A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2021. július 8.*
„Előzetes döntéshozatal  –  Vasúti közlekedés  –  A vasúti infrastruktúra-kapacitás elosztása és a 
vasúti infrastruktúra használati díjának felszámítása  –  2001/14/EK irányelv  –  A 4. cikk  
(5) bekezdése  –  Díjszabás  –  30. cikk  –  Az infrastruktúra-használati díjak ezen irányelvvel való 
összhangjára ügyelő nemzeti szabályozó szervezet  –  Pályahálózat-működtető és vasúttársaság 
között létrejött infrastruktúra-használati szerződés  –  Helytelen átültetés  –  Állami felelősség  –  
Kártérítés iránti kérelem  –  Előzetesen a nemzeti szabályozó szervezethez való fordulás ”
A C-120/20. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a 
Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság, Lengyelország) a Bírósághoz 2020. március 3-án érkezett, 2019. 
november 28-i határozatával terjesztett elő
a Koleje Mazowieckie – KM sp. z o.o.
és
a Skarb Państwa – Minister Infrastruktury i Budownictwa obecnie Minister Infrastruktury i 
Prezes Urzędu Transportu Kolejowego,
a PKP Polskie Linie Kolejowe S. A.
között,
a Rzecznik Praw Obywatelskich (RPO)
részvételével folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: E. Regan tanácselnök, M. Ilešič, Juhász E. (előadó), C. Lycourgos és I. Jarukaitis bírák,
főtanácsnok: E. Tanchev,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
HUHatározatok Tára
* Az eljárás nyelve: lengyel.
ECLI:EU:C:2021:553                                                                                                          1
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
– a Koleje Mazowieckie – KM sp. z o.o. képviseletében P. Duda adwokat,
– a Skarb Państwa – Minister Infrastruktury i Budownictwa obecnie Minister Infrastruktury, i 
Prezes Urzędu Transportu Kolejowego képviseletében P. Dobroczek,
– a PKP Polskie Linie Kolejowe S. A. képviseletében J. Kowalczyk adwokat, valamint 
C. Wiśniewski és M. Szrajer radcowie prawni,
– a lengyel kormány képviseletében B. Majczyna, meghatalmazotti minőségben,
– a spanyol kormány képviseletében J. Rodríguez de la Rúa Puig, meghatalmazotti minőségben,
– az Európai Bizottság képviseletében W. Mölls, P. J. O. Van Nuffel, C. Vrignon és B. Sasinowska, 
meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy 
elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2007. október 23-i 2007/58/EK európai parlamenti és 
tanácsi irányelvvel (HL 2007. L 315., 44. o.) módosított, a vasútiinfrastruktúra-kapacitás 
elosztásáról és a vasúti infrastruktúra használati díjának felszámításáról szóló, 2001. február 26-i
2001/14/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2001. L 75., 29. o.; magyar nyelvű 
különkiadás 7. fejezet, 5. kötet, 404. o.) (a továbbiakban: 2001/14 irányelv) 4. cikke 
(5) bekezdésének, valamint 30. cikke (1)–(3), (5) és (6) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2 E kérelmet a Koleje Mazowieckie – KM sp. z o.o. (a továbbiakban: KM) és a Skarb Państwa – 
Minister Infrastruktury i Budownictwa obecnie Minister Infrastruktury i Prezes Urzędu 
Transportu Kolejowego (államkincstár, képviseli: az infrastruktúráért és építésért felelős 
miniszter, jelenleg az infrastruktúráért felelős miniszter, a Vasúti Közlekedési Hivatal elnöke, 
Lengyelország, a továbbiakban: UTK), valamint a PKP Polskie Linie Kolejowe S. A. (a 
továbbiakban: PKP PLK) között, a KM által a 2001/14 irányelv helytelen átültetése miatt 
benyújtott kártérítési kérelem tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.
2                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:5532021. 07. 08- I ÍTÉLET – C-120/20. SZ. ÜGY 
KOLEJE MAZOWIECKIE
Jogi háttér
Az uniós jog
3 A 2001/14 irányelv (11), (16) és (46) preambulumbekezdése a következőket tartalmazza:
„(11) A díjszabási és kapacitáselosztási rendszereknek minden vállalkozás számára lehetővé kell 
tenniük az egyenlő és hátrányos megkülönböztetéstől mentes hozzáférést, és törekedniük 
kell arra, hogy a lehető legnagyobb mértékben, tisztességes és hátrányos 
megkülönböztetéstől mentes módon teljesítsék minden felhasználó és közlekedéstípus 
igényeit.
[…]
(16) A díjszabási és kapacitáselosztási rendszereknek lehetővé kell tenniük a vasúti 
szolgáltatások tisztességes versenyét.
[…]
(46) A vasúti infrastruktúra hatékony igazgatása, tisztességes és hátrányos megkülönböztetéstől 
mentes használata megköveteli egy szabályozószervezet létrehozását, amely ellenőrzi a 
közösségi szabályok alkalmazását, és jogorvoslati szervként működik, nem érintve az 
igazságszolgáltatási felülvizsgálat lehetőségét.”
4 Ezen irányelv „Fogalommeghatározások” című 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
[…]
b)»kérelmező«: a saját területén vasúti szolgáltatások nyújtására engedéllyel rendelkező 
vasúttársaságok és/vagy vasúttársaságok nemzetközi csoportosulása, valamint az erre 
lehetőséget biztosító tagállamokban a közszolgáltatást nyújtó vagy az infrastruktúra-kapacitás 
megszerzésében kereskedelmi érdekeltséggel bíró egyéb természetes és/vagy jogi személy, 
például [a vasúti, közúti és belvízi közlekedési közszolgáltatás fogalmában benne rejlő 
kötelezettségek terén a tagállamok tevékenységéről szóló, 1969. június 26-i 1191/69/EGK 
tanácsi rendeletben (HL 1969. L 156., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 1. kötet, 
19. o.)] említett hatóságok, továbbá fuvaroztatók, szállítmányozók és kombinált fuvarozással 
foglalkozó szállítók;
[…]
f)»keretmegállapodás«: az a közjogi vagy magánjogi alapon létrejött, jogilag kötelező erejű 
általános megállapodás, amely rögzíti a kérelmezőnek és a pályahálózat-működtetőnek vagy az 
elosztó szervnek az egy szolgálati menetrend érvényességénél hosszabb időtartamra elosztandó 
infrastruktúra-kapacitással és a felszámítandó díjakkal kapcsolatos jogait és kötelezettségeit;
[…]
ECLI:EU:C:2021:553                                                                                                                  32021. 07. 08- I ÍTÉLET – C-120/20. SZ. ÜGY 
KOLEJE MAZOWIECKIE
h)»pályahálózat-működtető«: minden olyan közszervezet vagy vállalkozás, amely elsősorban a 
vasúti infrastruktúra létrehozásáért és fenntartásáért felelős. Ebbe beletartozhat az ellenőrző 
és biztonsági rendszerek működtetése is. A pályahálózat-működtető funkciói egy hálózaton 
vagy annak egy részén megoszthatók több szervezet vagy vállalkozás között;
i)»hálózat«: a pályahálózat-működtető tulajdonában és/vagy igazgatása alatt álló teljes vasúti 
infrastruktúra;
[…]
k)»vasúttársaság«: bármilyen, a vonatkozó közösségi jognak megfelelően engedélyezett magán- 
vagy közvállalkozás, amelynek fő üzleti tevékenysége vasúti áru- és/vagy személyszállítási 
szolgáltatások nyújtása annak kikötésével, hogy a vontatást e vállalkozásnak kell biztosítania; 
ide értendők a csak vontatást biztosító társaságok is;
l)»menetvonal«: egy vonatnak két pont között adott időtartam alatt történő közlekedtetéséhez 
szükséges infrastruktúra-kapacitás;
[…]”
5 A 2001/14 irányelv „Infrastruktúra-használati díjak” című II. fejezete tartalmazza ezen irányelv 
4–12. cikkét.
6 Az említett irányelvnek „A díjak kialakítása, megállapítása és beszedése” címet viselő 4. cikke a 
következőképpen rendelkezik:
„(1) „A tagállamok a 91/440/EGK irányelv 4. cikkében rögzített független igazgatás [helyesen: 
üzemeltetési függetlenség] tiszteletben tartásával létrehoznak egy díjszabási rendszert.
Az igazgatás függetlensége [helyesen: üzemeltetési függetlenség] fent említett feltételének 
figyelembevételével a tagállamok megállapítják az egyes díjszabási szabályokat is, vagy átruházzák ezt 
a jogkört a pályahálózat-működtetőre. Az infrastruktúra használatáért fizetendő díj megállapítása és a 
díj beszedése a pályahálózat-működtető feladata.
[…]
(5) A pályahálózat-működtetők biztosítják, hogy a díjszabási rendszer alkalmazása egyenértékű 
és hátrányos megkülönböztetéstől mentes díjakat eredményezzen a piac hasonló részén azonos 
jellegű szolgáltatásokat nyújtó különböző vasúttársaságok számára, és a ténylegesen alkalmazott 
díjak megfeleljenek a vasúthálózat használati feltételeiben rögzített szabályoknak.
[…]”
7 Ezen irányelv „Infrastruktúra-költségek és -számlák” címet viselő 6. cikkének (2) bekezdése a 
következőket írja elő:
„A pályahálózat-működtetők, kellő tekintettel a biztonsági követelményekre és az 
infrastruktúra-szolgáltatás minőségének fenntartására és javítására, kedvezményekben [helyesen: 
ösztönzőkben] részesülnek az infrastruktúra biztosítása költségeinek és a pályahasználati díjaknak a 
csökkentése céljából.”
4                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:5532021. 07. 08- I ÍTÉLET – C-120/20. SZ. ÜGY 
KOLEJE MAZOWIECKIE
8 A 2001/14 irányelv „Díjszámítási elvek” című 7. cikkének (2) és (3) bekezdése a következőképpen 
rendelkezik:
„(2) A tagállamok előírhatják a pályahálózat-működtetőnek, hogy bocsássa rendelkezésükre a 
felszámított díjakkal kapcsolatos összes szükséges információt. A pályahálózat-működtetőnek e 
tekintetben tudnia kell igazolni, hogy a 4–12. cikk értelmében az egyes üzemeltetőknek 
ténylegesen kiszámlázott díjak megfelelnek a vasúthálózat-használati feltételekben rögzített 
módszernek, szabályoknak és adott esetben a díjtáblázatoknak.
(3) A (4) vagy (5) bekezdés vagy a 8. cikk sérelme nélkül a minimális szolgáltatások összességéért 
és a szolgáltatási infrastruktúrához való hozzáférésért fizetendő díjaknak meg kell egyezniük az 
adott vonat közlekedtetéséből közvetlenül eredő költséggel [helyesen: a vasúti szolgáltatás 
következtében közvetlenül felmerült költségekkel].”
9 Az irányelv „Kedvezmények” címet viselő 9. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) A Szerződés 81., 82., 86. és 87. cikkének sérelme nélkül és az irányelv 7. cikke (3) bekezdése 
ellenére a pályahálózat-működtető által a vasúttársaságok számára bármely szolgáltatásért 
felszámított díjakra biztosított kedvezményeknek meg kell felelniük az e cikkben megállapított 
feltételeknek.
[…]
(4) A kedvezmények csak egy meghatározott infrastruktúraszakaszra felszámított díjakra 
vonatkozhatnak.
(5) A hasonló szolgáltatásokra hasonló kedvezményrendszereknek kell vonatkozniuk.”
10 Az említett irányelv „Szabályozó szervezet” címet viselő 30. cikke értelmében:
„(1) A 21. cikk (6) bekezdésének sérelme nélkül a tagállamok létrehoznak egy szabályozó 
szervezetet. E szervezetnek, amely lehet a közlekedésügyért felelős minisztérium vagy más 
szervezet, szervezetét, pénzügyi döntéseit, jogi felépítését és döntéshozatali funkcióit tekintve 
függetlennek kell lennie bármely infrastruktúra-üzemeltetőtől, díjszabási szervezettől, elosztó 
szervezettől vagy kérelmezőtől. Továbbá bármely, a közszolgáltatási szerződések odaítélésében 
részt vevő illetékes hatóságtól függetlenül kell működnie. E szervezet az e cikkben ismertetett 
elvek szerint működik, azonban a jogorvoslati és szabályozó funkciók külön szervezetekre 
ruházhatók.
(2) A kérelmező jogorvoslati kérelemmel fordulhat a szabályozó szervezethez, ha úgy véli, hogy 
tisztességtelen bánásmódban vagy hátrányos megkülönböztetésben volt része, vagy valamely más 
sérelem érte, különösen a pályahálózat-működtető vagy adott esetben a vasúttársaság által 
elfogadott döntések ellen a következőkkel kapcsolatban:
[…]
d)a díjszabási konstrukció;
e)a fizetendő vagy esetlegesen fizetendő infrastruktúra-használati díjak mértéke vagy struktúrája;
ECLI:EU:C:2021:553                                                                                                                  52021. 07. 08- I ÍTÉLET – C-120/20. SZ. ÜGY 
KOLEJE MAZOWIECKIE
[…]
(3) A szabályozó szervezet biztosítja, hogy a pályahálózat-működtető által megállapított 
infrastruktúra-használati díjak megfeleljenek a II. fejezet rendelkezéseinek, és hátrányos 
megkülönböztetéstől mentesek legyenek. A kérelmezők és a pályahálózat-működtető közötti 
tárgyalások az infrastruktúra-használati díjak mértékéről csak akkor engedélyezhetők, ha ezekre 
az igazgatási szervezet felügyelete alatt kerül sor. A szabályozó szervezet közbelép, ha a 
tárgyalások várhatóan megsértik ezen irányelv rendelkezéseit.
[…]
(5) A szabályozó szervezet az összes információ beérkezésétől számított legfeljebb két hónapon 
belül köteles bármely panasszal kapcsolatban határozatot hozni, és megtenni a helyzet 
orvoslásához szükséges intézkedéseket.
A (6) bekezdés rendelkezései ellenére a szabályozószervezet határozata az abban érintett valamennyi 
félre nézve kötelező.
Az infrastruktúra-kapacitás biztosítására irányuló kérés elutasítása vagy a kapacitásajánlat feltételei 
elleni jogorvoslat esetén a szabályozószervezet határozhat úgy, hogy a pályahálózat-működtető által 
hozott döntés semmiféle változtatást nem igényel, vagy megkövetelheti a döntés módosítását az általa 
meghatározott irányvonalaknak megfelelően.
(6) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a szabályozó 
szervezet által hozott határozatok bírósági felülvizsgálatnak legyenek alávethetők.”
A lengyel jog
11 A Kodeks cywilny (polgári törvénykönyv, (Dz.u 1964, 16. sz., 93. szakasz) 417. cikke a 
következőképpen rendelkezik:
„(1) A közhatalom gyakorlása során elkövetett jogellenes cselekmények és mulasztások miatt 
elszenvedett kárért az államkincstár, a területi önkormányzat vagy jogszabály alapján e hatalmat 
gyakorló más jogi személy felel.
(2) Amennyiben a közszolgáltatási feladatok ellátását szerződéssel egy területi önkormányzatra 
vagy más jogi személyre bízták, a károkozásért való felelősséget a szerződő fél és a megbízó 
területi önkormányzat vagy az államkincstár együttesen viseli.”
12 A polgári törvénykönyv 4171. cikke a következőket írja elő:
„(1) A normatív jogi aktus elfogadásával okozott kár megtérítése azt követően igényelhető, hogy a 
megfelelő eljárást lefolytatva megállapítják a jogi aktusnak az alkotmánnyal, ratifikált nemzetközi 
megállapodással vagy törvénnyel fennálló összeegyeztethetetlenségét.
(2) Eltérő rendelkezés hiányában a jogerős ítélet vagy végleges határozat által okozott kár 
megtérítése azt követően igényelhető, hogy a megfelelő eljárást lefolytatva megállapítják az ítélet 
vagy a határozat jogellenességét. Ugyanez vonatkozik arra az esetre is, ha a jogerős ítéletet vagy a 
végleges határozatot az alkotmánnyal, ratifikált nemzetközi megállapodással vagy törvénnyel 
ellentétes normatív jogi aktus alapján fogadták el.
6                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:5532021. 07. 08- I ÍTÉLET – C-120/20. SZ. ÜGY 
KOLEJE MAZOWIECKIE
(3) Eltérő rendelkezés hiányában a jog szerint kötelezően meghozandó ítélet vagy határozat 
meghozatalának elmulasztásával okozott kár megtérítése azt követően igényelhető, hogy a 
megfelelő eljárást lefolytatva megállapítják a mulasztás jogellenességét.
(4) A jog szerint kötelezően meghozandó normatív jogi aktus meghozatalának elmulasztásával 
okozott kár esetén a mulasztás jogellenességét a kártérítési keresetet elbíráló bíróság állapítja 
meg.”
13 A 2003. március 28-i Ustawa o transporcie kolejowym (a vasúti közlekedésről szóló törvény; Dz. 
U., 86. szám, 789. alszám) alapügy tényállására alkalmazandó változatának 33. cikke a 
következőképpen rendelkezik:
„(1) Az üzemeltető határozza meg az infrastruktúra vasúti fuvarozók általi használatáért 
fizetendő díjak összegét.
(2) A vasúti infrastruktúra használatáért fizetendő alapdíjat a vasúti szolgáltatás következtében az 
üzemeltető részéről közvetlenül felmerült költségek figyelembevételével kell megállapítani.
(3) A vasúti infrastruktúra használatának díja az alapdíjból és a kiegészítő díjakból áll.
3 bis. Az alapdíj keretében az üzemeltető külön díjat állapít meg az alábbiakért:
1)a vasúti infrastruktúrához való minimális hozzáférésért, amely magában foglalja a törvény 
melléklete I. részének (1) bekezdésében felsorolt szolgáltatásokat;
2)a vonatok karbantartásához szükséges berendezésekhez való hozzáférésért, amely magában 
foglalja a törvény melléklete I. részének (2) bekezdésében felsorolt szolgáltatásokat.”
14 A vasúti közlekedésről szóló törvény 35. cikke szabályozási hatáskörre vonatkozó jogalkotási 
felhatalmazást ír elő a közlekedési miniszternek.
15 A 2009. február 27-i rozporządzenie Ministra Infrastruktury w sprawie warunków dostępu i 
korzystania z infrastruktury kolejowej (az infrastruktúráért felelős miniszternek a vasúti 
infrastruktúra hozzáférési és használati feltételeiről szóló rendelete; Dz. U., 35. sz., 274. alszám) 
alapügy tényállására alkalmazandó változatának 8. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) A pályahálózat-működtető a vasúti infrastruktúra rendelkezésre bocsátása rátájának 
kiszámításához figyelembe veszi:
1)a közvetlen költségeket, amelyek magukban foglalják:
a)a karbantartási költségeket,
b)a forgalomirányítási költségeket,
c)az amortizációt;
2)a tevékenység közvetett költségeit, amelyek magukban foglalják a pályahálózat-működtetőnek 
az 1. és 3. pontban hivatkozott költségeken kívüli észszerű költségeit;
3)a rendelkezésre bocsátott infrastruktúra fejlesztése és modernizálása érdekében a 
pályahálózat-működtető által szerződés alapján kapott kölcsön visszafizetésével kapcsolatos 
pénzügyi kiadásokat;
ECLI:EU:C:2021:553                                                                                                                  72021. 07. 08- I ÍTÉLET – C-120/20. SZ. ÜGY 
KOLEJE MAZOWIECKIE
4)a 7. cikkben szereplő vonalak és vonatok különböző kategóriái tekintetében meghatározott 
üzemeltetési munkákat.
(2) A ráta a vasútvonal-kategória és a bruttó vonatössztömeg alapján változik, azzal a kitétellel, 
hogy e ráta ezen paraméterek növekedésével emelkedik.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
16 A PKP PLK a 2001/14 irányelv 2. cikkének h) pontja értelmében vett pályahálózat-működtető 
Lengyelországban. A PKP PLK-t a Polskie Koleje Państwowe S. A. alapította, amely az 
államkincstárral együtt részvényese.
17 A KM állami vasúttársaság, amelynek részvényei a Województwo Mazowieckie (Mazóviai 
vajdaság, Lengyelország) tulajdonában vannak.
18 2009. május 19-én a KM keretmegállapodást kötött a Mazóviai vajdasággal az önkormányzat 
területén végzett regionális vasúti személyszállítási közszolgáltatásra. A keretmegállapodás 
többek között azt tartalmazta, hogy a vasúttársaság bevételeit meghaladó, közszolgáltatás 
nyújtásával kapcsolatos valamennyi költséget a Mazóviai vajdaság által fizetett, az általa szintén 
kifizetett észszerű nyereséggel növelt ellentételezésből kell fizetni.
19 A 2009/2010-es és 2010/2011-es időszakra vonatkozóan a PKP PLK és a KM 
menetvonal-használati megállapodásokat kötött egymással, amelyek értelmében a PKP PLK a 
vasúti infrastruktúrához való hozzáférést biztosított a KM részére. A KM-et terhelő díjaknak a 
PKP PLK által megállapított egységes rátáját az UTK határozata hagyta jóvá.
20 Mivel a PKP PLK és a KM a 2011/2012-es és a 2012/2013-as időszakra vonatkozóan nem kötött 
megállapodást, az UTK meghatározta a vasúti infrastruktúra rendelkezésre bocsátásának 
feltételeit.
21 A Bíróság a 2013. május 30-i Bizottság kontra Lengyelország ítéletében (C-512/10 , EU:C:2013:338 ) 
kimondta, hogy a Lengyel Köztársaság azáltal, hogy nem fogadott el a vasúti 
pályahálózat-működtetők számára ösztönzőket az infrastruktúra biztosítása költségeinek és a 
pályahasználati díjaknak a csökkentése céljából, valamint azáltal, hogy lehetővé tette a minimális 
szolgáltatások összességéért és a szolgáltatási infrastruktúrához való hozzáférésért fizetendő díjak 
számításában olyan költségek szerepeltetését, amelyek nem tekinthetők a vasúti szolgáltatás 
következtében közvetlenül felmerült költségeknek, nem teljesítette a 2001/14 irányelv 6. cikkének 
(2) bekezdéséből, illetve 7. cikkének (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
22 Az ítélet kihirdetését követően a KM keresetet indított a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói 
regionális bíróság, Lengyelország) előtt annak érdekében, hogy a bíróság egyetemlegesen 
kötelezze az infrastruktúráért felelős miniszter és az UTK elnöke által képviselt államkincstárt, 
valamint a PKP PLK-t 220 204 408,72 lengyel złoty (PLN) (hozzávetőleg 48 millió euró) kamatok -
kal növelt összegének egyetemleges megfizetésére, a 2009/2010 és 2012/2013 közötti időszak 
tekintetében a vasúti infrastruktúrához való minimális hozzáférésért fizetendő alapdíj jogosulatlan 
felszámításával neki okozott kár megtérítése címén.
8                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:5532021. 07. 08- I ÍTÉLET – C-120/20. SZ. ÜGY 
KOLEJE MAZOWIECKIE
23 Keresetének alátámasztása érdekében a KM arra hivatkozott, hogy az infrastruktúráért felelős 
miniszternek a vasúti infrastruktúra hozzáférési és használati feltételeiről szóló rendelete 
összeegyeztethetetlen a Bíróság által a 2013. május 30-i Bizottság kontra Lengyelország ítéletben 
(C-512/10 , EU:C:2013:338 ) értelmezett 2001/14 irányelvvel, mivel a miniszteri rendelet lehetővé 
tette a minimális szolgáltatások összességéért és a szolgáltatási infrastruktúrához való 
hozzáférésért fizetendő díjak számításában olyan költségek szerepeltetését, amelyek nem 
tekinthetők a vasúti szolgáltatás következtében közvetlenül felmerült költségeknek. A KM a 
jogalap nélküli kifizetések visszakövetelésére vonatkozó rendelkezésekre is hivatkozott.
24 2016. március 24-i ítéletével a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság) többek 
között azzal az indokkal utasította el a keresetet, hogy először is a 2001/14 irányelv nem 
keletkeztetett alanyi jogot a vasúttársaságok számára a vasúti infrastruktúra használatának 
ellenértékeként meghatározott maximális összegű díjak befizetésére, továbbá hogy a 2013. május 
30-i Bizottság kontra Lengyelország ítélet (C-512/10 , EU:C:2013:338 ) nem ítélte meg előre a 
hatóságok magatartásának jogellenességét, mivel a 2001/14 irányelv állítólagosan megsértett 
rendelkezései nem voltak kellően pontosak az állam felelősségének megállapíthatóságához, és 
hogy végül a KM nem hivatkozott arra, hogy az UTK megtámadott határozatainak jogellenessége 
a megfelelő eljárást lefolytatva megállapítást nyert.
25 2017. december 18-i ítéletében a Sąd Apelacyjny w Warszawie (varsói fellebbviteli bíróság, 
Lengyelország) elutasította a KM által benyújtott fellebbezést.
26 Ez a bíróság e tekintetben rámutatott többek között arra, hogy a 2001/14 irányelv nem ír elő 
meghatározott díjösszeget, és hogy mindenesetre a 2013. május 30-i Bizottság kontra 
Lengyelország ítéletből (C-512/10 , EU:C:2013:338 ) nem következik, hogy a KM által fizetett díjak 
túlzott mértékűek lettek volna.
27 A KM az ítélettel szemben felülvizsgálati kérelmet terjesztett a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság, 
Lengyelország) elé.
28 A kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy az infrastruktúra-használati díjakat illetően a 2013. 
május 30-i Bizottság kontra Lengyelország ítéletből (C-512/10 , EU:C:2013:338 ) az következik, 
hogy a Lengyel Köztársaság helytelenül ültette át a 2001/14 irányelvet, különösen annak 7. cikke 
(3) bekezdését, amely azzal a káros következménnyel járhat, hogy a díj egy részét jogalap nélkül 
kell befizetni.
29 E bíróság ugyanakkor megállapítja, hogy az irányelv 30. cikke értelmében a szabályozó szervezet 
feladata többek között annak biztosítása, hogy a pályahálózat-működtető által megállapított 
infrastruktúra-használati díjak megfeleljenek az említett irányelv II. fejezetében foglalt 
rendelkezéseknek, és hátrányos megkülönböztetéstől mentesek legyenek.
30 Megjegyzi, hogy a 2017. november 9-iCTL Logistics ítélet (C-489/15 , EU:C:2017:834 ), különösen 
annak 97. pontja jelentős pontosítással szolgált a 2001/14 irányelv alkalmazását illetően, mivel a 
Bíróság a díjak polgári jog alapján történő visszatérítésével kapcsolatban megállapította, hogy 
ilyen visszatérítésre csak abban az esetben kerülhet sor, ha a nemzeti jog rendelkezéseinek 
megfelelően a díj jogellenességét a szabályozó szervezet, illetve a szabályozó szervezet 
határozatának felülvizsgálatára jogosult bíróság előzetesen megállapította. A díjszabás 
felülvizsgálatába más bíróságok bevonása sértené ugyanis az említett szervezet által gyakorolt 
ellenőrzés egységességét.
ECLI:EU:C:2021:553                                                                                                                  92021. 07. 08- I ÍTÉLET – C-120/20. SZ. ÜGY 
KOLEJE MAZOWIECKIE
31 A kérdést előterjesztő bíróság tehát arra keresi a választ, hogy egy vasúttársaság a 2001/14 irányelv 
helytelen átültetéséből eredő, vasúti díjak túlfizettetésével okozott kár megtérítése és polgári jogi 
felelősség megállapítása iránti keresettel perelheti-e a pályahálózat-működtetőt és az államot 
közvetlenül a rendes polgári bíróságok előtt abban az esetben, ha a szabályozó szervezet 
határozata előzőleg nem képezte bírósági felülvizsgálat tárgyát.
32 Egyébiránt az államnak a 2001/14 irányelv téves átültetéséből eredő felelősségét illetően a kérdést 
előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy a Bíróságnak a többek között az 1996. március 5-i
Brasserie du pêcheur és Factortame ítéletből (C-46/93 és C-48/93 , EU:C:1996:79 ) eredő ítélkezési 
gyakorlata láthatóan lehetővé teszi, hogy ilyen felelősség a nemzeti jog alapján megállapítható 
legyen abban az esetben, ha a nemzeti által meghatározott feltételek kevésbé szigorúak az uniós 
jogi feltételeknél.
33 A kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy a lengyel jog értelmében az állam szerződésen 
kívüli felelőssége nem korlátozódik a nyilvánvaló jogellenesség eseteire, hanem a polgári 
törvénykönyv 4171. cikkének (1) és (4) bekezdése értelmében akkor is megállapítható – abban az 
esetben, ha valamely nemzeti jogi aktus a lengyel alkotmánnyal, nemzetközi megállapodással 
vagy törvénnyel ellentétes, és a kárt a jog szerint kötelezően meghozandó normatív jogi aktus 
meghozatalának elmulasztása okozta –, ha a jogi aktus meghozatalának elmulasztása 
megállapítást nyert.
34 Ezenkívül – a Bíróság ítélkezési gyakorlatától eltérően – a polgári törvénykönyv 361. cikkének 
(1) bekezdése értelmében az állam felelőssége akkor is megállapítható, ha az állami 
kötelezettségszegés és az elszenvedett kár közötti okozati összefüggés közvetett.
35 A kérdést előterjesztő bíróság tehát arra keresi a választ, hogy ellentétes-e az uniós joggal az, ha a 
polgári jogi felelősségre vonatkozó nemzeti jog a magánszemélyeknek az uniós jog tagállam általi 
megsértésével okozott kár megtéríttetéséhez való jogát az uniós jogban előírt feltételeknél kevésbé 
szigorú feltételekhez köti.
36 E körülmények között a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság) úgy határozott, hogy felfüggeszti az 
eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
1)Úgy kell-e értelmezni a [2001/14] irányelv rendelkezéseit, és különösen ezen irányelv 
4. cikkének (5) bekezdését, valamint 30. cikkének (1), (3), (5) és (6) bekezdését, hogy azokkal 
ellentétes, ha valamely vasúttársaság a szabályozó szervezet határozatainak bírósági 
felülvizsgálata nélkül érvényesíthet kártérítési követeléseket valamely tagállammal szemben az 
irányelv helytelen átültetése miatt abban az esetben, ha a vasúti infrastruktúra túlfizetett 
használati díja a kártérítés részét képezi?
2)Ellentétes-e azzal az alapfeltevéssel, hogy az uniós jog téves alkalmazása, különösen valamely 
irányelv helytelen átültetése vagy átültetésének elmaradása miatti, közösségi jogon alapuló 
kártérítési jogosultság csak akkor áll fenn, ha a magánszemélyek számára a megsértett 
jogszabály jogosultságot keletkeztet, a jogsértés súlyos (különösen az irányelv átültetése során 
a tagállam mérlegelési jogköre nyilvánvaló és súlyos túllépésének formájában), a jogsértés és a 
kár közötti okozati összefüggés pedig közvetlen, az a tagállami szabályozás, amely ilyen 
esetekben a kártérítéshez való jogot kevésbé szigorú feltételekhez köti?”
10                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:5532021. 07. 08- I ÍTÉLET – C-120/20. SZ. ÜGY 
KOLEJE MAZOWIECKIE
Az eljárás szóbeli szakaszának újbóli megnyitása iránti kérelemről
37 A Rzecznik Praw Obywatelskich (ombudsman, Lengyelország) a Bíróság Hivatalához 2021. július 
1-jén benyújtott beadványával a Bíróság eljárási szabályzatának 83. cikke alapján a szóbeli szakasz 
újbóli megnyitására irányuló, indokolással ellátott kérelmet nyújtott be.
38 A Bíróság a főtanácsnok meghallgatását követően úgy ítéli meg, hogy ebben az időpontban már 
nem nyújtható be ilyen kérelem, Következésképpen a kérelmet el kell utasítani.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
39 Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2001/14 irányelv 
rendelkezéseit, különösen 4. cikkének (5) bekezdését és 30. cikkét úgy kell-e értelmezni, hogy 
azokkal ellentétes, ha tagállami rendes bíróság dönt egy vasúttársaság által az irányelv helytelen, a 
pályahálózat-működtető számára állítólagosan díjtúlfizetést eredményező átültetése miatt az 
állam felelősségének megállapítása iránt benyújtott keresetről, amennyiben a szabályozó 
szervezet és adott esetben a szabályozó szervezet határozataival szembeni jogorvoslat elbírálására 
hatáskörrel rendelkező bíróság még nem határozott a díj jogszerűsége tárgyában.
40 Először is emlékeztetni kell arra, hogy a 2001/14 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének második 
albekezdése úgy rendelkezik, hogy a vasúti infrastruktúra használatáért fizetendő díj 
megállapítása és beszedése a pályahálózat-működtető feladata, (5) bekezdésében pedig kimondja, 
hogy a pályahálózat-működtetőnek biztosítania kell, hogy a díjszabási rendszer alkalmazása 
egyenértékű és hátrányos megkülönböztetéstől mentes díjakat eredményezzen a piac hasonló 
részén azonos jellegű szolgáltatásokat nyújtó különböző vasúttársaságok számára, és a 
ténylegesen alkalmazott díjak megfeleljenek a vasúthálózat használati feltételeiben rögzített 
szabályoknak.
41 A 2001/14 irányelv 4. cikkének (5) bekezdésében foglalt rendelkezések az irányelv (11) és 
(16) preambulumbekezdésében kimondott azon elveket ültetik át a gyakorlatba, amelyek szerint a 
díjszabási és kapacitáselosztási rendszereknek minden vállalkozás számára biztosítaniuk kell az 
egyenlő és hátrányos megkülönböztetéstől mentes hozzáférést, és a lehető legnagyobb 
mértékben, tisztességes és hátrányos megkülönböztetéstől mentes módon kell teljesíteniük 
minden felhasználó és közlekedéstípus igényeit annak érdekében, hogy lehetővé tegyék a vasúti 
szolgáltatások tisztességes versenyét.
42 Az egyenlő bánásmód és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának a többek között ezen irányelv 
9. cikkének (5) bekezdésében megfogalmazott elve, amelynek értelmében a hasonló 
szolgáltatásokra hasonló kedvezményrendszereknek kell vonatkozniuk, az 
infrastruktúra-használati díjak megállapításának és beszedésének központi kritériumát képezi 
(lásd ebben az értelemben: 2017. november 9-iCTL Logistics ítélet, C-489/15 , EU:C:2017:834 , 
47.pont ).
ECLI:EU:C:2021:553                                                                                                                112021. 07. 08- I ÍTÉLET – C-120/20. SZ. ÜGY 
KOLEJE MAZOWIECKIE
43 Következésképpen a pályahálózat-működtető, aki hátrányos megkülönböztetéstől mentes módon 
köteles megállapítani és beszedni a díjakat, nem csupán arra köteles, hogy a hálózat minden 
használójára nézve egyenlő módon alkalmazza a vasútipályahálózat-használati feltételeket, 
hanem arra is ügyelnie kell, hogy a ténylegesen beszedett díjak megfeleljenek ezeknek a 
feltételeknek (2017. november 9-iCTL Logistics ítélet, C-489/15 , EU:C:2017:834 , 50.pont ).
44 A szabályozó szervezetet illetően pedig rá kell mutatni arra, hogy a 2001/14 irányelv 
(46) preambulumbekezdése szerint a vasúti infrastruktúra hatékony igazgatása, tisztességes és 
hátrányos megkülönböztetéstől mentes használata megköveteli egy szabályozó szervezet 
létrehozását, amely ellenőrzi a közösségi szabályok alkalmazását, és jogorvoslati szervként 
működik, nem érintve az igazságszolgáltatási felülvizsgálat lehetőségét.
45 Ezen irányelv 30. cikke (1) bekezdésének megfelelően a tagállamok kötelesek létrehozni ilyen 
szervezetet, amelyhez az említett irányelv 30. cikke (2) bekezdése értelmében a kérelmező 
jogorvoslati kérelemmel fordulhat, ha úgy véli, hogy „tisztességtelen bánásmódban vagy 
hátrányos megkülönböztetésben volt része, vagy valamely más sérelem érte”. Az ezzel 
kapcsolatban indított kereset ez utóbbi rendelkezés szerint többek között a 
pályahálózat-működtetőnek a díjszabási konstrukcióval, illetve a pályázó által fizetendő vagy 
esetlegesen fizetendő infrastruktúra-használati díjak mértékével vagy struktúrájával kapcsolatos 
határozataira vonatkozik.
46 Ugyanezen irányelv 30. cikkének (3) bekezdése szerint továbbá a szabályozó szervezet biztosítja, 
hogy a pályahálózat-működtető által megállapított infrastruktúra-használati díjak megfeleljenek a 
II. fejezet rendelkezéseinek, és hátrányos megkülönböztetéstől mentesek legyenek.
47 Végül a 2001/14 irányelv 30. cikkének (5) bekezdése alapján a szabályozó szervezet köteles minden 
hozzá benyújtott panasszal kapcsolatban határozatot hozni, a határozatai pedig az abban érintett 
valamennyi félre nézve kötelezők, míg az irányelv 30. cikkének (6) bekezdése szerint a tagállamok 
kötelesek megtenni a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az említett határozatok 
bírósági felülvizsgálatnak legyenek alávethetők.
48 Márpedig a Bíróság egy olyan jogvitában, amelyben a vasúti infrastruktúra használója a nemzeti 
rendes bíróság előtt keresetet indított a pályahálózat-működtetőnek fizetett díjak egy részének 
visszatérítése érdekében, úgy ítélte meg, hogy e rendelkezéseket úgy kell értelmezni, mint 
amelyekkel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás alkalmazása, amely a rendes bíróságok általi, 
esetről esetre történő felülvizsgálatot tesz lehetővé a vasútiinfrastruktúra-használati díjak 
méltányos jellege tekintetében, adott esetben annak lehetőségével, hogy módosítsák e díjak 
összegét, függetlenül az említett irányelv 30. cikkében szereplő szabályozó szervezet általi 
ellenőrzéstől (2017. november 9-iCTL Logistics ítélet, C-489/15 , EU:C:2017:834 , 103. pont ).
49 Az ilyen nemzeti szabályozás eredményeképpen ugyanis a hatáskörrel rendelkező szervezet által 
végzett egységes felülvizsgálat helyett független bíróságok hoznának különböző, adott esetben a 
magasabb fokú bíróságok által nem harmonizált határozatokat, ebből pedig két össze nem 
hangolt döntéshozatali eljárás halmozódása következne, ami nyilvánvalóan ellentétes lenne 
a 2001/14 irányelv 30. cikke által elérni kívánt céllal (2017. november 9-iCTL Logistics ítélet, 
C-489/15 , EU:C:2017:834 , 87.pont ).
50 Ráadásul a szabályozó szervezet által hozott határozatok a 2001/14 irányelv 30. cikkének 
(5) bekezdése alapján a vasúti ágazat valamennyi érintett szereplőjére, a szállítási vállalkozásokra 
és a pályahálózat-működtetőkre is kihatnak. Ezzel szemben a polgári bíróságok által hozott, adott 
12                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:5532021. 07. 08- I ÍTÉLET – C-120/20. SZ. ÜGY 
KOLEJE MAZOWIECKIE
esetben a díjak kiszámítására vonatkozó szabályozásban rögzített szempontokon alapuló ítéletek 
joghatása csupán az e bíróság előtti jogvitában részes felekre korlátozódna (2017. november 9-i
CTL Logistics ítélet, C-489/15 , EU:C:2017:834 , 94.pont ).
51 Így az infrastruktúrához való hozzáférésre jogosult azon szerv, amely a rendes bíróságok előtt 
keresetet indít a pályahálózat-működtető ellen a díjak összegének megtámadása érdekében, 
szükségszerűen előnybe kerülne az ilyen keresetet nem indító versenytársaihoz képest, ami 
sértené a vasúti szolgáltatásnyújtási ágazatban érvényesülő tisztességes verseny biztosítására 
vonatkozó célkitűzést (lásd ebben az értelemben: (2017. november 9-iCTL Logistics ítélet, 
C-489/15 , EU:C:2017:834 , 95.és 96.pont ).
52 A jelen ítélet 48–51. pontjában említett ítélkezési gyakorlat teljes mértékben alkalmazandó az 
alapügyre.
53 Mivel ugyanis a KM a PKP PLK lengyelországi pályahálózat-működtető részére a 2001/14 irányelv, 
és különösen a díjszámítási elvekre vonatkozó 7. cikkének (3) bekezdése helytelen átültetése miatt 
teljesített, állítólagos díjtúlfizetés visszatérítését kéri, a KM rendes polgári bírósághoz benyújtott 
keresetét úgy kell tekinteni, mint amely közvetlenül kapcsolódik a pályahálózat-működtető által 
előzetesen meghatározott egyedi díj összegének vitatásához.
54 Márpedig annak elismerése, hogy a rendes bíróságok abban az esetben is elbírálhatnak ilyen 
jogvitákat, ha a szabályozó szervezet és adott esetben a szabályozó szervezet határozataival 
szembeni jogorvoslat elbírálására hatáskörrel rendelkező bíróság nem határozott 
a 2001/14 irányelv 30. cikke (3), (5) és (6) bekezdésének megfelelően a szóban forgó díjak 
jogszerűsége tárgyában, és nem hozta meg adott esetben a szükséges intézkedéseket a szóban 
forgó díjak esetleges jogellenességének megszüntetése érdekében, megkérdőjelezné a szabályozó 
szervezet feladatát, és ezáltal ezen irányelv 30. cikkének hatékony érvényesülését.
55 Ebből következően a rendes bíróság nem dönthet a 2001/14 irányelv állítólagosan hibás 
átültetéséhez kapcsolódó felelősség megállapítása iránti keresethez kapcsolódó kérelmekről, 
amennyiben a szabályozó szervezet vagy a határozataival szembeni jogorvoslat elbírálására 
hatáskörrel rendelkező bíróság előzetesen nem határozott a hálózatműködtető által hozott, ezen 
rendes bíróság előtt megtámadott határozatok jogszerűségéről. Ez eljárási szabály, amely az 
annak biztosítására irányuló bírósági jogorvoslatokra vonatkozik, hogy a magánszemélyek az 
uniós jog alapján kártérítést kaphassanak az ezen irányelv rendelkezéseinek tagállam általi 
megsértése miatt elszenvedett kárért, így tehát az irányelv, nem pedig a tagállam eljárási 
autonómiája alá tartozik.
56 Írásbeli észrevételeiben a KM ugyanakkor arra hivatkozik, hogy a gyakorlatban nem volt 
lehetősége arra, hogy a rá kiszabott egyedi díj összegét vitassa a nemzeti szabályozó szervezet 
előtt. Ugyanis, amint azt a Naczelny Sąd Administracyjny (legfelsőbb közigazgatási bíróság, 
Lengyelország) megállapította, a szabályozó szervezethez benyújtott panasz legfeljebb e szervezet 
általi felülvizsgálatot vonhat maga után, de nem indíthat el olyan közigazgatási eljárást, amelynek 
keretében az említett szervezet hatáskörrel rendelkezne a szóban forgó, ügyféli jogállással 
rendelkező vasúttársaság és a pályahálózat-működtető közötti jogvita eldöntésére. Így a 
vasúttársaságok, amelyek csak az ilyen felülvizsgálat alapján hozott határozattal szemben 
fellebbezhetnének, kénytelenek lennének a rendes polgári bíróságok előtt kártérítés iránti 
keresetet indítani.
ECLI:EU:C:2021:553                                                                                                                132021. 07. 08- I ÍTÉLET – C-120/20. SZ. ÜGY 
KOLEJE MAZOWIECKIE
57 Amennyiben ez a körülmény bizonyítást nyer – aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság 
feladata –, a fenti megfontolásokra tekintettel emlékeztetni kell arra, hogy a 2001/14 irányelv 
30. cikkének (2), (5) és (6) bekezdése biztosítja a vasúttársaság számára azt a jogot, hogy a 
szabályozó szervezethez forduljon a pályahálózat-működtető által megállapított egyedi díjak 
összegének vitatása érdekében, és adott esetben a szabályozó szervezet által hozott határozatot az 
erre vonatkozóan hatáskörrel rendelkező bírósághoz fordulva bírósági felülvizsgálatnak vetesse 
alá.
58 E tekintetben továbbá emlékeztetni kell arra, hogy a 2001/14 irányelv 30. cikkének (2), (5) és 
(6) bekezdésében foglalt rendelkezések nincsenek feltételhez kötve, és kellően pontosak, így tehát 
közvetlen hatállyal bírnak (lásd analógia útján: 2020. május 14-i Országos Idegenrendészeti 
Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság ítélet, C-924/19 PPU és C-925/19 PPU , 
EU:C:2020:367 , 288. pont ). Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy ezek a rendelkezések a 
tagállamok minden hatóságára kötelezők, vagyis nemcsak a nemzeti bíróságokra, hanem minden 
közigazgatási szervre is, beleértve a decentralizált hatóságokat is, és e hatóságok kötelesek azokat 
alkalmazni (2019. március 5-iEesti Pagar ítélet, C-349/17 , EU:C:2019:172 , 90.pont ).
59 A fentiekre tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2001/14 irányelv 
rendelkezéseit, különösen 4. cikkének (5) bekezdését és 30. cikkét úgy kell értelmezni, hogy 
azokkal ellentétes, ha tagállami rendes bíróság dönt az irányelv helytelen, a 
pályahálózat-működtető számára állítólagosan díjtúlfizetést eredményező átültetése miatt az 
állam felelősségének megállapítása iránt egy vasúttársaság által benyújtott keresetről, 
amennyiben a szabályozó szervezet és adott esetben a szabályozó szervezet határozataival 
szembeni jogorvoslat elbírálására hatáskörrel rendelkező bíróság még nem határozott a díj 
jogszerűsége tárgyában. Ezen irányelv 30. cikkének (2), (5) és (6) bekezdését úgy kell értelmezni, 
mint amely megköveteli, hogy az infrastruktúrához való hozzáférésre jogosult vasúttársaság a 
szabályozó szervezet előtt megtámadhassa a pályahálózat-működtető által megállapított egyedi 
díjak összegét, hogy a szabályozó szervezet határozatot a megtámadás tárgyában határozatot 
hozzon, és hogy ezt a határozatot az erre vonatkozóan hatáskörrel rendelkező bíróság 
felülvizsgálhassa.
A második kérdésről
60 Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az uniós jogot 
úgy kell-e értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha a polgári jogi felelősségre vonatkozó nemzeti jog a 
magánszemélyeknek az uniós jog tagállam általi megsértésével okozott kár megtéríttetéséhez való 
jogát az uniós jogban előírt feltételeknél kevésbé szigorú feltételekhez köti.
61 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság több alkalommal kimondta, hogy az uniós 
jogban a kártérítéshez való jog akkor ismerhető el, ha a következő három feltétel teljesül: a 
megsértett jogszabály célja, hogy magánszemélyek számára jogokat keletkeztessen, a jogsértés 
kellően súlyos, és végül közvetlen kapcsolat áll fenn az államra háruló kötelezettség megsértése és 
a károsultaknak okozott kár között (1996. március 5-iBrasserie du pêcheur és Factortame ítélet, 
C-46/93 és C-48/93 , EU:C:1996:79 , 51.pont ; 2019. július 29-i Hochtief Solutions Magyarországi 
Fióktelepe ítélet, C-620/17 , EU:C:2019:630 , 35. pont , valamint az ott hivatkozott ítélkezési 
gyakorlat).
62 Meg kell állapítani, hogy a Bíróság szintén több alkalommal úgy ítélte meg, hogy az előző pontban 
említett három feltétel nem zárja ki azt, hogy az állam felelőssége a nemzeti jog alapján kevésbé 
szigorú feltételek mellett álljon fenn (lásd ebben az értelemben: 1996. március 5-iBrasserie du 
14                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:5532021. 07. 08- I ÍTÉLET – C-120/20. SZ. ÜGY 
KOLEJE MAZOWIECKIE
pêcheur és Factortame ítélet, C-46/93 és C-48/93 , EU:C:1996:79 , 66.pont ; 2006. szeptember 12-i
Eman és Sevinger ítélet, C-300/04 , EU:C:2006:545 , 69.pont ; 2019. július 29-i Hochtief Solutions 
Magyarországi Fióktelepe ítélet, C-620/17 , EU:C:2019:630 , 37. és 38. pont , valamint az ott 
hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
63 A fentiekre tekintettel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy az uniós jogot úgy kell 
értelmezni, hogy azzal nem ellentétes, ha a polgári jogi felelősségre vonatkozó nemzeti jog a 
magánszemélyeknek az uniós jog tagállam általi megsértésével okozott kár megtéríttetéséhez való 
jogát az uniós jogban előírt feltételeknél kevésbé szigorú feltételekhez köti.
A költségekről
64 Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt 
folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az 
észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek 
költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
1)A 2007. október 23-i 2007/58/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a 
vasútiinfrastruktúra-kapacitás elosztásáról és a vasúti infrastruktúra használati díjának 
felszámításáról szóló, 2001. február 26-i 2001/14/EK európai parlamenti és tanácsi 
irányelv rendelkezéseit, különösen 4. cikkének (5) bekezdését és 30. cikkét úgy kell 
értelmezni, hogy azokkal ellentétes, ha tagállami rendes bíróság dönt az irányelv 
helytelen, a pályahálózat-működtető számára állítólagosan díjtúlfizetést eredményező 
átültetése miatt az állam felelősségének megállapítása iránt egy vasúttársaság által 
benyújtott keresetről, amennyiben a szabályozó szervezet és adott esetben a szabályozó 
szervezet határozataival szembeni jogorvoslat elbírálására hatáskörrel rendelkező 
bíróság még nem határozott a díj jogszerűsége tárgyában.
A 2007/58 irányelvvel módosított 2001/14 irányelv 30. cikkének (2), (5) és (6) bekezdését 
úgy kell értelmezni, mint amely megköveteli, hogy az infrastruktúrához való 
hozzáférésre jogosult vasúttársaság a szabályozó szervezet előtt megtámadhassa a 
pályahálózat-működtető által megállapított egyedi díjak összegét, hogy a szabályozó 
szervezet határozatot a megtámadás tárgyában határozatot hozzon, és hogy ezt a 
határozatot az erre vonatkozóan hatáskörrel rendelkező bíróság felülvizsgálhassa.
2)Az uniós jogot úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes, ha a polgári jogi 
felelősségre vonatkozó nemzeti jog a magánszemélyeknek az uniós jog tagállam általi 
megsértésével okozott kár megtéríttetéséhez való jogát az uniós jogban előírt 
feltételeknél kevésbé szigorú feltételekhez köti.
Aláírások
ECLI:EU:C:2021:553                                                                                                                152021. 07. 08- I ÍTÉLET – C-120/20. SZ. ÜGY 
KOLEJE MAZOWIECKIE