásközlése, amelyet olyan vállalkozáshoz intézett, amellyel szemben a versenyjogi szabályok megsértése miatt szankciót kíván kiszabni, tartalmazza az e vállalkozás ellen felhozott lényeges tényezőket, mint például a neki betudott tényeket, azok minősítését és azon bizonyítékokat, amelyekre a Bizottság támaszkodik, annak érdekében, hogy a vállalkozás az ellene indult közigazgatási eljárás során érveit megfelelően kifejthesse (lásd a fent hivatkozott Arbed kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 20. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a fenti 59. pontban hivatkozott Hoechst kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 421. pontját).

76 A jelen ügyben elegendő azt megállapítani, ahogy arra a Bizottság is megalapozottan mutatott rá, hogy a BR‑ és az ESBR‑piac értékének csökkenése a megtámadott határozatban nem az érintett vállalkozásokkal szembeni terhelő bizonyítékként nyert megállapítást. Ilyen körülmények között a Polimeri védelemhez való jogának semmilyen megsértése nem állapítható meg e tekintetben. Emellett, ahogy arra a fenti 73. pontban emlékeztettünk, a kifogásközlés természetéből adódóan ideiglenes, és az mind jogi, mind ténybeli szempontból módosítható. Ez ugyanakkor nem akadályozza meg a Polimerit abban, hogy a Törvényszék előtt vitassa az érintett piac értékének számszerűsítését a jelen kereset negyedik és tizedik jogalapjában.

77 Ezen okoknál fogva a Polimeri által előterjesztett második jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.

3. A lényegében a Polimeri védelemhez való jogának megsértésére alapított harmadik jogalapról

a) A felek érvei

78 A Polimeri rámutat, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban mellőzött minden közvetlen betudhatóságot a Syndial esetében annak ellenére, hogy neki címezte mind az első, mind a második kifogásközlést (a megtámadott határozat (374) preambulumbekezdése).

79 Ebből következik, hogy bár a Polimeri az 1996. május 20. és 2002. január 1‑je közötti időszakban nem vett részt az érintett termékek gyártásában és értékesítésében, ugyanis csak 2002. január 1‑jétől vette át a BR‑rel és ESBR‑rel kapcsolatos tevékenységeket, a Bizottság közel hétéves (1996. május 20. és 2002. november 28. közötti) időszak tekintetében tartja őt felelősnek (a megtámadott határozat (373) preambulumbekezdése).

80 Ilyen körülmények között a Polimeri azt állítja, hogy nem volt lehetősége arra, hogy állást foglaljon jogi felelősségének új értékelésével kapcsolatban. Különbség van aközött, ha egyetemleges felelősséget állapítanak meg valamely személlyel szemben azon társasággal együtt, amely ténylegesen elkövette a jogsértést képező cselekményeket, és aközött, hogy előbbi kizárólagos felelősségét állapítják meg a jogsértésért az állítólagos kartell által lefedett teljes időszakra. A Syndial mellőzése a megtámadott határozat címzettjei közül tehát jelentős hatással volt a Polimeri helyzetére és védekezési stratégiájára.

81 A Bizottság e jogalap elutasítását kéri. Rámutat, hogy szemben azzal, amit a Polimeri sugall, a két kifogásközlésben a kartell teljes időtartamát lefedő felelősséget tudott be neki. Az a körülmény, hogy az említett felelősség egyetemlegesen betudható a Syndialnak is, nem befolyásolhatta a Polimeri védekezését. Emellett a Polimeri nem fejtette ki, hogy a Syndiallal egyetemleges felelősség mennyiben eredményezhette volna az eljárás eltérő kimenetelét.

b) A Törvényszék álláspontja

82 Úgy kell tekinteni, hogy harmadik jogalapjával a Polimeri ténylegesen a védelemhez való jog megsértésére hivatkozik, mivel szerinte a Bizottság nem tette számára lehetővé, hogy kifejtse észrevételeit a Syndialnak a megtámadott határozat címzettjei közül való esetleges mellőzésével kapcsolatban.

83 A védelemhez való jog tiszteletben tartása minden olyan eljárásban, amely szankció, különösen bírság vagy kényszerítő bírság kiszabásához vezethet, a közösségi jog alapelvét képezi, amelyet a közigazgatási eljárás során is biztosítani kell. Ezen elv megköveteli többek között, hogy a Bizottság azon kifogásközlése, amelyet olyan vállalkozáshoz intézett, amellyel szemben a versenyjogi szabályok megsértése miatt szankciót kíván kiszabni, tartalmazza az e vállalkozás ellen felhozott lényeges tényezőket, mint például a neki betudott tényeket, azok minősítését, és azon bizonyítékokat, amelyekre a Bizottság támaszkodik, annak érdekében, hogy a vállalkozás az ellene indult közigazgatási eljárás során érveit megfelelően kifejthesse (lásd a fenti 74. és 75. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

84 A Polimeri harmadik jogalapja azon az előfeltevésen alapul, hogy a kifogásközlésekben a Bizottság megállapította az EniChem SpA (később Syndial) felelősségét az 1996. május 20. és 2002. január 1‑je közötti időszak tekintetében, míg a megtámadott határozatban a Bizottság csak a Polimeri felelősségét állapította meg azon fent említett időszak tekintetében is, amelynek során az nem vett részt az érintett termékek gyártásában és értékesítésében.

85 Márpedig a második kifogásközlés mindenekelőtt azt állapítja meg, hogy figyelemmel többek között a végzett tevékenységek 2002. január 1‑jei átruházására az EniChem SpA és a Polimeri között, valamint arra, hogy a két társaság azonos vállalkozáshoz tartozik, a Polimerit kell felelősnek tekinteni a jogsértésért az 1996. május 20. és 2002. január 1‑je közötti időszak tekintetében. Ebből következik, hogy a második kifogásközlés a megtámadott határozathoz hasonlóan ((365)–(373) preambulumbekezdés) a Polimeri felelősségét állapítja meg a jogsértéssel érintett időszak egésze tekintetében, az EniChem SpA által 2002. január 1‑je előtt elkövetett cselekmények miatt is.

86 Ezt követően a második kifogásközlés rámutat, hogy mivel az EniChem SpA a Polimeri tőkéjének 100%‑át ellenőrizte 2002. január 1‑je és október 20. között, a Syndial egyetemleges felelősségét kell megállapítani a Polimeri jogsértéséért ezen időszak tekintetében. Ebből következik, hogy a második kifogásközlés csak korlátozott időszak tekintetében állapítja meg Syndial mint a Polimeri 2002. január 1‑je és október 20. közötti anyavállalata felelősségét, nem pedig a jogsértés teljes időtartama tekintetében.

87 Ebből következik, hogy a Polimeri előfeltevése téves.

88 Részletesebb érvek hiányában a Polimeri védelemhez való jogának e tekintetben való megsértésére vonatkozó kifogást el kell tehát utasítani.

89 Ami a Polimeri által a tárgyaláson előterjesztett azon érvet illeti, amely szerint a Syndial mellőzése a megtámadott határozat címzettjei közül lehetővé tette a Bizottság számára, hogy „kikerülje” a bírság felső határát, amely a forgalom 10%‑ának felel meg, és feltételezve, hogy egy ilyen érv elkésettsége ellenére is elfogadható, meg kell állapítani, hogy az a tizenhatodik jogalap keretében kifejtett érvekhez kapcsolódik. Márpedig a lenti 313–316. pontokban kifejtett indokok miatt ezt az érvet el kell utasítani.

90 E tényezőkre tekintettel a Polimeri által felhozott harmadik jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.

B – A megtámadott határozat érdemére vonatkozó jogalapokról

1. Az érintett piac nem megfelelő meghatározására alapított negyedik jogalapról

a) A felek érvei

91 A Polimeri rámutat, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság egyesítette a BR‑re és az ESBR‑re vonatkozó két ügyet annak ellenére, hogy azok a vizsgálat során elkülönültek. E feltételezett közös ágazat vizsgálata egy táblázat előállítására korlátozódott (a megtámadott határozat 3. táblázata), bármiféle magyarázó megjegyzés nélkül. A Polimeri hangsúlyozza, hogy az összefonódás‑ellenőrzési eljárások során a Bizottság mindig törekedett arra, hogy két elkülönült piacot különböztessen meg. A jelen ügyben a Polimeri előadja, hogy az ilyen egyesítés igazolási feltételei sem technikai, sem kereskedelmi szempontból, sem pedig a versenyrendszer szempontjából nem teljesülnek.

92 Először a Polimeri rámutat arra, hogy a BR a természetes gumival versenyzik. Azt könnyű és nehéz kereskedelmi gépjárművek gumiabroncsaiban használják fel, elsősorban az abroncs külső részén. A Polimeri e tekintetben elemzést nyújt be, és előadja, hogy a BR piacának a BR piacának egészét, valamint a természetes gumi piacának egy részét kell magában foglalnia. E keretben a Polimeri piaci részesedése soha nem haladta meg a 11,8%‑ot 1996 és 2002 között. A Polimeri hangsúlyozza, hogy a megtámadott határozat 1. táblázatában a Bizottság nem szerepeltetett adatokat a piaci részesedésekre, a BR összesített piacára, valamint az érintett vállalkozások által le nem fedett piaci részesedésekre vonatkozóan. Ezek az adatok, annak ellenére, hogy a Polimeri szerint vitathatóak voltak, a második kifogásközlésben szerepeltek. A megtámadott határozatban tehát nem voltak adatok a feltételezett kartellnek a piac befolyásolására való képességéről, sem az egyes résztvevők ilyen képességéről. A Polimeri ehhez hozzáteszi, hogy a Bizottság részéről a törlések célja az volt, hogy kiküszöbölje azokat a részeket, amelyek vitathatóvá teszik az elemzését, így például az érintett vállalkozások által képviselt piac lefedettségének szintjét, amely sokkal alacsonyabb volt, mint ahogy az eredetileg a második kifogásközlésben szerepelt.

93 Másodszor, a Polimeri hangsúlyozza, hogy az ESBR általánosan használt gumi, amely többféle felhasználásra is alkalmas, anélkül hogy ezek bármelyikében kiváló lenne. A legfontosabb felhasználási terület a futófelületek előállítása. Ugyanakkor nincs olyan alkalmazási terület, ahol az ESBR ne lenne technikailag helyettesíthető. A Polimeri e tekintetben elemzést nyújt be, és előadja, hogy az ESBR piacának az ESBR piacának egészét, valamint a természetes gumi piacának egy részét kell magában foglalnia. E keretben a Polimeri piaci részesedése soha nem haladta meg a 13,8%‑ot 1996 és 2002 között. Itt sem szerepelnek a megtámadott határozatban az ESBR‑re vonatkozó piaci részesedésekre, az összesített piacra és az egyéb gyártók értékesítésére vonatkozó adatok. A Polimeri hangsúlyozza, hogy az egyéb gyártók értékesítéseit illetően vitatta az eredetileg a második kifogásközlésben szereplő adatokat.

94 Harmadszor, miközben úgy véli, hogy a BR és az ESBR piacait nem kellett volna összesíteni, a Polimeri hangsúlyozza, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban radikálisan módosította az összevont piac értékének meghatározását. A Polimeri rámutat, hogy a globális piacnak a megtámadott határozat 3. táblázatában meghatározott értéke jóval alacsonyabb, mint a második kifogásközlés hasonló tárgyú táblázatában szereplő érték, annak ellenére, hogy az érintett vállalkozások forgalma nem változott. E különbség a BR és az ESBR egyéb gyártóknak tulajdonított értékesítéseiből fakad. Ennek megfelelően a megtámadott határozat értelmezése szerint az állítólagos kartell a piac 90%‑át ellenőrizte, míg a második kifogásközlésben az a piacnak alig 60%‑át képviselte. A Polimeri ehhez hozzáteszi, hogy ha figyelembe kellene venni az érintett vállalkozások jelenlétét a BR‑rel és az ESBR‑rel versengő természetes gumi piacán, akkor a befolyás mértéke 50%‑nál jóval alacsonyabb szintet érne el.

95 Negyedszer, a keresletet illetően a Polimeri rámutat, hogy a Bizottság állításával ellentétben a BR‑t és az ESBR‑t nem kizárólag gumiabroncsok előállítására használják, még ha túlsúlyban is van ez a felhasználás (60% és 70% között). A gumiabroncsok gyártásán kívül a BR és az ESBR közötti jelentős alkalmazási különbségek alátámasztják azt, hogy hiba lenne arra törekedni, hogy a két terméket egy közös piacba vagy ágazatba vonják össze. Ami a gumiabroncsokat illeti, öt nagy gyártó veszi fel az erre a felhasználásra szánt BR és ESBR mennyiséget. Ugyanakkor e nagy ügyfelek egyike sem egyetlen szintetikus gumigyártótól szerzi be szükségleteit. Emellett a Bizottság maga is elismeri, hogy számos gumiabroncsgyártó saját szintetikusgumi‑gyártással rendelkezik, valamint széles körben szereznek be természetes gumit. Ebből következik, hogy a gumiabroncsgyártók szerződéskötési befolyása jelentős volt a gumigyártókéhoz képest, valamint, hogy a tárgyalási szakaszban magas volt a piaci átláthatóság szintje, amelyet a gumiabroncsgyártók alakítottak ki. E körülmények kevéssé teszik hihetővé a gyártók közötti megállapodás létezését. Emellett a szerződések jelentős hányada (40% és 60% között) olyan „árképleten” alapult, amely utalást tartalmazott az alapanyagok árára. Ez kizárja, hogy a versenytársak között negyedévente tartott ármegbeszéléseknek tényleges jelentősége, illetve hatása lett volna.

96 A Polimeri hozzáteszi, hogy a Bizottság a beadványaiban hiányosan hivatkozott a Bíróság C‑111/04. P. sz., Adriatica di Navigazione kontra Bizottság ügyben 2006. február 16‑án hozott végzésére [az EBHT‑ban nem tették közzé]. A Bíróság az említett végzés 32. pontjában kiemelte, hogy „a Törvényszék elismerte, hogy az érintett piac homályos és hiányos meghatározása hibát eredményezhet a felelősség betudásában”. A jelen ügyben a megállapított piac lehetővé tette a Bizottság számára, hogy jogellenesnek minősítsen teljes mértékben semleges cselekményeket. Különösen nem létezett önmagában a BR‑re vonatkozó ügy.

97 A Bizottság e jogalap elutasítását kéri. Előadja különösen, hogy az érintett piac meghatározásának kifogásolása hatástalan a kartell fennállása szempontjából.

b) A Törvényszék álláspontja

98 A Bizottság a megtámadott határozatban jelzi, hogy eredetileg két ügyszámot osztottak ki. Az első a Bayer által benyújtott, a BR‑re vonatkozó mentesség iránti kérelemre vonatkozott. A második a szintén a Bayer által benyújtott, az ESBR‑re vonatkozó mentesség iránti kérelemre vonatkozott. A vizsgálatot ugyanakkor egységesen folytatták, és az eljárási cselekmények többsége (többek között a két kifogásközlés) mindkét ágazatra vonatkozott. Az első kifogásközlést követően egy ügyszámot használtak. A két kifogásközlésben, valamint a megtámadott határozatban a Bizottság megállapítja, hogy a szóban forgó magatartások egységes és folytatólagos jogsértést valósítottak meg (a megtámadott határozat (90) és (91) preambulumbekezdése).

99 Érveivel a Polimeri tulajdonképpen két kifogást emel a megtámadott határozattal szemben. Először úgy véli, hogy a Bizottságnak nem kellett volna egyesítenie az eredeti, a BR‑re és az ESBR‑re vonatkozó eljárásokat. Másodszor vitatja a piac ágazati meghatározását, ahogy azt a Bizottság elvégezte.

100 Ami a Polimeri által hivatkozott első kifogást illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság objektív okokból jogosult az eljárásokat elkülöníteni, illetve egyesíteni (lásd a Törvényszék T‑30/05. sz., Prym és Prym Consumer kontra Bizottság ügyben 2007. szeptember 12‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 64. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). A jelen ügyben semmi nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a két eredeti eljárás egyesítésének nem voltak objektív okai. Különösen nem vitatható, hogy a BR és az ESBR azonos tevékenységi ágazatba tartozik, figyelemmel e két termék fizikai jellemzőire és felhasználásaira. Ezt követően a megtámadott határozatból és az érintett vállalkozások nyilatkozataiból kitűnik, hogy a szóban forgó jogellenes találkozók közül bizonyos találkozók egyszerre érintették a BR‑t és az ESBR‑t. Ilyen körülmények között a Polimeri érvei nem kérdőjelezhetik meg a Bizottság részéről e tekintetben eszközölt választást. Emellett, még ha feltételezhető is, hogy a szóban forgó jogsértés valójában két elkülönült jogsértésnek tekintendő, lényegtelen, hogy ezek a jogsértések több határozatban vagy egy határozatban nyertek megállapítást, mivel a jelen ügyben nem vitatott, hogy a szóban forgó jogsértések nem évültek el (lásd ebben az értelemben a Törvényszék fent hivatkozott Prym és Prym Consumer kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 63. pontját, valamint a T‑101/05. és T‑111/05. sz., BASF és UCB kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑4949. o.] 158. pontját). Különösen, semmi nem alapozza meg annak megállapítását, hogy az eljárások egyesítése révén a Bizottság tévesen tudott be valamely jogsértést a Polimerinek. Emellett az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértése nemcsak egy elszigetelt magatartás eredménye lehet, hanem lehet egy magatartássorozat, vagy még inkább folytatólagos magatartás eredménye is. Ez az értelmezés nem vitatható azon az alapon, hogy a cselekmények sorozata vagy még a folytatólagos magatartás egyes elemei önmagukban is a fenti rendelkezés megsértésének minősülhetnek. Amennyiben a különböző cselekmények – azonos, a közös piacon belüli versenyt torzító tárgyuk alapján – átfogó terv keretébe illeszkednek – mint a jelen ügyben is –, a Bizottság a fenti cselekmények miatti felelősséget jogszerűen róhatja fel az összességében figyelembe vett jogsértésben való részvétel alapján (a fenti 51. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 258. pontja).

101 Ami a Polimeri által hivatkozott második kifogást illeti, elegendő azt megállapítani, hogy az érintett piac meghatározásának kifogásolása hatástalan a negyedik jogalap keretében, mivel az önmagában nem eredményezheti annak bizonyítását, hogy az EK 81. cikk (1) bekezdése alkalmazásának feltételei nem teljesültek. A Polimeri tehát ebből nem vezetheti le azt, hogy nem vett részt a kartellben (lásd ebben az értelemben a fenti 96. pontban hivatkozott Adriatica di Navigazione kontra Bizottság ügyben hozott végzés 30. pontját; lásd még ebben az értelemben a Törvényszék T‑259/02–T‑264/02. és T‑271/02. sz., Raiffeisen Zentralbank Österreich és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2006. december 14‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑5169. o.] 172. pontját). Különösen, semmi nem alapozza meg annak megállapítását, hogy az érintett piac meghatározása révén a Bizottság tévesen tudott be valamely jogsértést a Polimerinek. E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a megtámadott határozat egyértelműen megállapítja a Polimeri felelősségét mind a BR, mind az ESBR tekintetében. Ilyen körülmények között az, hogy a Bizottság egységes jogsértés fennállását állapította meg e két termék tekintetében, nem járhat azzal a következménnyel, hogy a Polimerinek olyan jogsértést rónak fel, amellyel kapcsolatban nem kellene megállapítani a felelősségét. Ez nem akadályozza meg ugyanakkor azt, hogy a Polimeri vitassa az érintett piac meghatározását a tizedik, a jogsértés súlyának értékelésére vonatkozó jogalap keretében.

102 E tényezőkre tekintettel a Polimeri által hivatkozott negyedik jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.

2. A vizsgált időszakban az árak alakulására alapított ötödik jogalapról

a) A felek érvei

103 A Polimeri rámutat, hogy a Bizottság az első kifogásközlésben elvégezte a BR és az ESBR piacán az árak alakulásának elemzését. Márpedig a második kifogásközlésben, és ezt követően a megtámadott határozatban a Bizottság törölte a „gazdasági bizonyítékokra” vonatkozó részeket. Sor került tehát annak hallgatólagos elismerésére, hogy a feltételezett jogsértés nem járt semmilyen konkrét hatással. A Polimeri hangsúlyozza, hogy a törlésre egy részletes elemzést követően került sor, amelyet a Syndial szolgáltatott a közigazgatási eljárás során, és amelyet csatolt a keresetlevélhez. Ez az elemzés bizonyítja, hogy az alkalmazott árak nem feleltek meg az ellenőrzés és a kiigazítás logikájának, valamint, hogy az árak állítólagos egyeztetése, ha arra sor került, valójában a gyártók reakciója volt az alapanyagok költségeire, valamint a piac alakulására.

104 A Polimeri szerint a megtámadott határozat (275)–(280) preambulumbekezdésében a Syndial által szolgáltatott elemzésre adott bizottsági válasz nem meggyőző. A Polimeri az érintett piacon az értékesítési árak alakulásának számítását részletezve úgy véli, hogy a vállalkozások árszintjei közötti eltérések túlságosan jelentősek voltak ahhoz, hogy azokat „magas korrelációs fokúnak” minősítsék. A Polimeri rámutat például, hogy az EniChem SpA árainak emelése több mint 30%‑kal meghaladta a Shell árainak emelését 1992 első negyedéve és 1995 harmadik negyedéve között. Ami a Bizottság azon kifogását illeti, amely szerint az elemzés önkényesen valamennyi termék tényleges ára esetében azonos kiindulási értéket állapított meg, a Polimeri rámutat, hogy ez az elemzés éppen ellenkezőleg, a változások által az egyes gyártók kiindulási árára gyakorolt hatást mutatja be a kiindulási abszolút értéktől függetlenül. A Polimeri ugyanakkor elismeri, hogy azon gyártók esetében, amelyeknél nem állt rendelkezésre az árváltozások teljes sorozata (vagyis a Bayer, a Dwory és a Kaučuk esetében), a sorozat kiindulási pontját az EniChem SpA összesített árváltozásának megfelelő árváltozáshoz képest állapították meg. Ugyanakkor semmiképpen nem arról van szó, hogy a gyártóhoz tényleges árat rendeltek volna, és minden más választás is ugyanilyen eredménnyel járt volna. Végül a Polimeri hangsúlyozza, hogy soha nem állította azt, hogy a butadién költsége lenne az egyetlen olyan tényező, amely meghatározza a BR és az ESBR végső árát, annak ellenére, hogy ez a tényező döntő jelentőségű.

105 A Polimeri ehhez hozzáteszi – és e megjegyzés vonatkozik a hatodik jogalapra is –, hogy az, hogy nem bizonyították a feltételezett kartell hatásait, a vizsgálat hiányosságát jelenti, és hozzájárul az egyébként összegyűjtött bizonyítékok értékének csökkenéséhez. A Polimeri hangsúlyozza továbbá, hogy a T‑25/95., T‑26/95., a T‑30/95–T‑32/95., T‑34/95–T‑39/95., T‑42/95–T‑46/95., T‑48/95., T‑50/95–T‑65/95., T‑68/95–T‑71/95., T‑87/95., T‑88/95., T‑103/95. és T‑104/95. sz., Cimenteries CBR és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben, ún. „Ciment”‑ügyben 2000. március 15‑én hozott ítélet (EBHT 2000., II‑491. o.) 245. pontjában a Törvényszék a T‑30/91. sz., Solvay kontra Bizottság ügyben 1995. június 29‑én hozott ítéletre (EBHT 1995., II‑1775. o.), valamint a T‑36/91. sz., ICI kontra Bizottság ügyben 1995. június 29‑én hozott ítéletre (EBHT 1995., II‑1847. o.) utalva megállapította, hogy „az okirati bizonyítékok gyengesége miatt […] a Törvényszék úgy vél[te], hogy a Bizottságnak annak érdekében, hogy a jog által megkövetelt módon bizonyítsa az ICI‑vel és a Solvay‑val szemben kifogásolt összehangolt magatartást, már a [kifogásközlés] szakaszától kezdve átfogó és alapos gazdasági értékelést kellett volna előirányoznia többek között az érintett piac, valamint az ezen a piacon tevékenykedő vállalkozások jelentősége és magatartása tekintetében”.

106 A Bizottság e jogalap elutasítását kéri. Emlékeztet arra, hogy nem kell figyelembe venni egy megállapodás konkrét hatásait az EK 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazása céljából, amennyiben annak célja a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása. A Bizottság ehhez hozzáteszi – és ez a megjegyzés vonatkozik a hatodik jogalapra is –, hogy a kartell fennállása cáfolhatatlanul következik több pontos és egybehangzó, a megtámadott határozatban széleskörűen ismertetett bizonyítékból.

b) A Törvényszék álláspontja

107 Előzetesen rá kell mutatni, hogy érveivel a Polimeri a Bizottság azon megállapítását vitatja, hogy az érintett vállalkozások között kartell állt fenn. A Polimeri lényegében úgy véli, hogy az alkalmazott árakat nem hangolták össze, hanem azok többek között az alapanyagárak, valamint a piac alakulásának voltak az eredményei.

108 Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint felesleges valamely megállapodás tényleges hatásainak figyelembevétele az EK 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazása céljából, amennyiben látható, hogy annak célja a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása (a Bíróság fenti 50. pontban hivatkozott Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben hozott ítéletének 122. és 123. pontja, a C‑238/99. P., C‑244/99. P., C‑245/99. P., C‑247/99. P., C‑250/99. P–C‑252/99. P. és C‑254/99. P. sz., Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2002. október 15‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑8375. o.] 491. pontja, valamint a C‑407/04. P. sz., Dalmine kontra Bizottság ügyben 2007. január 25‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑829. o.] 84. pontja). Különösen az olyan versenyellenes megállapodásokat illetően, amelyek – mint a jelen ügyben is – a versenytárs vállalkozások találkozói során jönnek létre, a Bíróság már kimondta, hogy az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértése megvalósul, ha e találkozók célja a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása, és ha azok így a piac működésének mesterséges megszervezésére irányulnak (a fent hivatkozott Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 508. és 509. pontja, a fenti 51. pontban hivatkozott Sumitomo Metal Industries és Nippon Steel kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 47. pontja, valamint a fent hivatkozott Dalmine kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 84. pontja). Ilyen esetben valamely vállalkozás kartellben való részvételének bizonyításához elegendő az, ha a Bizottság bizonyítja, hogy az érintett vállalkozás olyan találkozókon vett részt, amelyek során versenyellenes megállapodásokat kötöttek. Amennyiben az ilyen találkozókon való részvétel megállapítást nyert, e vállalkozás feladata bizonyítani, hogy az említett találkozókon történő részvétele mögött nem volt semmilyen versenyellenes szándék, mégpedig úgy, hogy bizonyítja, a versenytársaival közölte, hogy e találkozókon az övéktől eltérő szándékkal vesz részt (a Bíróság C‑199/92. P. sz., Hüls kontra Bizottság ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1999, I‑4287. o.] 155. pontja, a fenti 51. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 81. pontja, valamint a fenti 51. pontban hivatkozott Sumitomo Metal Industries és Nippon Steel kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 47. pontja).

109 A jelen esetben a megtámadott határozatból következik, hogy a vállalkozások közötti összehangolás bizonyítása nem a piaci magatartások párhuzamossága puszta megállapításának eredménye, hanem olyan bizonyítékoké, amelyekből kitűnik, hogy a szóban forgó magatartásokat összehangolás eredményezte. Ilyen körülmények között a Polimeri által az alkalmazott árak kapcsán szolgáltatott alternatív magyarázat nem alkalmas az érintett vállalkozások közötti kartell fennállására vonatkozó bizottsági megállapítás megkérdőjelezésére (lásd ebben az értelemben a fenti 52. pontban hivatkozott „PVC II”‑ügyben hozott ítélet 727. és 728. pontját).

110 Ezen okoknál fogva a Polimeri által előterjesztett ötödik jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.

3. A főbb ügyfelek ellátására alapított hatodik jogalapról

a) A felek érvei

111 A Polimeri szerint nehezen érthető a Michelin beavatkozásának terjedelme és hatása. Utóbbi meg sem próbálta bizonyítani, hogy az árak 1995‑ben megfigyelt párhuzamossága folytatódott‑e a következő években. Emellett a Polimeri rámutat, hogy a Michelin további négy gyártótól szerzett be BR‑t, és további hat gyártótól ESBR‑t. A Bizottsághoz a közigazgatási eljárás során benyújtott elemzésből kitűnik, hogy az EniChem SpA által teljesített szállítások nem lehettek részei egy elosztási tervnek vagy „megállapodásnak”. Ez következik különösen az 1997 és 2003 közötti időszakban az egyes gumiabroncsgyártókra eső mennyiségekből.

112 A Bizottság e jogalap elutasítását kéri. Emlékeztet arra, hogy nem kell figyelembe venni a megállapodás konkrét hatásait, amennyiben annak célja a verseny korlátozása.

b) A Törvényszék álláspontja

113 Előzetesen rá kell mutatni, hogy érvelésével a Polimeri az érintett vállalkozások közötti kartell fennállására vonatkozó bizottsági megállapítást vitatja. A Polimeri lényegében úgy véli, hogy a főbb ügyfelek ellátása nem összehangolás alapján zajlott, ahogy azt az értékesített mennyiségek változásai is bizonyítják.

114 Márpedig az ötödik jogalap keretében a fenti 107–109. pontban kifejtett okokkal azonos indokok miatt a Polimeri által előterjesztett érvek nem alkalmasak az érintett vállalkozások közötti kartell fennállására vonatkozó bizottsági megállapítás megkérdőjelezésére.

115 E tényezőkre tekintettel a Polimeri által felhozott hatodik jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.

4. A jogsértés Polimerinek való jogellenes betudására alapított hetedik jogalapról

a) A felek érvei

116 A Polimeri előadja, hogy ha már megállapították részvételét a kartellben, amit egyébként vitat, a Bizottságnak különbséget kellett volna tennie a Syndial és a Polimeri felelőssége között azon időszakok szerint, amelyekben a BR‑re és ESBR‑re vonatkozó üzletágat irányították (1996. május 20. és 2001. december 31. között a Syndial esetében, és 2002. január 1‑je és 2002. november 28. között a Polimeri esetében). E tekintetben az ítélkezési gyakorlatban kialakított elvre utal, amely szerint általában a közösségi versenyjogi szabályok megsértése elkövetésének időpontjában az érintett vállalkozást irányító természetes vagy jogi személynek kell a jogsértésért felelnie, még akkor is, ha a jogsértést megállapító határozat meghozatalakor a vállalkozás működtetéséért más személy válik felelőssé (a Bíróság C‑279/98. P. sz., Cascades kontra Bizottság ügyben 2000. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑9693. o.] 77–82. pontja, valamint C‑286/98. P. sz., Stora Kopparbergs Bergslags kontra Bizottság ügyben 2000. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑9925. o.] 38. pontja). A Bizottság a megtámadott határozat (337) pontjában elismeri ezt az elvet. A Polimeri ugyanakkor hangsúlyozza, hogy a következő preambulumbekezdésben a Bizottság úgy határozott, hogy neki tudja be a jogsértésért való teljes felelősséget azon időszakot is beleértve, amelyben a Syndial volt aktív az érintett ágazatokban, utóbbit pedig mentesíti minden felelősség alól.

117 A Bizottság a megtámadott határozat (367)–(369) preambulumbekezdésében döntését a gazdasági folytonosság feltételére utalva, valamint a fenti 51. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletre hivatkozva igazolja. Ugyanakkor ebben az ítéletben a Bíróság az átruházó és az átvevő közötti szerkezeti kapcsolatokat, vagyis az egyik másik felett gyakorolt 50%‑os ellenőrzését is megállapította. A Polimeri hozzáteszi, hogy ebben az ügyben az átvevő társaság, az Aalborg, nem volt más, mint egy ad hoc kialakított szervezet, amelynek célja az volt, hogy átvegye az anyavállalat tevékenységét a cementágazatban. A jelen ügyben a Polimeri 1995 óta létezik társaságként, és miközben a BR és az ESBR gyártói (a Bizottság szerint) versenykorlátozó megállapodásokat kötöttek, teljesen jogszerűen foglalkozott polietilénekkel (nem pedig elasztomerekkel). Az „egyazon gazdasági egység” szempontjának megfontolatlan alkalmazása, annak érdekében, hogy a felelősséget az átruházó vállalkozásról az átvevőre telepítsék, azzal a kockázattal jár, hogy rendellenes módon figyelmen kívül hagyják többek között a büntetések személyhez kötöttségének elvét (Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnoknak a fenti 51. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélethez kapcsolódó indítványa). A Bizottságnak, amennyiben át kívánja ruházni a felelősséget, más tényezőket kell megjelölnie. A jelen ügyben a Bizottság különösen azt állította, hogy először is a tevékenységek 2002. január 1‑jei átruházása azzal járt, hogy átadták a Polimerinek a Syndial főbb tevékenységeit és személy