ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

A 2015. január 10-től alkalmazandó, a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12-i 1215/2012 rendelet (átdolgozás) (1) 17. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti „fogyasztó lakóhelye” kifejezés alatt a fogyasztónak a kereset benyújtásának napján fennálló lakóhelyét, vagy a fogyasztó és a másik szerződő fél közötti szerződéses jogviszony létrejöttének napján (tehát például a szerződés megkötésének napján) fennálló lakóhelyét kell-e érteni, azaz a hivatkozott rendelet 17. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti fogyasztói szerződésről van-e szó abban az esetben is, amikor a fogyasztó a kereset benyújtásának napján attól az államtól eltérő tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, amelyben a másik szerződő fél kereskedelmi vagy szakmai tevékenységet folytat?
1)

Sérti-e az arrêté royal du 20 juillet 1971 instituant une assurance indemnités et une assurance maternité en faveur des travailleurs indépendants et des conjoints aidants (az önálló vállalkozók és segítő házastársuk javára megállapított táppénzbiztosítás és anyasági biztosítás bevezetéséről szóló, 1971. július 20-i királyi rendelet) az Európai Unió Alapjogi Chartájának 21. és 23. cikkét, a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló, 1992. október 19-i 92/85/EGK tanácsi irányelvet (1), a férfiak és nők közötti esélyegyenlőség és egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatás és munkavégzés területén történő megvalósításáról szóló, 2006. július 5-i 2006/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet (2), a valamely önálló vállalkozói tevékenységet, beleértve a mezőgazdasági tevékenységet is, folytató férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáról, valamint az önálló vállalkozó nők terhességi és anyasági védelméről szóló, 1986. december 11-i 86/613/EGK tanácsi irányelvet (3), továbbá a részmunkaidős foglalkoztatásról szóló, 1997. december 15-i 97/81/EK tanácsi irányelvvel (4) végrehajtott, a részmunkaidős foglalkoztatásról szóló keretmegállapodást azáltal, hogy a szülési szabadság keretében nem ír elő megfelelő ellátást azon önálló vállalkozó nő számára, aki kiegészítő jelleggel részmunkaidőben dolgozik, azonban úgy fizeti a járulékokat, mintha az a főtevékenysége lenne, míg az olyan önálló vállalkozó, aki főtevékenységként dolgozik részmunkaidőben, az anyasági ellátás teljes összegét megkapja?
4)

Az említett keretmegállapodásra is tekintettel ellentétes-e az egyenértékűség, a tényleges érvényesülés és a hatékony érvényesülés uniós jogelvével, valamint a hátrányos megkülönböztetés tilalmának a keretmegállapodás 4. szakaszában szereplő elvével az olyan nemzeti szabályozás (a 240/2010 törvény 24. cikke 3. bekezdésének a) pontja, valamint a D.lgs. 81/2015 [81/2015 felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet] 29. cikke 2. bekezdésének d) pontja és 29. cikkének 4. bekezdése), amely – noha létezik olyan szabályozás, amely az összes köztisztviselőre és munkavállalóra alkalmazandó, amelyet legújabban a 81/2015 felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet tartalmaz, és amely (2018-tól kezdődően) a határozott időre szóló munkaviszony maximális időtartamát (a meghosszabbításokat és megújításokat is beleértve) 24 hónapban korlátozza, valamint az ilyen típusú jogviszonyok közigazgatási szerv által alkalmazott személyek esetében történő alkalmazását „ideiglenes és kivételes jellegű szükségletek” fennállásához köti – lehetővé teszi, hogy az egyetemek három éves határozott időre szóló, e három éves időszakban végzett oktatási és kutatási tevékenységek kedvező értékelése esetén két évre meghosszabbítható szerződés révén anélkül vegyenek fel kutatókat, hogy az első szerződés megkötését vagy a meghosszabbítást az egyetem ilyen ideiglenes és kivételes jellegű szükségleteihez kötné, és azt is lehetővé teszi az egyetem számára, hogy az ötéves időszak lejártakor ugyanezzel vagy más személyekkel másik, az előzővel azonos típusú határozott időre szóló szerződést kössön az előző szerződéssel összefüggő ugyanezen oktatási és kutatási szükségletek kielégítése céljából?
4)

Ha a harmadik kérdésben említett ügyben az igazságügyi miniszter fellebbezést nyújtott be az ügyvédek fegyelmi bíróságához, azonban: a) azon tényezők egyike, amelyek a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság) 2019. december 5-i ítéletben (ügyszám: III PO 7/18) kifejtett álláspontja, valamint az ügyvédek fegyelmi bíróságának álláspontja szerint alátámasztják a feltételezést, mely szerint a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság) fegyelmi tanácsa, azaz a harmadik kérdés a) pontjában említett szerv, a Charta 47. cikke értelmében nem minősül független és pártatlan bíróságnak, a végrehajtó hatalomnak – és annak részeként épp az igazságügyi miniszternek – az e szerv összetételére gyakorolt befolyása, b) a legfőbb ügyész tisztét, aki a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság) fegyelmi tanácsa, azaz a harmadik kérdés a) pontjában említett szerv által kifejtett álláspontnak megfelelően felülvizsgálati kérelmet terjeszthet elő a fellebbezési eljárásban hozott végzés ellen, a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság) büntetőtanácsa, azaz a harmadik kérdés b) pontjában említett igazságügyi hatóság, valamint az ügyvédek fegyelmi bíróságának álláspontja szerint ugyanakkor ilyen jogosultsággal nem rendelkezik, jogszabálynál fogva pont az igazságügyi miniszter tölti be, az ügyvédek fegyelmi bíróságának mellőznie kell-e e fellebbezés vizsgálatát, amennyiben csak így biztosíthatja az eljárásnak a Charta 47. cikkével való összhangját, és különösen annak megakadályozását, hogy ezen eljárásba az e cikk értelmében független és pártatlan bíróságnak nem minősülő szerv avatkozzon be?
1)

Akkor is alkalmazni kell-e a Bíróság versenyjogi ítélkezési gyakorlatában a ne bis in idem elvének alkalmazhatóságára vonatkozóan kialakított harmadik feltételt, nevezetesen azt, hogy ugyanannak a védett jogi tárgynak kell érintettnek lennie, ha két tagállam versenyhatóságának ugyanazon tényállásra és ugyanazon személyek vonatkozásában a nemzeti jogi normák mellett ugyanazokat az uniós jogi normákat (itt: az EUMSZ 101. cikket) is kell alkalmaznia? Az e kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
1)

Az Európai Unió Bírósága szerint ellentétes-e a 765/2008/EK rendelettel (1) (a 2009. évi 88. sz. törvény 40. cikkéhez hasonló) olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében az akkreditálási tevékenységet olyan testületek is végezhetik, amelyek az Európai Unió országainak egyikében sem rendelkeznek székhellyel – tehát az egyetlen nemzeti akkreditáló testület igénybevétele nélkül –, ha e testületek egyébként is garantálják az UNI CEI EN ISO/IEC 17025 és UNI CEI EN ISO/IEC 17011 szabványok betartását és – akár kölcsönös elismerési megállapodásokkal is – igazolják, hogy a 765/2008/EK rendelet szerinti egyetlen nemzeti testület minősítéséhez lényegében hasonló minősítéssel rendelkeznek?
A High Court of Justice Business and Property Courts of England and Wales (Egyesült Királyság) által 2020. április 22-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – M 1. sz. vagyonfelügyelője és M 2. sz. vagyonfelügyelője kontra M felesége. MH, ILA és M

(C-168/20. sz. ügy)

(2020/C 262/15)

Az eljárás nyelve: angol

A kérdést előterjesztő bíróság

High Court of Justice Business and Property Courts of England and Wales

Az alapeljárás felei

Felperesek: M 1. sz. vagyonfelügyelője és M 2. sz. vagyonfelügyelője

Alperesek: M felesége. MH, ILA és M

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1) Abban az esetben, ha valamely tagállam állampolgára gyakorolta az EUMSZ 21. cikk és EUMSZ 49. cikk, valamint a polgárok jogairól szóló irányelv (2004/38/EK parlamenti és tanácsi irányelv (1)) alapján őt megillető jogokat azáltal, hogy az Egyesült Királyságba költözött vagy ott telepedett le, összeegyeztethető-e e rendelkezésekkel az, hogy a WRPA 1999 11. cikke a valamely nyugdíjkonstrukció, köztük a más tagállamban létrehozott és adóügyi szempontból jóváhagyott nyugdíjkonstrukció keretében fennálló nyugdíjjogosultságot attól függően zárja ki a csődeljárás körébe tartozó vagyonból, hogy a csőd bekövetkezésének időpontjában a nyugdíjkonstrukció az FA 2004 153. cikkének megfelelően nyilvántartásban szerepelt-e, vagy az a 2002. évi rendelkezések 2. rendelkezésében előírt, tehát az Egyesült Királyságban adóügyi szempontból jóváhagyott nyugdíjkonstrukciónak minősül-e?

2) Az első kérdés megválaszolása szempontjából lényeges vagy szükséges-e: a) meghatározni, hogy a természetes személy elsősorban amiatt költözött-e az Egyesült Királyságba, hogy ott jelentsen csődöt? b) figyelembe venni i. a csődbe jutott személy számára a WRPA 1999 12. cikke alapján a jóvá nem hagyott nyugdíjkonstrukciói tekintetében esetlegesen rendelkezésre álló védelmet, és ii. azt, hogy a vagyonfelügyelők behajthatnak-e pénzösszeget a jóváhagyott nyugdíjkonstrukciók tekintetében? c) figyelembe venni az Egyesült Királyságban nyilvántartásba vett és adóügyi szempontból jóváhagyott nyugdíjkonstrukciókra vonatkozó követelményeket?

(1) Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29-i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 158., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.).
Az Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Egyesült Királyság) által 2020. május 22-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Renesola UK Ltd kontra The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(C-209/20. sz. ügy)

(2020/C 262/19)

Az eljárás nyelve: angol

A kérdést előterjesztő bíróság

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Az alapeljárás felei

Fellebbező: Renesola UK Ltd

Ellenérdekű fél: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1) Ellentétes-e az 1357/2013/EU bizottsági végrehajtási rendelet (1) – abban a részében, amelyben a több országból származó anyagokból gyártott napelemmodulok származási országát úgy kívánja meghatározni, hogy a napelemek gyártási országát tekinti származási országnak – a 2913/92/EGK tanácsi rendelet (2) (Közösségi Vámkódex) 24. cikkében szereplő követelménnyel, jelesül azzal, hogy azokat az árukat, amelyeknek az előállításában egynél több ország vett részt, úgy kell tekinteni, hogy abból az országból származnak, amelyben az utolsó lényeges, gazdaságilag indokolt feldolgozáson vagy megmunkáláson mentek keresztül az ehhez felszerelt vállalkozás területén, és új termék létrehozását eredményezték vagy az előállítás fontos szakaszát képezték, következésképpen érvénytelen-e?

2) Az 1357/2013 rendelet érvénytelensége esetén úgy kell-e értelmezni a Közösségi Vámkódex 24. cikkét, hogy a napelemmodulok napelemekből és más alkotórészekből történő összeszerelése lényeges feldolgozásnak vagy megmunkálásnak minősül?

(1) A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló 2454/93/EGK rendelet módosításáról szóló, 2013. december 17-i 1357/2013/EU bizottsági végrehajtási rendelete (HL 2013. L 341., 47. o.).

(2) A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (HL 1992. L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o.).
C 262/16

A Törvényszék (negyedik tanács) T-732/16. sz., Valencia Club de Fútbol kontra Európai Bizottság ügyben 2020. március 12-én hozott ítélete ellen az Európai Bizottság által 2020. május 22-én benyújtott fellebbezés

(C-211/20. P. sz. ügy)

(2020/C 262/20)

Az eljárás nyelve: spanyol

Felek

Fellebbező: Európai Bizottság

A többi fél az eljárásban: Valencia Club de Fútbol, S. A. D. és Spanyol Királyság

A fellebbező kérelmei

A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

— helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet annyiban, amennyiben abban a Törvényszék megsemmisíti a Spanyolország által a Valencia Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva, az Hércules Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva és az Elche Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva javára nyújtott SA.36387 (2013/C) (korábbi 2013/NN) (korábbi 2013/CP) számú állami támogatásról szóló, 2016. július 4-i (EU) 2017/365 bizottsági határozatot (HL 2017. L 55., 12. o.) az 1. intézkedést illetően, amely abban áll, hogy az IVF 2009. november 5-én állami kezességvállalást nyújtott a Fundación Valencia által a Valencia CF tőkeemelésével összefüggésben a Valencia CF részvényeinek jegyzése céljából felvett bankkölcsön fedezetére;

— az ügyet utalja vissza az Európai Unió Törvényszéke elé; és

— a költségekről jelenleg ne határozzon.

Jogalapok és fontosabb érvek

A Bizottság egyetlen jogalapra alapítja fellebbezését, amelyben azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta az uniós jogot, amikor tévesen értelmezte a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdését, különösen az előnyre vonatkozó feltétel fennállásának bizonyítása tekintetében. Konkrétabban a megtámadott ítélet 124–138. pontjában a Törvényszék először is a referencia-kamatláb és a leszámítolási kamatláb megállapítási módjának módosításáról szóló bizottsági közleménnyel (HL 2008. C 14., 6. o.) összefüggésben tévesen értelmezte az [EUMSZ 107. és EUMSZ 108. cikknek] a kezességvállalás formájában nyújtott állami támogatásra való alkalmazásáról szóló bizottsági közleményt (HL 2008. C 155., 10. o.) és a vitatott határozatot, másodszor az egyedi kezességvállalásból származó előny fennállására vonatkozó bizonyítási teher szintjét és a Bizottságnak a hivatalos vizsgálati eljárás keretében fennálló gondossági kötelezettségét illetően tévesen alkalmazta a jogot, harmadszor pedig elferdítette a tényeket.
5)

Abban az esetben, ha a PNR-irányelv nem ütközik magasabb szintű jogszabályba (lásd: VG Wiesbaden [wiesbadeni közigazgatási bíróság, Németország], 6 K 805/19.WI. sz. ügyben hozott 2020. május 13-i végzés), és ezért alkalmazandó: a) Úgy kell-e értelmezni a PNR-irányelv 7. cikkének (4) és (5) bekezdését, hogy azokkal ellentétes valamely tagállam olyan nemzeti szabályozása (a jelen esetben: a FlugDaG 6. § -ának (4) bekezdése), amely lehetővé teszi az érintett tagállam hatóságai számára, hogy bűnüldözési feladataik ellátása során a továbbított PNR-adatokat a terrorista bűncselekmények és súlyos bűncselekmények megelőzésétől, felderítésétől, nyomozásától és üldözésétől eltérő célból is kezeljék, ha információk – akár további információkat is figyelembe véve – egy meghatározott másik bűncselekmény gyanúját alapozzák meg (úgynevezett járulékos fogás)? b) Összeegyeztethető-e a PNR-irányelv 7. cikkének (2) bekezdésével az olyan tagállami gyakorlat, amelynek keretében olyan hatóságot (a jelen esetben: Bundesamt für Verfassungsschutz [szövetségi alkotmányvédelmi hivatal, Németország]) vesznek fel az illetékes hatóságok PNR-irányelv 7. cikkének (1) bekezdése szerinti jegyzékébe, amely a nemzeti jog (a jelen esetben: a Gesetz über die Zusammenarbeit des Bundes und der Länder in Angelegenheiten des Verfassungsschutzes und [über] das Bundesamt für Verfassungsschutz [a szövetségi állam és a tartományok alkotmányvédelmi ügyekben történő együttműködéséről és a szövetségi alkotmányvédelmi hivatalról szóló törvény] 3. § -ának (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 5. § -ának (1) bekezdése) szerint nem rendelkezik rendőrségi hatáskörökkel az elkülönítés nemzeti követelménye miatt?
C 313/9

Az Appeals Service Northern Ireland (Egyesült Királyság) által 2020. április 7-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – VI kontra Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(C-247/20. sz. ügy)

(2020/C 313/11)

Az eljárás nyelve: angol

A kérdést előterjesztő bíróság

Appeals Service Northern Ireland

Az alapeljárás felei

Felperes: VI

Alperes: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

1) Köteles-e az állandó tartózkodásra jogosult, EGT-állampolgársággal rendelkező gyermek teljes körű egészségbiztosítást fenntartani ahhoz, hogy megőrizze a 2016. évi rendelet 4. cikkének (1) bekezdése értelmében önellátó személyként őt megillető tartózkodási jogot?

2) A 2004/38 irányelv (1) 7. cikkének (1) bekezdésére és az Európai Unió Bírósága Teixiera ítéletének (C-480/08) 70. pontjában szereplő ítélkezési gyakorlatra tekintettel ellentétes-e az uniós joggal a bevándorlásról (Európai Gazdasági Térség) szóló 2016. évi rendelet 4. cikke (3) bekezdésének (b) pontjában meghatározott követelmény (amely szerint a bevándorlásról [Európai Gazdasági Térség] szóló 2016. évi rendelet 16. cikke (2) bekezdése (b) pontjának (ii) alpontjára tekintettel valamely diák vagy önellátó személy kizárólag abban az esetben rendelkezik az Egyesült Királyságban teljes körű egészségbiztosítással, ha e személy és az összes releváns családtagja is a szóban forgó egészségbiztosítás kedvezményezettje)?

3) Az Ahmad v. Secretary of State for the Home Department ítélet [2014] EWCA Civ 988, 53. pontjában szereplő határozatot követően „kölcsönös megállapodásoknak” minősülnek-e az egészségbiztosítást illetően az Egyesült Királyság és az Ír Köztársaság között hatályban lévő, a közös utazási térségre vonatkozó kölcsönös megállapodások, következésképpen azok a 2016. évi rendelet 4. cikkének (1) bekezdése értelmében vett teljes körű egészségbiztosításról rendelkeznek-e?

(1) Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29-i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 158., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.; helyesbítés: HL 2009. L 274., 47. o.).
2)

Ha a szerződéskötés időpontjában nem kell határokon átnyúló tevékenységnek fennállnia: Főszabály szerint kizárja-e a második Luganói Egyezmény 16. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 15. cikke (1) bekezdésének c) pontja a joghatósággal rendelkező bíróságnak a második Luganói Egyezmény 5. cikkének 1. pontja alapján történő megállapítását, ha a fogyasztó a szerződés megkötése és a keresetindítás között az egyezmény által kötelezett másik államba költözött, vagy az is szükséges, hogy a fogyasztóval szerződő fél a kereskedelmi vagy szakmai tevékenységét az új lakóhely szerinti államban is folytassa, vagy e tevékenysége ezen államra is irányuljon, és a szerződés az ilyen tevékenység körébe tartozzon?
2)

Ha az első kérdésre adott válasz alapján a családegyesítés elutasításának nincs helye: Milyen követelményeket kell támasztani a 2003/86/EK irányelv 16. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett valódi családi kapcsolattal szemben a szülőknek az olyan menekülthöz való csatlakozása eseteiben, aki a családegyesítési célú beutazási és tartózkodási kérelemről szóló határozat meghozatala előtt nagykorúvá vált? Különösképpen: a) elegendő-e ehhez első fokú, egyenes ági felmenői rokonság (a 2003/86/EK irányelv 10. cikke (3) bekezdésének a) pontja) vagy valódi családi élet is szükséges? b) Amennyiben valódi családi élet is szükséges: Milyen intenzitás szükséges e tekintetben? Elegendőek-e ehhez például az alkalmi vagy rendszeres látogatások, közös háztartásban való együttélés vagy ezen felül olyan összetartó közösség szükséges, amelynek tagjai egymásra vannak utalva? c) Megköveteli-e a még harmadik államban tartózkodó és a menekültként elismert, időközben nagykorúvá vált gyermekkel való családegyesítés iránti kérelmet benyújtó szülők csatlakozása azt, hogy a beutazást követően a családi élet a tagállamban várhatóan a 2) b) kérdésben előírt módon (újra) folytatódik?
1.

Az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27-i 2003/96/EK tanácsi irányelv 14. cikke (1) bekezdésének c) pontja előírja, hogy a tagállamok kötelesek mentességet alkalmazni azon energiatermékek tekintetében, amelyeket az uniós vizeken történő hajózás során üzemanyagként való felhasználás céljából értékesítenek, a halászatot is beleértve, amely hajózás azonban eltér a magánjellegű, kedvtelési célú hajókkal történő hajózástól. A magánjellegű, kedvtelési célú hajónak az említett rendelkezés szerinti meghatározásából az következik, hogy a mentesség kizárólag az olyan kedvtelési célú vízi járművekre vonatkozik, amelyet kereskedelmi célból ellenérték fejében nyújtott szolgáltatásokhoz használnak. Ez akkor is érvényes, ha a felhasználó a hajó tulajdonosa, illetve ha annak bérlője.
2)

Ha az 1. pont kérdéseire adott válasz alapján a családegyesítés elutasításának nincs helye: Milyen követelményeket kell támasztani a 2003/86/EK irányelv 16. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett valódi családi kapcsolattal szemben a szülőknek az olyan menekülthöz való csatlakozása eseteiben, aki a családegyesítési célú beutazási és tartózkodási kérelemről szóló határozat meghozatala előtt nagykorúvá vált? Különösképpen: a) elegendő-e ehhez első fokú, egyenes ági felmenői rokonság (2003/86/EK irányelv 10. cikke (3) bekezdésének a) pontja) vagy valódi családi élet is szükséges? b) amennyiben valódi családi élet is szükséges: Milyen intenzitás szükséges e tekintetben? Elegendőek-e ehhez például az alkalmi vagy rendszeres látogatások, közös háztartásban való együttélés vagy ezen felül olyan összetartó közösség szükséges, amelynek tagjai egymásra vannak utalva? c) Megköveteli-e a még harmadik államban tartózkodó és a menekültként elismert, időközben nagykorúvá vált gyermekkel való családegyesítés iránti kérelmet benyújtó szülők csatlakozása azt, hogy a beutazást követően a családi élet a tagállamban várhatóan a 2b. kérdésben előírt módon (újra) folytatódik?
2)

Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén: Milyen követelményeket kell ilyen esetben a 2003/86/EK irányelv 16. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett valódi családi kapcsolattal szemben támasztani? a) Elegendő-e ehhez a jogszerű szülő–gyermek kapcsolat vagy valódi családi élet is szükséges? b) Amennyiben valódi családi élet is szükséges: milyen intenzitás szükséges e tekintetben? Elegendő-e ehhez például az alkalmi vagy rendszeres látogatások, közös háztartásban való együttélés vagy ezen felül olyan összetartó közösség szükséges, amelynek tagjai egymásra vannak utalva? c) Megköveteli-e a még harmadik államban tartózkodó és a menekültként elismert szülővel való családegyesítés iránti kérelmet benyújtó, időközben nagykorúvá vált gyermek csatlakozása azt, hogy a beutazást követően a családi élet a tagállamban várhatóan a 2b. kérdés értelmében előírt módon (újra) folytatódik?