A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (második tanács)

2014. december 3. ( *1 )

„Állami támogatások — Villamos energia — Az előállítási többletköltségek ellentételezése — Bizonyos mennyiségű villamos energia hazai eredetű szénből történő előállítására vonatkozó közszolgáltatási kötelezettség — Elsőbbségi lehívási mechanizmus — Kifogást nem emelő határozat — A támogatást a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító határozat — Megsemmisítés iránti kereset — Személyében való érintettség — A versenyhelyzet lényeges érintettsége — Elfogadhatóság — A hivatalos vizsgálati eljárás megindításának hiánya — Komoly nehézségek — Általános gazdasági érdekű szolgáltatás — A villamosenergia‑ellátás biztonsága — A 2003/54/EK irányelv 11. cikkének (4) bekezdése — Áruk szabad mozgása — Környezetvédelem — 2003/87/EK irányelv”

A T‑57/11. sz. ügyben,

a Castelnou Energía, SL (székhelye: Madrid [Spanyolország], képviseli kezdetben: E. Garayar Gutiérrez, majd: C. Fernández Vicién, A. Pereda Miquel és C. del Pozo de la Cuadra, később: C. Fernández Vicién, L. Pérez de Ayala Becerril és D. Antón Vega, és végül: C. Fernández Vicién, L. Pérez de Ayala Becerril és C. Vila Gisbert ügyvédek)

felperesnek,

támogatja:

a Greenpeace‑España (székhelye: Madrid [Spanyolország], képviselik kezdetben: N. Ersbøll, S. Rating és A. Criscuolo, később: N. Ersbøll és S. Rating ügyvédek)

beavatkozó,

az Európai Bizottság (képviselik: É. Gippini Fournier és C. Urraca Caviedes, meghatalmazotti minőségben)

alperes ellen,

támogatják:

a Spanyol Királyság (képviseli kezdetben: J. Rodríguez Cárcamo, majd: M. Muñoz Pérez és N. Díaz Abad, később: N. Díaz Abad és S. Centeno Huerta, és végül: A. Rubio González és M. Sampol Pucurull abogados del Estado),

a Hidroeléctrica del Cantábrico, SA (székhelye: Oviedo [Spanyolország], képviselik: J. Álvarez de Toledo Saavedra és J. Portomeñe López ügyvédek),

az E.ON Generación, SL (székhelye: Santander [Spanyolország], képviselik kezdetben: E. Sebastián de Erice Malo de Molina és S. Rodríguez Bajón, később: S. Rodríguez Bajón ügyvédek),

a Comunidad Autónoma de Castilla y León (képviselik kezdetben: K. Desai solicitor, S. Cisnal de Ugarte és M. Peristeraki ügyvédek, később: S. Cisnal de Ugarte)

és

a Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) (székhelye: Madrid [Spanyolország], képviselik kezdetben: K. Desai solicitor, S. Cisnal de Ugarte és M. Peristeraki ügyvédek, később: S. Cisnal de Ugarte és A. Baumann ügyvédek)

beavatkozók,

a Spanyol Királyság által bejelentett, a hazai eredetű szenet használó villamosenergia‑erőművek javára bevezetett elsőbbségi lehívási mechanizmushoz kapcsolódó közszolgáltatási ellentételezés formájában nyújtani tervezett N 178/2010 állami támogatásra vonatkozó, 2010. szeptember 29‑i C(2010) 4499 bizottsági határozat megsemmisítése iránt benyújtott kérelme tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács),

tagjai: M. E. Martins Ribeiro elnök, S. Gervasoni (előadó) és L. Madise bírák,

hivatalvezető: J. Palacio González főtanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2014. szeptember 30‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

1 A Spanyol Királyság által bejelentett, a hazai eredetű szenet használó villamosenergia‑termelés javára nyújtani tervezett N 178/2010 állami támogatásra vonatkozó, 2010. szeptember 29‑i C(2010) 4499 határozattal (a továbbiakban: megtámadott határozat) az Európai Bizottság lényegileg engedélyezte a Real Decreto 134/2010, de 12 de febrero, por el que se establece el procedimiento de resolución de restricciones por garantía de suministro y se modifica el Real Decreto 2019/1997, de 26 de diciembre, por el que se organiza y regula el mercado de producción de energía eléctrica (az ellátás biztonságát szolgáló korlátozások kialakításáról, valamint a villamosenergia‑termelés piacának megszervezéséről és szabályozásáról szóló, 1997. december 26‑i 2019/1997. sz. királyi rendelet módosításáról szóló, 2010. február 12‑i 134/2010. sz. királyi rendelet, BOE 51. sz., 2010. február 27., 19123. o.) által, valamint a megtámadott határozatot követően a Real Decreto 1221/2010, de 1 de octubre, por el que se modifica el Real Decreto 134/2010 y se modifica el Real Decreto 2019/1997, de 26 de diciembre, por el que se organiza y regula el mercado de producción de energía eléctrica (a 134/2010. sz. királyi rendeletet módosító, valamint a villamosenergia‑termelés piacának megszervezéséről és szabályozásáról szóló, 1997. december 26‑i 2019/1997. sz. királyi rendeletet módosító, 2010. október 1‑jei 1221/2010. sz. királyi rendelet, BOE 239. sz., 2010. október 2., 83983. o.) meghozatalához vezető módosítási tervezet által előírt támogatásokat (a továbbiakban: vitatott intézkedés).

2 A vitatott intézkedés alapján a Real Decreto 134/2010 II. mellékletében megjelölt tíz villamosenergia‑erőmű köteles „hazai eredetű” (spanyol eredetű) szenet beszerezni, amelynek ára magasabb, mint az egyéb fűtőanyagoké, valamint köteles bizonyos mennyiségű (évi 23,35 TWh) villamos energiát az említett szénből előállítani.

3 A felhasználandó szén magas ára folytán a villamosenergia‑értékesítés napi piacára való belépés tekintetében a kedvezményezett erőművek előtt álló nehézségek leküzdése érdekében a vitatott intézkedés „elsőbbségi lehívási mechanizmust” alakított ki. Az elsőbbségi lehívási mechanizmus lényegileg azon alapul, hogy elsődlegesen az ezen erőművek által előállított villamos energiát vásárolják meg, az erőművek által importált szénből, gázolajból és földgázból előállított, illetve a kombinált ciklusú erőművek által előállított villamos energiával szemben, amelyet kivonnak a napi energiapiacról annak érdekében, hogy biztosítsák e piacon a kedvezményezett erőművek által hazai eredetű szénből előállított villamosenergia‑mennyiségek értékesítését.

4 A kedvezményezett erőművek tulajdonosainak az általuk viselt előállítási többletköltségek és a villamos energia napi piaci eladási ára közötti különbségnek megfelelő ellentételezést fizetnek. A Real Decreto 134/2010 II. melléklete állapítja meg ezen ellentételezés számításának módját, valamint azon villamosenergia‑mennyiség rögzítésének módját, amelyet a kedvezményezett erőműveknek évente elő kell állítaniuk. A mechanizmus finanszírozása egy, az állam által ellenőrzött alapból történik. Az előirányzott éves költségek elérik a 400 millió eurót.

5 Rendelkeztek arról, hogy a vitatott intézkedés legkésőbb 2014. december 31‑én hatályát veszti.

6 A bejelentést megelőző, 2010 januárjában indult kapcsolatfelvételek után a Spanyol Királyság az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése alapján hivatalosan bejelentette a vitatott intézkedést a Bizottságnak (a megtámadott határozat (1), (7) és (11) preambulumbekezdése).

7 Miután úgy tekintette, hogy a vitatott intézkedés által a kedvezményezett erőművek tulajdonosai számára előírt kötelezettségek megfelelnek egy olyan általános gazdasági érdekű szolgáltatás (a továbbiakban: ÁGÉSZ) működtetésének, amelyet a villamosenergia‑ellátás biztonságának garantálása igazol (a megtámadott határozat (77)–(103) preambulumbekezdése), a Bizottság megállapította, hogy fennáll az állami támogatás, mivel nem tartották tiszteletben a 2003. július 24‑i Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ítéletben (C‑280/00, EBHT, EU:C:2003:415) előírt negyedik, a közszolgáltatási kötelezettségek ellentételezése mértéke meghatározásának módszerére vonatkozó feltételt (a megtámadott határozat (104)–(127) preambulumbekezdése). Mindazonáltal a Bizottság a szóban forgó támogatást a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánította az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése alapján, mely szerint „[a]z [ÁGÉSZ‑ek] működtetésével megbízott […] vállalkozások olyan mértékben tartoznak a Szerződések szabályai, különösen a versenyszabályok hatálya alá, amennyiben ezek alkalmazása sem jogilag, sem ténylegesen nem akadályozza a rájuk bízott sajátos feladatok végrehajtását” (a megtámadott határozat (128)–(163) preambulumbekezdése).

8 A Bizottság tehát [az EUMSZ 108. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) 4. cikkének (3) bekezdése alapján úgy döntött, hogy nem emel kifogást ezen állami támogatást illetően.

Az eljárás és a felek kérelmei

9 A Törvényszék Hivatalához 2011. január 27‑én benyújtott keresetlevelével a felperes Castelnou Energía, SL előterjesztette a jelen keresetet.

10 A Törvényszék Hivatalához 2011. március 3‑án és 17‑én, valamint április 13‑án és 14‑én benyújtott beadványaiban a Spanyol Királyság, a Hidroeléctrica del Cantábrico, SA, az E.ON Generación, SL, a Comunidad Autónoma de Castilla y León és a Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) kérte, hogy a Bizottság kérelmeinek támogatása végett beavatkozhasson a jelen eljárásba. A Törvényszék Hivatalához 2011. május 3‑án benyújtott beadványában a Greenpeace‑España kérte, hogy a felperes kérelmeinek támogatása végett beavatkozhasson a jelen eljárásba.

11 A felperes e beavatkozást kérelmezőkre figyelemmel kérte a keresetlevélben, a válaszban, valamint a válaszhoz kapcsolódó helyesbítésben szereplő egyes információk, illetve a Spanyol Királyság beavatkozási beadványában szereplő egyes információk bizalmas kezelését.

12 A Törvényszék nyolcadik tanácsának elnöke 2011. július 13‑i végzéseivel engedélyezte a Spanyol Királyság, a Hidroeléctrica del Cantábrico, az E.ON Generación, a Comunidad Autónoma de Castilla y León és a Carbunión beavatkozását a Bizottság kérelmeinek támogatása végett. A bizalmas kezelés iránti kérelmek megalapozottságáról ekkor nem határoztak.

13 A Spanyol Királyság és a Hidroeléctrica del Cantábrico a többi beavatkozást kérelmezőre figyelemmel kérte a beavatkozási beadványában szereplő egyes információk bizalmas kezelését.

14 A Törvényszék nyolcadik tanácsának elnöke 2012. november 6‑i végzésével engedélyezte a Greenpeace‑España részére, hogy a felperes kérelmeinek támogatása végett beavatkozzon. A bizalmas kezelés iránti kérelmek megalapozottságáról ekkor nem határoztak.

15 Mivel módosult a Törvényszék tanácsainak összetétele, az előadó bírót a második tanácsba osztották be, következésképpen a jelen ügyet e tanács elé utalták.

16 A Törvényszék második tanácsának elnöke 2013. december 9‑i végzésével helyt adott valamennyi bizalmas kezelés iránti kérelemnek, a felperes által a Spanyol Királyság vonatkozásában előterjesztett, a keresetlevél, valamint a helyesbített válasz egyes kitakart részeire vonatkozó bizalmas kezelés iránti kérelmek kivételével. A tárgyaláson a felperes képviselője önként jelezte, hogy lemond azon adatok bizalmasságáról, amelyek védelmét kérte, ami a tárgyalás jegyzőkönyvében rögzítésre került.

17 A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék: — nyilvánítsa a keresetet elfogadhatónak; — semmisítse meg a megtámadott határozatot; — kötelezze a Bizottságot és a beavatkozókat a költségek viselésére.

18 A Greenpeace‑España a felperes keresetét támogatva kéri, hogy a Törvényszék: — semmisítse meg a megtámadott határozatot; — kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére, beleértve az ő részéről felmerült költségeket is.

19 A Spanyol Királyság, az E.ON Generación, a Comunidad Autónoma de Castilla y León és a Carbunión által támogatott Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék: — utasítsa el a keresetet mint elfogadhatatlant, és másodlagosan mint megalapozatlant; — a felperest kötelezze a költségek viselésére.

20 A Hidroeléctrica del Cantábrico azt kéri, hogy a Törvényszék utasítsa el a keresetet.

A jogkérdésről

1. Az elfogadhatóságról

21 Anélkül, hogy a Törvényszék eljárási szabályzatának 114. cikke alapján formális elfogadhatatlansági kifogást terjesztene elő, a Spanyol Királyság, a Hidroeléctrica del Cantábrico, az E.ON Generación, a Comunidad Autónoma de Castilla y León és a Carbunión által támogatott Bizottság a jelen kereset elfogadhatatlanságára hivatkozik, annak alapján, hogy a felperesnek nincs keresetindítási joga.

22 Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében „[b]ármely természetes vagy jogi személy az első és második bekezdésben említett feltételek mellett eljárást indíthat a neki címzett vagy az őt közvetlenül és személyében érintő jogi aktusok ellen, továbbá az őt közvetlenül érintő olyan rendeleti jellegű jogi aktusok ellen, amelyek nem vonnak maguk után végrehajtási intézkedéseket”.

23 A jelen ügyben a megtámadott határozat egyetlen címzettje a Spanyol Királyság, és az a 659/1999 rendelet 1. cikke e) pontjának értelmében vett egyedi támogatásra vonatkozik, mivel azt tíz, a Real Decreto 134/2010 II. mellékletében megjelölt erőműnek nyújtják (lásd a fenti 2. pontot). Mivel tehát a megtámadott határozat egyedi hatállyal bír, nem lehet szó az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésének értelmében vett rendeleti jellegű jogi aktusról, amely a jogalkotási aktusok kivételével minden, általános hatályú jogi aktust felölel (lásd ebben az értelemben: 2014. április 3‑i CFE‑CGC France Télécom‑Orange kontra Bizottság végzés, T‑2/13, EU:T:2014:226, 28. pont).

24 Ebből következik, hogy mivel a felperes nem a megtámadott határozat címzettje, keresete csak azzal a feltétellel lehet elfogadható, ha őt az említett határozat közvetlenül és személyében érinti.

25 Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint azon alanyok, akik nem címzettjei egy határozatnak, csak akkor állíthatják, hogy személyükben érintettek, ha ez a határozat sajátos jellemzőik vagy valamely, őket minden más személytől megkülönböztető ténybeli helyzet folytán vonatkozik rájuk, és ezáltal a határozat címzettjéhez hasonló módon egyéníti őket (1963. július 15‑i Plaumann kontra Bizottság ítélet, 25/62, EBHT, EU:C:1963:17, 223. o.; 1993. május 19‑i Cook kontra Bizottság ítélet, C‑198/91, EBHT, EU:C:1993:197, 20. pont; 1993. június 15‑i Matra kontra Bizottság ítélet, C‑225/91, EBHT, EU:C:1993:239, 14. pont; 2005. december 13‑i Bizottság kontra Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum ítélet, C‑78/03 P, EBHT, EU:C:2005:761, 33. pont).

26 Mivel a jelen kereset állami támogatásról szóló bizottsági határozatot érint, meg kell jegyezni, hogy az állami támogatások ellenőrzési eljárása keretében különbséget kell tenni egyrészről a támogatásoknak az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése szerinti előzetes vizsgálati szakasza – amelynek célja pusztán az, hogy a Bizottság előzetes véleményt formálhasson az adott támogatás részleges vagy teljes összeegyeztethetőségéről –, másrészről az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti vizsgálati szakasz között. Csak ez utóbbi vizsgálati szakasz keretében – amelynek célja, hogy a Bizottság számára lehetővé tegye az ügy valamennyi körülményéről való teljes körű tájékozódást – írja elő a Szerződés a Bizottság számára azt a kötelezettséget, hogy az érintetteket felhívja észrevételeik megtételére (2012. július 10‑i Smurfit Kappa Group kontra Bizottság ítélet, T‑304/08, EBHT, EU:T:2012:351, 45. pont; lásd továbbá ebben az értelemben: 2008. szeptember 11‑i Németország és társai kontra Kronofrance ítélet, C‑75/05 P és C‑80/05 P, EBHT, EU:C:2008:482, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

27 Ebből következik, hogy amennyiben a Bizottság az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárás megindítása nélkül, az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése alapján hozott határozatával megállapítja, hogy valamely támogatás összeegyeztethető a belső piaccal, az említett eljárási garanciák kedvezményezettjei e garanciák tiszteletben tartását csak akkor tudják érvényesíteni, ha lehetőségük van arra, hogy e határozatot az európai uniós bíróság előtt megtámadják. Ezért az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése értelmében vett érintett személy által az ilyen határozat ellen benyújtott megsemmisítés iránti keresetet az uniós bíróság elfogadhatónak nyilvánítja, ha azzal a felperes az utóbbi rendelkezés által biztosított eljárási jogait kívánja védelmezni (Smurfit Kappa Group kontra Bizottság ítélet, fenti 26. pont, EU:T:2012:351, 46. pont; lásd továbbá: Németország és társai kontra Kronofrance ítélet, fenti 26. pont, EU:C:2008:482, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

28 Ezzel szemben, ha a felperes a támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségét értékelő határozatnak a megalapozottságát vonja kétségbe, akkor pusztán az a körülmény, hogy a felperes az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése értelmében vett érintett félnek tekinthető, nem elegendő a kereset elfogadhatóságához. A felperesnek ebben az esetben azt is bizonyítania kell, hogy a fenti 25. pontban hivatkozott Plaumann kontra Bizottság ítélet (EU:C:1963:17) értelmében vett sajátos helyzetben van.

29 A jelen ügyben a felperes az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése értelmében vett érintett fél, mivel – ahogy azt anélkül állítja, hogy akár a Bizottság, akár a beavatkozók vitatnák, illetve hogy az ellentétes lenne az ügy valamely iratával – a vitatott intézkedés által kedvezményezett erőművek közvetlen versenytársa. Ugyanakkor a felperes a keresete alátámasztása érdekében hivatkozott jogalapok révén nem pusztán azt kifogásolja, hogy a jelen ügy körülményei között nem került sor a hivatalos vizsgálati eljárás megindítására, hanem vitatja a támogatás értékelésére vonatkozó határozat megalapozottságát is. E tekintetben a felek között vitatott, hogy a felperes olyan különleges jogállással rendelkezik‑e, amely egyéníti őt az egyéb érintett gazdasági szereplőkkel szemben, és hogy ennek alapján elfogadhatóan vitatja‑e a szóban forgó támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségének a megtámadott határozatban szereplő értékelését, függetlenül eljárási jogai megóvásától.

30 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy amennyiben a felperes vitatja a Bizottság azon határozatának megalapozottságát, amellyel az megtagadta a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását, az a puszta körülmény, hogy egy aktus bizonyos hatást gyakorolhat az érintett piacon fennálló versenyviszonyokra, és hogy az érintett vállalkozás valamiféle versenyviszonyban állt ezen aktus kedvezményezettjével, semmiképpen sem elegendő. Ennélfogva a vállalkozás nem hivatkozhat pusztán arra, hogy a kedvezményezett vállalkozás a versenytársa, hanem ezen túlmenően azt is bizonyítania kell, hogy olyan ténybeli helyzetben van, amely a határozat címzettjéhez hasonló módon egyéníti őt (2007. november 22‑i Spanyolország kontra Lenzing ítélet, C‑525/04 P, EBHT, EU:C:2007:698, 32. és 33. pont, valamint 2008. december 22‑i British Aggregates kontra Bizottság ítélet, C‑487/06 P, EBHT, EU:C:2008:757, 47. és 48. pont). Ez különösen olyan esetben van így, ha a szóban forgó határozat tárgyát képező támogatás a felperes piaci helyzetét érzékelhetően érinti, és versenyhelyzetének e jelentős sérelme megkülönbözteti az említett támogatás által érintett egyéb gazdasági szereplőktől (lásd: Németország és társai kontra Kronofrance ítélet, fenti 26. pont, EU:C:2008:482, 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; lásd továbbá ebben az értelemben: Smurfit Kappa Group kontra Bizottság ítélet, fenti 26. pont, EU:T:2012:351, 57. pont).

31 A szintén állandó ítélkezési gyakorlat szerint a versenytárs piaci helyzetére gyakorolt jelentős hatás bizonyítása nem korlátozható egyes olyan körülmények fennállására, amelyek a versenytárs kereskedelmi vagy pénzügyi teljesítményének visszaesésére utalnak. Az állami támogatás nyújtása ugyanis sértheti valamely gazdasági szereplő versenyhelyzetét, így különösen elmaradt hasznot vagy olyan változást eredményezhet, amely kevésbé kedvező, mint az, amely a támogatás hiányában megfigyelhető lett volna. Ugyanígy a sérelem intenzitása is változhat számos tényezőtől függően, mint például az érintett piac szerkezete vagy a kérdéses támogatás jellege (Spanyolország kontra Lenzing ítélet, fenti 30. pont, EU:C:2007:698, 35. pont; 2012. január 11‑i Phoenix‑Reisen és DRV kontra Bizottság végzés, T‑58/10, EU:T:2012:3, 46. pont). Egyébként nem az uniós bíróság feladata, hogy az elfogadhatóság vizsgálatának szakaszában végleges döntést hozzon a felperes és a szóban forgó intézkedések kedvezményezettjei közötti versenykapcsolatokról. Ebben az összefüggésben kizárólag a felperesre tartozik, hogy releváns módon megjelölje azokat az indokokat, amelyek alapján a megtámadott határozat alkalmas arra, hogy sértse jogos érdekeit azáltal, hogy lényegesen kihat a szóban forgó piacon fennálló helyzetére (lásd: a fent hivatkozott Phoenix‑Reisen és DRV kontra Bizottság végzés, EU:T:2012:3, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

32 A jelen ügyben a felperes olyan bizonyítékokat terjesztett elő, amelyek lehetővé tették annak megállapítását, hogy a vitatott intézkedés jelentősen kihatott versenyhelyzetére, oly módon, amely megkülönböztette az említett intézkedés által érintett többi piaci szereplőtől, vagy legalábbis, hogy olyan ténybeli helyzetben van, amely egyéníti őt.

33 Először a felperes rámutatott, hogy azt, hogy versenyhelyzetét a vitatott intézkedés jelentősebben érintette, mint a többi kombinált ciklusú erőmű többségének versenyhelyzetét, erőművének sajátos földrajzi elhelyezkedése magyarázza. Az erőmű ugyanis Aragónia (Spanyolország) régióban található, vagyis nem pusztán egy olyan régióban, amelyet többletkapacitás jellemez, hanem ezenfelül e régióban található a vitatott intézkedés elsődleges kedvezményezettjének tekinthető erőmű (Teruel), amelynek a hazai eredetű szénből előállítandó villamosenergia‑mennyiség több mint egynegyedét kell előállítania (lásd a megtámadott határozat (62) preambulumbekezdésében szereplő táblázatot).

34 A felperes ezen állítást alátámasztó adatokat szolgáltatott. Ekképpen a válaszban, valamint a Bizottság támogatására beavatkozók beadványaira tett észrevételeiben bemutatta, hogy a kombinált ciklusú erőművek által előállított villamos energia mekkora hányadát vonták ki a napi piacról 2011 júniusában a vitatott intézkedés végrehajtásának eredményeként. E tekintetben mindenekelőtt rá kell mutatni, ahogy azt egyébként a Bizottság is hangsúlyozta a több beavatkozó által előterjesztett adatokkal kapcsolatban, hogy ezeket a megtámadott határozatot és a kereset benyújtását követő adatokat a jelen kereset elfogadhatóságának vizsgálata céljából figyelembe lehet venni. Ugyanis, bár a kereset elfogadhatóságát benyújtásának időpontjában kell vizsgálni, a versenyhelyzet még végre nem hajtott támogatási intézkedés általi jelentős érintettségének sajátos elfogadhatósági feltétele olyan előretekintő elemzést igényel, amelyet az ezen időpontot követő adatok támaszthatnak alá (lásd ebben az értelemben: 2004. október 21‑i Lenzing kontra Bizottság ítélet, T‑36/99, EBHT, EU:T:2004:312, 87. pont; 2007. szeptember 20‑i Fachvereinigung Mineralfaserindustrie kontra Bizottság ítélet, T‑375/03, EU:T:2007:293, 60. pont). Mivel a jelen ügyben a vitatott intézkedést 2011. februárban hajtották végre, nem kifogásolható, hogy a felperes a 2011. január 27‑én benyújtott keresetlevelében nem szolgáltatott ilyen adatokat. Ezt követően rá kell mutatni, hogy a Bizottság, valamint a Spanyol Királyság, amelyekkel a szóban forgó százalékos adatokat azok bizalmas kezelésének megtagadását követően közölték, semmilyen módon sem próbálták meg bizonyítani azok téves jellegét, noha erre megvolt a lehetőségük, mivel olyan százalékos adatokról van szó, amelyek tekintetében a felperes jelezte, hogy azokat a spanyolországi villamosenergia‑piac rendszerének működtetője (Red Eléctrica de España, REE) által közzétett adatok alapján számították ki.

35 A felperes által közölt százalékos adatokból az tűnik ki, hogy a vitatott intézkedés alkalmazása nem vált ki azonos hatásokat valamennyi kombinált ciklusú erőmű vonatkozásában, valamint hogy a felperes erőműve azon három kombinált ciklusú erőmű közé tartozik, amelyek a felsorolt 39 erőmű közül a leginkább érintettek. Konkrétabban, a felperes erőművét a vitatott intézkedés kétszer annyira érinti, mint a kombinált ciklusú erőművek összességét átlagosan (60,8%, illetve 27,6%). Egyébként a vitatott intézkedés által leginkább érintett erőmű (Escatrón 3) a felperes erőművéhez hasonlóan Aragóniában található.

36 Másodszor a felperes rámutatott – anélkül, hogy ezt bárki vitatta volna –, hogy a két leginkább érintett, a vitatott intézkedés által kedvezményezett más erőművekkel is rendelkező tulajdonosi csoportokhoz tartozó kombinált ciklusú erőművel ellentétben az a csoport, amelyhez a felperes tartozik, nem rendelkezik másik erőművel, és így nincs lehetősége arra, hogy a vitatott intézkedés által generált bevételekkel ellentételezze az említett intézkedés által okozott, becslése szerint több mint 50 millió eurót kitevő veszteségeket.

37 A felperes ily módon bizonyította, hogy fennállt versenyhelyzetének olyan sérelme, amely alapján megkülönböztethető a többi, a vitatott intézkedés által sértett, nem kedvezményezett erőműtől.

38 A Bizottság és a Bizottságot támogató beavatkozók által előadott egyik érv és körülmény sem alkalmas e megfontolás megkérdőjelezésére.

39 Először, a Bizottság és a Spanyol Királyság állításával ellentétben, és ahogy az többek között az alábbi 95. és 96. pontban megállapításra kerül, az elsőbbségi lehívási mechanizmus a bejelentett támogatási intézkedés szerves részét képezi, így e mechanizmus fenti 33–36. pontban figyelembe vett hatásai elegendők lehetnek annak bizonyításához, hogy a felperest a megtámadott határozat tárgyát képező vitatott intézkedés személyében érinti.

40 Másodszor a Bizottság és a Spanyol Királyság által annak alátámasztása érdekében hivatkozott érvek és adatok, hogy a kombinált ciklusú erőművek termelését nem érintette a vitatott intézkedés, a jelen ügyben nem relevánsak, mivel – ahogy azt a felperes megalapozottan hangsúlyozza – ezek az érvek és adatok általános jelleggel vonatkoznak az e kategóriába tartozó erőművek összességére, és nem teszik lehetővé e kategórián belül különleges helyzetek fennállásának kizárását. Ezenfelül, ha egyáltalán nőtt a kombinált ciklusú erőművek általi villamosenergia‑termelés a vitatott intézkedés végrehajtása óta, amint azt e felek állítják, e növekedés csak megerősíti a felperes helyzetének sajátos jellegét a kategóriájához tartozó erőművek között, mivel a felperes azt állította, hogy a vitatott intézkedés alkalmazását követő hónapokban erőműve hosszú időszakokra leállt, ami szükségképpen termelésének csökkentéséhez vezetett, anélkül hogy a Bizottság, illetve a Bizottságot támogató beavatkozók olyan körülményeket terjesztettek volna elő, amelyek megkérdőjelezhetnék ezt az állítást.

41 Harmadszor a jelen ügyben a felperes személyében való érintettségének megkérdőjelezésére ugyancsak nem alkalmasak a Spanyol Királyság és a Hidroeléctrica del Cantábrico által előterjesztett azon érvek, amelyek lényege, hogy úgy tekintik, hogy a felperesnek megvolt a lehetősége arra, hogy elkerülje kereskedelmi vagy pénzügyi teljesítményének visszaesését, azáltal hogy erőművét egy másik régióban helyezi el, vagy pedig utakat talál egyéb piacokra. Az ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis az, hogy a vállalkozásnak sikerül elkerülnie vagy korlátoznia ezt a visszaesést, például a tevékenység gazdaságosabbá tételével vagy jövedelmezőbb piacokra való kiterjesztésével, nem eredményezheti a vállalkozás kereshetőségi jogának kizárását, mivel az ilyen lépések nem kérdőjelezik meg a támogatás által a helyzetére gyakorolt jelentős hatásokat, sőt, azok e hatás következményei (lásd ebben az értelemben: Spanyolország kontra Lenzing ítélet, fenti 30. pont, EU:C:2007:698, 36. pont). A Spanyol Királyság és a felperes által szolgáltatott, a többi fél által nem vitatott adatok alapján mindenképpen ki lehet jelenteni, hogy nem lehet úgy tekinteni, hogy a felperes elkerülte vagy legalábbis korlátozta kereskedelmi helyzetének visszaesését azáltal, hogy utakat talált egyéb piacokra. A vitatott intézkedés alkalmazásának első hét hónapja során ugyanis az ún. „technikai korlátozások” piacán csak körülbelül a piacról a vitatott intézkedés eredményeként kizárólag 2011 júniusában kivont villamosenergia‑mennyiség 15%‑át sikerült értékesítenie.

42 Negyedszer nem releváns az a Hidroeléctrica del Cantábrico által a tárgyaláson előadott és a felperes által nem vitatott érv sem, amely szerint a felperes által előállított villamos energiát nem a vitatott intézkedés alkalmazásának eredményeként vonták ki a piacról a 2012 és 2014 közötti időszak során. Egyrészt ugyanis, ahogy arra a felperes a tárgyalás során rámutatott, a kivonás ezen elmaradásának az volt az oka, hogy úgy döntött, hogy nem tart fenn villamosenergia‑kínálatot a napi piacon, és így meghosszabbítja leállását, figyelemmel kínálata 2011. évi kivonásának terjedelmére, valamint arra, hogy ebből következően nehezen tudta vállalni gázbeszerzésre irányuló szerződéses kötelezettségeit. E magyarázatot, amely csak megerősíti a vitatott intézkedés által a felperes versenyhelyzetére gyakorolt hatás jelentőségét, nem cáfolja a felperes ajánlatainak versenyképtelenségére vonatkozó, több beavatkozó által hangoztatott állítás sem. Az ilyen versenyképességi probléma ugyanis indokolhatja egy ajánlat elfogadásának elmaradását, de nem indokolhatja az ajánlat megtételének hiányát, ezenfelül pedig nem kizárt, hogy ezt az állítólagos versenyképességi problémát éppen a vitatott intézkedés okozta, tekintettel arra, hogy az említett intézkedés hatálybalépését megelőzően a felperes számára semmilyen nehézséget nem jelentett, hogy a napi piacon ajánlatokat tegyen. Másrészt, és mindenféleképpen, mivel a felek a tárgyaláson elfogadták, hogy a vitatott intézkedés legjelentősebb hatásait a 2011. év során váltotta ki, valamint mivel a felperes által versenyhelyzete ezen év során megvalósult jelentős érintettségének bizonyítása érdekében előterjesztett adatokat nem vitatták, a felperestől nem lehet azt követelni, hogy keresete elfogadhatóságának elismerése érdekében a jelen ügyben bizonyítsa a vitatott intézkedés alkalmazásának teljes időtartama alatti lényeges érintettségének fennállását is.

43 A felperest ebből következően a megtámadott határozat személyében érinti. Emellett a megtámadott határozat közvetlenül is érinti, mivel a jelen ügyben pusztán elméleti annak lehetősége, hogy a spanyol hatóságok úgy döntsenek, hogy nem nyújtják az engedélyezett támogatásokat, és az említett hatóságok ilyen irányú cselekvési szándéka nem kétséges (lásd ebben az értelemben: 2009. november 18‑i Scheucher‑Fleisch és társai kontra Bizottság ítélet, T‑375/04, EBHT, EU:T:2009:445, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

44 A fentiek összességéből az következik, hogy a jelen keresetet teljes egészében elfogadhatónak kell nyilvánítani.

2. Az ügy érdeméről

45 A felperes keresete alátámasztására formálisan nyolc jogalapra hivatkozik, amelyek öt jogalapba csoportosíthatók.

Az első, a felperes EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében előírt eljárási jogainak, valamint a védelemhez való jog tiszteletben tartása és a megfelelő ügyintézés általános elveinek megsértésére alapított jogalapról

46 A Greenpeace‑España által támogatott felperes előadja, hogy a Bizottság megsértette eljárási jogait, mivel nem került sor az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésében előírt hivatalos vizsgálati eljárás megindítására. A felperes szerint azáltal, hogy megtagadta a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását, a Bizottság megsértette továbbá a vitatott intézkedés gondos és pártatlan vizsgálatára irányuló kötelezettségét, és ilyen módon a megfelelő ügyintézés elvét, továbbá a védelemhez való jog tiszteletben tartásának elvét, mivel a felperes számára nem biztosítottak lehetőséget arra, hogy érintett félként kifejtse észrevételeit.

47 Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az állami támogatások ellenőrzési eljárása keretében különbséget kell tenni egyrészről a támogatásoknak az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése szerinti előzetes vizsgálati szakasza, másrészről az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati szakasz között (lásd a fenti 26. pontot). Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti eljárás nélkülözhetetlen, ha a Bizottságnak komoly nehézséget okoz annak megállapítása, hogy valamely támogatás a belső piaccal összeegyeztethető‑e (lásd: 2009. február 10‑i Deutsche Post és DHL International kontra Bizottság ítélet, T‑388/03, EBHT, EU:T:2009:30, 88. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

48 A Bizottság tehát valamely állami intézkedés javára hozandó határozat elfogadásakor csak abban az esetben szorítkozhat az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése szerinti előzetes szakaszra, ha az első vizsgálat során megbizonyosodott arról, hogy ez az intézkedés vagy nem képez az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett támogatást, vagy ha támogatásnak minősül, akkor összeegyeztethető a Szerződéssel. Ha azonban ezen első vizsgálat során a Bizottság ezzel ellentétes következtetésre jut, vagy nem tudja minden kétséget kizáróan megítélni a vitatott intézkedést, akkor köteles minden szükséges véleményt beszerezni, valamint e célból az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti eljárást megindítani (British Aggregates kontra Bizottság ítélet, fenti 30. pont, EU:C:2008:757, 186. és 187. pont; 2011. szeptember 27‑i 3F kontra Bizottság ítélet, T‑30/03 RENV, EBHT, EU:T:2011:534, 53. pont).

49 E kötelezettség közvetlenül az ítélkezési gyakorlat által értelmezett és a 659/1999 rendelet 4. cikke (4) bekezdésének rendelkezéseivel megerősített EUMSZ 108. cikk (3) bekezdéséből ered, amikor a Bizottság az előzetes vizsgálat után megállapítja, hogy a bejelentett intézkedés kétségeket vet fel a belső piaccal való összeegyeztethetőségét illetően (lásd: Smurfit Kappa Group kontra Bizottság ítélet, fenti 26. pont, EU:T:2012:351, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

50 Ennélfogva az ügy ténybeli és jogi körülményei alapján a Bizottság feladata annak meghatározása, hogy a támogatás összeegyeztethetőségének vizsgálata során felmerült nehézségek szükségessé teszik‑e a hivatalos vizsgálat eljárás megindítását. Ennek az értékelésnek három követelménynek kell eleget tennie (lásd: Deutsche Post és DHL International kontra Bizottság ítélet, fenti 47. pont, EU:T:2009:30, 89. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

51 Először, az EUMSZ 108. cikk a valamely támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségéről az előzetes vizsgálati eljárás végén történő határozathozatalra irányuló bizottsági hatáskört kizárólag az olyan intézkedésekre korlátozza, amelyek nem vetnek fel komoly nehézséget, tehát ez a követelmény kizárólagos jellegű. A Bizottság ezért nem tagadhatja meg a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását más körülményekre, például harmadik felek érdekére, az eljárás gazdaságosságával vagy az adminisztratív, illetve politikai célszerűséggel kapcsolatos megfontolásokra hivatkozva (lásd: Deutsche Post és DHL International kontra Bizottság ítélet, fenti 47. pont, EU:T:2009:30, 90. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

52 Másodszor, ha a Bizottság komoly nehézségekkel kerül szembe, köteles megindítani a hivatalos eljárást, és e tekintetben nem rendelkezik mérlegelési jogkörrel (lásd: Deutsche Post és DHL International kontra Bizottság ítélet, fenti 47. pont, EU:T:2009:30, 91. pont).

53 Harmadszor, a komoly nehézségek fogalma objektív természetű. E nehézségek meglétét mind a megtámadott aktus elfogadásának körülményeit, mind annak tartalmát illetően objektív módon kell vizsgálni, összehasonlítva a határozat indokait azokkal az információkkal, amelyek a vitatott támogatásnak a belső piaccal való összeegyeztethetőségéről való döntéskor a Bizottság rendelkezésére álltak. Következésképpen, ellentétben az E.ON Generación által előadottakkal, a Törvényszék által a komoly nehézségek meglétét illetően elvégzett jogszerűségi vizsgálat a jellegénél fogva nem korlátozódhat a nyilvánvaló mérlegelési hiba fennállásának vizsgálatára (lásd ebben az értelemben: Deutsche Post és DHL International kontra Bizottság ítélet, fenti 47. pont, EU:T:2009:30, 92. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

54 E tekintetben rá kell mutatni, hogy a felperest terheli annak bizonyítása, hogy komoly nehézségek álltak fenn, és ezt egybevágó valószínűsítő körülmények csoportjával teheti meg, amelyek egyrészt az előzetes vizsgálati szakasz körülményeire és időtartamára, másrészt a megtámadott határozat tartalmára vonatkoznak (2001. március 15‑i Prayon‑Rupel kontra Bizottság ítélet, T‑73/98, EBHT, EU:T:2001:94, 49. pont; 2013. szeptember 16‑i Colt Télécommunications France kontra Bizottság ítélet, T‑79/10, EU:T:2013:463, 37. pont).

55 A jelen ügyben a felperes szerint a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását szükségessé tevő komoly nehézségek fennállására utalnak egyrészt az előzetes vizsgálati eljárással, másrészt pedig a megtámadott határozat tartalmával kapcsolatos valószínűsítő körülmények.

Az előzetes vizsgálati eljárással kapcsolatos valószínűsítő körülmények

56 A felperes szerint négy, a megtámadott határozat meghozatalát megalapozó előzetes vizsgálati eljárással kapcsolatos körülmény bizonyítja azt, hogy a Bizottság komoly nehézségekkel szembesült a vitatott intézkedés értékelése során.

– Az első, az előzetes vizsgálati eljárás időtartamával kapcsolatos valószínűsítő körülményről

57 A felperes előadja, hogy a jelen ügyben az előzetes vizsgálati eljárás túlzott időtartama utal a komoly nehézségek fennállására. A megtámadott határozatot ugyanis közel négy és fél hónappal a vitatott intézkedés bejelentését követően hozták meg, holott a 659/1999 rendelet által előírt határidő két hónap. Ezt az időtartamot az magyarázza, hogy a Bizottságon belül is kétségek merültek fel a vitatott intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségét illetően. A felperes ehhez a válaszban hozzáteszi, hogy figyelemmel a vitatott intézkedés előzetes bejelentésének időpontjára, vagyis 2009. december 18‑ra, az előzetes vizsgálati eljárás több mint kilenc hónapig tartott.

58 Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az előzetes vizsgálat időtartama más körülményekkel együtt a Bizottság komoly nehézségeire utaló valószínűsítő körülménynek minősülhet, amennyiben jelentősen meghaladja az ilyen vizsgálathoz rendesen szükséges időt (2000. május 10‑i SIC kontra Bizottság ítélet, T‑46/97, EBHT, EU:T:2000:123, 102. pont; 2012. július 10‑i TF1 és társai kontra Bizottság ítélet, T‑520/09, EU:T:2012:352, 54. pont).

59 A 659/1999 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének értelmében az előzetes vizsgálat az érintett intézkedés bejelentésének kézhezvételét követően kezdődik. A 659/1999 rendelet 4. cikkének (5) bekezdése azt írja elő, hogy az előzetes vizsgálatot befejező határozatokat két hónapon belül kell meghozni. E rendelkezés szerint ez a határidő a teljes bejelentés kézhezvételét követő napon kezdődik.

60 Rá kell mutatni, hogy a 659/1999 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése alapján a bejelentés csak akkor teljes, ha lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy az előzetes vizsgálati eljárásnak, illetve a hivatalos vizsgálati eljárásnak megfelelő határozatot hozzon. Ezenkívül ugyanezen rendelet 4. cikkének (5) bekezdése szerint „[a] bejelentés akkor tekinthető teljesnek, ha annak kézhezvételétől számított két hónapon belül vagy a kért kiegészítő információk átvételétől számított két hónapon belül a Bizottság nem kér további információt”.

61 Ezekből az együttesen értelmezett rendelkezésekből következik, hogy a bejelentés csak akkor tekinthető teljesnek, ha a Bizottsághoz minden olyan információ beérkezett, amely lehetővé teszi számára, hogy kialakítsa elsődleges véleményét az érintett rendelkezés jellegéről és hatásairól. Akkor tekinthető úgy, hogy ezek az információk szerepelnek a bejelentésben, ha a Bizottság az annak kézhezvételét követő két hónapon belül nem kér további információkat. Ezzel szemben, ha a Bizottság további információkéréseket fogalmaz meg, a bejelentést az utolsó kért információk kézhezvételekor kell teljesnek tekinteni, így a 659/1999 rendelet 4. cikkének (5) bekezdésében előírt két hónapos határidő csak ezen időpontban kezdődik (TF1 és társai kontra Bizottság ítélet, fenti 58. pont, EU:T:2012:352, 61. és 62. pont).

62 A jelen ügyben a Spanyol Királyság a vitatott intézkedést 2010. május 12‑én jelentette be a Bizottságnak (a megtámadott határozat (1) preambulumbekezdése). E bejelentést 2010. június 14‑én és 15‑én kiegészítették (a megtámadott határozat (2) preambulumbekezdése).

63 Mivel a Bizottság e bejelentést nem tekintette teljesnek, 2010. augusztus 13‑i levelével további információkat kért a Spanyol Királyságtól (a megtámadott határozat (3) preambulumbekezdése).

64 A spanyol hatóságok e kérésre a 2010. augusztus 31‑i levéllel válaszoltak (a megtámadott határozat (3) preambulumbekezdése).

65 2010. szeptember 3‑án és 17‑én a spanyol hatóságok, ahogy azt a tárgyaláson kiemelték, önként kiegészítő információkat küldtek a Bizottság részére (a megtámadott határozat (4) és (5) preambulumbekezdése).

66 Ekképpen legkorábban a spanyol hatóságok által a Bizottság felhívására (lásd a fenti 60. pontot) küldött utolsó kiegészítő információk kézhezvételétől, vagyis 2010. augusztus 31‑től, a 2010. augusztus 13‑i információkérésre adott utolsó válaszuk időpontjától kell számítani az előzetes vizsgálati eljárás időtartamát, nem pedig, ahogy azt a felperes állítja, a 2010. május 12‑i eredeti bejelentéstől, sőt már 2009. december 18‑tól. Ennélfogva sem az eredeti bejelentést megelőző időtartamokat, sem pedig az eredeti bejelentés és a spanyol hatóságok által adott utolsó válasz között felmerült időtartamokat nem lehet figyelembe venni az előzetes vizsgálati eljárás időtartamának számításánál.

67 Ennélfogva a felperes előadásával ellentétben úgy kell tekinteni, hogy a 2010. szeptember 29‑én kelt megtámadott határozatot a 659/1999 rendelet által előírt két hónapos határidőn belül hozták, amely a 2010. augusztus 31. utáni napon kezdődött, nem pedig a felperes által hivatkozott négy és fél hónapos, sőt kilenc hónapnál is hosszabb időtartam alatt.

68 Következésképpen a felperes nem állíthatja megalapozottan, hogy az előzetes vizsgálati eljárás időtartama a komoly nehézségek fennállására utaló valószínűsítő körülménynek minősül.

– A második, a Bizottság és a spanyol hatóságok közötti levelezésre vonatkozó valószínűsítő körülményről

69 A felperes előadja, hogy az, hogy a Bizottság öt, kiegészítő információkat tartalmazó levelet kapott a spanyol hatóságoktól, nyilvánvalóvá teszi az ügy bonyolultságát. Rámutat, hogy ha a Bizottságnak nem lettek volna kétségei, a Spanyol Királyság nem tekintette volna szükségesnek, hogy ennyi információt szolgáltasson a részére.

70 E tekintetben emlékeztetni kell az állandó ítélkezési gyakorlatra, amely szerint pusztán az a tény, hogy a Bizottság és a bejelentő tagállam az előzetes vizsgálat szakaszában megbeszéléseket folytatott egymással, és ennek keretében a Bizottság kiegészítő információkat kért az ellenőrzése alá vont intézkedésekről, önmagában nem tekinthető arra utaló valószínűsítő körülménynek, hogy ezen intézmény az értékelés során komoly nehézségekkel szembesült. Nem lehet ugyanakkor kizárni, hogy a Bizottság és a bejelentő tagállam között az eljárás e szakaszában folytatott megbeszélések tartalma bizonyos körülmények között ilyen nehézségek fennállására világíthat rá (lásd: TF1 és társai kontra Bizottság ítélet, fenti 58. pont, EU:T:2012:352, 76. és 77. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

71 A jelen ügyben a Bizottság 2010. augusztus 13‑án információkérést küldött a Spanyol Királyság részére, az utóbbi pedig nem csupán válaszolt a Bizottság e megkeresésére, hanem több kiegészítő információt is adott, vagyis az eredeti bejelentésen kívül összesen öt levelet küldött.

72 A Bizottság ugyanakkor kijelentette – ahogy azt a Spanyol Királyság is megerősítette a tárgyalás során –, hogy kizárólag egy sor olyan technikai pontosítást kért, amely többek között az ellentételezés számítására vonatkozott, valamint a villamosenergia‑ellátás biztonságával kapcsolatos kockázatokra vonatkozó kiegészítő információkat. Vizsgálatának hatóköre tehát szigorúan a bejelentett vitatott intézkedésnek az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdésében meghatározott egyes feltételekre figyelemmel végzett vizsgálatára korlátozódott. Ez az információkérés tehát önmagában nem tekinthető olyannak, amely komoly nehézségek fennállására utal. Egyébként az ítélkezési gyakorlat azt a tényt sem tekinti komoly nehézségek fennállására utaló körülménynek, hogy az információkérésekben feltett kérdések és az azokra adott válaszok, többek között mivel sok van belőlük, arra utalnak, hogy a Bizottságnak kételyei vannak a bejelentett intézkedést illetően az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezések tekintetében, mivel ezeket a kételyeket a nemzeti hatóságok által az említett megkeresésekre adott válaszok eloszlathatták (lásd: Colt Télécommunications France kontra Bizottság ítélet, fenti 54. pont, EU:T:2013:463, 63. és 65. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Márpedig a jelen ügyben az, hogy a Bizottság nem érezte szükségesnek, hogy második információkérést is küldjön az első megkeresésre adott válaszokat követően, azt a tényt támasztja alá, hogy még ha feltételezzük is, hogy voltak kételyei a vitatott intézkedést illetően, ezeket eloszlatták.

73 E körülmények között a Bizottság és a spanyol hatóságok közötti levélváltások nem tekinthetők olyan körülményeknek, amelyek feltárják a vitatott intézkedés vizsgálata által eredményezett komoly nehézségek fennállását.

– A harmadik, a vitatott intézkedés módosítására vonatkozó valószínűsítő körülményről

74 A válaszban a felperes előadja, hivatkozva az ítélkezési gyakorlatra, hogy az a Spanyol Királyság által megerősített tény, hogy a Bizottság azt kérte a spanyol hatóságoktól, hogy módosítsák a vitatott intézkedést, arra utal, hogy komoly kétségek merültek fel a vitatott intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségét illetően.

75 E tekintetben rá kell mutatni, hogy amennyiben a felpereshez hasonló módon úgy tekintenénk, hogy a vitatott intézkedés módosítása, amennyiben arra a Bizottság kérésére kerül sor az előzetes eljárás során, komoly nehézségekre utal, akkor figyelmen kívül hagynánk az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésének, illetve a rendelkezés által előírt előzetes eljárásnak a célját. Az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének, illetve a megfelelő ügyintézés őt terhelő kötelezettségének megfelelően ugyanis a Bizottság párbeszédet kezdhet a bejelentő tagállammal annak érdekében, hogy az előzetes eljárás során legyőzzék – adott esetben a tervezett támogatási intézkedés módosításával – azokat az esetleges nehézségeket, amelyek a bejelentett intézkedés megítélése kapcsán felmerülhetnek, anélkül hogy meg kellene indítani a hivatalos vizsgálati eljárást (lásd ebben az értelemben: 2013. szeptember 16‑i Iliad és társai kontra Bizottság ítélet, T‑325/10, fellebbezés alatt, EU:T:2013:472, 75. és 78. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

76 Ezenkívül, még ha a szóban forgó módosításra a vitatott intézkedés bejelentését megelőző szakaszban került is sor, ahogy azt a Bizottság állítja, az akkor sem jelenthet komoly nehézségek fennállására utaló valószínűsítő körülményt, mivel az ilyen nehézségek fennállását akkor kell megvizsgálni, amikor a nemzeti intézkedést bejelentett formájában összevetik az állami támogatásokra vonatkozó szabályokkal. Ehhez hozzá kell tenni, hogy a bejelentés előtt a Bizottság és a bejelentő állam közötti levélváltások egy tervezett nemzeti intézkedés olyan vetületeinek orvoslására is irányulnak, amelyek problémát jelenthetnek az állami támogatásokra vonatkozó szabályok szempontjából. Ennélfogva, ellentétben a felperes állításával, vagy az adott probléma fennmarad a bejelentést követően, amely esetben a Bizottság megindítja hivatalos vizsgálati eljárást, amely lehetővé teszi az érintett harmadik személyek számára, hogy gyakorolják észrevételek tételéhez való jogukat, vagy pedig az említett problémát megoldják, és az érintett harmadik személyeket semmilyen ilyen irányú jog nem illet meg.

77 E megfontolásokat a felperes által hivatkozott 1984. március 20‑i Németország kontra Bizottság ítélet (84/82, EBHT, EU:C:1984:117) sem kérdőjelezi meg, mivel az ezen ítélet alapjául szolgáló ügyben a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó nemzeti jogszabály jelentős módosításai ellenére nem minden felmerült nehézség oldódott meg, ami egyéb körülményekkel együtt azt eredményezte, hogy a Bíróság megsemmisítette a Bizottság arra vonatkozó határozatát, hogy nem indítja meg a hivatalos vizsgálati eljárást (az ítélet 16. és 19. pontja). Ekképpen, nem a nemzeti intézkedés módosításait tekintették komoly nehézségek fennállására utaló valószínűsítő körülménynek, hanem e módosítások elégtelenségét, mivel azok nem tették lehetővé a Bizottság valamennyi, az említett intézkedéssel kapcsolatos kételyének eloszlatását. Márpedig a jelen ügyben a felperes semmilyen módon nem állítja azt, hogy a vitatott intézkedés tekintetében állítólagosan eszközölt módosítás elégtelen lett volna.

78 Ebből következik, hogy a vitatott intézkedés módosítása nem tekinthető olyannak, amely az említett intézkedés vizsgálata során felmerült komoly nehézségek fennállására utal.

– A negyedik, a spanyol hatóságok és gazdasági szereplők kifogásaira vonatkozó valószínűsítő körülményről

79 A felperes szerint az ügy bonyolultságát mutatják a Bizottság részére több piaci szereplő, köztük a felperes által benyújtott észrevételek is, valamint a Comisión Nacional de la Competencia (CNC, spanyol nemzeti versenybizottság) és a Comisión Nacional de Energía (CNE, spanyol nemzeti energiabizottság) jelentései is. Ezek az észrevételek és jelentések egyértelművé tették, hogy a vitatott intézkedés nem tartja tiszteletben a Szerződés és a másodlagos jog egyes rendelkezéseit, így annak alapján a Bizottságnak meg kellett volna indítania a hivatalos vizsgálati eljárást. A válaszban a felperes rámutat, hogy bár a CNC és a CNE nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy döntsön a támogatás fennállásáról és a belső piaccal való összeegyeztethetőségéről, jelentéseik, amelyek hangsúlyozzák a vitatott intézkedést alkotó három elem elválaszthatatlanságát, valamint az intézkedés egyértelműen aránytalan jellegét, mindazonáltal az említett intézkedés vizsgálata által felvetett komoly nehézségekre utalnak.

80 A Greenpeace‑España hangsúlyozza, hogy több harmadik személy is kifejezte aggodalmát a vitatott intézkedés alkalmazása eredményeként a környezetre gyakorolt negatív hatásokat illetően.

81 Emlékeztetni kell arra, hogy a komoly nehézségek fogalma objektív természetű, valamint hogy e nehézségek meglétét többek között a megtámadott aktus elfogadásának körülményeit illetően objektív módon kell vizsgálni (lásd a fenti 53. pontot).

82 Ebből következik, hogy a komoly nehézségek fennállásának megállapítása céljából nem lehet figyelembe venni a vitatott intézkedés tekintetében tett kifogások számát és terjedelmét. A vitatott intézkedés tekintetében tett kifogások ilyen figyelembevétele ugyanis azt eredményezné, hogy a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását a nemzeti projekt által kiváltott ellenkezéstől tennénk függővé, nem pedig azoktól a nehézségektől, amelyekkel a Bizottság az említett projekt vizsgálata során ténylegesen szembesült. Ezenfelül, ahogy azt a Spanyol Királyság megjegyzi, e figyelembevétel azt eredményezné, hogy egy projekt ellenzői könnyedén késleltethetnék annak Bizottság általi vizsgálatát azáltal, hogy fellépésük révén arra köteleznék azt, hogy indítsa meg a hivatalos vizsgálati eljárást (Colt Télécommunications France kontra Bizottság ítélet, fenti 54. pont, EU:T:2013:463, 73. és 74. pont).

83 Ezzel szemben nem kizárt, hogy a szóban forgó gazdasági szereplők és hatóságok által megfogalmazott kifogások tartalma a vitatott intézkedés vizsgálata során felmerült komoly nehézségekre utalhat (Colt Télécommunications France kontra Bizottság ítélet, fenti 54. pont, EU:T:2013:463, 75. pont). Márpedig, mivel az említett kifogások a felperes és a Greenpeace‑España által a komoly nehézségek fennállása tekintetében a megtámadott határozat tartalmára alapított valószínűsítő körülményekkel kapcsolatban megfogalmazott megfontolásokhoz kapcsolódnak, azokat ezzel összefüggésben kell megvizsgálni (lásd a lenti 86. és azt követő pontokat).

84 Ennélfogva meg kell állapítani, hogy a szóban forgó magán és állami szereplők kifogásai, bármilyen sok is van belőlük, illetve még ha feltételezzük is, hogy azok egybehangzóak, akkor sem alkalmasak önmagukban arra, hogy rávilágítsanak komoly nehézségek fennállására.

85 A fenti megfontolásokra figyelemmel azt kell megállapítani, hogy az előzetes vizsgálati eljárás lefolyására vonatkozó állítólagos valószínűsítő körülmények egyedileg, illetve valószínűsítő körülmények csoportjaként vizsgálva sem teszik lehetővé olyan komoly nehézségek fennállásának megállapítását, amelyek szükségessé tették volna a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását.

A megtámadott határozat tartalmára vonatkozó valószínűsítő körülmények

86 A felperes és a Greenpeace‑España lényegileg arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozat tartalmából négy arra vonatkozó valószínűsítő körülmény tűnik ki, hogy a vitatott intézkedés vizsgálata komoly nehézségekkel járt.

– Az első, a vitatott intézkedés hiányos elemzésére vonatkozó valószínűsítő körülményről

87 A felperes a vitatott intézkedés Bizottság által végzett vizsgálatának hiányos jellegére hivatkozik. Különösen azt állítja, utalva a második jogalappal összefüggésben kifejtett érveire, hogy a Bizottság nem vizsgálta meg azt a három elemet, amely ugyanakkor elválaszthatatlanul kapcsolódik a vitatott intézkedéshez, vagyis a villamosenergia‑előállítók részére juttatott pénzügyi ellentételezést, az elsőbbségi lehívási mechanizmust és a hazai eredetű szén vásárlására irányuló kötelezettséget, ezáltal elkerülve a döntést az érintett felek által hivatkozott több érv tekintetében. A felperes ehhez válaszában hozzáteszi, hogy a Törvényszék elnöke maga is megerősítette a 2011. február 17‑i Gas Natural Fenosa SDG kontra Bizottság végzésben (T‑484/10 R, EU:T:2011:53, 68. pont), hogy a Bizottság hiányos előzetes vizsgálatot folytatott, mivel kizárólag a pénzügyi ellentételezés belső piaccal való összeegyeztethetőségét vizsgálta meg.

88 Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatból az tűnik ki, hogy az előzetes vizsgálati eljárás során a Bizottság által vezetett vizsgálat elégtelen vagy hiányos volta komoly nehézségek fennállására utaló valószínűsítő körülménynek minősül (lásd: Smurfit Kappa Group kontra Bizottság ítélet, fenti 26. pont, EU:T:2012:351, 81. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

89 A jelen ügyben az ideiglenes intézkedésről határozó bíró ténylegesen ezen első, a vitatott intézkedés elégtelen vizsgálatán alapuló komoly nehézségek fennállására utaló valószínűsítő körülmény alapján állapította meg a megtámadott határozat végrehajtásának felfüggesztésére irányuló kérelem tekintetében a fumus boni iuris fennállását a fenti 87. pontban hivatkozott Gas Natural Fenosa SDG kontra Bizottság végzésben (EU:T:2011:53, 62–70. pont), valamint a 2011. február 17‑i Iberdrola kontra Bizottság végzésben (T‑486/10 R, EU:T:2011:54, 56–64. pont), az Endesa és Endesa Generación kontra Bizottság végzésben (T‑490/10 R, EU:T:2011:55, 55–63. pont), és a Comunidad Autónoma de Galicia kontra Bizottság végzésben (T‑520/10 R, EU:T:2011:56, 50–58. pont).

90 Az ideiglenes intézkedésről határozó bíró ezen, jellegüknél fogva anyagi jogerővel nem rendelkező (2002. február 14‑i Bizottság kontra Artegodan végzés, C‑440/01 P(R), EBHT, EU:C:2002:95, 66. pont) végzéseiből mindazonáltal nem lehet azt a következtetést levonni, hogy az első, a felperes eljárási jogainak megsértésére alapított jogalapot a jelen ügyben megalapozottnak kell nyilvánítani azzal az indokkal, hogy a Bizottság az előzetes eljárás során nem vizsgálta meg valamennyi, a szóban forgó támogatást alkotó elemet.

91 A megtámadott határozatból ugyanis – ahogy egyébként az ideiglenes intézkedés iránti eljárásokban hozott, fent hivatkozott végzésekből is – kitűnik, hogy a spanyol hatóságok által bejelentett támogatási intézkedés – ahogy azt a felek is egybehangzóan elismerik – három elemből áll, a pénzügyi ellentételezésből, az elsőbbségi lehívási mechanizmusból és a hazai eredetű szén vásárlására irányuló kötelezettségből (ezeket kiegészíti az e szénből villamos energia előállítására irányuló kötelezettség is).

92 Pontosabban, ahogy az a vitatott intézkedés megtámadott határozatban található leírásából (2. pont) kitűnik, az intézkedés a spanyolországi villamosenergia‑ellátás biztonságának garantálására irányul, mivel arra kötelezi a kedvezményezett villamosenergia‑előállító erőműveket, hogy a spanyol szénbányáktól vásároljanak hazai eredetű szenet, és bizonyos mennyiségű villamos energiát e szénből állítsanak elő. Annak érdekében, hogy biztosítsa, hogy a kedvezményezett erőművek képesek legyenek eladni a hazai eredetű szénből előállított villamosenergia‑mennyiségeket, és ezáltal garantálja a spanyolországi villamosenergia‑ellátás biztonságát, a vitatott intézkedés kialakította az elsőbbségi lehívási mechanizmust, ezáltal privilegizált hozzáférést biztosítva e piachoz a kedvezményezett erőművek számára azzal, hogy az érintett erőművek tulajdonosainak az általuk viselt előállítási többletköltségek és a villamos energia piaci eladási ára közötti különbségnek megfelelő ellentételezést fizetnek (lásd a fenti 2–4. pontot is).

93 Ebből először az következik, hogy a vitatott intézkedésben előírt pénzügyi ellentételezés célja a spanyolországi villamosenergia‑ellátás biztonságának garantálására irányuló, a hazai eredetű szén megvásárlására irányuló kötelezettségből, illetve e szénből villamos energia előállítására irányuló kötelezettségből álló közszolgáltatási kötelezettségek által okozott költségek fedezése volt.

94 Következésképpen a hazai eredetű szén megvásárlására irányuló kötelezettség Bizottság által elvégzendő elemzése során azt kellett megvizsgálni, hogy egy ilyen kötelezettséget ténylegesen olyan közszolgáltatási kötelezettségnek lehetett‑e minősíteni, amely ellentételezés alapjául szolgálhat. Márpedig a Bizottság végzett ilyen elemzést, amikor értékelte azt, hogy fennáll‑e az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése értelmében vett ÁGÉSZ (lásd a megtámadott határozat 3.1 pontját).

95 A vitatott intézkedés fenti 92. pontban hivatkozott leírásából másodszor az következik, hogy az elsőbbségi lehívási mechanizmus „az ÁGÉSZ hatékonyságának garantálására […] irányuló”, „a követett cél elérését célzó technikai eszköz”. A spanyol hatóságok szerint e nélkül a mechanizmus nélkül, amely lehetővé teszi, hogy a hazai eredetű szénből előállított villamos energia eljusson a villamosenergia‑piacra, e nemzeti energiaforrást az eltűnés fenyegethetné, és az nem lenne képes korlátozni Spanyolország függését a külföldi energiaforrásoktól. Az elsőbbségi lehívási mechanizmus alkotja tehát az elengedhetetlen kapcsolatot a közszolgáltatási kötelezettségek és a követett általános gazdasági érdekű cél között.

96 Következésképpen a Bizottságnak a spanyolországi villamosenergia‑ellátás biztonságának garantálását lehetővé tévő eszközként, és ekképpen egy valódi ÁGÉSZ fennállásának ellenőrzése érdekében kell megvizsgálnia az elsőbbségi lehívási mechanizmust. A Bizottság tehát megalapozottan elemezte az elsőbbségi lehívási mechanizmust az ÁGÉSZ fennállásának ellenőrzése keretében (a megtámadott határozat 3.1 pontja). E tekintetben úgy ítélte meg, hogy az elsőbbségi lehívási mechanizmus megfelel a villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 96/92/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. június 26‑i 2003/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 176., 37. o.; magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 2. kötet, 211. o.) 11. cikke (4) bekezdésének, amely szerint „[a]z ellátás biztonságának érdekében egy tagállam határozhat úgy, hogy a belföldi, primer energiahordozót használó termelőlétesítményeknek biztosítsanak elsőbbséget”.

97 A Bizottság az állami támogatásokra vonatkozó szabályok tekintetében még túl is ment az elsőbbségi lehívási mechanizmus e vizsgálatán, amennyiben megvizsgálta a mechanizmus összeegyeztethetőségét az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdésétől, illetve az EUMSZ 107. cikktől eltérő, így az áruk szabad mozgására vonatkozó (a megtámadott határozat (151)–(154) preambulumbekezdése) vagy az Európai Unió Alapjogi Chartájában szereplő tulajdonhoz való jogot érintő (a megtámadott határozat (159) preambulumbekezdése) rendelkezésekkel.

98 Egyébként a Bizottság az állami támogatás fennállására vonatkozó elemzése során (többek között a megtámadott határozat (113), (121) és (127) preambulumbekezdésében) mérlegelte a pénzügyi ellentételezés, az elsőbbségi lehívási mechanizmus és a hazai eredetű szén vásárlására irányuló kötelezettség együttes hatásait, figyelembe véve még azokat a felperes által hivatkozott szoros kapcsolatokat is, amelyek a vitatott intézkedést alkotó e három elem között fennálltak. A Bizottság tehát ebből az együttes elemzésből vezette le azt, hogy a vitatott intézkedés kedvezményezettjei nemcsak a villamosenergia‑erőművek voltak, hanem a hazai eredetű szén kitermelői is.

99 Ezzel szemben, figyelemmel a fenti 93–96. pontban szereplő megfontolásokra, a Bizottságnak nem volt feladata, hogy külön elemezze az elsőbbségi lehívási mechanizmust, valamint a hazai eredetű szén vásárlására irányuló kötelezettséget annak eldöntése érdekében, hogy ezek külön‑külön a belső piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatást valósítottak‑e meg.

100 A fentiek összességéből az következik, hogy nem lehet arra hivatkozni, hogy a Bizottság hiányos vizsgálatot végzett a vitatott intézkedés tekintetében, és ennélfogva ebből nem lehet levonni azt a következtetést, hogy az említett intézkedés vizsgálata olyan komoly nehézségeket okozott, amelyek alapján meg kellett volna indítani a hivatalos vizsgálati eljárást.

– A második, az ÁGÉSZ jelen ügyben folytatott hiányos vizsgálatára vonatkozó valószínűsítő körülményről

101 A válaszban a felperes előadja, hivatkozva a harmadik jogalappal összefüggésben ismertetett érvelésére, hogy a Bizottság, mivel nem indította meg a hivatalos vizsgálati eljárást, nem észlelhette, hogy a vitatott intézkedés, azáltal hogy megakadályozza azt, hogy a kombinált ciklusú erőművek gyorsan reagáljanak a villamos energia keresletének váratlan növekedésére, veszélyezteti a spanyolországi villamosenergia‑ellátás biztonságát, és ilyen módon az említett intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségét megalapozó ÁGÉSZ‑t.

102 Ezen állítás alátámasztása érdekében a felperes lényegileg a kombinált ciklusú erőművek által elszenvedett elnyúló leállásokra, valamint arra a bizonytalan helyzetre hivatkozik, amelybe ezek az erőművek a vitatott intézkedés végrehajtása óta kerültek, mivel e körülmények megakadályozzák őket abban, hogy rugalmasan és gyorsan tudjanak reagálni a villamos energia iránti keresletre.

103 Márpedig, mivel e körülmények későbbiek a megtámadott határozatnál, a Bizottságnak nem kellett azokat figyelembe vennie elemzésében (lásd ebben az értelemben: 2008. április 15‑i Nuova Agricast ítélet, C‑390/06, EBHT, EU:C:2008:224, 54. és 55. pont; 2012. március 28‑i Ryanair kontra Bizottság ítélet, T‑123/09, EBHT, EU:T:2012:164, 103. pont), és ennélfogva vele szemben nem lehet arra hivatkozni, hogy vizsgálata az előzetes eljárás során e tekintetben hiányos volt.

104 Bár a felperes az ÁGÉSZ jelen ügyben folytatott állítólagosan hiányos vizsgálatának alátámasztása érdekében hivatkozik arra is, hogy a Bizottság elmulasztotta figyelembe venni a CNE és a CNC jelentéseit, amelyek nyilvánvalóvá tették a vitatott intézkedés aránytalan jellegét az ÁGÉSZ által követett célhoz képest (lásd a fenti 79. pontot), meg kell állapítani, hogy ennek az állításnak ellentmond magának a megtámadott határozatnak a szövege. A megtámadott határozatból ugyanis kitűnik egyrészt az, hogy a Bizottság abban lényegileg ismertette e jelentések tartalmát (a megtámadott határozat (73) preambulumbekezdése), ugyanazon az alapon, mint a harmadik felek által ismertetett valamennyi adatot és állítást (a megtámadott határozat 2.8 pontja), másrészt pedig az, hogy a Bizottság jelezte, hogy harmadik felek által az ügyben előterjesztett kifogások miatt ellenőrzi, nem áll‑e fenn nyilvánvaló mérlegelési hiba a szóban forgó ÁGÉSZ bevezetésénél, ellentétben a villamosenergia‑ellátás biztonságának garantálására irányuló közszolgáltatási kötelezettségekkel kapcsolatos általános bizottsági gyakorlattal (a megtámadott határozat (90) preambulumbekezdése). Ebből tehát azt lehet megállapítani, hogy a Bizottság, még ha nem is fogadta el azokat, figyelembe vette a harmadik felek által előterjesztett kifogásokat, köztük a CNC és a CNE jelentéseiben szereplő kifogásokat is. Ennélfogva arra sem lehet hivatkozni, hogy a Bizottságnak az előzetes eljárás során végzett vizsgálata e tekintetben hiányos volt.

– A harmadik, arra vonatkozó valószínűsítő körülményről, hogy a vitatott intézkedés összeegyeztethetetlen a Szerződés és a másodlagos jog különböző rendelkezéseivel

105 A felperes a vitatott intézkedésnek a Szerződés és a másodlagos jog különböző, a negyedik és ötödik jogalapban is hivatkozott rendelkezéseivel fennálló állítólagos összeegyeztethetetlenségéből azt a következtetést vonja le, hogy a Bizottságnak a fortiori nem lett volna szabad elmulasztania a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását.

106 Az ítélkezési gyakorlat szerint, ha a felperes eljárási jogainak abból eredő megsértésére hivatkozik, hogy a Bizottság nem indított hivatalos vizsgálati eljárást, bármely azt bizonyító jogalapra hivatkozhat, hogy a Bizottság rendelkezésére álló információknak és bizonyítékoknak a bejelentett intézkedés előzetes vizsgálati szakaszban történő értékelésének kétségeket kellett volna ébresztenie a bejelentett intézkedés állami támogatásnak való minősítésével és belső piaccal való összeegyeztethetőségével kapcsolatosan. Az ilyen érvelés azonban nem változtathatja meg sem a kereset tárgyát, sem az elfogadhatóságának a feltételeit. Éppen ellenkezőleg, az e minősítéssel vagy ezen összeegyeztethetőséggel kapcsolatos kétségek fennállása pont az a tényező, amelyet a felperesnek alá kell támasztania annak bizonyítására, hogy a Bizottság köteles lett volna a hivatalos vizsgálati eljárást megindítani (lásd ebben az értelemben: Smurfit Kappa Group kontra Bizottság ítélet, fenti 26. pont, EU:T:2012:351, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

107 A felperesnek kell megjelölnie tehát a komoly nehézségek fennállásának bizonyítására alkalmas, a megtámadott határozat tartalmára vonatkozó valószínűsítő körülményeket (lásd a fenti 54. pontot). Ehhez hozzá kell tenni, hogy amennyiben a felperes a jelen ügyhöz hasonlóan más, a megtámadott határozat megalapozottságát vitató jogalapok keretében kifejtett érvekre hivatkozik, akkor pontosan meg kell jelölnie, hogy az utóbbi alapon hivatkozott érvek közül álláspontja szerint melyek azok, amelyek alkalmasak az ilyen nehézségek fennállásának bizonyítására (lásd ebben az értelemben: Iliad és társai kontra Bizottság ítélet, fenti 75. pont, EU:T:2013:472, 83. és 84. pont).

108 Mivel a jelen ügyben a felperes pusztán azt adja elő, hogy „figyelemmel [a negyedik és az ötödik jogalapra vonatkozó érvelése keretében] kifejtettekre, és tekintetbe véve, hogy a vitatott intézkedés nemcsak a Szerződésnek a letelepedés szabadságát és az áruk szabad mozgását garantáló rendelkezéseivel összeegyeztethetetlen, hanem a másodlagos jog különböző aktusaival is, a Bizottságnak [...] nem lett volna szabad elmulasztania a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását”, úgy kell tekinteni, hogy e homályos és alá nem támasztott utalás nem teszi lehetővé a Törvényszék számára, hogy azonosítsa a negyedik és az ötödik jogalap alátámasztása érdekében hivatkozott azon pontos elemeket, amelyek a felperes szerint alátámasztják a komoly nehézségek fennállását. Ennélfogva a vitatott intézkedésnek a Szerződés és a másodlagos jog különböző rendelkezéseivel való összeegyeztethetetlenségére vonatkozó érvelést kizárólag a felperes által hivatkozott negyedik és ötödik jogalap értékelése keretében kell megvizsgálni.

– A negyedik, a vitatott intézkedés környezetvédelmi rendelkezések szempontjából történő elégtelen és hiányos vizsgálatára vonatkozó valószínűsítő körülményről

109 A Greenpeace‑España előadja, hogy az előzetes eljárás keretében lefolytatott vizsgálat egyrészt elégtelen volt, mivel a Bizottság nem rendelkezett az ahhoz szükséges információkkal, hogy döntsön a vitatott intézkedés környezeti hatásáról, másrészt pedig hiányos volt, mivel a Bizottság nem vizsgálta meg, hogy ez az intézkedés sérti‑e a Szerződésnek és a másodlagos jognak az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezésektől eltérő rendelkezéseit, a jelen esetben a környezetvédelmi szabályokat, valamint mert az említett intézkedésnek a módosított, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13‑i 2003/87/EK európai parlamenti és tanács irányelvvel (HL L 275., 32. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 631. o.) való összeegyeztethetőségére vonatkozó elemzése részleges volt. A Greenpeace‑España lényegileg ugyanezekre az érvekre hivatkozik azon állításának alátámasztása érdekében is, amely szerint a Bizottság megsértette indokolási kötelezettségét.

110 A Greenpeace‑España beavatkozási beadványa kapcsán tett észrevételeiben a Bizottság előadja, hogy e beavatkozó érvelése elfogadhatatlan, mivel eltéríti a felek közötti vitát, és azt teljesen más jogkérdések felé fordítja.

111 Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, bár az Európai Unió Bírósága alapokmánya 40. cikkének negyedik bekezdése és 116. cikkének (3) bekezdése nem zárja ki, hogy a beavatkozó az általa támogatott fél érveitől eltérő érvekre hivatkozzon, ennek mindazonáltal az a feltétele, hogy azok ne módosítsák a jogvita keretét, valamint hogy a beavatkozás minden esetben a fél által előterjesztett kérelmek támogatására irányuljon (1995. június 8‑i Siemens kontra Bizottság ítélet, T‑459/93, EBHT, EU:T:1995:100, 21–23. pont; 2009. szeptember 9‑i Diputación Foral de Álava és társai ítélet, T‑230/01–T‑232/01 és T‑267/01–T‑269/01, EU:T:2009:316, 301. pont).

112 A jelen ügyben a fenti 105. és 108. pontból kitűnik, hogy a felperes, bár nem terjesztett elő az állítását megerősítő érvet, és azt nem is támasztotta alá, arra hivatkozott, hogy figyelemmel a vitatott intézkedésnek a Szerződés és a másodlagos jog különböző, az állami támogatásokra vonatkozó rendelkezésektől eltérő rendelkezéseivel való összeegyeztethetetlenségére, köztük a környezetvédelmi szabályokkal, a Bizottságnak nem lett volna szabad elmulasztania a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását. Következésképpen, ellentétben a Bizottság előadásával, a Greenpeace‑España által a komoly nehézségek fennállására utaló valószínűsítő körülményre alapított érvelés nem módosítja a jogvita keretét, és azt elfogadhatónak kell nyilvánítani.

113 Ami a komoly nehézségek fennállásának e valószínűsítő körülmény általi állítólagos alátámasztását illeti, elegendő azt megállapítani, anélkül hogy e szakaszban szükséges lenne dönteni a Bizottságnak a vitatott intézkedés környezetvédelmi rendelkezésekkel való összeegyeztethetőségének vizsgálatára vonatkozó kötelezettségéről (lásd a lenti 187–191. pontot), hogy a Bizottság a vitatott intézkedés alkalmazása által a környezetre gyakorolt negatív hatások kapcsán harmadik felek által megfogalmazott valamennyi aggodalomra reagált. Ekképpen úgy ítélte meg, válaszolva azokra az állításokra, amelyek szerint a vitatott intézkedés eredményeként nőni fog a szennyezőanyag‑kibocsátás (a megtámadott határozat (70) és (75) preambulumbekezdése), hogy az, hogy az említett intézkedés folytán nő a hazai eredetű szénnel működő erőművek CO2‑kibocsátása, illetve hogy nő a kibocsátási jogok ára, nem eredményezi a Spanyolországban összességében kibocsátott CO2 növekedését, amely főszabály szerint a spanyol hatóságok által vállalt kötelezettségeknek megfelelő határok között marad, figyelemmel a kibocsátási jogok kereskedelmének a 2003/87 irányelv által kialakított rendszerére (a megtámadott határozat (156) és (157) preambulumbekezdése). E körülmények között a Bizottság nem volt köteles sem a 2003/87 irányelv sajátos rendelkezései megsértésének vizsgálatára, sem pedig arra, hogy további információkat kérjen a CO2‑kibocsátások növekedését, valamint a spanyol hatóságok által e növekedés ellentételezése érdekében elfogadott intézkedéseket illetően.

114 Következésképpen nem lehet azt kifogásolni, hogy a Bizottság elégtelen és hiányos vizsgálatot végzett a környezetvédelmi rendelkezések tekintetében, ebből azt a következtetést vonva le, hogy a vitatott intézkedés vizsgálata során olyan komoly nehézségek álltak fenn, amelyek indokolták volna a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását.

115 A fentiek összességéből az következik, hogy a felperes és a Greenpeace‑España nem bizonyította, hogy a jelen ügyben a Bizottságnak meg kellett volna indítania a hivatalos vizsgálati eljárást. E körülmények között nem lehet helyt adni a megfelelő ügyintézés elvének és a védelemhez való jog elvének megsértésére alapított kifogásoknak sem, amelyek alapját a hivatalos vizsgálati eljárás megindításának elmaradása jelenti, azzal, hogy a felperesnek mint érintett félnek mindenesetre csak ahhoz lett volna joga, hogy a hivatalos vizsgálati eljárás során észrevételeket tegyen, ahhoz nem, hogy a bejelentő állam ilyen jogához hasonlóan kontradiktórius vitát folytasson a Bizottsággal (lásd: TF1 és társai kontra Bizottság ítélet, fenti 58. pont, EU:T:2012:352, 217. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

116 Az első jogalapot következésképpen teljes egészében el kell utasítani.

A második, az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése, az EUMSZ 107. cikk és az indokolási kötelezettség megsértésére alapított jogalapról

117 A felperes lényegileg azt kifogásolja, hogy a Bizottság egyrészt nem vizsgálta meg a vitatott intézkedést alkotó három elem összességének a belső piaccal való összeegyeztethetőségét, ezzel megsértve az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdését, az EUMSZ 107. cikket és az indokolási kötelezettséget, másrészt pedig, hogy ezen elemek egyikét, a hazai eredetű szén vásárlására vonatkozó kötelezettséget nem minősítette a belső piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatásnak, ezzel megsértve az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdését és az EUMSZ 107. cikket.

A vitatott intézkedést alkotó három elem összessége vizsgálatának elmaradásáról

118 A felperes előadja, hogy a Bizottság, bár elismerte a vitatott intézkedést alkotó három elem, vagyis a pénzügyi ellentételezés, az elsőbbségi lehívási mechanizmus és a hazai eredetű szén vásárlására irányuló kötelezettség egymástól kölcsönösen függő jellegét, mindazonáltal kizárólag az ellentételezés belső piaccal való összeegyeztethetőségét vizsgálta meg.

119 A felperes ehhez hozzáteszi, hogy a Bizottság megsértette indokolási kötelezettségét, amikor elmulasztotta megjelölni azokat az indokokat, amelyek miatt az elsőbbségi lehívási mechanizmus és a hazai eredetű szén vásárlására irányuló kötelezettség az EUMSZ 107. cikk, illetve az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése hatálya alá tartozik, illetve kívül esik azon, továbbá nem vizsgálta meg ezek hatását a vitatott intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségének elemzésére.

120 Úgy kell tekinteni, hogy a felperes mind a vitatott intézkedést alkotó elemek összessége vizsgálatának elmaradására alapított kifogásával (lásd a fenti 118. pontot), mind pedig a megtámadott határozatnak az említett intézkedés két alkotóelemével kapcsolatos indokolásának hiányára alapított kifogásával (lásd a fenti 119. pontot) lényegileg azt kifogásolja, hogy a Bizottság hiányosan vizsgálta meg a vitatott intézkedés alkotóelemeit.

121 Márpedig, mivel az első jogalap vizsgálata során megállapításra került, hogy nem lehet arra hivatkozni, hogy a Bizottság hiányos vizsgálatot végzett a vitatott intézkedés tekintetében (lásd a fenti 92–100. pontot), ugyanazon indokok alapján el kell utasítani a második jogalap keretében hivatkozott kifogások ezen első csoportját is.

A hazai eredetű szén vásárlására irányuló kötelezettség belső piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatásnak való minősítésének elmaradásáról

122 A felperes azt kifogásolja, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban nem tekintette úgy, hogy a kedvezményezett erőművek számára előírt, hazai eredetű szén vásárlására irányuló kötelezettség egyedileg vizsgálva állami támogatást valósít meg, amely a Bizottság által a T‑490/10. R. sz. ügyben előterjesztett ideiglenes intézkedés iránti kérelemre tett észrevételekben megfogalmazott állításokkal ellentétben állami források juttatásával jár a hazai eredetű szén kitermelői részére. E támogatás ezenfelül az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése alapján nem nyilvánítható összeegyeztethetőnek a belső piaccal.

123 Anélkül, hogy dönteni kellene arról, hogy a hazai eredetű szén vásárlására irányuló kötelezettség állami források juttatásával jár‑e ezen szén kitermelői részére, illetve az arra irányuló kérelemről, hogy távolítsák el az ügy iratai közül a keresetlevél A 23. sz. mellékletét, amely a Bizottság által a T‑490/10. R. sz. ügyben előterjesztett ideiglenes intézkedés iránti kérelemre tett észrevételeket tartalmazza, emlékeztetni kell arra, hogy a hazai eredetű szén vásárlására irányuló kötelezettség a bejelentett támogatási intézkedésen belül a vitatott intézkedés kedvezményezettjei számára előírt közszolgáltatási kötelezettségek egyike, valamint hogy ebből következően a Bizottság nem volt köteles külön megvizsgálni e vásárlási kötelezettség állami támogatás jellegét, és a fortiori külön megvizsgálni annak a belső piaccal való összeegyeztethetőségét sem (lásd a fenti 94. és 99. pontot).

124 A fentiek összességéből az következik, hogy a második jogalapot el kell utasítani.

A harmadik, az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdésének, az ÁGÉSZ‑keretszabálynak, a 2003/54 irányelv 11. cikke (4) bekezdésének megsértésére, nyilvánvaló mérlegelési hibákra, valamint hatáskörrel való visszaélésre alapított jogalapról

125 A felperes elsődlegesen előadja, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdését, a közszolgáltatással járó ellentételezés formájában nyújtott állami támogatásról szóló közösségi keretszabályt (HL 2005. C 297., 4. o., a továbbiakban: ÁGÉSZ‑keretszabály), valamint a 2003/54 irányelv 11. cikkének (4) bekezdését, és nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor úgy tekintette, hogy a vitatott intézkedés által előírt kötelezettségek egy olyan ÁGÉSZ‑nek felelnek meg, amelynek célja a villamosenergia‑ellátás biztonságának garantálása. Másodlagosan előadja, hogy még ha fenn is áll a spanyolországi villamosenergia‑ellátást fenyegető kockázat, a vitatott intézkedés akkor is aránytalan. A felperes ebből egyebekben azt a következtetést vonja le, hogy a Bizottság a jelen ügyben visszaélt hatáskörével.

Az ÁGÉSZ bevezetésének igazolásáról

126 Az uniós jog több rendelkezése elismerte, hogy a villamosenergia‑ellátás biztonsága igazolhatja az ÁGÉSZ bevezetését.

127 Ami konkrétabban a villamosenergia‑ágazatot illeti, az ügy tényállásának idején alkalmazandó 2003/54 irányelv ekképpen elismerte, hogy a közszolgáltatási kötelezettségek irányulhatnak a villamosenergia‑ellátás biztonságára. Így különösen a 2003/54 irányelv (26) preambulumbekezdése szerint „[a] közszolgáltatási kötelezettségek teljesítése ennek az irányelvnek az egyik alapvető követelménye; fontos, hogy ez az irányelv megállapítsa azokat a minden tagállam által tiszteletben tartandó közös minimális normákat, amelyek tekintetbe veszik […] az ellátás biztonságát [helyesen: fontos, hogy ez az irányelv [...] az ellátás biztonságára [...] irányuló célkitűzések figyelembevételével olyan közös minimális szabályokat állapítson meg, amelyeket minden tagállam tiszteletben tart]”. Ehhez hasonlóan a 2003/54 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése szerint „[a] Szerződés vonatkozó rendelkezéseinek teljes tiszteletben tartásával – különös tekintettel annak [106.] cikkére – a tagállamok a villamosenergia‑ágazatban működő vállalkozások számára általános gazdasági érdekből előírhatnak olyan közszolgáltatási kötelezettségeket, amelyek a biztonságra, az ellátás biztonságát is beleértve […] vonatkoznak”. A 2003/54/EK irányelv 11. cikkének (4) bekezdése egyébként azt mondta ki, hogy „[a]z ellátás biztonságának érdekében egy tagállam határozhat úgy, hogy a belföldi, primer energiahordozót használó termelőlétesítményeknek biztosítsanak elsőbbséget az érintett tagállamban felhasznált villamos energia előállításához naptári évenként szükséges teljes primer energia 15%‑át meg nem haladó mértékben”.

128 A Bizottság az Általános érdekű szolgáltatások Európában című közleményében (HL 2001. C 17., 4. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 54. o.) szintén úgy tekintette, hogy a villamosenergia‑ellátás biztonsága lényeges közszolgáltatási cél (az I. melléklet 3. pontja).

129 A megtámadott határozat meghozatalának idején alkalmazandó, a szénipar részére nyújtott állami támogatásról szóló, 2002. július 23‑i 1407/2002/EK tanácsi rendelet (HL L 205., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás: 8. fejezet, 2. kötet, 170. o.) (4) preambulumbekezdése még azt is kimondja, hogy „a világpolitikai helyzet az energiaágazatban egy teljesen új dimenziót kölcsönöz a geopolitikai kockázatok és a biztonsági kockázatok értékelésének, és tágabb értelmezést ad az ellátás biztonsága fogalmának”.

130 A felperes nem vitatja, hogy a villamosenergia‑ellátás biztonsága olyan általános gazdasági érdekű cél, amely igazolhatja ÁGÉSZ bevezetését. Vitatja ezzel szemben, hogy a jelen ügyben fennáll a spanyolországi villamosenergia‑ellátás biztonságát érintő kockázat, és ebből azt a következtetést vonja le, hogy a vitatott intézkedés által előírt kötelezettségek nem minősíthetők közszolgálati kötelezettségeknek.

131 A megtámadott határozatban a Bizottság a 2003/54 irányelv rendelkezéseire, valamint a tagállamokat az ÁGÉSZ‑ek meghatározása terén megillető széles mérlegelési jogkörre támaszkodva úgy tekintette, hogy a tagállamoknak nem kell megjelölniük a villamosenergia‑ellátásuk biztonságát fenyegető konkrét és közvetlen veszélyeket. Emlékeztetett továbbá határozathozatali gyakorlatára, amely szerint ha egyetlen harmadik fél sem vitatja az ellátás biztonságát szolgáló különleges intézkedések elfogadásának szükségességét, akkor nem vizsgálja, hogy az érintett tagállamok részletes bizonyítékokat szolgáltattak‑e arra, hogy ellátásuk biztonságát fenyegető konkrét veszélyekkel szembesültek. A jelen ügyben ugyanakkor, figyelemmel a több harmadik fél által megfogalmazott kifogásokra, valamint az európai energiaágazat liberalizációjának összefüggésére, a Bizottság úgy vélte, hogy meg kell vizsgálnia, hogy az, hogy a spanyol hatóságok a vitatott intézkedést ÁGÉSZ‑nek tekintették, nyilvánvalóan hibás‑e (a megtámadott határozat (87)–(90) preambulumbekezdése).

132 Az igaz, hogy a Szerződésekhez csatolt 26. sz. jegyzőkönyv, illetve az ÁGÉSZ‑ekre alkalmazandó jogszabályok összessége, és különösen az ÁGÉSZ‑keretszabály szerint, valamint az állandó ítélkezési gyakorlat alapján a Szerződés értelmében vett valamely ÁGÉSZ‑feladat jellegének és terjedelmének meghatározására vonatkozó hatáskört illetően a tagállamoknak széles mérlegelési jogkörük van annak meghatározása kapcsán, hogy mit tekintenek ÁGÉSZ‑nek (az Általános érdekű szolgáltatások Európában című bizottsági közlemény 22. pontja; az ÁGÉSZ‑keretszabály (9) bekezdése) (lásd: 2010. április 20‑i Federutility és társai ítélet, C‑265/08, EBHT, EU:C:2010:205, 29. és 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2008. február 12‑i BUPA és társai kontra Bizottság ítélet, T‑289/03, EBHT, EU:T:2008:29, 166. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A 2003/54 irányelv (26) preambulumbekezdése azt is kimondja, hogy „[f]ontos, hogy a közszolgáltatási kötelezettségeket nemzeti szinten lehessen értelmezni az adott országokra jellemző körülmények […] tekintetbevételével”. Nem létezik ugyanis sem az ÁGÉSZ‑feladat fogalmának egyértelmű és pontos jogszabályi meghatározása, sem azon feltételeket véglegesen rögzítő bevett jogi fogalom, amelyeknek együttesen fenn kell állniuk ahhoz, hogy valamely tagállam jogszerűen hivatkozhasson valamely ÁGÉSZ‑feladat fennállására és védelmére az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése értelmében (BUPA és társai kontra Bizottság ítélet, EU:T:2008:29, 165. pont).

133 Ugyanakkor e jogszabályok és az ítélkezési gyakorlat értelmében, habár a tagállamok széles körű mérlegelési jogkörrel rendelkeznek annak meghatározására, hogy mit minősítenek ÁGÉSZ‑nek, nyilvánvaló hiba esetén a Bizottság megkérdőjelezheti az ilyen szolgáltatások, illetve feladatok tagállamok általi meghatározását. Ekképpen, bár az ÁGÉSZ‑feladat jellegének és terjedelmének meghatározása a tagállamok hatáskörébe és mérlegelési jogkörébe tartozik, ez a hatáskör nem korlátlan, és nem gyakorolható önkényesen (lásd ebben az értelemben: 2012. november 7‑i CBI kontra Bizottság ítélet, T‑137/10, EBHT, EU:T:2012:584, 99. és 101. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

134 Ebből az következik, hogy az ÁGÉSZ meghatározásának valamennyi vetületéhez hasonlóan az ÁGÉSZ bevezetésének indoka, vagyis a jelen ügyben a villamosenergia‑ellátás biztonságát fenyegető veszély fennállása, nem tekinthető kizártnak a bizottsági ellenőrzés kétségtelenül korlátozott köréből (lásd ebben az értelemben: 2005. június 15‑i Olsen kontra Bizottság ítélet, T‑17/02, EBHT, EU:T:2005:218, 217. pont; BUPA és társai kontra Bizottság ítélet, fenti 132. pont, EU:T:2008:29, 267. pont). E korlátozott ellenőrzés részét képezheti az előretekintő elemzés, különösen ha a jelen ügyhöz hasonlóan a vizsgálandó kérdés egy kockázat fennállása.

135 Ennélfogva meg kell vizsgálni a felperes által annak érdekében előterjesztett érvek megalapozottságát, hogy vitassa, hogy a jelen ügyben fennáll a spanyolországi villamosenergia‑ellátás biztonságát fenyegető veszély.

136 E tekintetben rá kell mutatni, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Törvényszék által elvégzendő felülvizsgálat – tekintettel egyrészt a tagállamot abban a tekintetben megillető széles körű mérlegelési jogkörre, hogy meghatározzon valamely ÁGÉSZ‑feladatot és végrehajtásának feltételeit, másrészt pedig azon, a nyilvánvaló hibára korlátozódó ellenőrzési jogkör terjedelmére, amelynek gyakorlására a Bizottság ezen az alapon jogosult – szintén nem haladhatja meg ugyanezt a határt. E felülvizsgálat keretében konkrétabban azt kell megvizsgálnia a Törvényszéknek, hogy a Bizottság értékelése kellően helytálló‑e (lásd ebben az értelemben: BUPA társai kontra Bizottság ítélet, fenti 132. pont, EU:T:2008:29, 220. és 266. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; CBI kontra Bizottság ítélet, fenti 133. pont, EU:T:2012:584, 99. és 100. pont).

137 A megtámadott határozatban a Bizottság úgy tekintette, hogy a spanyol hatóságok bizonyították a villamosenergia‑ellátás biztonságát fenyegető konkrét veszélyek fennállását (a megtámadott határozat (91) preambulumbekezdése). Így különösen úgy ítélte meg, hogy nem áll fenn nyilvánvaló mérlegelési hiba a spanyol hatóságok azon állítását illetően, amely szerint elégtelen jövedelmezőségük miatt 2010 és 2014 között fennállt azon erőművek bezárásának veszélye, amelyek alkalmasak az ellátás biztonságának garantálására – vagyis a hazai eredetű szénnel működő erőműveké –, anélkül hogy ezeket az erőműveket egyéb villamosenergia‑erőművekkel lehetne helyettesíteni, figyelemmel az alacsony árakra és a villamos energia nagykereskedelmi piacát jellemző bizonytalanságokra (a megtámadott határozat (93) preambulumbekezdése).

138 Mivel a felperes először azt vitatja, hogy fennáll a hazai eredetű szenet használó erőművek életképességét fenyegető, a globális gazdasági visszaesésből eredő veszély, meg kell mindenekelőtt állapítani, hogy a Bizottság a hazai eredetű szénnel működő erőművek bezárásának a spanyol hatóságok által hivatkozott veszélyével kapcsolatos nyilvánvaló mérlegelési hiba hiányára vonatkozó megállapítását nem kizárólag a gazdasági visszaesés következményeire alapította. Figyelembe vette ugyanis a gazdasági visszaesés és a spanyolországi villamosenergia‑piac egyéb strukturális vetületeinek, például a megújuló energiaforrásokból előállított villamos energia növekvő hányadának (a megtámadott határozat (93) preambulumbekezdése), valamint a spanyol villamosenergia‑piac más európai piacokhoz képest elszigetelt jellegének (a megtámadott határozat (96) preambulumbekezdése) együttes hatásait. A Bizottság ilyen módon a megtámadott határozat (96) preambulumbekezdésében kiemelte, hogy a spanyol villamosenergia‑piac más európai országokkal való korlátozott kapcsolatainak betudható elszigetelt jellege akadályozza a hazai eredetű szénnel működő erőművek tulajdonosait abban, hogy magasabb árak mellett működő piacokra irányuló export révén enyhítsék a spanyolországi villamosenergia‑kereslet és nagykereskedelmi árak gazdasági válságból eredő csökkenésének hatásait.

139 Ezt követően a Bizottsághoz hasonlóan rá kell mutatni, hogy a felperes által érvelése alátámasztása érdekében szolgáltatott egyetlen bizonyíték – vagyis a CNC IPN 33/09. sz. jelentéséből származó kivonatok – nem zárja ki a hazai eredetű szénnel működő erőművek bezárásának minden kockázatát, mivel abból az tűnik ki, hogy „nem lehet szükségképpen azt megállapítani, hogy a gazdasági válság és a kereslet azt követő visszaesése a széntüzelésű hőerőművek bezárását vonják maguk után”. Ezenkívül, ahogy azt a Bizottság is helyesen hangsúlyozza, a CNC a gazdasági válság által a hazai eredetű szénnel működő erőművek életképességére gyakorolt hatások értékelése érdekében nem objektív adatokra támaszkodott, hanem arra, hogy az érintett ágazat nem jelezte, hogy fennáll a szándék eszközeinek leszerelésére. Ekképpen a CNC ezen elemzései nem lehetnek elegendőek ahhoz, hogy kizárják a Bizottság részéről a hazai eredetű szénnel működő erőművek bezárására vonatkozó kockázat állítólagos fennállása kapcsán végzett elemzés helytállóságát.

140 Végül hozzá kell tenni, hogy a felperes semmilyen módon nem kérdőjelezte meg a spanyol hatóságok által hivatkozott, a villamosenergia‑keresletre vonatkozó számszerű adatokat, illetve az azok által a villamosenergia‑előállításra gyakorolt hatásokat, amelyekre a Bizottság azon következtetés levonása érdekében támaszkodott, hogy nem terhelte nyilvánvaló mérlegelési hiba azt az állítást, amely szerint fennállt a spanyolországi hazai szénnel működő erőművek bezárásának veszélye. Márpedig ezekből az adatokból kitűnik, hogy a villamos energia kereslete erősen – 2009‑ben 5%‑kal – csökkent Spanyolországban, valamint hogy a hazai eredetű szenet felhasználó erőművek ugyanebben az időszakban jelentősen csökkentették termelésüket (a megtámadott határozat (19) preambulumbekezdése).

141 Mivel a felperes másodszor kifogásolja a valamennyi hazai eredetű szenet felhasználó erőmű bezárásának állítólagosan irreális figyelembevételét az energiaellátás számítása szempontjából, meg kell állapítani, hogy a Bizottság sem ezt a spanyol hatóságok által elvégzett és a megtámadott határozat (24) preambulumbekezdésében felidézett számítást, sem ezt a valamennyi hazai eredetű szenet felhasználó erőmű bezárására vonatkozó hipotézist nem tette magáévá, amikor azt vizsgálta, hogy a jelen ügyben fennáll‑e valódi ÁGÉSZ. Az ÁGÉSZ bevezetésének igazolásával kapcsolatban őt megillető korlátozott ellenőrzési jogkörnek megfelelően ugyanis a Bizottság pusztán a hazai eredetű szenet felhasználó erőművek bezárására vonatkozó veszély fennállásának helytállóságát vizsgálta meg, nem pedig e kockázat megvalósulásának valószínűségét, és a fortiori a megvalósulás terjedelmét sem (lásd ebben az értelemben: BUPA társai kontra Bizottság ítélet, fenti 132. pont, EU:T:2008:29, 268. pont). A Bizottságnak az ÁGÉSZ fennállására vonatkozó megállapítása tehát nem a valamennyi kedvezményezett erőmű bezárására vonatkozó hipotézisen alapul, ennélfogva a felperes érvét mint hatástalant el kell utasítani.

142 Mivel a felperes harmadszor azt kifogásolja, hogy a megtámadott határozatban nem vették figyelembe a spanyol villamosenergia‑piac többletkapacitással jellemezhető általános helyzetét, és különösen a szintén hazai eredetű forrásokból működő atomerőművek, szélerőművek és vízierőművek előállítási kapacitását, mindenekelőtt hangsúlyozni kell, hogy a felperes által hivatkozott jelentések és nyilatkozatok, többek között a CNE 2009. november 16‑i 29/2009. sz. nyilatkozata és a CNE 2009. december 22‑i keretjelentése, vitathatatlanul hivatkoznak a spanyol energia‑előállító erőművek ahhoz elegendő kapacitására, hogy fedezzék a villamosenergia‑keresletet, még a legszélsőségesebb helyzetekben is. Ugyanakkor e jelentések és nyilatkozatok egyike sem veszi konkrétan számításba a hazai eredetű szenet felhasználó erőművek bezárásának veszélyét, amely nyilvánvaló mérlegelési hiba nélkül a spanyol hatóságok azon állításának elsődleges alapját képezi, amely szerint fennáll a villamosenergia‑ellátás biztonságát fenyegető veszély.

143 Ezt követően rá kell mutatni, hogy a Bizottság kifejezetten figyelembe vette a megújuló energiaforrásokból származó villamosenergia‑előállítást, amikor a megtámadott határozat (93) preambulumbekezdésében hivatkozott ezen energiaforrás növekvő részesedésére a spanyolországi villamosenergia‑előállításban. Egyébként, ahogy az a megtámadott határozat ezen preambulumbekezdéséből kitűnik, és ahogy azt a Bizottság is megalapozottan hangsúlyozza beadványaiban, a spanyolországi villamosenergia‑ellátás biztonságát fenyegető veszélyek többek között abból erednek, hogy ebben az energiaellátásban jelentős részesedéssel rendelkeznek az olyan megújuló energiaforrások, mint a szélenergia, a vízenergia és a napenergia. Ezek az energiaforrások ugyanis – amelyek a Bizottság által szolgáltatott, a megtámadott határozatban részben szintén hivatkozott (a (97) preambulumbekezdés és a 40. lábjegyzet), a felperes által nem vitatott, sőt még ki is egészített adatok szerint a Spanyolországban előállított és felhasznált villamos energia jelentékeny részét (2009‑ben a spanyolországi villamosenergia‑előállító berendezések beépített teljesítményének 44%‑a, 2008‑ban a spanyol villamosenergia‑előállítás 23%‑a és 2010‑ben a spanyolországi villamosenergia‑felhasználás 35%‑a) tették ki – fogalmilag függenek a meteorológiai feltételektől, és ezért termelési kapacitásuktól függetlenül nem tekinthetők alkalmasnak arra, hogy minden körülmények között garantálják a spanyolországi villamosenergia‑ellátás biztonságát. Ez annál is inkább igaz, mivel – ahogy az a megtámadott határozatból (a (98) preambulumbekezdés) kitűnik, anélkül hogy azt a felperes kifejezetten vitatná – a megújuló energiaforrásokat használó erőművek nem képesek arra, hogy az ellátási zavarok elkerüléséhez szükséges kiegyenlítő szolgáltatásokat nyújtsanak, amelyek lehetővé teszik az erőművek által leadott teljesítmény növelését vagy csökkentését, a rendszer üzemeltetőjének igényei szerint (lásd továbbá a megtámadott határozat (21) preambulumbekezdését).

144 A felperes nem vitatja a megtámadott határozatban (a (21) és (98) preambulumbekezdés) szereplő azon bizottsági megállapítást sem, amely szerint az atomerőművek szintén nem alkalmasak a fent hivatkozott kiegyenlítő szolgáltatások nyújtására. Ezenkívül a nukleáris eredetű energia, bár nem függ ugyanolyan módon a klimatikus viszonyoktól, mint a megújuló energiaforrások, nem tekinthető ugyanolyan címen hazai eredetű energiaforrásnak, mint a hazai eredetű szén, és így ebből a szempontból a Bizottság nem veheti figyelembe az ellátás biztonságát érintő állítólagos veszély értékelésénél. Ahogy ugyanis a felperes hangsúlyozza, noha a nukleáris fűtőanyagot, azaz a dúsított uránt Spanyolországban állítják elő, e fűtőanyag forrása, vagyis az urán, ahogy abban a felek tárgyalás során egyetértettek, Spanyolországon kívül található lelőhelyekről származik. Következésképpen a nukleáris eredetű villamosenergia‑előállítási kapacitást nem kellett figyelembe venni, és az nem foszthatja meg helytállóságától a Bizottságnak a spanyolországi villamosenergia‑ellátást fenyegető veszély állítólagos fennállására vonatkozó értékelését.

145 Amennyiben a felperes a nukleáris erőművekre, szélerőművekre és vízierőművekre vonatkozó érvelése keretében előadja, hogy a Bizottság megsértette a 2003/54 irányelv 11. cikkének (4) bekezdését, e kifogást mint elfogadhatatlant el kell utasítani, mivel arra a felperes első alkalommal a válaszban hivatkozott, és az nem tekinthető egy, a keresetlevélben hivatkozott jogalap vagy kifogás kiterjesztésének. A keresetlevélben ugyanis a felperes azt kiemelve hivatkozott a 2003/54 irányelv 11. cikke (4) bekezdésének megsértésére, hogy nem állt fenn a villamosenergia‑ellátás e rendelkezés által előírt biztonságát érintő veszélyre alapított igazolás, míg a válaszban azt adta elő, hogy az említett rendelkezés megsértése azért következett be, mert a preferenciális odaítélési szabályozás alá eső nukleáris eredetű energia figyelembevétele az e rendelkezésben szereplő 15%‑os maximális korlát túllépését eredményezi.

146 A fentiekből az következik, hogy a Bizottság nem követett el nyilvánvaló hibát, amikor a jelen ügyben a spanyol hatóságok által bevezetett ÁGÉSZ igazolását értékelte.

A vitatott intézkedésnek az ÁGÉSZ által követett célra tekintettel való arányos jellegéről

147 Előzetesen rá kell mutatni, hogy az arányossági vizsgálat az egyik olyan vizsgálat, amelyet a Bizottságnak el kell végeznie, amikor ellenőrzi, hogy egy állami támogatási intézkedés összeegyeztethető‑e az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdésének rendelkezéseivel.

148 Ekképpen az Általános érdekű szolgáltatások Európában című bizottsági közlemény 23. pontja szerint (lásd továbbá ebben az értelemben: TF1 és társai kontra Bizottság ítélet, fenti 58. pont, EU:T:2012:352, 101–104. pont): „[Az EUMSZ 106. cikk] (2) bekezdése szerinti arányosság azt jelenti, hogy az általános érdekű rendeltetés teljesítésének eszközei nem idézik elő a kereskedelem szükségtelen torzítását. Főként azt kell biztosítani, hogy a […] Szerződés szabályainak bármely korlátozása […] ne haladj[a] meg a rendeltetés hatékony megvalósításának biztosításához szükséges szintet […]”.

149 Így különösen a 2003/54 irányelvvel sok hasonlóságot mutató, a villamos energia belső piacát létrehozó, ugyanazon a napon elfogadott, a földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 98/30/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. június 26‑i 2003/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (HL L 176., 57. o.; magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 2. kötet, 230. o.) vonatkozó ítélkezési gyakorlat szerint magának az EUMSZ 106. cikknek a szövegéből következik, hogy a 2003/55 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése alapján (amely hasonlít a 2003/54 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésére) a vállalkozásokra előírható közszolgáltatási kötelezettségeknek tiszteletben kell tartaniuk az arányosság elvét, és épp ezért ezek a kötelezettségek kizárólag olyan mértékben veszélyeztethetik a földgázellátás árának szabad meghatározását, amennyiben az általuk kitűzött, általános gazdasági érdekű cél megvalósítása érdekében szükséges (Federutility és társai ítélet, fenti 132. pont, EU:C:2010:205, 33. pont).

150 Szintén az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely ÁGÉSZ‑feladat végrehajtását célzó intézkedés arányos jellegének vizsgálata azon kérdés ellenőrzésére korlátozódik, hogy az előírt intézkedés szükséges‑e a szóban forgó ÁGÉSZ‑feladat gazdaságilag elfogadható feltételek közötti teljesíthetőségéhez, illetve fordítva, hogy a szóban forgó intézkedés nyilvánvalóan nem megfelelő‑e a követett célhoz viszonyítva (lásd: BUPA és társai kontra Bizottság í