ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
50

Először is meg kell vizsgálni, hogy a Direktor valamely közigazgatási jogi aktusát megtámadni kívánó mezőgazdasági termelőnek személyesen részt kell-e vennie a bírósági eljárásban. Ezzel kapcsolatosan a Bírósághoz benyújtott észrevételekből kitűnik, hogy az Agrokonsultinghoz hasonló helyzetben lévő jogalany nem köteles személyesen megjelenni a tárgyaláson, hanem ügyvéddel, házastárssal, első fokú felmenő ági vagy lemenő ági rokonnal, jogtanácsossal vagy jogi képzettségű alkalmazottal is képviseltetheti magát. A bolgár kormány hozzáfűzi, hogy a jogalany költségmentességben részesülhet, amennyiben bizonyított, hogy nem tudja fedezni az ügyvédi díjat. Ezenfelül a bolgár kormány szerint az ilyen perekben a pernyertes fél költségeit – ideértve az ügyvédi díjat is – megtérítik, amennyiben a szóban forgó fél ezt kérte. A felperes költségeit akkor is megtérítik, ha a bíróság az eljárást a megtámadott közigazgatási jogi aktus visszavonása miatt megszünteti. Egyébiránt a Direktor szerint az általa hozott aktusokra vonatkozó keresetek keretében a felperes azon állítása, hogy a megtámadott jogi aktus jogsértő, elegendő ahhoz, hogy az ezen aktus jogszerűségével kapcsolatos bizonyítási teher a közigazgatási szervre háruljon. A kérdést előterjesztő bíróság feladata – amely, a Bírósággal ellentétben, az EUMSZ 267. cikk alapján joghatósággal rendelkezik a bolgár jog értelmezésére –, hogy ezeket az állításokat a szükséges mértékben megvizsgálja.
12

E körülményekre tekintettel a Juzgado de lo Mercantil no 1 de Granada úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: „1) Abban az esetben, ha a bírósági eljárás olyan fizetésképtelenségi eljárás, amely az adós fizetésképtelenségének megállapítása nyomán indult, úgy kell-e értelmezni a [2006/112 irányelv] 199. cikke (1) bekezdésének g) pontját, amely rögzíti, hogy »[a] tagállamok előírhatják, hogy a héa megfizetésére azon adóalany kötelezett, aki részére a következő termékértékesítések vagy szolgáltatások bármelyikét teljesítették: [...] g) ingatlanvagyonnak a végrehajtó által kényszereladási eljárás keretében történő értékesítése«, hogy az kizárólag azokra a tulajdonátruházásokra vonatkozik, amelyek pontosan megfelelnek az eljárás felszámolási jellegének vagy az eljárás felszámolási szakaszában bonyolódnak, és ennek megfelelően az érintett ingatlanok ilyen elidegenítésére az adós vagyonának teljes felszámolása következtében kerül sor, vagy tekintettel arra, hogy a fizetésképtelenségi eljárás egyéb lehetőségek mellett akár a fizetésképtelenségi eljárás alatt álló cég felszámolásával is végződhet, az magában foglal minden, a fizetésképtelen adós által a fizetésképtelenségi eljárás során megvalósított ingatlanátruházást? 2) Úgy kell-e értelmezni a [2006/112 irányelv] 199. cikke (1) bekezdésének g) pontját, hogy az általa hivatkozott »kényszereladási eljárás« alatt az olyan, hitelezők részvételével, bíróság által lefolytatott fizetésképtelenségi eljárásokat is érteni kell, amelyek során a vagyon kötelező értékesítésére irányuló szakaszon kívül és pusztán célszerűségi okokból kerül sor egy vagy több vagyontárgy önkéntes értékesítésére; vagy éppen ellenkezőleg, az csak a végrehajtási eljárásokra vonatkozik, amelyek célja a végrehajtási eljárás adósa vagyontárgyainak értékesítése? 3) Utóbbi esetben, ha a [2006/112 irányelv] 199. cikke (1) bekezdésének g) pontja szigorúan csak a végrehajtási eljárásokra vonatkozik, amelyeknek célja a végrehajtási eljárás adósa vagyontárgyainak értékesítése, értelmezhető-e úgy a hivatkozott fogalom, hogy az kizárja a héakötelezettség megfordítását minden olyan esetben, amikor a fizetésképtelen adós ingatlanának értékesítésére célszerűségi okokból és a hitelezők érdekében, valamint a teljes vagyonának értékesítésére irányuló eljárás keretein kívül kerül sor, amire tekintettel tehát figyelmen kívül kell hagyni azt a nemzeti jogszabályt, amely kiterjeszti a 2006/112 irányelv 199. cikke (1) bekezdése g) pontjának hatályát olyan tényállásokra, amelyeket ez a rendelkezés nem foglal magában?”
4

Az 1330/2008 rendelet melléklete 1. pontjának értelmében az említett felvétel a következőképpen indokolható: „[...] Egyéb információk: a) [...]; b) A Libyan Islamic Fighting Group […] [a továbbiakban: LIFG] képviseletében pénzgyűjtő tevékenységben vesz részt; c) Az LIFG-n belül vezető beosztásokat töltött be az Egyesült Királyságban; d) Kapcsolatban áll a SANABEL Relief Agency következő igazgatóival: Ghuma Abd’rabbah, Taher Nasuf és Abdulbaqi Mohammed Khaled, valamint az LIFG tagjaival az Egyesült Királyságban, ideértve Ismail Kamokát is, aki az LIFG magas beosztású tagja az Egyesült Királyságban, és akit 2007 júniusában a terrorizmus finanszírozásának vádjával az Egyesült Királyságban elítéltek.”
22

Ilyen körülmények között az Administrativen sad Plovdiv felfüggesztette az eljárását, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé: „1) Összhangban van-e a 2006/112/EK tanácsi irányelv 168. cikkének a) pontjával és 176. cikkével az olyan szabályozás, mint amelyet a [ZDDS] 70. cikke (1) bekezdésének 2. pontja tartalmaz, amely szerint nem ismerhető el az adóalanynak az igénybe vett szállítási szolgáltatások, valamint a beszerzett munkaruházat és védőeszközök, továbbá a szolgálati utakkal kapcsolatban viselt költségek utáni héa levonásához való joga, mert e termékeket és szolgáltatásokat ingyenesen biztosítják olyan természetes személyeknek, akik az adóalanynak dolgozó munkavállalók, ha az alábbi körülményeket is figyelembe vesszük: a) az adóalany nem kötött munkaszerződést a munkavállalókkal, hanem őket a közte és egy másik, a foglalkoztatottak munkáltatójának minősülő adóalany között fennálló, a »személyzet rendelkezésre bocsátásával« kapcsolatos szerződéses jogviszony alapján alkalmazza; b) az igénybe vett szállítási szolgáltatásokat a munkavállalóknak a különböző helységekben lévő gyülekezőhelyek és a munkavégzés helye közötti szállításához használják fel, és nem áll a munkavállalók rendelkezésére a munkavégzés helyére történő utazás céljából szervezett tömegközlekedési lehetőség; c) a munkaruházat és a védőeszközök biztosítását a [munka törvénykönyve] és a [munkahelyi egészségvédelemről és biztonságról szóló törvény] írja elő; d) a szállítási szolgáltatások, a munkaruházat, a védőeszközök és a szolgálati utakkal kapcsolatos költségek tekintetében nem lenne vitatott a héa levonása, ha e termékeket és szolgáltatásokat a munkáltató biztosította és nyújtotta volna a foglalkoztatottaknak. A jelen esetben azonban a termékeket olyan adóalany szerezte be, és a szolgáltatásokat olyan adóalany vette igénybe, amely ugyan nem minősül munkáltatónak, de a személyzet rendelkezésre bocsátására vonatkozó szerződés alapján ő hasznosítja a munkát, és viseli az azzal kapcsolatos költségeket? 2) Lehetőséget biztosít-e a 2006/112 irányelv 176. cikke a tagállamoknak arra, hogy az Európai Unióhoz történő csatlakozásuk időpontjában az adólevonási jog gyakorlása tekintetében olyan korlátozó feltételt vezessenek be, mint amelyet a héatörvény 70. cikke (1) bekezdésének 2. pontja tartalmaz, mégpedig azt, hogy »a termékeket vagy szolgáltatásokat ingyenes ügyletekhez kívánják felhasználni«, ha a csatlakozás időpontjáig hatályos törvény ilyen korlátozást nem írt elő kifejezetten? 3) Az előző kérdésre adandó igenlő válasz esetén ebből az következik-e, hogy a beszerzett termékeket és igénybe vett szolgáltatásokat »ingyenes ügyletekhez« kívánják felhasználni, ha azokat a gazdasági tevékenység céljából vásárolták, felhasználásukhoz azonban jellegüknél fogva szükséges, hogy azokat az adóalany vállalkozásában dolgozó munkavállalók rendelkezésére bocsássák?”
2

E kérelmet az egyrészről a Specsavers International Healthcare Ltd, a Specsavers BV, a Specsavers Optical Group Ltd és a Specsavers Optical Superstores Ltd (a továbbiakban együtt: Specsavers-csoport), másrészről az Asda Stores Ltd (a továbiakban: Asda) között a Specsavers-csoport által lajstromoztatott védjegyek állítólagos sérelme tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
6

A hírközlés, továbbá a távközlési és a rádiós és televíziós rendszerekre vonatkozó szabályozás felügyeleti hatóságának létrehozásáról szóló, 1997. július 31-i 249. sz. törvény (legge n. 249 – Istituzione dell’Autorità per le garanzie nelle comunicazioni e norme sui sistemi delle telecomunicazioni e radiotelevisivo; a GURI 1997. július 31-i, 177. száma) 6. cikkének (2) bekezdése kifejezetten hivatkozott a többi hatóság esetében már szabályozott járuléki rendszerre, ezenkívül rögzítette azt a lehetőséget, hogy ezt az eszközt – a tevékenység folytatásának költségeit is figyelembe vevő szempontok szerint, és amennyiben szükséges – az AGCOM által a törvényi rendelkezések alapján nyújtott szolgáltatások, köztük a gazdasági szereplők nyilvántartásának vezetése díjának bevezetésére is igénybe vegyék.
7

A módosításokat követően a 2006. augusztus 4-i 248. sz. törvénnyel törvénnyé alakított, a gazdasági és szociális fellendülés, a közkiadások korlátozása és ésszerűsítése, valamint a bevételekkel és az adóelkerülés elleni küzdelemmel kapcsolatos beavatkozások érdekében szükséges sürgős rendelkezésekről szóló, 2006. július 4-i 223. sz. törvényerejű rendelet (decreto-legge n. 223 – Disposizioni urgenti per il rilancio economico e sociale, per il contenimento e la razionalizzazione della spesa pubblica, nonchè interventi in materia di entrate e di contrasto all’evasione fiscale, a GURI 2006. július 4-i 153. száma; a továbbiakban: 223/2006. sz. törvényerejű rendelet) 2. cikke értelmében: „(1) A szabad verseny, valamint a személyek és szolgáltatások szabad mozgása közösségi alapelveivel összhangban, továbbá annak biztosítása céljából, hogy a fogyasztóknak tényleges választási lehetőségük legyen jogaik gyakorlása és a piacon kínált szolgáltatások összehasonlítása során, a jelen rendelet hatálybalépésének időpontjától hatályon kívül kerül minden olyan törvényi és rendeleti rendelkezés, amely a szabadfoglalkozású tevékenységek és szellemi foglalkozások vonatkozásában az alábbiakat írja elő: a) kötelező rögzített vagy minimális díjszabások, valamint a kitűzött célok megvalósulásától függő tiszteletdíjak megállapításának tilalma; [...] (3) Az (1) bekezdésben foglaltakat érintő etikai vagy szerződéses szabályokat, valamint a magatartási kódexeket 2007. január 1-jéig kell kiigazítani, ideértve azon intézkedések elfogadását is, amelyek a szakmai szolgáltatások minőségét hivatottak biztosítani. Kiigazítás hiányában, a fenti naptól az (1) bekezdésben foglaltakkal ellentétes szabályok semmisek.”
25

Márpedig, amint a Bíróság elé terjesztett iratanyagból, valamint a svéd kormány által a tárgyaláson kifejtett magyarázatokból is kitűnik, az alapeljárásban előterjesztett keresetek nem kapcsolódnak szorosan fizetésképtelenségi eljáráshoz, azokat ugyanis azt követően nyújtották be, hogy a Copperhillt reorganizációs eljárás alá vonták. Meg kell állapítani mindenesetre, amint arra a Bizottság is felhívja a figyelmet, hogy a felszámoló nem rendelkezik kizárólagos jogosultsággal az alapügyben szóban forgó keresetek benyújtására, amely jogosultságot a vállalkozás valamennyi hitelezője érdekében kellene gyakorolnia, hanem az ÖFAB szabadon élhet e joggal saját érdekében.
32

Ezzel szemben még annak feltételezetése esetén is, hogy ez a különös szabály alkalmazandó az alapeljárás körülményeire, amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a Martini ténylegesen az alapügyben szóban forgó kukorica behozatala tekintetében eltérő biztosítéki szinteket előíró több engedélyt mutatott be, meg kell állapítani, hogy az 1291/2000 rendelet 35. cikke (4) bekezdése c) pontja utolsó részének értelmében vett, az „importra alkalmazandó legalacsonyabb mérték” kifejezés – általános jellegére tekintettel – olyan helyzetre is vonatkozik, amelyben a száz százalékos vámtételű importokra vonatkozó engedély kiadásakor alkalmazott biztosítéki szint alacsonyabb a 958/2003 rendelettel létrehozott preferenciális rendszer alapján kiadott nulla vámtételű importokra vonatkozó engedély kiadásakor alkalmazandónál.
35

Először is a 3665/87 rendelet 5. cikke (1) bekezdésének első albekezdésével kapcsolatban a visszatérítés kifizetésének feltétele azonfelül, hogy a termék ténylegesen elhagyta az Unió vámterületét, az is, hogy azt egy harmadik célországba importálták (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott First City Trading és társai ügyben hozott ítélet 27. pontját és a fent hivatkozott SGS Belgium és társai ügyben hozott ítélet 40. pontját). Az alapügy tényállásának idején fennálló hatályos uniós szabályozás ugyanis kizárólag objektív szempontok alapján rendelkezik az export-visszatérítés nyújtásáról, különösen az exportált termék mennyiségére, jellegére és jellemzőire, valamint földrajzi rendeltetési helyére tekintettel (a C-210/00., Käserei Champignon Hofmeister ügyben 2002. július 11-én hozott ítélet [EBHT 2002., I-6453. o.] 40. pontja).
31

A jelen ügyben nem vitatott, hogy a Metro által használt „cash and carry” rendszer keretében maga az ügyfél végzi a megvásárolt termékek elszállítását, amely termékeket magán- vagy kereskedelmi célú használatra is szánhatnak, és – ha az ügyfél svéd – nemcsak Svédországban, hanem Dániában is használhatnak.
20

E körülmények között a Nejvyšší správní soud úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1. A következő egészségre vonatkozó állítás: »a termék kalciumot és D3-vitamint is tartalmaz, amelyek hozzájárulnak a csontritkulás kialakulása és a csonttörések egyik kockázati tényezőjének csökkentéséhez«, abban az esetben is az […] 1924/2006/EK […] rendelet 2. cikke (2) bekezdésének 6. pontja szerinti, betegségek kockázatának csökkentésével kapcsolatos állítás-e, ha ebben az állításban kifejezetten nem szerepel az, hogy a termék fogyasztása jelentősen csökkenti az említett betegség kialakulásának valamely kockázati tényezőjét? 2. Az […] 1924/2006/EK […] rendelet 28. cikkének (2) bekezdése szerinti védjegy vagy márkanév fogalma magában foglalja a termék csomagolásán található kereskedelmi kommunikációt is? 3. Úgy kell-e értelmezni az […] 1924/2006/EK […] rendelet 28. cikkének (2) bekezdése szerinti átmeneti rendelkezést, hogy az a 2005. január 1-je előtt létező (bármely) élelmiszerre vonatkozik, vagy pedig úgy, hogy az azokat az élelmiszereket érinti, amelyekhez védjegyet vagy márkanevet rendeltek, és azok e formában léteztek az ezt megelőző időpontban?”
i.

[az Osztrák Köztársaság, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmány (HL 1994. C 241., 21. o. és HL 1995. L 1., 1. o.; a továbbiakban: csatlakozási okmány)] 144. és 172. cikke sérelme nélkül, minden támogatás, amely a Szerződésnek az érintett tagállamokban történő hatálybalépését megelőzően már létezett, vagyis az olyan támogatási programok és egyedi támogatások, amelyeket a Szerződés hatálybalépése előtt vezettek be, és azt követően is alkalmazhatók;
39

E tekintetben meg kell állapítani, hogy – amint az az említett irányelv (7) preambulumbekezdéséből is következik – ez az irányelv olyan általános jogi keretet hoz létre, amely előnyös a szolgáltatások széles köre számára, miközben figyelembe veszi a tevékenységek és szakmák valamennyi típusának sajátosságait és szabályozási rendszerét, valamint egyéb közérdekű célokat is, a közegészség védelmét is beleértve. Ebből következik, hogy az uniós jogalkotó kifejezetten megpróbálta biztosítani az egyrészt a szolgáltatásnyújtók letelepedési szabadsága, valamint a szolgáltatások szabad mozgása akadályai megszüntetésének célkitűzése és másrészt bizonyos érzékeny, különösen az emberi egészség védelméhez kapcsolódó tevékenységek sajátosságai megőrzésének követelménye közötti egyensúly tiszteletben tartását.
62

A Bizottság szerint a határ menti ingázó munkavállalók nemcsak, hogy kapcsolatban állnak a luxemburgi társadalommal, hanem a Luxemburgban kifejtett tevékenységük által be is illeszkedtek oda. Mivel e kapcsolat fennáll, a tartózkodási helyre vonatkozó feltétel nem szükséges és nem is megfelelő annak biztosításához, hogy e munkavállalók gyermekei, akiknek a felsőfokú tanulmányait az alapügyben szóban forgó támogatás segítségével finanszírozzák, szoros kapcsolatot tartsanak fenn az e támogatást nyújtó tagállammal.
42

A 2008/95 irányelv megtiltja, hogy a tagállamok az ezen irányelvben szereplőktől eltérő megtagadási vagy törlési okokat vezessenek be, amit megerősít az irányelv (8) preambulumbekezdése is, amely szerint kimerítően fel kell sorolni a védjegy lajstromozását kizáró, illetve annak törlésére alapot adó – például a védjegy korábbi jogokkal való ütközésével kapcsolatos – okokat, még akkor is, ha a tagállamok egyes okok fenntartásáról, illetve azoknak jogszabályban történő bevezetéséről szabadon dönthetnek.
17

A Bíróság megállapította azt is, hogy amennyiben az ilyen nemzeti szabályozás tárgyából kitűnik, hogy e szabályozás célját tekintve kizárólag olyan részesedésekre alkalmazandó, amelyek lehetővé teszik, hogy irányítást biztosító befolyást gyakoroljanak az érintett társaság döntéseire és meghatározzák annak tevékenységét, sem az EK 43. cikkre, sem az EK 56. cikkre nem lehet hivatkozni (a fent hivatkozott Test Claimants in the FII Group Litigation ügyben hozott ítélet 98. pontja).
35

Ilyen körülmények között az Administrativen sad – Varna akként határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Értelmezhető‑e úgy a [héairányelv] 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja, hogy valamely befektetett immateriális eszköznek egy bérelt vagy használatba adott vagyontárgy felszerelési költségeinek átvállalása ellenében történő megszerzése akkor is a felszerelési szolgáltatás ellenértékét képezi, ha a vagyontárgy tulajdonosa a szerződés alapján nem köteles díjat fizetni? 2) Ellentétes‑e a [héairányelv] 2. cikke (1) bekezdésének c) pontjával és 26. cikkével az olyan nemzeti rendelkezés, amely szerint az ingyenesen végzett, bérelt vagy használatba adott vagyontárgy felszerelésére irányuló szolgáltatásnyújtás minden esetben adóztatandó ügyletnek tekintendő? Az alapügy körülményei között jelentőséggel bír‑e az e kérdésre adandó válasz szempontjából, hogy — az ingyenesen végzett szolgáltatásnyújtást teljesítő személy gyakorolta a felszerelési munkák elvégzéséhez felhasznált termékek és szolgáltatások után fizetendő héa levonásához való jogát, amelyet még meg sem tagadtak tőle jogerőssé vált adóellenőrzési határozattal; — a társaság az adóellenőrzés időpontjában még nem kezdett az ingatlanokkal adóköteles tevékenység folytatásába, a szerződések mindazonáltal még hatályban vannak? 3) Ellentétes‑e a [héairányelv] 62. és 63. cikkével az olyan nemzeti rendelkezés, amely szerint az adóztatandó tényállás az ügylet esetében nem a szolgáltatásnyújtás teljesítésének (a konkrét esetben a felszerelési munkák elvégzésének) időpontjában, hanem a vagyontárgynak a szerződés megszűnésekor vagy a használat megszüntetésekor felszerelt állapotban történő tényleges visszaadásának időpontjában valósul meg? 4) Az első és a második kérdésre adandó nemleges válasz esetén: a [héairányelv] VII. címének mely rendelkezése alapján állapítandó meg a héa alapja, ha az ingyenes ügylet nem tartozik az irányelv 26. cikkének hatálya alá?”
12

Ugyanezen rendelet 70. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) Ezt a cikket kell alkalmazni a különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátásokra is, amelyek olyan jogszabályokban kerülnek megállapításra, amelyek – személyi hatályuk, célkitűzéseik és/vagy a jogosultságra vonatkozó feltételeik miatt – a 3. cikk (1) bekezdésében említett szociális biztonsági jogszabályok, valamint a szociális segélyezés jellegzetességeit egyaránt magukban hordozzák. (2) E fejezet alkalmazásában a »különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátás« az az ellátás, amelynek: a) célja, hogy: i) a 3. cikk (1) bekezdésében említett szociális biztonsági ágak által fedezett kockázatok kiegészítő, helyettesítő vagy járulékos fedezetéül szolgáljon, és az érintett személyeknek minimum megélhetési jövedelmet biztosítson az érintett tagállam gazdasági és társadalmi helyzetére is figyelemmel; ii) a fogyatékossággal élők részére kifejezetten különös védelmet biztosítson, szoros kapcsolatban az érintett személy szociális környezetével az érintett tagállamban, és b) amely esetében a finanszírozás kizárólag a kötelező, az általános közkiadások fedezésére szolgáló adóbevételből származik, valamint az ellátások nyújtásának és kiszámításának feltételei a kedvezményezett tekintetében nem függnek semmiféle járulékfizetéstől. A járulékalapú ellátások kiegészítésére szolgáló ellátások azonban egyedül ezen az alapon nem minősülnek járulékalapú ellátásnak, és c) amely szerepel a X. melléklet felsorolásában. (3) A 7. cikk és e cím más fejezetei nem vonatkoznak az e cikk (2) bekezdésében említett ellátásokra. (4) A (2) bekezdésben említett ellátások kizárólag abban a tagállamban nyújthatók, az ilyen tagállam jogszabályainak megfelelően, amelyben az érintett személy lakóhellyel rendelkezik. Az ilyen ellátásokat a lakóhely szerint illetékes intézmény nyújtja, saját költségén.”
29

Végeredményben az 1346/2000 rendelet (30) preambulumbekezdésének különösen német (Zum Schutz solcher Personen, die […] eine Zahlung an den Schuldner leisten), angol (In order to protect such persons who make a payment to the debtor) és svéd (För att skydda sådana personer som infriar en skuld hos gäldenären) nyelvi változata kimondja, hogy az e rendelet 24. cikkének (1) bekezdése szerinti különleges helyzet a fizetésképtelenségi eljárás alatt álló adós számára teljesített kifizetés.
7

Az említett rendelet „Általános szabályok” címet viselő 13. cikke kimondja: „(1) A 14c. és 14f. cikkre is figyelemmel, a rendelet hatálya alá tartozó személyekre csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni. (2) A 14–17. cikk rendelkezéseire is figyelemmel: a) egy tagállam területén alkalmazott személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik még abban az esetben is, ha egy másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, vagy ha az őt alkalmazó vállalkozás vagy magánszemély székhelye vagy lakóhelye egy másik tagállam területén található; […]”
33

Márpedig, még ha feltételezzük is, hogy a nemzeti jog – ahogyan azt a német kormány állítja a nemzeti szabályozása kapcsán – előírja, hogy az érintett harmadik országbeli állampolgárt tájékoztatni kell arról a lehetőségről, hogy a vele szemben elrendelt beutazási tilalom időbeli korlátozását kérheti, és feltéve, hogy az illetékes nemzeti hatóságok mindig tiszteletben is tartják ezt a tájékoztatási kötelezettséget, mindazonáltal nincsen biztosítva, hogy ez az állampolgár ténylegesen elő is fog terjeszteni egy ilyen kérelmet. Ilyen kérelem hiányában nem állapítható meg, hogy a 2008/115 irányelv 11. cikke (2) bekezdésében kitűzött cél teljesült volna.