T‑201/04. R. sz. ügy

Microsoft Corp.

kontra

az Európai Közösségek Bizottsága

„Ideiglenes intézkedés iránti eljárás – EK 82. cikk”

Az Elsőfokú Bíróság elnökének végzése, 2004. december 22.

A végzés összefoglalása

1. Ideiglenes intézkedés iránti kérelem – A végrehajtás felfüggesztése – Az elrendelés feltételei – „Fumus boni iuris” – Sürgősség – Kumulatív jelleg – Az ügyben szereplő érdekek összességének mérlegelése – Az ideiglenes intézkedésről határozó bíró mérlegelési jogköre

(Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata, 104. cikk, 2. §)

2. Ideiglenes intézkedés iránti kérelem – Ideiglenes intézkedés iránti kérelmek tárgyában hozott végzések – Indokolási kötelezettség – Korlátok

(Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata, 107. cikk, 1. §)

3. Ideiglenes intézkedés iránti kérelem – Alaki követelmények – A kérelmek előterjesztése – A lényeges ténybeli és jogi elemeknek az ideiglenes intézkedés iránti kérelem szövegében magában és a mellékelt dokumentumokban történő megjelölése – Az érvelés részleteit tartalmazó mellékelt dokumentumra történő általános utalás – Megengedhetetlenség

(Gyakorlati útmutató a felek részére, VII. fejezet, 1. és 2. pont)

4. Ideiglenes intézkedés iránti kérelem – A másik fél érvelésére válaszul az eljárás folyamán benyújtott, a kérelem benyújtásánál korábbi dokumentumok – Megengedhetőség

5. Ideiglenes intézkedés iránti kérelem – A végrehajtás felfüggesztése – Az elrendelés feltételei – Sürgősség – Súlyos és helyrehozhatatlan kár – Bizonyítási teher

6. Ideiglenes intézkedés iránti kérelem – A végrehajtás felfüggesztése – Az elrendelés feltételei – Sürgősség – Súlyos és helyrehozhatatlan kár – A vállalkozás kötelezése arra, hogy az őt megillető szellemi tulajdonjogokat érintő licenciát adjon ki – Esetenkénti értékelés

7. Ideiglenes intézkedés iránti kérelem – A végrehajtás felfüggesztése – Az elrendelés feltételei – Súlyos és helyrehozhatatlan kár – A vállalkozás kötelezése arra, hogy titkos információkat hozzon nyilvánosságra – Az ebből eredő súlyos kár hiánya – Az említett vállalkozásra háruló bizonyítási teher

8. Ideiglenes intézkedés iránti kérelem – A végrehajtás felfüggesztése – Az elrendelés feltételei – Sürgősség – Súlyos és helyrehozhatatlan kár – Vagyoni kár

9. Ideiglenes intézkedés iránti kérelem – A végrehajtás felfüggesztése – Az elrendelés feltételei – Sürgősség – Súlyos és helyrehozhatatlan kár – Erőfölényben lévő vállalkozás arra kötelezése, hogy megváltoztassa üzletpolitikáját – Elégtelenség

(EK 82. cikk)

10. Ideiglenes intézkedés iránti kérelem – A végrehajtás felfüggesztése – Az elrendelés feltételei – Sürgősség – Súlyos és helyrehozhatatlan kár – A piaci feltételek visszafordíthatatlan átalakulása – Bennfoglaltság

11. Ideiglenes intézkedés iránti kérelem – A végrehajtás felfüggesztése – A kérelem elutasítása – Újabb kérelem benyújtásának lehetősége – Feltétel – Új tények

(Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata, 109. cikk)

12. Ideiglenes intézkedés iránti kérelem – A végrehajtás felfüggesztése – Az elrendelés feltételei – Sürgősség – Súlyos és helyrehozhatatlan kár – Vagyoni kár

13. Ideiglenes intézkedés iránti kérelem – A végrehajtás felfüggesztése – Az elrendelés feltételei – Sürgősség – A felperes által elszenvedett súlyos és helyrehozhatatlan kár

14. Ideiglenes intézkedés iránti kérelem – A végrehajtás felfüggesztése – Az elrendelés feltételei – Súlyos és helyrehozhatatlan kár – A szellemi tulajdonjogok megsértése – In concreto értékelés

1. Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 104. cikkének 2. §‑a értelmében az ideiglenes intézkedés iránti kérelemben meg kell jelölni a sürgősségre okot adó körülményeket, valamint azokat a ténybeli és jogi alapokat, amelyek valószínűsítik a kért ideiglenes intézkedés szükségességét (fumus boni iuris). Ezek konjunktív feltételek, vagyis bármelyik feltétel hiánya esetén el kell utasítani a végrehajtás felfüggesztése iránti kérelmet. Az ideiglenes intézkedésről határozó bíró – amennyiben szükséges – mérlegeli az ellentétes érdekeket az ügyben. A fenti átfogó vizsgálat során az ideiglenes intézkedésről határozó bíró széles mérlegelési jogkört élvez annak eldöntése során, hogy az adott ügyben milyen módon vegye figyelembe a fenti körülményeket.

(vö. 71–72. pont)

2. Az ideiglenes intézkedésről határozó bíró nem köteles kifejezetten megválaszolni minden, az ideiglenes intézkedés iránti eljárás során felvetett ténybeli vagy jogi kérdést. Különösen elegendő, ha a megállapított indokolás az ügy körülményeire figyelemmel alátámasztja a bíró végzését, és lehetővé teszi a Bíróság számára a felülvizsgálatot.

(vö. 73. pont)

3. Az Elsőfokú Bíróság által kibocsátott Gyakorlati útmutató a felek részére VII. fejezetének 1. pontja értelmében az ideiglenes intézkedés iránti kérelemnek az alapeljárásban benyújtott keresetlevélre történő utalás nélkül önmagában is érthetőnek kell lennie. Ebből következik, hogy az ilyen kérelem megalapozottságát csak az ideiglenes intézkedés iránti kérelemből, illetve a tartalmának alátámasztására csatolt mellékletekből eredő ténybeli és jogi elemek alapján lehet megítélni. Bár nem lehet azt mondani, hogy minden olyan állítás elfogadhatatlan, amely az ideiglenes intézkedés iránti kérelemhez nem csatolt iraton alapszik, az ilyen állítást nem lehet bizonyítottnak tekinteni, amennyiben a másik fél vagy a kérelmét támogató beavatkozó kétségbe vonja. Bár a kérelmet bizonyos kérdések tekintetében alá lehet támasztani a mellékletét képező dokumentumok egyes részeire történő utalással, más dokumentumokra való általános utalás nem pótolhatja a kérelem lényeges elemeinek hiányát. Ezzel összefüggésben a Gyakorlati útmutató VII. fejezetének 2. pontját – amely előírja, hogy a lehető legtömörebben meg kell jelölni a kereset alapjául szolgáló ténybeli és jogi alapokat, amelyek valószínűsítik a kereset megalapozottságát – a szabály megkerülése nélkül nem lehet úgy értelmezni, hogy az lehetővé teszi az érvelés részleteit tartalmazó mellékletre történő általános utalást.

(vö. 86–88., 97. pont)

4. Az ideiglenes intézkedés iránti eljárás során nem lehet valamely félnek felróni azt, hogy csak ezen eljárás folyamán nyújtotta be a dokumentumokat, hiszen a másik fél vagy a beavatkozók beadványaiban előadottakra válaszul tett észrevételeinek megerősítéséről volt szó; ezért nincs jelentősége annak, hogy a csatolt irat az ideiglenes intézkedés iránti kérelemnél korábbi keltezésű, illetve hogy azt már a keresethez is mellékelték.

(vö. 93. pont)

5. Az ideiglenes intézkedés iránti kérelem sürgősségét az alapján kell értékelni, hogy szükséges‑e ideiglenes intézkedés elrendelése az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet előterjesztő felet fenyegető súlyos és helyrehozhatatlan kár megakadályozása érdekében. Az előterjesztő a félnek kell bizonyítania, hogy nem várhat az ügy érdemben való eldöntéséig, mert különben a fent leírt károkat szenvedné el. Az állítólagos kárnak bizonyosnak vagy legalább valószínűnek kell lennie, a felperesnek pedig bizonyítania kell az állítólagos kárt alátámasztó tényeket.

(vö. 240–241., 427. pont)

6. Az az álláspont, hogy a szellemi tulajdonjog jogosultját illető kizárólagos jogok megsértése az adott ügy körülményeire tekintet nélkül önmagában súlyos és helyrehozhatatlan kárnak minősül, azt jelentené, hogy a végrehajtás felfüggesztésének a sürgősségre vonatkozó feltétele minden olyan esetben teljesül, amikor bizottsági határozat kötelezi a vállalkozást az ilyen jogokat érintő licencia adására. Ezért ilyen körülmények esetén az ügy körülményeire tekintettel az ideiglenes intézkedésről határozó bírónak meg kell vizsgálnia, hogy a szellemi tulajdonjogokat érő hatások pusztán a kizárólagos előjogok megsértésén kívül súlyos és helyrehozhatatlan kárt okozhatnak‑e a jogosultnak az ügy érdemében való döntés meghozataláig.

(vö. 248., 250–251. pont)

7. Bár vitathatatlan az a tény, hogy megszerzésük esetén a korábban – akár szellemi tulajdonjog tárgyát képező, akár üzleti titoknak minősülő – titkos információt meg lehet tartani, és hogy az ilyen információk felfedését elrendelő bizottsági határozat későbbi esetleges megsemmisítése tehát nem tenné lehetővé az ilyen információ kitörlését az emlékezetből, és a kártalanítás nagyon nehéz lenne arra tekintettel, hogy az információ átadásának értéke csak nehezen számszerűsíthető, az ilyen határozat végrehajtásának felfüggesztését kérő vállalkozás kötelessége bizonyítani, hogy az átadott tudás felhasználásával létrejött fejlesztésekhez képest milyen helyrehozhatatlan kárt szenvedne csupán azáltal, hogy harmadik felek tudomást szereztek az általa átadott információkról. A korábban titokban tartott információ nyilvánosságra hozatala továbbá nem jelent szükségszerűen súlyos kárt.

(vö. 253–254. pont)

8. Az anyagi kár súlyosságát, amely kárt a vállalkozás azért hozott fel, hogy igazolja a végrehajtásnak az ideiglenes intézkedésről határozó bíró előtt kért felfüggesztésének a sürgősségét, a vállalkozás pénzügyi erejének figyelembevételével kell értékelni.

(vö. 257. pont)

9. Főszabály szerint az EK 82. cikk alapján hozott minden olyan határozat, amely elrendeli az erőfölényben lévő vállalkozás számára az erőfölénnyel való visszaélés megszüntetését, szükségszerűen az érintett vállalkozás üzletpolitikájának megváltoztatásával jár. Önmagában tehát az, hogy egy vállalkozást magatartásának megváltoztatására köteleznek, nem tekinthető súlyos és helyrehozhatatlan kárnak, és nem feltételezhető, hogy a sürgősség követelménye minden esetben teljesül, amennyiben a határozat, amely végrehajtásának felfüggesztését kérik, elrendelte a címzett számára a visszaélésszerű magatartás megszüntetését. Ha a felperes az üzleti szabadságának megsértésére hivatkozik annak alátámasztására, hogy az ideiglenes intézkedés elrendelése sürgős, bizonyítania kell vagy azt, hogy a megtámadott intézkedés miatt az üzletpolitikájának lényeges elemeit meg kell változtatnia, és – az alapeljárásban keresetének esetleg helyt adó ítélet ellenére – az intézkedés végrehajtásának hatásai miatt továbbra sem tudja eredeti üzletpolitikáját folytatni, vagy azt, hogy ezek a hatások egyéb súlyos és helyrehozhatatlan kárt okoznak, figyelembe véve, hogy az állítólagos kárt minden esetben az adott ügy körülményeire tekintettel kell értékelni. Így az ideiglenes intézkedésről határozó bírónak kell értékelnie a vállalkozásoknak az üzletpolitikájuk meghatározására irányuló szabadságának a megsértésének a következményeit, az intézkedés végrehajtásának hatásaira figyelemmel.

(vö. 291–293., 409. pont)

10. Nem kizárt, hogy valamely terméknek a versenyző termékekkel való interoperabilitásához szükséges információk nyilvánosságra hozatala – amelyre a bizottsági határozat az erőfölénnyel rendelkező vállalkozást kötelezte – oly módon változtatja meg a piaci feltételeket, hogy e vállalkozás nemcsak elveszti a piac egy részét, hanem e határozat megsemmisítése esetén visszaszerezni sem lesz képes a piac ezen elvesztett részét, és ezért az ilyen kötelezettség súlyos és helyrehozhatatlan kárnak tekinthető, és erre hivatkozva az érdekelt ideiglenes jelleggel kérheti e határozat végrehajtásának felfüggesztését. Az érdekelt kötelezettsége azonban, hogy az érvelését alátámasztó valamennyi bizonyítékot benyújtsa, és különösen annak igazolása, hogy akadályok merülnének fel a korrekciós intézkedés következtében esetlegesen elvesztett piac jelentős részének visszaszerzésével kapcsolatban.

(vö. 319. pont)

11. Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzatának 109. cikke értelmében az ideiglenes intézkedés iránti kérelem elutasítása nem akadályozza meg az előterjesztő felet abban, hogy új tények alapján újabb kérelmet terjesszen elő. A jelen ügyben nem zárható ki, hogy a vitatott határozat végrehajtásának konkrét módjával kapcsolatos nézeteltérés „új ténynek” minősülhet.

(vö. 325. pont)

12. A felperes számára lényegében a fejlesztés többletköltségeiből álló kár, amely következésképpen – az ellenkező bizonyítása hiányában – vagyoni kár, rendkívüli eseteket kivéve nem minősül helyrehozhatatlan kárnak.

(vö. 413., 435. pont)

13. Az ideiglenes intézkedés iránti kérelem sürgősségét annak figyelembevételével kell vizsgálni, hogy az ideiglenes intézkedés elrendelése szükséges‑e a kérelmet benyújtó felet fenyegető súlyos és helyrehozhatatlan kár megakadályozásához. Következésképpen amennyiben harmadik feleket kár érhet, ezt nem lehet a sürgősség tekintetében figyelembe venni, csupán ha bizonyított, hogy e kár az intézkedést kérelmező félnek is kárt okozna.

(vö. 416. pont)

14. Az a puszta tény, hogy a Bizottság valamely határozata bizonyos mértékben érintené a szellemi tulajdonjogokat – más ellenkező magyarázat hiányában – nem elégséges a súlyos és helyrehozhatatlan kár bizonyítására, legalábbis ha az említett sérelem tényleges hatásait figyelmen kívül hagyják.

(vö. 473. pont)

AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ELNÖKÉNEK VÉGZÉSE

2004. december 22.( )

„Ideiglenes intézkedés iránti eljárás – EK 82. cikk”

A T‑201/04. R. sz. ügyben,

a Microsoft Corp. (székhelye: Redmond, Washington [Amerikai Egyesült Államok], képviselik: J.‑F. Bellis ügyvéd és I. S. Forrester QC)

felperesnek,

támogatják:

a The Computing Technology Industry Association, Inc. (székhelye: Oakbrook Terrace, Illinois [Amerikai Egyesült Államok], képviselik: G. van Gerven és T. Franchoo ügyvédek és B. Kilpatrick solicitor),

az Association for Competitive Technology, Inc. (székhelye: Washington, DC [Amerikai Egyesült Államok], képviselik: L. Ruessmann és P. Hecker ügyvédek)

a TeamSystem SpA (székhelye: Pesaro [Olaszország]),

a Mamut ASA (székhelye: Oslo [Norvégia])

(képviseli őket: G. Berrisch ügyvéd),

a DMDsecure.com BV (székhelye: Amszterdam [Hollandia]),

a MPS Broadband AB, (székhelye: Stockholm [Svédország]),

a Pace Micro Technology plc (székhelye: Shipley, West Yorkshire [Egyesült Királyság]),

a Quantel Ltd (székhelye: Newbury, Berkshire [Egyesült Királyság]),

a Tandberg Television Ltd (székhelye: Southampton, Hampshire [Egyesült Királyság])

(képviseli őket: J. Bourgeois ügyvéd),

az Exor AB (székhelye: Uppsala [Svédország], képviselik: S. Martínez Lage, H. Brokelman és R. Allendesalazar Corcho ügyvédek)

beavatkozók,

az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: R. Wainwright, W. Mölls, F. Castillo de la Torre és P. Hellström, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

alperes ellen,

támogatják:

a RealNetworks, Inc. (székhelye: Seattle, Washington [Amerikai Egyesült Államok], képviselik: A. Winckler, M. Dolmans és T. Graf ügyvédek),

a Software & Information Industry Association (székhelye: Washington, DC [Amerikai Egyesült Államok], képviseli: C. A. Simpson solicitor),

a Free Software Foundation Europe eV (székhelye: Hamburg [Németország], képviseli: C. Piana ügyvéd)

beavatkozók,

az EK 82. cikk alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/C‑3/37.792, Microsoft-ügy) 2004. március 24‑én hozott C(2004) 900 végleges bizottsági határozat 4. cikke, 5. cikke a), b) és c) pontja, valamint 6. cikke a) pontja végrehajtásának felfüggesztése iránt benyújtott kérelme tárgyában,

AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK

ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGÁNAK ELNÖKE

meghozta a következő

Végzést

A jogvita előzményei

1 A Microsoft Corp. (a továbbiakban: Microsoft) különféle szoftvereket fejleszt és forgalmaz, köztük kiszolgálókhoz (szerverekhez) és ügyfélszámítógépekhez (ún. „kliens PC-khez”) való operációs rendszereket.

2 1998. december 10‑én a Kaliforniában (Egyesült Államok) székhellyel rendelkező Sun Microsystems Inc. (a továbbiakban: Sun Microsystems), amely − egyebek közt – kiszolgáló operációs rendszereket forgalmaz, panaszt nyújtott be a Bizottsághoz. Panaszában a Sun Microsystems kifogásolta, hogy a Microsoft megtagadta a munkacsoportszerverekre készült operációs rendszerének az ügyfélszámítógépre készült Windows operációs rendszerrel való interoperabilitásához szükséges technológia közlését. A Sun Microsystems álláspontja szerint az általa kért információ szükséges ahhoz, hogy versenyezni tudjon a munkacsoportszerverekre készült operációs rendszerek piacán.

3 2000. augusztus 2‑án a Bizottság közölte kifogásközlését a Microsofttal. Ez a kifogásközlés lényegében az ügyfélszámítógépekhez való Windows operációs rendszerek és a más forgalmazók kiszolgálókhoz való operációs rendszerei közötti interoperabilitás („kliens-szerver interoperabilitás”) egyes kérdéseivel volt kapcsolatos. A Microsoft 2000. november 17‑én válaszolt az első – fent hivatkozott – kifogásközlésre.

4 2001. augusztus 29‑én a Bizottság második kifogásközlést küldött a Microsoftnak. Ebben a kifogásközlésben a Bizottság megismételte a kliens-szerver interoperabilitásra vonatkozó korábbi kifogásait. A Bizottság másrészt számos, a munkacsoportszerverek közötti interoperabilitással kapcsolatos kérdést („szerverek közötti interoperabilitás”) vetett fel. Végül a Bizottság a Windows Media Player szoftvernek a Windows operációs rendszerbe való integrációjával kapcsolatos kérdéseket vetett fel. Ez utóbbi kifogásközlés a Bizottság kezdeményezésére 2000 februárjában indult vizsgálat következménye volt. A Microsoft 2001. november 16‑án válaszolt a második kifogásközlésre.

5 2003. augusztus 6‑án a Bizottság a két korábbi kifogásközlés kiegészítésére újabb kifogásközlést küldött a Microsoft részére. A Microsoft 2003. október 17‑i és 31‑i levelében válaszolt erre a kiegészítő kifogásközlésre.

6 A Bizottság 2003. november 12‑én, 13‑án és 14‑én meghallgatást tartott. 2003. december 1‑jei levelében a Microsoft írásbeli észrevételeket tett a Bizottság, a panaszos és a harmadik felek által a meghallgatáson felvetett kérdésekkel kapcsolatban. A Bizottság és a Microsoft közötti utolsó levélváltást követően a Bizottság 2004. március 24‑én az EK 82. cikk alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/C‑3/37.792 Microsoft-ügy) határozatot hozott (a továbbiakban: a Határozat).

A megtámadott határozat

7 A Határozat szerint a Microsoft megsértette az EK 82. cikket és az Európai Gazdasági Térségről (EGT) szóló megállapodás 54. cikkét, mivel két esetben visszaélt erőfölényével.

8 A Bizottság először három különböző termékpiacot határozott meg, és megállapította, hogy Microsoft ezekből kettőn erőfölénnyel rendelkezik. Másodszor a Bizottság megállapította, hogy a Microsoft kétféle visszaélésszerű magatartást folytatott a fenti piacokon. Következésképpen a Bizottság bírságot vetett ki a Microsoftra, továbbá bizonyos korrekciós intézkedéseket írt elő.

I – A Határozatban meghatározott érintett piacok és a Microsoft két – ezek közül való – piacon meglévő erőfölénye

A – A Határozatban meghatározott érintett piacok

9 A Határozatban megállapított első termékpiac az ügyfélszámítógéphez való operációs rendszerek piaca ((324)–(342) preambulumbekezdés). Az operációs rendszer olyan szoftvertermék, amely a számítógép alapvető funkcióit irányítja, és különféle alkalmazások futtatását teszi lehetővé. Az ügyfélszámítógépek olyan többfunkciós számítógépek, amelyeket arra szánnak, hogy egy személy használja őket, ugyanakkor hálózatba is köthetők.

10 A Határozatban meghatározott második termékpiac a munkacsoportszerverekhez való operációs rendszerek piaca ((343)–(401) preambulumbekezdés). A Határozat szerint a „munkacsoport-szolgáltatások” olyan hálózati alapszolgáltatások, amelyeket az iroda dolgozói a mindennapi munkában három különféle célra használnak: a kiszolgálókon tárolt állományok megosztására, a nyomtatók megosztására, valamint annak „irányítására”, hogy a felhasználók és a felhasználói csoportok milyen módon férhetnek hozzá a rendszerhez („a felhasználók és a felhasználói csoportok adminisztrációja”) ((53) preambulumbekezdés). Ez utóbbi szolgáltatáscsoport különösen a hálózati források biztonságos elérésének és használatának biztosítását foglalja magában, méghozzá először a felhasználók hitelesítése révén, másodszor annak ellenőrzése révén, hogy azok jogosultak‑e valamely meghatározott művelet elvégzésére ((54) preambulumbekezdés).

11 A Határozat szerint az előző pontban meghatározott háromféle szolgáltatás szorosan összekapcsolódik a szerverekhez való operációs rendszerekben ((56) preambulumbekezdés). A Határozat hozzáteszi, hogy a „munkacsoportszerverekhez való operációs rendszerek” olyan operációs rendszerek, amelyeket arra terveztek és forgalmaznak, hogy a fenti háromféle szolgáltatást együttesen nyújtsák viszonylag kevés ügyfélszámítógép részére, amelyek kis vagy közepes hálózathoz csatlakoznak ((53) és (345)–(368) preambulumbekezdés). A Határozat azt is megállapítja, hogy az egyéb helyettesítő termékek keresleti oldalon mutatkozó hiányát alátámasztja egyrészt a Microsoft árstratégiája ((369)–(382) preambulumbekezdés), másrészt a munkacsoportszerverekhez való operációs rendszerek ügyfélszámítógépekkel való interoperabilitásának fontossága ((383)–(386) preambulumbekezdés). A Bizottság – miután megállapította, hogy a kínálati oldalon a munkacsoportszerverekhez való operációs rendszereket helyettesítő termékek száma korlátozott ((388)–(400) preambulumbekezdés) – arra a következtetésre jutott, hogy ezek az operációs rendszerek külön termékpiacot alkotnak.

12 A Határozatban meghatározott harmadik piac a folyamatos lejátszásra alkalmas (streaming) médialejátszók piaca ((402)–(425) preambulumbekezdés). A médialejátszó olyan szoftvertermék, amely képes a hang- és képtartalmat digitális formában olvasni, vagyis dekódolni a megfelelő adatokat, és azokat paranccsá alakítani a hardver (hangfal, képernyő) számára. A folyamatos lejátszásra alkalmas médialejátszók képesek az interneten „folyamatosan küldött” tartalom olvasására.

13 A Határozatban a Bizottság először is megállapítja, hogy a folyamatos lejátszásra alkalmas médialejátszók az operációs rendszerektől különböző termékek ((404)–(406) preambulumbekezdés), másodszor hogy ezek nem versenyeznek a folyamatos olvasásra nem képes lejátszókkal ((407)–(410) preambulumbekezdés), harmadszor hogy csak a hasonló funkciókkal rendelkező médialejátszók jelentenek versenyt a Windows Media Player számára ((411)–(415) preambulumbekezdés), negyedszer pedig azt, hogy a helyettesítő termékek száma a kínálati oldalon lényegében korlátozott ((416)–(424) preambulumbekezdés). A Bizottság a fentiek alapján arra a következtetésre jutott, hogy a folyamatos lejátszásra alkalmas médialejátszók külön termékpiacot alkotnak.

14 A fent meghatározott három termékpiac földrajzi kiterjedésével kapcsolatban a Bizottság úgy véli, hogy ezek világméretű piacok ((427) preambulumbekezdés).

B – A Microsoft erőfölénye az ügyfélszámítógéphez való operációs rendszerek és a munkacsoportszerverekhez való operációs rendszerek piacán

15 Először a Bizottság megállapította, hogy a Microsoft legalább 1996 óta erőfölénnyel rendelkezik az ügyfélszámítógépekhez való operációs rendszerek piacán, mivel piaci részesedése meghaladja a 90%‑ot ((430)–(435) preambulumbekezdés), továbbá mivel a piacra való belépés a közvetett hálózati hatás miatt igen jelentős korlátokba ütközik (lásd különösen a (448)–(452) preambulumbekezdést). A Bizottság a Határozatban megállapítja, hogy ez a közvetett hálózati hatás két tényező miatt jön létre: egyrészt mert a végső fogyasztók azokat a platformokat szeretik, amelyeken nagyszámú alkalmazást tudnak használni, másrészt mert a szoftvertervezők a fogyasztók körében legnépszerűbb operációs rendszerekhez terveznek alkalmazásokat.

16 Másodszor a Bizottság megállapította, hogy a munkacsoportszerverekhez való operációs rendszerek piacán a Microsoft részesedése – a legóvatosabb becslések szerint is – legalább 60% ((473)–(499) preambulumbekezdés).

17 A Bizottság továbbá értékelte a Microsoft három fő versenytársának ugyanezen a piacon elfoglalt helyzetét. Elsősorban a Novell társaság NetWare szoftverének piaci részesedését, amely 10–15% között van. Másodsorban a Linux termékek piaci részesedését, amely 5–15% van. A Linux „ingyenes” operációs rendszer, amelyet a „GNU GPL (General Public Licence)” licencia alapján terjesztenek. A Határozat (87) preambulumbekezdése alapján a Linux korlátozott számban alapvető operációs rendszeri feladatokat lát el, ugyanakkor más szoftverekkel szabadon társítható a „Linux operációs rendszer” létrehozása céljából. Ezenkívül a Linux a szintén „GNU GPL” licencia alatt terjesztett Samba szoftverrel együtt a munkacsoportszerverekhez való operációs rendszerek piacán is jelen van ((294), (506) és (598) preambulumbekezdés). Harmadsorban a UNIX termékek piaci részesedése − amely termékek között számos azonos jellemzőkkel bíró operációs rendszer található ((42) preambulumbekezdés) – 5‑15% között van.

18 A Bizottság ezt követően megállapította, hogy a munkacsoportszerverekhez való operációs rendszerek piacára való belépésnek számos korlátja van ((515)–(525) preambulumbekezdés), valamint hogy ez a piac kapcsolódik az ügyfélszámítógép operációs rendszerek piacához ((526)–(540) preambulumbekezdés). A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a Microsoft erőfölénnyel rendelkezik a munkacsoportszerverekhez való operációs rendszerek piacán.

II – A Határozatban megállapított visszaélések

A – Valamely információ átadásának a Határozatban megállapított megtagadása

19 A Microsoft első, a Határozat (546)–(791) preambulumbekezdésében leírt visszaélésszerű magatartása az volt, hogy a Microsoft az 1998 októbere és a Határozat meghozatalának időpontja közötti időszakban megtagadta az „interoperabilitáshoz szükséges információk” versenytársak részére történő átadását és az ilyen információknak a munkacsoportszerverekhez való operációs rendszerek piacán a Microsoft termékeivel versenyző termékek fejlesztésére és terjesztésére való felhasználásának az engedélyezését (a Határozat 2. cikkének a) pontja). A Határozat értelmében az „interoperabilitáshoz szükséges információkon” a „munkacsoportszerverekhez való Windows operációs rendszerekben implementált és a Windows munkacsoportszerverek által használt, az állománnyal és nyomtatókkal kapcsolatos, valamint a felhasználó- és felhasználócsoport-adminisztrációs szolgáltatások, beleértve az Active Directory és a Group Policy szolgáltatások nyújtására használt protokollok kimerítő és pontos specifikációi értendők” (a Határozat 1. cikkének (1) bekezdése). A „protokollok” pedig „valamely Windows munkacsoport-hálózaton belül a különböző számítógépekre telepített, a munkacsoportszerverekhez való Windows operációs rendszerek és az ügyfélszámítógéphez való Windows operációs rendszerek példányai közötti összeköttetésre és interaktivitásra vonatkozó szabályok összessége” (a Határozat 1. cikkének (2) bekezdése).

20 A fenti magatartás megállapítása céljából a Határozat kiemeli, hogy az információnyújtás megtagadása nem a Microsoft forráskódjának elemeire, hanem kizárólag az érintett protokollok specifikációira vonatkozik, vagyis annak leírására, hogy mi várható el a kérdéses szoftvertől, ellentétben a kódnak a számítógépen való futtatásából álló „implementációval” (amelyet a jelen végzésben „megvalósításnak” is nevezünk) ((24) és (569) preambulumbekezdés). A Bizottság ezen túlmenően megállapította, hogy a Microsoft magatartása általános viselkedéssorozat része ((573)–(577) preambulumbekezdés), továbbá hogy ez a magatartás az információnyújtás korábbi szintjének csökkenését jelentette ((578)–(584) preambulumbekezdés), a verseny megszüntetésének kockázatával jár ((585)–(692) preambulumbekezdés), valamint a fogyasztók hátrányára negatív hatással volt a technikai fejlődésre ((693)–(708) preambulumbekezdés). A Bizottság elvetette a Microsoft arra vonatkozó érvelését, hogy az információnyújtás megtagadása objektív módon igazolható volt ((709)–(778) preambulumbekezdés).

B – A Határozatban megállapított árukapcsolás

21 A Bizottság a Határozat (792)–(989) preambulumbekezdésében határozta meg a Microsoft által elkövetett második visszaélést. A Bizottság álláspontja szerint ez a magatartás abban nyilvánult meg, hogy a Microsoft az 1999 májusa és a Határozat elfogadásának időpontja közötti időszakban az ügyfélszámítógéphez való Windows operációs rendszer hozzáférhetőségét a Windows Media Player szoftver egyidejű megvásárlásától tette függővé (a Határozat 2. cikkének b) pontja).

22 Ebben a tekintetben a Bizottság álláspontja szerint a Microsoft magatartása kielégítette az EK 82. cikk értelmében vett visszaélést megvalósító árukapcsolás megállapításához szükséges feltételeket ((794)–(954) preambulumbekezdés). Először is: a Határozat szerint a Microsoft erőfölényben volt az ügyfélszámítógépekhez való operációs rendszerek piacán ((799) preambulumbekezdés). Másodszor: a folyamatos lejátszásra alkalmas médialejátszók és az ügyfélszámítógéphez való operációs rendszerek két külön terméknek minősülnek ((800)–(825) preambulumbekezdés). Harmadszor: a Microsoft nem tette lehetővé, hogy a fogyasztók a Windows Media Player nélkül vásárolják meg a Windowst ((826)–(834) preambulumbekezdés). Negyedszer: a Bizottság álláspontja szerint az általa megállapított árukapcsolás befolyásolja a médialejátszók piacán kialakult versenyt ((835)–(954) preambulumbekezdés).

23 A negyedik feltétel fennállásának vizsgálata során a Bizottság megállapította, hogy a klasszikus árukapcsolási ügyekben a Bizottság és a közösségi bíróságok „úgy ítélték meg, hogy ha egy önálló terméket az erőfölényben lévő termékhez kapcsolva kínálnak eladásra, ez a versenytársakra gyakorolt kizáró hatásnak a jele” ((841) preambulumbekezdés). A Bizottság a Határozatban ugyanakkor megállapította, hogy mivel a felhasználók bizonyos mértékig az internetről szereztek be a Windows Media Playerrel versenyző médialejátszókat – néha ingyenesen –, a jelen ügyben nem indokolt további elemzés nélkül azt feltételezni, hogy a Windows Media Player árukapcsolása természeténél fogva versenykizáró magatartás lenne (ugyanaz a preambulumbekezdés).

24 A további elemzés körében a Bizottság a következőket állapította meg: először is a kérdéses árukapcsolás lehetővé tette, hogy a Windows Media Player a világon mindenütt jelen legyen az ügyfélszámítógépeken, és e jelenlétet nem befolyásolták az alternatív értékesítési csatornák ((843)–(877) preambulumbekezdés); másodszor hogy ez a jelenlét arra ösztönözte a tartalomszolgáltatókat, hogy a tartalmat Windows Media formátumban terjesszék, a szoftverfejlesztőket pedig arra, hogy a termékeiket a Windows Media Player bizonyos funkcionalitásaira támaszkodva fejlesszék ((879)–(896) preambulumbekezdés); harmadszor hogy a fenti jelenlét hatással volt bizonyos kapcsolódó piacokra ((897)–(899) preambulumbekezdés); végül negyedszer azt, hogy a rendelkezésre álló piacelemzések változatlanul jelzik azt a tendenciát, hogy a Windows Media Player és a Windows Media formátumok használata a fő versenytársak hátrányára történik ((900)–(944) preambulumbekezdés). A Bizottság a fenti megfontolások alapján arra a következtetésre jutott, hogy megalapozottan valószínűsíthető, hogy a kérdéses árukapcsolás a verseny olyan mértékű csökkenéséhez vezetne, hogy a hatékony versenyszerkezet fenntartása nem lenne biztosítható a közeljövőben ((984) preambulumbekezdés).

25 Végül a Bizottság elutasította a Microsoft érveit, amelyek szerint a kérdéses árukapcsolás egyrészt olyan mértékben növelte a hatékonyságot, amely ellensúlyozta a Bizottság által megállapított versenyellenes hatást ((955)–(970) preambulumbekezdés), másrészt nem ösztönözte a verseny korlátozását ((971)–(977) preambulumbekezdés).

III – A Microsoft részére előírt korrekciós intézkedések és a kiszabott bírság

26 A Bizottság a Határozatban megállapított két jogsértés miatt 497 196 304 euró összegű bírságot szabott ki (a Határozat 3. cikke).

27 Ezenkívül a Határozat 4. cikke alapján a Microsoft a Határozat 5. és 6. cikkében foglaltak szerint köteles véget vetni a 2. cikkben meghatározott jogsértéseknek. A Microsoft továbbá köteles tartózkodni a 2. cikkben meghatározott magatartásoktól, valamint minden ugyanilyen vagy ezzel egyenértékű hatással járó magatartástól.

28 A Határozat 5. cikke – mint az információnyújtás Határozatban megállapított visszaélésszerű megtagadása miatt előírt korrekciós intézkedés – a következőket írja elő a Microsoft részére:

„a) A Microsoft [...] a [Határozat] kézbesítésétől számított 120 napon belül köteles hozzáférhetővé tenni az interoperabilitáshoz szükséges információkat minden olyan vállalkozás részére, amely munkacsoportszerverekhez való operációs rendszereket kíván forgalmazni, valamint köteles engedélyezni, hogy e vállalkozások az interoperabilitáshoz szükséges információkat – ésszerű és nem diszkriminatív feltételek mellett – felhasználják a munkacsoportszerverekhez való operációs rendszerek fejlesztéséhez és forgalmazásához.

b) A Microsoft [...] köteles biztosítani a felfedett interoperabilitással kapcsolatos információk szükség szerinti és haladéktalan frissítését.

c) A Microsoft [...] a [Határozat] kézbesítésétől számított 120 napon belül köteles olyan értékelési mechanizmust létrehozni, amely lehetővé teszi az érdekelt vállalkozások számára, hogy hatékony módon tájékozódjanak az interoperabilitáshoz szükséges információk köréről és használatuk feltételeiről; a Microsoft [...] ésszerű és nem diszkriminatív feltételeket írhat elő annak biztosítása érdekében, hogy az interoperabilitáshoz szükséges információkhoz való hozzáférést kizárólag az értékelés céljára használják fel.

[…]”

29 A Határozat 5. cikkében előírt 120 napos határidő 2004. július 27‑én járt le.

30 A Határozatban megállapított árukapcsolásra vonatkozó korrekciós intézkedést illetően a Határozat 6. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:

„a) A Microsoft [...] a jelen határozat kézbesítésétől számított 90 napon belül köteles forgalomba hozni a Windows ügyfélszámítógép operációs rendszernek a Windows Media Player-t nem tartalmazó változatát. A Microsoft [...] továbbra is jogosult a Windows ügyfélszámítógép operációs rendszert Windows Media Playerrel együtt forgalmazni;

[…]”

31 A Határozat 6. cikkében megállapított 90 napos határidő 2004. június 28‑án járt le.

Az Egyesült Államok antitröszt jogának megsértése miatt indított eljárás

32 A Bizottság vizsgálatával egyidejűleg vizsgálat indult a Microsoft ellen az egyesült államokbeli antitröszt jog megsértése miatt.

33 1998‑ban az Amerikai Egyesült Államok és 20 szövetségi állam eljárást indított a Microsoft ellen a Sherman Act alapján. Panaszuk a Microsoft által a Netscape internetböngészője, a „Netscape Navigator”, illetve a Sun Microsystems „Java” technológiája ellen tett intézkedésekre vonatkozott. A 20 érintett szövetségi állam a saját antitröszt jogának megsértése miatt is eljárást kezdeményezett a Microsoft ellen.

34 Miután a United States Court of Appeals for the District of Columbia Circuit (a továbbiakban: Court of Appeal), amelynél a Microsoft a United States District Court for the District of Columbia (a továbbiakban: District Court) által 2000. április 3‑án hozott ítélet ellen nyújtott be fellebbezést, 2001. június 28‑án meghozta az ítéletét, a Microsoft 2001 novemberében egyezséget kötött az Amerikai Egyesült Államok Igazságügyi Minisztériumával és kilenc állam főügyészével (Attorneys General) (a továbbiakban: az egyesült államokbeli egyezség), amely alapján a Microsoft kétféle kötelezettséget vállalt.

35 Először is a Microsoft kötelezettséget vállalt arra, hogy megállapítja a szerverekhez való Windows operációs rendszerek által az „együttműködés” – vagyis az ügyfélszámítógéphez való Windows operációs rendszerekkel való kompatibilitás biztosítása − érdekében alkalmazott kommunikációs protokollok specifikációit, valamint arra, hogy meghatározott feltételek mellett harmadik felek részére licenciába adja e specifikációkat.

36 Másodszor az egyesült államokbeli egyezség előírja, hogy a Microsoft köteles lehetővé tenni a berendezésgyártók (OEM) és a végső fogyasztók számára a köztes (middleware) szoftverekhez való hozzáférés engedélyezését vagy eltávolítását. A Windows Media Player szoftver az egyesült államokbeli egyezség meghatározása szerint a fenti termékkategóriába tartozik. A fenti rendelkezések célja annak biztosítása, hogy az alkalmazottszoftver-fejlesztők olyan termékeket fejleszthessenek ki és forgalmazhassanak, amelyek hibátlanul együttműködnek a Windowszal.

37 Ezeket a rendelkezéseket a District Court 2002. november 1‑jén jóváhagyta. Ugyanezen bíróság elutasította az azon kilenc állam által javasolt korrekciós intézkedéseket, amelyek nem fogadták el az egyesült államokbeli egyezséget.

38 A Massachusetts állam fellebbezését követően a Court of Appeal helybenhagyta a District Court 2004. június 30‑i határozatát.

39 Az egyesült államokbeli egyezség végrehajtása érdekében 2002 augusztusában létrehozták a Microsoft Communications Protocol Programot (a továbbiakban: az MCPP). Az Elsőfokú Bírósághoz benyújtott iratok alapján 2002 augusztusa és 2004 júliusa között 17 licenciába vevő használta az MCPP‑t.

Az eljárás

40 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. június 7‑én benyújtott keresetében az EK 230. cikk negyedik bekezdése alapján a Microsoft kérte a Határozat megsemmisítését, illetve másodlagosan a kiszabott bírság összegének megsemmisítését vagy jelentős mértékű csökkentését.

41 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalánál 2004. június 25‑én nyilvántartásba vett külön beadványban az EK 242. cikk alapján a Microsoft kérte a Határozat 4. cikke, 5. cikke a)–c) pontja, valamint 6. cikke a) pontja végrehajtásának felfüggesztését. Ugyanezen beadványban az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 105. cikkének 2. §‑a alapján a Microsoft kérte a fenti rendelkezések végrehajtásának az ideiglenes intézkedés iránti kérelemről való döntés meghozataláig történő felfüggesztését.

42 Ugyanezen a napon az Elsőfokú Bíróság elnöke – mint az ideiglenes intézkedés tekintetében döntésre jogosult bíró – felhívta a Bizottságot arra, hogy nyilatkozzék azzal kapcsolatban, hogy szándékában áll‑e a Határozatot az ideiglenes intézkedés iránti kérelemről való döntés meghozatala előtt végrehajtani.

43 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához ugyanezen a napon érkezett levelében a Bizottság tájékoztatta az ideiglenes intézkedésről határozó bírót, hogy az ideiglenes intézkedés iránti kérelemről való döntés meghozataláig nem hajtja végre a Határozat 5. cikkének a)–c) pontját, valamint a 6. cikk a) pontját.

44 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. június 25‑én benyújtott kérelmében a Novell Inc. (a továbbiakban: Novell; székhelye: Waltham, Massachussetts [Egyesült Államok], képviselik: C. Thomas, M. Levitt, V. Harris solicitorok és A. Müller‑Rappard ügyvéd) kérte, hogy a Bizottság kérelmének támogatása végett beavatkozhassék az ideiglenes intézkedés iránti eljárásba.

45 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. június 30‑án benyújtott kérelmében a RealNetworks Inc. (a továbbiakban: a RealNetworks) kérte, hogy a Bizottság kérelmének támogatása végett beavatkozhassék az ideiglenes intézkedés iránti eljárásba.

46 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. június 30‑án benyújtott kérelmében a Computer & Communications Industry Association (a továbbiakban: CCIA; székhelye: Washington, DC [Egyesült Államok], képviselik: J. Flynn QC, továbbá D. Paemen és N. Dodoo ügyvédek) kérte, hogy a Bizottság kérelmének támogatása végett beavatkozhassék az ideiglenes intézkedés iránti eljárásba.

47 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. július 1‑jén benyújtott kérelmében a Software & Information Industry Association (a továbbiakban: SIIA) kérte, hogy a Bizottság kérelmének támogatása végett beavatkozhassék az ideiglenes intézkedés iránti eljárásba.

48 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. július 1‑jén benyújtott kérelmében a The Computing Technology Industry Association Inc. (a továbbiakban: CompTIA) kérte, hogy a Bizottság kérelmének támogatása végett beavatkozhassék az ideiglenes intézkedés iránti eljárásba.

49 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. július 2‑án benyújtott kérelmében a The Association for Competitive Technology (a továbbiakban: ACT) kérte, hogy a Bizottság kérelmének támogatása végett beavatkozhassék az ideiglenes intézkedés iránti eljárásba.

50 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. július 5‑én benyújtott kérelmükben a Digimpro Ltd (székhelye: London [Egyesült Királyság]), a TeamSystem SpA, a Mamut ASA és a CODA Group Holdings Ltd (székhelye: Chippenham, Wiltshire [Egyesült Királyság]) kérték, hogy a Bizottság kérelmének támogatása végett beavatkozhassanak az ideiglenes intézkedés iránti eljárásba.

51 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. július 5‑én benyújtott kérelmükben a DMDsecure.com BV, az MPS Broadband AB, a Pace Micro Technology plc, a Quantel Ltd, és a Tandberg Television Ltd (a továbbiakban együtt: DMDsecure.com és társai) kérték, hogy a Bizottság kérelmének támogatása végett beavatkozhassanak az ideiglenes intézkedés iránti eljárásba.

52 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. július 8‑án benyújtott kérelmükben az IDE Nätverkskonsulterna AB (székhelye: Stockholm [Svédország]), az Exor AB, T. Rogerson (lakóhelye: Harpenden, Hertfordshire [Egyesült Királyság]), P. Setka (lakóhelye: Sobeslav [Cseh Köztársaság]), D. Tomicic (lakóhelye: Nürnberg [Németország]), M. Valasek (lakóhelye: Karlovy Vary [Cseh Köztársaság]), R. Rialdi (lakóhelye: Genova [Olaszország]) és B. Nati (lakóhelye: Párizs [Franciaország]) kérték, hogy a Bizottság kérelmének támogatása végett beavatkozhassanak az ideiglenes intézkedés iránti eljárásba.

53 A 2004. július 13‑án benyújtott kérelmében a Free Software Foundation Europe (a továbbiakban: FSF-Europe) kérte, hogy a Bizottság kérelmének támogatása végett beavatkozhassék az ideiglenes intézkedés iránti eljárásba.

54 Az eljárási szabályzat 116. cikkének 1. §‑a értelmében a beavatkozási kérelmeket kézbesítették a felperes és az alperes részére, amelyek – az esettől függően – vagy észrevételt nyújtottak be az előírt határidőn belül, vagy nem tettek észrevételt. A Microsoft 2004. július 6‑i, illetve július 8‑i levelében kérte, hogy az esetleges beavatkozókkal szemben kezeljék bizalmasan a Határozatban foglalt összes olyan adatot, amelyek esetében a Bizottság elfogadta, hogy ne kerüljenek nyilvánosságra a honlapján található változatban.

55 A Bizottság 2004. július 21‑én nyújtotta be az ideiglenes intézkedési kérelemmel kapcsolatos észrevételeit. Az észrevételeket ugyanazon a napon kézbesítették a Microsoft részére.

56 2004. július 26‑i végzésével az Elsőfokú Bíróság elnöke egyrészt engedélyezte a beavatkozást a CompTIA, az ACT, a TeamSystem SpA, a Mamut ASA, a DMDsecure.com és társai, az Exor AB, a Novell, a RealNetworks, a CCIA és a SIIA részére, másrészt elutasította a Digimpro Ltd, a CODA Group Holdings Ltd, az IDE Nätverkskonsulterna AB, T. Rogerson, P. Setka, D. Tomicic, M. Valasek, R. Rialdi és B. Nati beavatkozási kérelmét. Az Elsőfokú Bíróság elnöke továbbá elrendelte, hogy az eljárás iratainak nem bizalmas változatát küldjék meg a beavatkozóknak, és fenntartotta magának a jogot, hogy a bizalmas kezelés iránti kérelem megalapozottságáról döntsön.

57 2004. július 27‑én az Elsőfokú Bíróság elnöke – mint az ideiglenes intézkedés iránti kérelemről dönteni jogosult bíró – nem hivatalos meghallgatást tartott, amelyen a Microsoft és a Bizottság mellett az FSF-Europe, illetve azok a beavatkozók vehettek részt, akiknek a beavatkozását az Elsőfokú Bíróság elnöke a 2004. július 26‑i végzésével megengedte. Ezen a meghallgatáson az elnök ideiglenesen engedélyezte az FSF-Europe számára, hogy a Bizottság kérelmének támogatása végett beavatkozhassék az ideiglenes intézkedés iránti eljárásba, másrészt ismertette a felekkel a jelen ideiglenes intézkedés iránti eljárás egyes szakaszainak menetrendjét.

58 2004. szeptember 6‑i végzésével az Elsőfokú Bíróság elnöke engedélyezte az FSF-Europe számára a Bizottság oldalán történő beavatkozást.

59 Mindegyik fél, akinek a beavatkozási kérelmét elfogadták, az előírt határidőn belül benyújtotta az észrevételeit.

60 A 2004. július 27‑i nem hivatalos meghallgatáson elfogadottak szerint a Microsoft 2004. augusztus 19‑én válaszolt a Bizottság 2004. július 21‑i észrevételeire.

61 2004. augusztus 31‑i kérelmével az Audiobanner.com, kereskedelmi nevén a VideoBanner (a továbbiakban: VideoBanner; székhelye: Los Angeles, Kalifornia [Egyesült Államok], képviseli: L. Alvizar Ceballos ügyvéd, kérte, hogy a Bizottság kérelmének támogatása végett beavatkozhassék az ideiglenes intézkedés iránti eljárásba. Mivel a felek egyike sem ellenezte a beavatkozási kérelmet, az elnök ideiglenesen elfogadta a VideoBanner beavatkozási kérelmét, és felszólította, hogy észrevételeit közvetlenül a tárgyaláson adja elő.

62 A Microsoft 2004. augusztus 19‑i észrevételeire válaszul a Bizottság 2004. szeptember 13‑án új észrevételeket terjesztett elő.

63 2004. szeptember 13‑án a felperes és az alperes benyújtotta a beavatkozók beadványaira vonatkozó írásbeli észrevételeit.

64 A pervezető intézkedések körében az Elsőfokú Bíróság elnöke – mint az ideiglenes intézkedés iránti kérelemről dönteni jogosult bíró – írásban kérdést intézett a Microsofthoz, a Bizottsághoz, valamint egyes beavatkozókhoz. A kérdésekre az előírt határidőn belül adott válaszokat mindegyik félnek megküldték.

65 Mindegyik fél – a VideoBannert is beleértve – szóbeli észrevételeket adott elő a 2004. szeptember 30‑án, illetve október 1‑jén tartott tárgyaláson.

66 2004. október 8‑i levelével a RealNetworks az ideiglenes intézkedésről határozó bíró felhívására bizonyos pontosításokat nyújtott be a Hivatalhoz. A többi felet értesítették erről a levélről, és felhívták őket arra, hogy észrevételeiket terjesszék elő.

67 A Microsoft 2004. október 27‑i levelével terjesztett elő észrevételeket a RealNetworks 2004. október 8‑i levelében foglaltakkal kapcsolatban. A többi fél nem terjesztett elő erre vonatkozó észrevételt.

68 A CCIA 2004. november 10‑i, a Novell pedig 2004. november 19‑i levelében tájékoztatta az Elsőfokú Bíróságot, hogy a jelen ügyben visszavonja a beavatkozást. A Bizottság, a Microsoft és a többi beavatkozó az előírt határidőn belül észrevételt terjesztett elő a beavatkozás visszavonása tekintetében.

69 A CCIA és a Novell beavatkozásának visszavonását követően 2004. november 25‑én az összes fél jelenlétében nem hivatalos meghallgatást tartottak a fenti visszavonás eljárásjogi következményének értékelése érdekében. A fenti meghallgatás jegyzőkönyvét 2004. november 26‑án megküldték a felek részére.

A jogkérdésről

70 Az EK 242. cikk, illetve az EK 225. cikk (1) bekezdése alapján az Elsőfokú Bíróság – amennyiben úgy véli, hogy a körülmények ezt indokolják – elrendelheti a megtámadott aktus végrehajtásának felfüggesztését.

71 Az eljárási szabályzat 104. cikkének 2. §‑a előírja, hogy az ideiglenes intézkedés iránti kérelemben meg kell jelölni a sürgősségre okot adó körülményeket, valamint azokat a ténybeli és jogi alapokat, amelyek valószínűsítik a kért ideiglenes intézkedés szükségességét (fumus boni juris). Ezek konjunktív feltételek, vagyis bármelyik feltétel hiánya esetén el kell utasítani a végrehajtás felfüggesztése iránti kérelmet (a Bíróság elnöke által a C‑268/96. P(R). sz., SCK és FNK kontra Bizottság ügyben 1996. október 14‑én hozott végzés [EBHT 1996., I‑4971. o.] 30. pontja). Az ideiglenes intézkedésről határozó bíró – amennyiben szükséges – mérlegeli az ellentétes érdekeket az ügyben (a Bíróság elnöke által a C‑445/00. R. sz., Ausztria kontra Tanács ügyben 2001. február 23‑án hozott végzés [EBHT 2001., I‑1461. o.] 73. pontja).

72 A fenti átfogó vizsgálat során az ideiglenes intézkedésről határozó bíró széles mérlegelési jogkört élvez annak eldöntése során, hogy az adott ügyben milyen módon vegye figyelembe a fenti körülményeket (a Bíróság elnöke által a C‑393/96. P(R). sz., Antonissen kontra Tanács és Bizottság ügyben 1997. január 29‑én hozott végzés [EBHT 1997., I‑441. o.] 28. pontja).

73 Az eljárási szabályzat 107. cikke 1. §‑ának megfelelően „[a] kérelemről indokolt végzéssel kell határozni”. Ugyanakkor azt is kimondták, hogy az ideiglenes intézkedésről határozó bíró nem köteles kifejezetten megválaszolni minden, az ideiglenes intézkedés iránti eljárás során felvetett ténybeli vagy jogi kérdést. Elegendő, ha az indokolás az ideiglenes intézkedésről első fokon határozó bíró végzését az ügy körülményeire figyelemmel alátámasztja, és lehetővé teszi a Bíróság számára a felülvizsgálatot (az SCK és FNK kontra Bizottság ügyben hozott végzés [hivatkozás a 71. pontban] 52. pontja és a Bíróság elnöke által a C‑159/98. P(R). sz., Holland Antillák kontra Tanács ügyben 1998. június 25‑én hozott végzés [EBHT 1998., I‑4147. o.] 70. pontja).

74 Mivel a Microsoft az erőfölénnyel való visszaélésnek minősülő állítólagos magatartásai – a Határozat szerkezete és a felperes érvelésének felépítése alapján – különbözőek, az ideiglenes intézkedésről határozó bíró álláspontja szerint külön kell vizsgálni egyrészt a Határozat 4. cikkével összefüggésben értelmezett 5. cikk a)–c) pontja (az interoperabilitáshoz szükséges információkra vonatkozó rész), másrészt a 4. cikkel összefüggésben értelmezett 6. cikk a) pontja (a Windows operációs rendszer és a Windows Media Player szoftver árukapcsolásával foglalkozó rész) végrehajtásának felfüggesztését alátámasztó érveket. Ezt a vizsgálatot meg kell előznie az adatok bizalmas kezelése iránti kérelem vizsgálatának, továbbá a VideoBanner beavatkozási kérelme vizsgálatának, valamint elemezni kell a CCIA és a Novell beavatkozása visszavonásának hatásait, továbbá azt, hogy az írásbeli szakasz során betartottak‑e bizonyos eljárásjogi feltételeket.

I – Az iratok bizalmas kezelése iránti kérelemről

75 Az ideiglenes intézkedés iránti eljárásban ésszerű a Határozatban szereplő azon adatok bizalmas kezelését biztosítani a beavatkozókkal szemben, amelyek tekintetében a Bizottság elfogadta, hogy a honlapján elérhető változatban nem hozza nyilvánosságra őket, mivel az ilyen információ prima facie az eljárási szabályzat 116. cikkének 2. §‑a értelmében vett titkos, illetve bizalmas információnak tekinthető.

II – A VideoBanner beavatkozási kérelméről

76 A 61. pontban foglaltaknak megfelelően a VideoBanner az ideiglenes intézkedés iránti eljárásban beavatkozás iránti kérelmet nyújtott be a Bizottság kérelmének támogatása végett.

77 Mivel a kérelmet az eljárási szabályzat 115. cikke 2. §‑ának megfelelően nyújtották be, és mivel a felperes, illetve az alperes azt nem kifogásolták, a beavatkozást a Bíróság alapokmánya 40. cikkének második bekezdése alapján – amely az Elsőfokú Bíróságra az alapokmány 53. cikkének első bekezdése értelmében alkalmazandó – meg kell engedni.

III – A beavatkozás egyes beavatkozók általi visszavonásának hatásairól

78 Mivel a CCIA és a Novell tájékoztatták az Elsőfokú Bíróságot, hogy vissza kívánják vonni az ideiglenes intézkedés iránti eljárásban a Bizottság kérelmének támogatása végett benyújtott beavatkozási kérelmüket, az Elsőfokú Bíróság elnöke ‑ mint az ideiglenes intézkedésről határozó bíró ‑ a beavatkozás visszavonásának eljárásjogi következményeinek vizsgálata érdekében nem hivatalos meghallgatást tartott az összes fél jelenlétében.

79 E meghallgatás jegyzőkönyvéből következik, hogy a felek egyetértettek először is abban, hogy a CCIA és a Novell által az ideiglenes intézkedés iránti eljárás során benyújtott beadványok az azokhoz csatolt mellékletekkel együtt, valamint a tárgyaláson előadott érvelés továbbra is az ügy iratainak a részét képezze az ideiglenes intézkedés iránti eljárásban; másodszor abban, hogy valamennyi fél és az ideiglenes intézkedésről határozó bíró hivatkozhatnak ezekre az iratokra az érvelésük, az elnök pedig döntésének alátámasztása érdekében; harmadszor pedig abban, hogy a felek megvitatták az ügy irataihoz tartozó valamennyi anyagot.

80 A RealNetworks a CCIA beavatkozásának visszavonásával kapcsolatos észrevételeiben továbbá előadta, hogy álláspontja szerint a CCIA nem volt jogosult visszavonni a jelen ügybe való beavatkozást.

81 Ebben a tekintetben az ideiglenes intézkedésről határozó bíró előadja, hogy álláspontja szerint nem az ő feladata a RealNetworks által előadott kifogás vizsgálata, egyrészt mivel nincs hatásköre annak vizsgálatára, hogy a CCIA ügyvezető szerveinek határozata szabályszerű volt‑e, másrészt mivel a CCIA a beavatkozás visszavonása iránti kérelmet az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzatának megfelelően nyújtotta be.

IV – Az írásbeli beadványokkal kapcsolatos követelmények betartásáról

82 A Bizottság és a kérelmének támogatása végett beavatkozók némelyike egyrészt azzal érvelt, hogy a Microsoft keresetének mellékleteire való egyes hivatkozások elfogadhatatlanok; másrészt hogy a Microsoft által a jelen eljárásban benyújtott egyes okiratok elfogadhatatlanok, harmadrészt hogy egyes állításokat nem támasztott alá bizonyítékokkal, negyedrészt hogy nem tartottak be egyéb eljárási szabályokat.

A – A keresetre való hivatkozásról

83 2004. július 21‑i észrevételeiben a Bizottság felsorolta az ideiglenes intézkedés iránti kérelem azon bekezdéseit, amelyek a keresetre és e keresethez csatolt olyan mellékletekre utalnak, amelyeket nem mellékeltek az ideiglenes intézkedés iránti kérelemhez (az A.9., A.9.1, A.9.2., A.11., A.12.1., A.17., A.18., A.19., A.20., A.21., A.22. és az A.24. sz. melléklet). A Bizottság álláspontja szerint a Microsoft nem támaszkodhat ezen okiratokra.

84 2004. szeptember 13‑i észrevételeiben a Bizottság hozzátette, hogy a Microsoft 2004. augusztus 19‑i észrevételeiben a keresetre való újabb utalások, különösen a Kereskedelmi Világszervezetnek (WTO) a szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásairól szóló egyezményére (a továbbiakban: a TRIPS-egyezmény) való utalás – csakúgy, mint a korábbi utalások – elfogadhatatlanok. Az, hogy a kereset megfelelő részeit mellékletként (T.9. sz. melléklet) az észrevételekhez csatolják, nem jelenti azt, hogy az ideiglenes intézkedés iránti kérelem önmagában elégséges.

85 Ebben a tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2004. július 27‑i nem hivatalos meghallgatáson (lásd az 57. pontot) az ideiglenes intézkedésről határozó bíró felhívta a Microsoft figyelmét arra, hogy az ideiglenes intézkedés iránti kérelem számos, a keresetre való hivatkozást tartalmaz, és kérdéseket intézett a felpereshez erre vonatkozóan. Válaszában a Microsoft jelezte – amint azt a meghallgatás jegyzőkönyve rögzíti –, hogy „a felperes megerősíti, hogy az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet önállónak kell tekinteni, és az ideiglenes intézkedés iránti kérelem által tartalmazott, a kereset mellékleteire való hivatkozásokat az ideiglenes intézkedés iránti eljárásban figyelmen kívül lehet hagyni”.

86 Ez az álláspont megfelel a Gyakorlati útmutatóa felek részére (HL 2002. L 87., 48. o.) VII. fejezete 1. pontjának, amely szerint az ideiglenes intézkedés iránti kérelemnek „az alapeljárásban benyújtott kérelemre történő utalás nélkül önmagában is érthetőnek kell lennie”.

87 Ebből következik, hogy a Microsoft ideiglenes intézkedés iránti kérelmének megalapozottságát csak az ideiglenes intézkedés iránti kérelemből, illetve a tartalmának alátámasztására csatolt mellékletekből eredő ténybeli és jogi elemek alapján lehet megítélni (lásd ebben a tekintetben az Elsőfokú Bíróság elnöke által a T‑306/01. R. sz., Aden és társai kontra Tanács és Bizottság ügyben 2002. május 7‑én hozott végzés [EBHT 2002., II‑2387. o.] 52. pontját). Jóllehet ebből nem következik, hogy minden olyan állítás elfogadhatatlan, amely az ideiglenes intézkedés iránti kérelemhez nem csatolt iraton alapszik, az ilyen állítást nem lehet bizonyítottnak tekinteni, amennyiben azt a másik fél vagy a kérelmét támogató beavatkozó kétségbe vonja.

88 A T.9. sz. mellékletre való hivatkozást illetően meg kell jegyezni, hogy még ha a kérelmet bizonyos kérdések tekintetében alá lehet is támasztani a mellékletét képező dokumentumok egyes részeire történő utalással, a más dokumentumokra való általános utalás nem pótolhatja a kérelem lényeges elemeinek hiányát (az Aden és társai kontra Tanács és Bizottság ügyben hozott végzés [hivatkozás a 87. pontban] 52. pontja). Ebben a tekintetben pontosítani kell, hogy a Gyakorlati útmutató VII. fejezetének 2. pontját – amely előírja, hogy „a lehető legtömörebben” meg kell jelölni a „kereset alapjául szolgáló ténybeli és jogi alapokat, amelyek valószínűsítik a kereset megalapozottságát” – a szabály megkerülése nélkül nem lehet úgy értelmezni, hogy az lehetővé teszi az érvelés részleteit tartalmazó mellékletre történő általános utalást.

89 A jelen ügyben az elnök a döntést a kereset mellékleteire, illetve a T.9. sz. mellékletre való utalás nélkül hozza meg, az ügy irataihoz utólag csatolt okiratok és a tárgyaláson előadott szóbeli észrevételek sérelme nélkül.

B – Az eljárás során benyújtott iratok

90 2004. szeptember 13‑i észrevételeiben a Bizottság egyrészt előadja, hogy a Microsoft 2004. augusztus 19‑i észrevételében előadott érvek, különösen a két mellékletben (a „Prescott-vélemény” című T.3. sz. mellékletben és a „Galloux-vélemény” című T.6. sz. mellékletben) részletezett, a szellemi tulajdonjoggal kapcsolatos érvek túlmentek a keresetben előadottakon. Másrészt szerinte semmilyen magyarázatot nem adtak arra, hogy a 2004. június 3‑i keltezésű T.3. sz. mellékletet miért nem csatolták az ideiglenes intézkedés iránti kérelem benyújtásának időpontjában.

91 A Bizottság ezt követően előadja, hogy a Microsoft a 2004. augusztus 19‑i észrevételéhez olyan iratot csatolt, amelyet a keresethez is mellékelt (A.21. sz. melléklet, amely itt T.5. sz. mellékletként szerepel, Knauer: A [Határozat] szabadalmi jogi aspektusairól), valamint olyan iratot, amelynek tartalma azonosnak tűnik a kereset egyik mellékletével (az A.19. sz. melléklethez hasonló T.8. sz. melléklet, Evans–Nichols–Padilla: A Bizottság által az állítólagos információnyújtás megtagadása és az árukapcsolás tekintetében felvetett piaclezáró hatásokra vonatkozó gazdasági bizonyíték).

92 Az Elsőfokú Bíróság által – a beavatkozásuk visszavonását megelőzően – felvetett kérdésekre a Novell és a CCIA válaszukban előadták, hogy az iratok egy része elfogadhatatlan, tekintettel arra, hogy azokat az ideiglenes intézkedés iránti kérelemmel együtt kellett volna benyújtani, azonban csak később csatolták őket (így a T.3, T.5, T.8 és az U.2. sz. mellékletet, Campbell-Kelly: Az Active Directoryra vonatkozó innováció kommentárja).

93 Az ideiglenes intézkedésről határozó bíró megállapítja, hogy a Microsoft a T.3, a T.5, a T.6. és a T.8. sz. mellékletet a 2004. augusztus 19‑i észrevételeihez csatolta, azért, hogy azok megerősítsék az észrevételben előadottakat. Erre figyelemmel nem lehet a Microsoftnak felróni azt, hogy részletesen válaszolt a Bizottság 2004. július 21‑i észrevételében előadottakra; és ezért nincs jelentősége annak, hogy a csatolt irat az ideiglenes intézkedés iránti kérelemnél korábbi keltezésű, illetve hogy azt már a keresethez is mellékelték. Ugyanezen okból a beavatkozók beadványára tett észrevételeiben a Microsoft érvényesen hivatkozhatott az U.2. sz. mellékletre.

C – A bizonyítékok hiányáról

94 A Bizottság kiemeli, hogy a T.5. sz. melléklet és a T.8. sz. melléklet olyan adatokon alapszik, amelyekhez nem volt hozzáférése (a T.5. sz. melléklet 4. pontja a Microsofttól kapott tájékoztatásra utal minden további pontosítás nélkül, míg a T.8. sz. melléklet 6. pontjában hivatkozott jelentéseket [amelyeket a Merrill Lynch és a Forrester készített a kiszolgálók piacával kapcsolatos adatokról], valamint a melléklet 35. lábjegyzetében [a Microsoft által végzett kutatások], a 42. és a 43. lábjegyzetben [Digital Media Tracker vizsgálat], a 48. lábjegyzetben [A személyi számítógépekre telepített médialejátszók elemzése], valamint az 50. lábjegyzetben hivatkozott [NERA-közlemény] iratokat nem csatolták).

95 Ebben a tekintetben elegendő arra rámutatni, hogy az ideiglenes intézkedésről határozó bíró feladata annak megállapítása, hogy a fenti jelentéseken alapuló állítások nem rendelkeznek bizonyító erővel.

D – Bizonyos egyéb eljárásjogi követelmények megsértéséről

96 A Bizottság és a CCIA – beavatkozásának visszavonását megelőzően – előadták, hogy a Microsoft az ideiglenes intézkedés iránti kérelmében úgy utal az R.6. mellékletre (Carboni: Vélemény a védjegyjoggal kapcsolatban), hogy nem részletezi az említett irat jelentőségét, így ezért ezt a mellékletet figyelmen kívül kell hagyni.

97 Amint azt a 88. pontban kifejtettük, a más iratokra való általános utalások – még ha ezeket csatolták is az ideiglenes intézkedés iránti kérelemhez – nem pótolhatják a kérelem alapvető elemeit. A jelen esetben az R.6. sz. melléklet, amelyre az ideiglenes intézkedés iránti kérelem utal, a Microsoft védjegyeit fenyegető kockázatra vonatkozó álláspont alátámasztására szolgál, amely az alábbiakat tartalmazza: „a Határozat 6. cikke a) pontjának azonnali végrehajtása komoly kárt okozhat a Microsoft és a Windows védjegyeknek, mivel így a Microsoftnak az alapvető koncepciótól eltérő, csökkentett minőségű terméket kellene forgalmaznia”. Amennyiben a fenti idézetből világosan kitűnik, hogy az R.6. sz. melléklet a fenti kockázatot hivatott alátámasztani, az ideiglenes intézkedésről határozó bíró álláspontja szerint nincs helye a kérdéses melléklet eljárásból való kizárásának.

V – Az ügy érdeméről

A – Az interoperabilitáshoz szükséges információk kérdéséről

1. A felek érvei

a) A Microsoft és az ő kérelmének támogatása végett beavatkozók érvei

A fumus boni jurisról

98 A Microsoft előadja, hogy a kommunikációs protokollok kötelező licenciába adásának kérdésében komoly vita áll fenn a Bizottság és ő közte, emiatt a Határozat 5. cikke a) és c) pontjának jogsértő voltát valószínűsítő feltételek prima facie teljesülnek.

99 A Microsoft előadja, hogy a Bíróság 238/87. sz. Volvo-ügyben 1988. október 5‑én hozott ítéletében [EBHT 1988., 6211. o.), a C‑241/91. P. és C‑242/91. P. sz., RTE és ITP kontra Bizottság ügyben 1995. április 6‑án hozott ítéletében (EBHT 1995., I‑743. o., a továbbiakban: a Magill-ítélet), a C‑7/97. sz. Bronner-ügyben 1998. november 26‑án hozott ítéletében (EBHT 1998., I‑7791. o.), valamint a C‑418/01. sz., IMS Health ügyben 2004. április 29‑én hozott ítéletének (EBHT 2004., I‑5039. o.) 49. pontjában kifejtettek szerint a licenciába adást csak négy feltétel együttes fennállása esetén lehet kötelezővé tenni, amely feltételek a jelen ügyben nem teljesültek.

100 Először is: a Microsoft szellemi tulajdonának elemei – amelyeknek a versenytársak részére történő átadását a Határozat előírja – nem elengedhetetlenek a munkacsoportszerverekhez való operációs rendszerek gyártásához.

101 Mindenekelőtt a Microsoft előadja, hogy a különböző szállítók által forgalmazott operációs rendszerek interoperabilitását ötféleképpen lehet biztosítani: először a szabványosított kommunikációs protokollok, mint a TCP/IP (Transmission Control Protocol/Internet Protocol) és a HTTP (HyperText Transfer Protocol) használata révén; másodszor az ügyfélszámítógépekhez vagy szerverekhez való Windows operációs rendszerhez hozzáadott szoftverkóddal, amely lehetővé teszi a szerverekhez való konkurens operációs rendszerrel való kommunikációt a szerverhez való operációs rendszer kommunikációs protokolljainak használata révén; harmadszor a szerverekhez való konkurens operációs rendszerhez hozzáadott szoftverkóddal, amely lehetővé teszi az ügyfélszámítógéphez vagy a szerverekhez való Windows operációs rendszerekkel való kommunikációt a Windows operációs rendszerek kommunikációs protokolljainak használata révén; negyedszer minden, adott hálózatba kapcsolt ügyfélszámítógéphez vagy szerverhez való operációs rendszerhez hozzáadott szoftverkódblokk révén, amely biztosítja az interoperabilitást a szoftverkódblokkok közti kommunikáció útján; ötödször pedig a szerverekhez való Windows operációs rendszernek az ügyfélszámítógéphez való Windows operációs rendszer és a szerverekhez való konkurens operációs rendszer közti „hídként” való felhasználása révén.

102 A Microsoft ezt követően arra hivatkozik, hogy az interoperabilitás jelenlegi fokával kapcsolatban az ügyfelek részéről nem érkeztek panaszok.

103 A Microsoft végül arra hivatkozik, hogy számos versenytárs végzi ezt a tevékenységet.

104 Másodszor: az a körülmény, hogy a Microsoft megtagadta a szellemi tulajdona elemeinek a versenytársak részére történő átadását, nem akadályozta meg olyan termékek kifejlesztését, amelyekre kielégítetlen fogyasztói kereslet állt volna fenn. Semmilyen bizonyítékot nem terjesztettek elő arra vonatkozóan, hogy lenne ilyen kielégítetlen kereslet. Az sem bizonyított, hogy a versenytársak a Microsoft szellemi tulajdonát új termékek kifejlesztésére használnák, és nem a létező Microsoft termékek működését másolnák le.

105 Harmadszor: az a tény, hogy a Microsoft saját használatra tartotta fenn technológiáját, nem szüntette meg a versenyt a másodlagos piacon, hiszen amint azt a Linux stabil növekedése mutatja, a munkacsoportszerverekhez való operációs rendszerek szállítói között jelentős verseny van. Hat évvel a Microsoft szellemi tulajdonjoga átadásának állítólagos megtagadása után tehát versenyhelyzet áll fenn.

106 Negyedszer: a szerverekhez való konkurens operációs rendszerek forgalmazói esetében objektív módon igazolható a licenciába adás megtagadása. Azzal a nemzeti jog alapján védett információval ellentétben, amelynek átadását a Magill-ügyben, illetve az IMS Health-ügyben [hivatkozás a 99. pontban] érintett vállalatok megtagadták, a jelen ügyben védett információk titkos és értékes technológiára vonatkoznak. A jelen ügyben a Bizottság pontatlan és a korábbi ítélkezési gyakorlatban elfogadottaktól eltérő tesztet alkalmazva jutott arra a következtetésre, hogy a szellemi tulajdonjog által védett információk átadásának megtagadása nem volt objektív módon igazolt, és ezért megsértette az EK 82. cikket. A Bizottság ugyanis megállapította, hogy az információ átadásának megtagadása az EK 82. cikk megsértésének minősül, amennyiben – mindent figyelembe véve – az innovációra az egész ágazatban gyakorolt pozitív hatás kiegyenlíti a Microsoft innovációjára gyakorolt negatív hatást ((783) preambulumbekezdés). Eltekintve ezen új feltétel képlékeny természetétől, sem bizonyítékok, sem elemzés útján nem igazolható, hogy az ágazatban lökést adna az innovációnak az, ha a Microsoft technológiáját átadnák a versenytársak részére. A Microsoft előadja, hogy a fenti feltételezéssel ellentétben a kötelező licencia csökkentené a szerverekhez való operációs rendszerek szállítói közötti versenyt.

107 A Microsoft továbbá előadja, hogy a Sun Microsystems nem kérte tőle azt a technológiát, amelynek átadását a Bizottság elrendelte. Másrészt mivel a Sun Microsystems soha semmilyen licenciát nem kért az EGT-ben történő szoftverfejlesztés céljára, a Microsoft szerint semmilyen oka nem volt azt feltételezni, hogy a Sun Microsystems kérése olyan magatartáshoz vezethet, amely az EK 82. cikk hatálya alá eshet.

108 Végül Microsoft szerint a Bizottság – azzal, hogy őt védett információk licenciába adására kötelezi – nem vette figyelembe a TRIPS-egyezmény által (lásd a 84. pontot) a Közösségekre rótt kötelezettségeket.

109 2004. augusztus 19‑i észrevételeiben a Microsoft előadja, hogy a Bizottság nem állíthatja azt, hogy a Határozat a Microsoftot nem magatartásának megváltoztatására, hanem csupán a korábbi üzletpolitikájához való visszatérésre kötelezi. A Microsoft mindenekelőtt előadja, hogy a Bizottság nem állapította meg, hogy a Microsoft a múltban felfedte volna a Határozat 5. cikkében hivatkozott információkat. Ezt követően előadja, hogy amennyiben a Bizottság az AT&T részére 1994-ben az „Advanced Server for UNIX” (a továbbiakban: AS/U) elnevezésű termék kifejlesztése céljából licenciába adott hálózatkezelési technológiára utal, akkor kiemelendő, hogy ennek az információnak a szolgáltatása nem szakadt meg. A Sun Microsystems – amelynek az AT&T licenciába adta az AS/U‑t – által kifejlesztett „PC Net Link” elnevezésű termék máig megtalálható a piacon. A Sun Microsystems a mai napig úgy reklámozza a fenti terméket, mint amely a Solaris operációs rendszerekben „eredeti Windows NT hálózati szolgáltatásokat” nyújt – beleértve az állományokkal és nyomtatókkal kapcsolatos, valamint a felhasználó- és felhasználócsoport-adminisztrációs szolgáltatásokat. A Sun Microsystems azt is állította, hogy a PC Net Link megfelelően együttműködik a Microsoft ügyfélszámítógépekhez való Windows operációs rendszerének legújabb verzióival, a Windows 2000 Professionalt és a Windows XP‑t is beleértve.

110 Ezenkívül a Microsoft szerint arra való hivatkozással, hogy 1994‑ben az AT&T részére hálózatkezelési technológiát adott licenciába, nem lehet őt a kommunikációs protokolljainak licenciába adására kötelezni. A Microsoft és az AT&T között létrejött szerződés egyik feltétele éppen az volt, hogy üzleti kapcsolatukat nem terjesztik ki új technológiákra.

111 A Microsoft végül kiemelte, hogy a szerverekhez való operációs rendszerek eladói nem függnek az interoperabilitáshoz szükséges információktól, amelyek átadását a Microsoft állítólag megszakította. A Novell soha nem használta az AS/U‑t, és soha nem mutatott érdeklődést annak használata iránt. A Novell NetWare terméke a saját kommunikációs protokolljainak felhasználásával az állományokkal és nyomtatókkal kapcsolatos, valamint felhasználó- és felhasználócsoport-adminisztrációs szolgáltatásokat nyújt a Windows operációs rendszerekben. A Linux eladói sem használják az AS/U‑t. Az általuk gyártott, szerverekhez való operációs rendszerek a – Microsoft kommunikációs protokollok funkcióanalízise útján kifejlesztett – nyílt forráskódú Samba szoftver felhasználásával nyújtanak az állományokkal és nyomtatókkal kapcsolatos, valamint felhasználó- és felhasználócsoport-adminisztrációs szolgáltatásokat a Windows operációs rendszerek részére.

A sürgősségről

112 A Microsoft előadja, hogy a Határozat 5. cikke a)–c) pontjának azonnali végrehajtása három súlyos és helyrehozhatatlan kárt okozna.

– A szellemi tulajdonjogok megsértése

113 A Határozat arra kötelezi a Microsoftot, hogy a szellemi tulajdonjog által védett értékes információkat adjon licenciába. A szellemi tulajdonjogok megsértése súlyos és helyrehozhatatlan kárt okoz.

Értékes információk

114 A Microsoft előadja, hogy a kommunikációs protokollok a tulajdonában lévő technológia részét képezik, amelyet az ügyfélszámítógépekhez és a szerverekhez való Windows operációs rendszerek az ilyen operációs rendszerek más példányaival való kommunikációra használnak, és ezért ezek jelentős üzleti értékkel bírnak (Madnick, S. – Meyer, B.: A Microsoft számára előírt, a munkacsoport szolgáltatásokhoz használt kommunikációs protokollok átadására vonatkozó kötelezettséggel okozott kár című tanulmány, amely az R.2. sz. mellékletben található (a továbbiakban: Madnick–Meyer-tanulmány). Ezek a kommunikációs protokollok többéves költséges kutatások és fejlesztések eredményei. Jelentős ráfordítást igényelt az olyan kommunikációs protokollok kifejlesztése, amelyek biztosítják a megfelelő célalkalmasságot, továbbá elősegítik a Windows operációs rendszerek közti párbeszéd gyorsaságát, megbízhatóságát, biztonságosságát és hatékonyságát.

115 A kommunikációs protokollok specifikációi – amelyek a kommunikációs protokollok tervezésének és működésének részletes leírását tartalmazzák – lehetővé tennék a specifikációval rendelkező versenytárs számára, hogy a szerverekhez való saját operációs rendszerében Microsoft kommunikációs protokollokat használjon.

116 2004. augusztus 19‑i észrevételeiben a Microsoft hangsúlyozza, hogy a szerverekhez való több Windows operációs rendszer általi munkacsoport szolgáltatások együttes biztosítását lehetővé tévő kommunikációs protokollok specifikációinak kötelező licenciába adása azzal járna, hogy a Windows operációs rendszerek koncepciójáról jelentős mennyiségű információt kellene átadnia. Amint az a Madnick–Meyer-tanulmányból következik, a szerverekhez való különböző Windows operációs rendszerek interaktivitását biztosító kommunikációs protokollok licenciába adása számos, a fenti operációs rendszerek könyvtárjának, az Active Directorynak működésével kapcsolatos információ feltárásához vezetne.

Szellemi tulajdonjogok által védett információk

117 A Microsoft kommunikációs protokollok és az azokat leíró specifikációk a szellemi tulajdonjogok által védett információk. A Bizottság 2004. július 21‑i észrevételeiben előadottakra válaszul a Microsoft egyrészt pontosítja, hogy különbséget kell tenni a protokollok koncepciója, a protokollok specifikációja és a protokollok implementációja között, másrészt hogy a szellemi tulajdonjogi védelem nem korlátozódik a fenti három kategóriára.

Szerzői jogi védelem

118 A kommunikációs protokollok a legutóbb 1979. szeptember 28‑án felülvizsgált, az irodalmi és a művészeti művek védelméről szóló 1886. szeptember 9‑i Berni egyezmény alapján, valamint a számítógépi programok jogi védelméről szóló, 1991. május 14‑i 91/250/EGK tanácsi irányelv (HL L 122., 42. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 114. o.) preambuluma és 1. cikkének (1) bekezdése alapján szerzői jogi oltalomban részesülnek. A protokollok specifikációi a szerzői jog által szintén védett előkészítő dokumentációnak minősülnek (Prescott-vélemény, a 90. pontban hivatkozott T.3. sz. melléklet).

119 Következésképpen a Microsoftnak – akárcsak más szerzőnek – kizárólagos joga, hogy védett művek kiadását vagy más formában történő nyilvánosságra hozatalát engedélyezze. Az egyes tagállamokban érvényben lévő szerzői jogi szabályozások kifejezetten lehetővé teszik a védett művek szerzője számára annak eldöntését, hogy a művet kiadják‑e, vagy bármely formában nyilvánosságra hozzák‑e. A Határozat megfosztja a Microsoftot az arra vonatkozó döntés meghozatalának jogától, hogy adott esetben mikor, kinek és milyen feltételek mellett kívánja felfedni a kommunikációs protokollok specifikációit. Ha tehát a Bizottság elismeri, hogy a Microsoft kommunikációs protokolljainak specifikációi szerzői jogi oltalomban részesülnek, nem tarthatja fenn azt az álláspontot, hogy a Határozatban a Microsoftra rótt, a specifikációk licenciába adására vonatkozó kötelezettség nem sérti ezt a jogot.

120 A szerzői jog jogosultjának a Berni egyezmény 12. cikke, valamint a 91/250 irányelv 4. cikke alapján kizárólagos joga a származékos művek létrehozása. A származékos művek létrehozása engedélyezésének kizárólagos joga sérül, mivel a kommunikációs protokollok specifikációinak a Microsoft versenytársai által való implementációja minden bizonnyal a specifikációk átdolgozásának vagy lefordításának minősülne, amely a szerzői jog hatálya alá tartozna, és amelyeket nem lehetne önálló műnek tekinteni. Másrészt még amennyiben feltételeznénk is, hogy a licenciába vevők képesek lennének egyes specifikációkat a Microsoft szerzői jogának sérelme nélkül implementálni, a Határozat ezt nem teszi kötelezővé számukra, mivel arra kötelezi a Microsoftot, hogy anélkül „engedélyezze” a kommunikációs protokollok specifikációinak „használatát”, hogy korlátozná azt, hogy a licenciába vevők milyen módon hozzák létre a művüket. Ezért nincs ok azt feltételezni, hogy a licenciába vevők jogszerű alkotások létrehozására korlátozzák magukat, vagy hogy ez egyáltalán lehetséges.

121 Végül a Microsoft előadja, hogy az egyesült államokbeli egyezség keretében, minden fél elfogadta, hogy a kliens-szerver kommunikációs protokollok specifikációi szerzői jogi védelemben részesülnek.

Szabadalmi oltalom

122 Az ideiglenes intézkedés iránti kérelmében a Microsoft előadja, hogy egyes kommunikációs protokollok – amelyeknek átadását a Bizottság előírta – szabadalmi oltalom vagy az általa 2005 júniusa előtt benyújtani szándékozott szabadalmi bejelentések hatálya alatt áll; számos szabadalmi bejelentés az ügyfélszámítógépekhez és a szerverekhez való operációs rendszerek egyes aspektusaira vonatkozik, és érinti a Határozatban leírt kommunikációs protokollokat is. A Határozat időbeli hatálya korlátozásának hiánya azt jelenti, hogy a jövőbeni szabadalmak a Határozatban előírt kötelező licencia tárgyai lennének.

123 2004. augusztus 19‑i észrevételeiben a Microsoft három jelenleg fennálló európai szabadalmat és két olyan függőben lévő szabadalmi bejelentést jelöl meg, amelyek érintik a kötelező licencia tárgyát képező kommunikációs protokollokat. A 91. pontban hivatkozott Knauer-vélemény alapján (T.5. sz. melléklet) a szerverekhez való Windows operációs rendszerek által az állományokkal és nyomtatókkal kapcsolatos, valamint a felhasználó- és felhasználócsoport-adminisztrációs szolgáltatások nyújtásához használt egyes kommunikációs protokollok szabadalmi oltalom alatt állnak, nevezetesen a DFS- (Distributed File System) protokoll, amely az EP 0 661 652 B1. sz. szabadalom, az SMB-protokoll, amely az EP 0 438 571 B1. sz. szabadalom, valamint a Distributed Component Object Model Remote protokoll, amely az EP 0 669 020 B1. sz. szabadalom alá tartozik. A szabadalmi bejelentések pedig a Constraint Delegation és az Active Directory Sites protokollokra vonatkoznak.

124 Ebben az összefüggésben a Microsoft előadja, hogy a Bizottság nem zárta ki a szabadalmi oltalom alatt álló technológiát a korrekciós intézkedések köréből, és arra kötelezte a Microsoftot, hogy a kommunikációs protokollokra vonatkozó valamennyi szellemi tulajdonjogát – a szabadalmakat is beleértve – adja licenciába. A versenytársaknak így semmilyen késztetése nem lenne arra, hogy a szabadalom által nem védett eljárásokat alkalmazó felhasználásokat fejlesszenek ki.

Az üzleti titok védelme

125 A Microsoft álláspontja szerint a kommunikációs protokollok üzleti titoknak minősülnek, amelyet nem fedtek fel harmadik felek számára, hacsak azok szerződésben nem vállaltak titoktartási kötelezettséget.

126 A Bizottság 2004. július 21‑i észrevételeire válaszul – amely szerint egyrészt az olyan „titok” felfedésének megtagadása, amely kizárólag egyoldalú üzleti döntés következtében tett szert ilyen minőségre, a versenyjog alapján az érintett érdekek mérlegelésével minősülhet jogszerűnek, másrészt az üzleti titok felfedésére kötelezéssel a Microsoftnak okozott kár kisebb, mint a Microsoft arra kötelezése, hogy engedje meg a szerzői jogvédelem alatt álló művei másolását vagy a szabadalma megsértését – a Microsoft előadja, hogy jelenleg ellenérték fejében átadhatja a kommunikációs protokollokat harmadik felek részére, vagy eljárást kezdeményezhet a protokollokat jogsértő módon használók ellen (a T.3. sz. mellékletben csatolt Prescott-vélemény, illetve a T.6. sz. mellékletben csatolt Galloux-vélemény [hivatkozás a 90. pontban]), következésképpen a kötelező licencia csökkenti ezek értékét. Nem lehet továbbá arra következtetni a T‑83/91. sz., Tetra Pak kontra Bizottság ügyben 1994. október 6‑án hozott ítélet (EBHT 1994., II‑755. o.) 84. és 139. pontjából, hogy az Elsőfokú Bíróság elfogadta volna, hogy a specifikációk formájában megjelenő üzleti titok nem részesül a más szellemi tulajdonjogokkal azonos védelemben, mert az Elsőfokú Bíróság nem döntött abban a kérdésben, hogy a dobozok specifikációi védett üzleti titoknak számítanak‑e.

Az információk szükségességéről

127 2004. július 21‑i észrevételeiben a Bizottság megerősíti, hogy a Microsoft kommunikációs protokolljainak specifikációi a 91/250 irányelv értelmében véve „az interoperabilitáshoz szükséges információk”, és emiatt a Határozatban előírt kötelező licencia semmi olyat nem tesz hozzáférhetővé a Microsoft versenytársai számára, amit – az irányelv 6. cikkében engedélyezett kivétellel élve – nem tudnának a szerverekhez való Windows operációs rendszerek visszafejtése során megszerezni.

128 A Microsoft álláspontja szerint ugyanakkor a fenti állítás több okból sem helytálló.

129 Először is: a 91/250 irányelv 6. cikkének (2) bekezdése csak korlátozott kivételt enged a számítógépi programok szerzőjének az irányelv 4. cikkében meghatározott kizárólagos jogai alól. Bizonyos pontosan meghatározott körülmények között a „jogszerű felhasználó” „felfedezheti” a védett szoftver interfészeit, az interfészeket tartalmazó géppel olvasható kód „visszafejtése” révén. Ez a „visszafejtés” csak abban az esetben megengedett, ha az interfész elengedhetetlen az önállóan megalkotott számítógépes program más programokkal való együttes működtetéséhez szükséges információ megszerzéséhez, ám a jogosult nem bocsátotta rendelkezésre. A jelen ügyben – amellett, hogy a Microsoft megerősíti, hogy rendelkezésre bocsátotta azokat az interfészeket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a harmadik személyek által alkotott programok a szerverekhez való Windows operációs rendszerekkel együttműködjenek – a Microsoft kommunikációs protokolljainak specifikációi nem szükségesek az önállóan alkotott munkacsoportszerverekhez való operációs rendszer funkcionalitásának biztosításához. Ezzel ellentétben a Határozat előírta a Microsoftnak, hogy tegye lehetővé a versenytársak számára, hogy a szerverekhez való Windows operációs rendszerek által nyújtott, állományokkal és nyomtatókkal kapcsolatos, valamint a felhasználócsoport- és felhasználó-adminisztrációs szolgáltatásokkal azonos szolgáltatásokat nyújtó termékeket fejlesszenek ki a Microsoft kommunikációs protokollok felhasználásával. Így a Microsoft olyan értékes üzleti információt köteles a versenytársak rendelkezésére bocsátani, amelyet azok az irányelv 6. cikkének (2) bekezdése alapján nem fejthetnének jogszerűen vissza.

130 Másodszor: a 91/250 irányelv 6. cikke lehetővé teszi a visszafejtés útján való információszerzést, de a (2) bekezdés három szigorú korlátot állít fel az így nyert információ felhasználására, többek között azt, hogy az információ nem használható fel a visszafejtés tárgyát képező programmal lényegében azonos program kifejlesztéséhez. A Határozat semmilyen korlátozást nem tartalmaz ebben a tekintetben; éppen ellenkezőleg: felhatalmazza a licenciába vevőket, hogy a Microsoft kommunikációs protokollok specifikációira vonatkozó szerzői jogát sértő felhasználásokat hozzanak létre.

131 Harmadszor: a specifikációk értékesebbek, mint az az információ, amelyet a Microsoft versenytársai jogszerű visszafejtés útján megszerezhetnének.

A súlyos és helyrehozhatatlan kárról

132 A Microsoft előadja, hogy a szellemi tulajdonjogok által védett információk felfedése súlyos és helyrehozhatatlan kárt okozna.

133 A Határozat 5. cikkének a) pontja azzal, hogy a szerverekhez való, a Microsoft által forgalmazott operációs rendszerek felváltására képes kiszolgáló operációs rendszerek kifejlesztése céljából engedélyezi a Microsoft versenytársai számára a kommunikációs protokollok használatát, megfosztaná a Microsoftot a kutatások és fejlesztések révén szerzett versenyelőnytől. A szellemi tulajdonjogok tartalmazzák a védett jogtárgy felhasználásának vagy a felhasználás elmaradásának, valamint a felhasználás módjának szabad megválasztását. Az Elsőfokú Bíróság korábban már kimondta, hogy a kötelező licencia aláássa a szellemi tulajdonjog „alapvető raison d’être-jét”, amely nem más, mint az, hogy „a feltalálói tevékenységen alapuló eredeti művek alkotóinak kizárólagos jogot biztosítson a mű felhasználására” (az Elsőfokú Bíróság elnöke által a T‑184/01. R. sz., IMS Health kontra Bizottság ügyben 2001. október 26‑án hozott végzés [EBHT 2001., II‑3193. o.] 125. pontja). Ezért az Elsőfokú Bíróság elismerte, hogy a vállalkozás számára az, ha – akár „időlegesen” is – a szellemi tulajdonjoga licenciába adására kötelezik, „súlyos és helyrehozhatatlan kár” kockázatával jár, még abban az esetben is, amikor az információ már mindenki számára szabadon hozzáférhető (a hivatkozott végzés 127. pontja).

134 A szellemi tulajdonjog elemei felfedésének visszafordíthatatlansága különösen az üzleti titkok esetében nyilvánvaló. A jelen ügyben a szellemi tulajdonjog a Microsoftnak a szerverekhez való operációs rendszerek által – önállóan vagy ügyfélszámítógép, illetve szerverekhez való operációs rendszerekkel együttműködve – ellátandó feladatok végrehajtási módjával kapcsolatos koncepciójára vonatkozik. Az e koncepciók felfedése következtében megszerzett ismereteket soha nem lehetne kitörölni az ezeket megszerzők emlékezetéből.

135 A szerzői jog által védett információk kötelező licenciába adásának a versenyre gyakorolt hatása szintén visszafordíthatatlan. A szerzői jog által védett kommunikációs protokollok specifikációinak tanulmányozása ugyanis lehetővé teszi a Microsoft versenytársai számára, hogy részletesen megismerjék az operációs rendszerek működését, és ezt a tudást a saját termékeikben felhasználják. Utólag lehetetlen megállapítani, hogy a Microsoft versenytársai nem használták fel e tudást.

136 A Microsoft szerint a szabadalmak kötelező licenciába adása további visszafordíthatatlan kárt okoz. Bizonyos, hogy a Határozat megsemmisítése esetén a Microsoft eljárást kezdeményezhetne harmadik személyek ellen annak érdekében, hogy meggátolja a szabadalommal védett technológia felhasználását, de nagyon bonyolult és kevéssé hatékony feladat lenne annak megállapítása, hogy a Microsoft technológiáját használják‑e, vagy sem, és a közbenső időben a Microsoft találmányainak felhasználásával készült termékek valószínűleg továbbra is az értékesítési csatornákban és a vásárlóknál maradnának.

137 Bár a Határozat lehetővé teszi a Microsoft számára, hogy a szellemi tulajdonjogokat „ésszerű és nem diszkriminatív módon” adja licenciába, ami valószínűleg a jogdíjfizetésre vonatkozik, a Microsoft szellemi tulajdonjogaiban okozott kárt a jogdíjfizetés nem tudná orvosolni (lásd ebben az értelemben az IMS Health kontra Bizottság ügyben hozott végzés [hivatkozás a 133. pontban] 125. pontját).

– A Microsoft üzleti szabadságának megsértése

138 Az Elsőfokú Bíróság elnöke által a T‑41/96. sz., Bayer kontra Bizottság ügyben 1996. június 3‑án hozott végzés (EBHT 1996., II‑381. o.) 54. pontjára, valamint az IMS Health kontra Bizottság ügyben hozott végzés (hivatkozás a 133. pontban) 130. pontjára hivatkozva a Microsoft előadja, hogy – amint ezen ügyekben is – a Határozat végrehajtása meggátolná abban, hogy üzletpolitikája fontos elemeire vonatkozóan szabadon hozhasson döntést.

Az információközlés szabadságáról

139 A jelen ügyben az a Microsoft üzletpolitikája, hogy nem ad a kommunikációs protokollokra vonatkozó általános licenciát. Előadja, hogy az egyesült államokbeli egyezség keretében vállalta a kliens-szerver kommunikációs protokollok licenciába adását, de ez nem vonatkozott a szerverek közötti kommunikációs protokollokra. A Határozat azzal, hogy előírja a szerverek közötti kommunikációs protokollok specifikációinak átadását, amelyek nagy részét nem írták le, azt eredményezné, hogy a szerverekhez való operációs rendszerek ágazatában a Microsoft technológiával látná el a versenytársait.

140 A Microsoft ezt követően kifejti egyrészt az egyesült államokbeli egyezség és a Sun Microsystems kötött megállapodás, másrészt a Határozat közötti különbséget.

141 Az egyesült államokbeli egyezség előírja a kliens-szerver kommunikációs protokollok licenciába adását, de kizárólag az ügyfélszámítógépekhez való Windows operációs rendszerrel való interoperabilitás biztosítása érdekében, míg a Határozat a fenti protokollok licenciába adását azon munkacsoportszerverekhez való operációs rendszerek tekintetében írja elő, amelyek az állományokkal és nyomtatással kapcsolatos, valamint a felhasználó- és felhasználócsoport-adminisztrációs szolgáltatásokat nyújtanak az ügyfélszámítógépekhez vagy szerverekhez való Windows operációs rendszerek számára.

142 A Bizottságnál egyedüli panaszosként fellépő Sun Microsystemsszel 2004 áprilisában kötött megállapodás egyrészt viszonosságon alapuló számos megállapodást tartalmaz, amelyek keretében a felek megállapodtak, hogy együttműködnek a termékek kifejlesztése során, és keresztlicencia-szerződést kötnek azokra, beleértve a Határozattal érintett kommunikációs protokollok licenciába adását is. A Microsoft kiemeli, hogy a keresztlicenciák a Sun Microsystems szellemi tulajdonához való hozzáférés formájában biztosítják számára az ellenértéket, és az utóbbit arra ösztönzik, hogy tartsa tiszteletben a Microsoftnak a licencia tárgyát képező technológiára vonatkozó szellemi tulajdonjogait. A megállapodások kölcsönössége biztosítja a Microsoft számára azt az ellenértéket, amely a Határozat által előírt kötelező licencia esetén hiányzik.

A termékek fejlesztésének szabadságáról

143 A Microsoft előadja, hogy a Határozat végrehajtása megfosztaná a termékek fejlesztésének lehetőségétől. A kommunikációs protokollok kötelező licenciája ugyanis végső soron meggátolná a termékei fejlesztésére vonatkozó döntések szabad meghozatalában. A Madnick‑Meyer-tanulmány szerint a fenti protokollok jövőbeli fejlesztése, és így a Microsoft innovációs képessége is kárt szenvedne. A Microsoft előadja, hogy amint a harmadik felek által előállított termékek függővé válnak a szerverekhez való Windows operációs rendszer koncepcionális jellegzetességeitől, ahelyett, hogy a nyilvánosságra hozott interfészekkel való funkcionalitást biztosítanák, a Microsoftnak kevesebb lehetősége lesz arra, hogy a termék fejlesztésének céljából változtasson a koncepción. A Bizottság által a 2004. július 21‑i észrevételekben előadott ezzel ellentétes állítások figyelmen kívül hagyják az üzleti realitást. Már az is nagy mérnöki kihívás a Microsoft számára, hogy a szerverekhez való Windows operációs rendszerek újabb verzióinak piacra bocsátása során biztosítsák a harmadik személyek által kifejlesztett szoftverek által használt több ezer nyilvánosságra hozott interfésszel való visszamenőleges kompatibilitást. Az újabb funkcionalitások hozzáadása, a működés javítása, a létező funkcionalitások biztonságossága és megbízhatósága sokkal nehezebb lenne, ha a harmadik felek szoftver programjai a Windows funkcionalitástól függnének a korábban bizalmasnak minősülő protokollok használata révén (a Madnick–Meyer-tanulmány, R.2. sz. és T.7. sz. melléklet).

A protokollok „megerősítésének” szükségességéről

144 A privát protokollokat nem az ismeretlen harmadik személyek szoftvertermékeiben történő felhasználásra tervezték. Következésképpen nagyszámú privát kommunikációs protokoll felfedése később hibás működéshez, összeomláshoz és biztonsági kockázatokhoz vezethet. A Microsoftnak ezért meg kell „erősítenie” a protokollokat a felelőtlen vagy rosszhiszemű felhasználás ellen, amely gyakran védelmi kód hozzáadását és jelentős további tesztelést tesz szükségessé a kommunikációs protokollokat alkalmazó termékek piacra helyezését megelőzően. Ebben a tekintetben a Határozat véglegesen meggátolja a Microsoftot abban, hogy a termékeit szabadon tetszése szerint fejlessze.

145 2004. augusztus 19‑i észrevételeiben a Microsoft továbbá előadja, hogy a kommunikációs protokollok specifikációinak a versenytársak részére való átadása – e protokollokat kizárólag arra tervezték, hogy a szerverekhez való Windows operációs rendszerek közötti kommunikációt biztosítsák ‑ műszaki sebezhetőségnek tenné ki a vevőket. Ebben a tekintetben a Microsoft az R.2. és T.7. sz. mellékletben csatolt Madnick–Meyer-tanulmányra hivatkozik. Az ilyen protokollok számos feltételezéssel élnek a munkacsoport szolgáltatásokat együttesen nyújtó, szerverekhez való operációs rendszerek belső működésére vonatkozóan. Következésképpen nincs olyan védelmi mechanizmusuk, amely abban az esetben lenne, ha a harmadik fél által előállított szoftvertermékkel való kommunikáció céljára tervezték volna őket. Bár a Microsoft számára lehetséges lenne a kommunikációs protokollok implementációjának jövőbeli „megerősítése”, több millió – szerverekhez való – Windows operációs rendszer van az ügyfelek hálózataiban, akik a protokollokat a jelenlegi állapotukban használják. E termékeinek a kommunikációs protokollok nem megfelelő használata elleni védelem biztosítása érdekében történő visszamenőleges módosítása nem tűnik megvalósíthatónak, mivel a védelmi mechanizmusok beépítése a már használatban lévő termékek széleskörű megváltoztatásával járna. A Microsoft előadja, hogy bár a Bizottság ironizál a „biztonság az átláthatatlanság útján” utalással (S.2. sz. melléklet), az ügyfelek nem lennének elragadtatva attól, ha a Határozatban elrendelt nyilvánosságra hozatal sebezhetővé tenné a szerverekhez való működő Windows operációs rendszereket (Madnick–Meyer-tanulmány, T.7. sz. melléklet). A protokollok bonyolultak, és a más munkacsoport kiszolgáló operációs rendszerbe való beépítésük esetén nagy a hiba kockázata. Az ilyen hiba jelentős adatelvesztéshez és adatromláshoz, valamint a Microsoftnak és ügyfeleinek okozott károkhoz vezethet. Felesleges hangsúlyozni, hogy a vevők komolyan veszik az adatvesztést és az adatromlást, és a Microsoft – különösen a társaság hírneve – kárt szenvedne, ha a jelenleg működő Windows operációs rendszerek sérülékennyé válnának a Microsoft kommunikációs protokolljainak helytelen használata miatt. A Bizottság álláspontja szerint „a Határozat megsemmisítése esetén minden kár visszafordítható”. A megsemmisítés ugyanakkor nem orvosolná az adatok elvesztését vagy romlását, és a Microsoft jó hírét sem állítaná helyre.

– A piaci feltételek visszafordíthatatlan megváltozása

146 A Microsoft álláspontja szerint a kötelező licencia visszafordíthatatlanul és számára hátrányosan megváltoztatná a fennálló piaci feltételeket. Úgy tűnik, hogy a Bizottság célja e feltételek megváltoztatása, hiszen a Határozat (695) preambulumbekezdése szerint „amennyiben a Microsoft versenytársainak hozzáférése lenne az interoperabilitáshoz szükséges információkhoz, amelyek átadását a Microsoft megtagadta, ezen információkat felhasználhatnák arra, hogy a saját termékeik javított funkcióit hozzáférhetővé tegyék a Windows-tartomány felépítését alkotó, interoperabilitáson alapuló összeköttetés-hálózat keretében”.

147 A piac visszafordíthatatlan megváltozásának alátámasztása érdekében a Microsoft előadja, hogy a tulajdonában lévő kommunikációs protokollok specifikációinak részletes vizsgálata, amelyre a kötelező licencia miatt lehetőség lesz, lehetővé teszi a versenytársak számára a szerverekhez való Windows operációs rendszerek tervezésével kapcsolatos fontos információk megismerését. Amint azt a Madnick–Meyer-tanulmány megállapítja: az egykor privát kommunikációs protokollok specifikációi valószínűsíthetően felfednének az operációs rendszerek belső tervezésére vonatkozó információkat is, mivel a protokollok gyakran az adott szoftverkódban való megvalósításuktól függnek. Az ilyen kommunikációs protokollok harmadik felek általi használata ezért számos részlet pontosítását vonná maga után, bár ezek a részletek rejtettek maradnának abban az esetben, ha a protokollokat a különböző szervereken futó azonos operációs rendszer példányai használják.

148 Az ilyen információk nagyarányú felfedése lehetővé tenné a Microsoft versenytársai számára, hogy a saját kiszolgáló operációs rendszereikben számos olyan funkcionalitást másoljanak le, amelyet a Microsoft a saját kutatás-fejlesztése során hozott létre. A fentiek miatt a Microsoftot érő kár túlmenne az adatok kötelező felfedésének körén, valamint a munkacsoportszerverekhez való operációs rendszerek piacán, sőt a kötelező licencia területi hatályán is.

Az érdekek egyensúlyáról

149 Először is a Microsoft előadja, hogy a Közösségeknek a hatékony korrekciós intézkedés elrendelésében megnyilvánuló érdeke nem követeli meg a Határozat 5. cikkének a)–c) pontjának azonnali végrehajtását.

150 Mivel az EK 82. cikk célja „a fogyasztók érdekeinek, és nem a versenytársak helyzetének védelme” (az IMS Health kontra Bizottság ügyben hozott végzés [hivatkozás a 133. pontban] 145. pontja), jelentős súlyt kell helyezni arra a tényre, hogy a fogyasztókat nem érte hátrány. A jelen ügyben a fogyasztók élvezik a különféle interoperabilitási megoldások előnyeit. Így a Bizottság előtt folyó eljárás öt éve alatt egyetlen vállalkozás sem jelentette ki, hogy szervereihez a Windowstól eltérő operációs rendszert akart választani, de az interoperabilitási megfontolások miatt mégis kénytelen volt a Windows operációs rendszer mellett dönteni.

151 A Microsoft szerint a Határozat 5. cikkében meghatározott korrekciós intézkedés végrehajtása nem szükséges, mivel versenytársainak nincsen sürgősen szükségük a kommunikációs protokollokhoz való hozzáférésre. A Microsoft továbbá előadja, hogy a Bizottság sem állítja azt, hogy a Határozat 5. cikke végrehajtásának felfüggesztése esetében rövidtávon megszűnne a munkacsoportszerverekhez való operációs rendszerek eladói közötti verseny.

152 Ebben a tekintetben a Microsoft előadja, hogy versenytársainak termékei jelenleg is versenyképesek; ennek alátámasztására több tanulmányt és előrejelzést idéz a Linux, a UNIX és a Novell vonatkozásában.

153 Ezenkívül a Microsoft előadja, hogy a Bizottság nem alapozta meg a Határozat 5. cikke szerinti korrekciós intézkedés és a munkacsoportszerverekhez való operációs rendszerek forgalmazóinak esetleges kérései közötti kapcsolat fennállását. A Microsoft előadja, hogy sem a Sun Microsystems, sem a Novell, sem a Free Software Foundation/Samba nem kérte, hogy licenciába adja nekik a tulajdonában lévő kommunikációs protokollokat.

154 Az az előny, amelyhez a versenytársak jutnának abban az esetben, ha lehetőségük lenne annak felfedezésére, hogy a Microsoft milyen módon oldott meg egyes, a szerverekhez való operációs rendszerek tervezésével kapcsolatos problémákat, nem lehet fontosabb, mint a Microsoftnak a saját technológiája megvédéséhez fűződő jogos érdeke. Az érdekek mérlegelése során a hatékony verseny fenntartásában megnyilvánuló közérdek nyilvánvalóan előbbre való, mint a Microsoft versenytársainak érdekei.

155 Nem áll fenn annak a kockázata, hogy a Határozat 5. cikke végrehajtásának felfüggesztése esetén a szerverekhez való operációs rendszereket forgalmazó versenytársak kilépnének a piacról. A Microsoft versenytársai évek óta licenciába adták ügyfeleik részére az operációs rendszereiket, anélkül hogy a kommunikációs protokollok specifikációihoz hozzáférést biztosítottak volna, amit pedig a Határozat előír a Microsoft számára. A Microsoft a fentiek alátámasztására különböző, egyes versenytársaira vonatkozó adatokat terjeszt elő.

156 A Microsoft szerint végül nem megalapozott az, hogy a Határozat végrehajtása sürgős lenne, hiszen a közigazgatási eljárás – amelynek során a Bizottság értékelése folyamatosan változott – öt évig tartott.

157 Másodszor a Microsoft előadja, hogy az érdekek mérlegelése során figyelembe kell venni a Közösség által nemzetközi egyezményekben – köztük a TRIPS-egyezményben – vállalt kötelezettségeket, valamint a kereset megalapozottságát. Ez utóbbival kapcsolatosan a Microsoft úgy véli, hogy a Bíróság elnöke által a C‑481/01. P(R) sz., NDC Health kontra IMS Health és Bizottság ügyben 2002. április 11‑én hozott végzés [EBHT 2002., I‑3401. o.] alapján az érdekek mérlegelése során figyelembe kell venni a kereset megalapozottságát. A jelen ügyben különösen világos, hogy a Bizottság nem alapozta meg azokat az ítélkezési gyakorlatban lefektetett feltételeket (az IMS Health ügyben hozott ítélet [hivatkozás a 99. pontban]), amelyek teljesülése esetén az erőfölényben lévő vállalkozás köteles licenciát adni a versenytársai részére.

158 Végül a Microsoft emlékeztet arra, hogy a Határozat elfogadását követően a Sun Microsystems megállapodást kötött a Microsofttal, amely tisztáz minden, a Bizottsághoz benyújtott panaszban felvetett problémát. Tehát amíg az alapeljárás függőben van, nincsen azonnali szükség a Határozat végrehajtására.

159 Az ACT előadja, hogy a korrekciós intézkedések végrehajtása súlyos és helyrehozhatatlan kárt okozhat a tagjainak az EGT-ben meglévő szellemi tulajdonjogainak erejében és értékében.

160 Az ACT először is kifejti, hogy a korrekciós intézkedés azonnali végrehajthatósága olyan precedenst teremtene a szellemi tulajdonjogok kötelező licenciájának területén, amely gyorsan és jelentősen csökkentené tagjai szellemi tulajdonjogainak értékét. Ebben a tekintetben az ACT előadja, hogy a Bizottság a Közösségre a TRIPS-egyezmény 13., 31. és 39. cikke alapján háruló kötelezettséggel összeegyeztethetetlen módon értelmezte és alkalmazta az EK 82. cikket.

161 Másodszor az ACT előadja, hogy a korábban a Microsoft kizárólagos tulajdonában lévő kommunikációs protokollok felfedése az ügyfélszámítógépekhez és szerverekhez való Windows operációs rendszerek labilitását eredményezné, és ez súlyos