T‑132/07. sz. ügy

Fuji Electric Co. Ltd

kontra

Európai Bizottság

„Verseny – Kartellek – A gázszigetelt kapcsolóberendezésekre vonatkozó projektek piaca – Az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének megsértését megállapító határozat – A piac felosztása – A jogsértés bizonyítása – A jogsértő magatartás betudhatósága – A jogsértés időtartama – Bírságok – Enyhítő körülmények – Együttműködés”

Az ítélet összefoglalása

1. Verseny – Kartellek – Vállalkozás – Fogalom – Gazdasági egység – A jogsértések betudhatósága

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)

2. Verseny – Közösségi szabályok – Jogsértések – Betudhatóság

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)

3. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – A jogsértésnek és a jogsértés időtartamának a Bizottságra háruló bizonyítása – A bizonyítási teher terjedelme

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)

4. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – Bizonyítási mód – Bizonyítékok csoportjának igénybevétele

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)

5. Verseny – Kartellek – Bizonyítás – Valamely dokumentum bizonyító erejének értékelése – Szempontok

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)

6. Közösségi jog – Elvek – Alapvető jogok – Az ártatlanság vélelme – Versenyfelügyeleti eljárás – Alkalmazhatóság

(Egységes Európai Okmány, preambulum; EU 6. cikk, (2) bekezdés; EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk; az Európai Unió Alapjogi Chartája, 47. cikk)

7. Verseny – Kartellek – Versenyellenes célú találkozókon való részvétel

(EK 81. cikk; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)

8. Verseny – Közigazgatási eljárás – Kifogásközlés – Válaszadási kötelezettség – Hiány

(1/2003 tanácsi rendelet, 18. cikk)

9. Megsemmisítés iránti kereset – Elfogadhatóság – Természetes vagy jogi személyek – A kifogásközlés címzettjeként megjelölt vállalkozás által azon ténybeli vagy jogi elemeknek a közigazgatási eljárásban való elismerése, amelyek igazolják a jogsértés e vállalkozásnak való betudását – A jogorvoslathoz való jog gyakorlásának korlátozása – A jogszerűség alapelvének és a védelemhez való jog tiszteletben tartása alapelvének megsértése

(EK 81. cikk és EK 230. cikk, negyedik bekezdés; az Európai Unió Alapjogi Chartája, 47. cikk és 52. cikk, (1) bekezdés)

10. Intézmények jogi aktusai – Indokolás – Kötelezettség – Terjedelem – A versenyszabályokat alkalmazó határozat

(EK 81. cikk; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)

11. Megsemmisítés iránti kereset – Jogalapok – Lényeges eljárási szabályok megsértése – A bíróság által hivatalból történő vizsgálat

(EK 81. cikk és EK 230. cikk; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)

12. Verseny – Közösségi szabályok – Leányvállalat által elkövetett jogsértés – Az anyavállalatnak való betudás – A Bizottságra háruló bizonyítási teher

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)

13. Verseny – Bírságok – Összeg – A Bizottság mérlegelési jogköre – A Törvényszék korlátlan felülvizsgálati jogköre – A bírságot kiszabó határozatban nem említett további információk figyelembevételének lehetősége

(EUMSZ 263. és EUMSZ 264. cikk; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (4) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés, a) pont)

14. Verseny – Közigazgatási eljárás – A védelemhez való jog tiszteletben tartása – Kifogásközlés – A kifogásközlés megküldését követően további bizonyítékok előterjesztése – Megengedhetőség – Feltételek

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

15. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – A bírság alóli mentesítés vagy a bírság csökkentése az eljárás alá vont vállalkozás együttműködése miatt – A jogsértés Bizottság általi megállapítását megkönnyítő magatartás szükségessége

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés; 2002/C 45/03 bizottsági közlemény, 26. pont)

1. Az EK 81. cikk (1) bekezdésének – amely megtiltja a vállalkozásoknak olyan megállapodások kötését vagy olyan összehangolt magatartásokban való részvételt, amelyek hatással lehetnek a tagállamok közötti kereskedelemre, és amelyek célja vagy hatása a belső piacon a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása – olyan gazdasági egységek a címzettjei, amelyek meghatározott hosszú távú gazdasági célt követő személyi, materiális és immateriális összetevők egységes szervezetét jelentik, amely szervezet hozzájárulhat az e rendelkezésekben említett jogsértés elkövetéséhez.

Az EK 81. cikk alapján hozott határozatok címzettjeinek – a határozatok alkalmazása és végrehajtása céljából – azonban jogi személyiséggel rendelkező jogalanyoknak kell lenniük. Így, amikor a Bizottság az EK 81. cikk (1) bekezdése alapján határozatot hoz, meg kell határoznia azt vagy azokat a természetes vagy jogi személyt vagy személyeket, aki(k) vagy amely(ek) felelőssé tehetők a szóban forgó vállalkozás magatartásáért, valamint ez alapján szankcionálhatók, és a határozat címzettje(i) lesz(nek).

(vö. 56–57. pont)

2. Ha több személy tartható személyesen felelősnek a versenyjog értelmében egy és ugyanazon vállalkozás jogsértésben való részvétele miatt, az említett jogsértésért egyetemlegesen felelősnek kell őket tekinteni.

Ezenkívül egy és ugyanazon vállalkozás jogsértésben való részvétele miatt személyesen és egyetemlegesen felelősnek tekinthető az a személy, akinek közvetlen felelőssége vagy irányítása alatt állt a vállalkozás a jogsértés elkövetésének az időpontjában, és az a személy, aki – mivel ténylegesen irányítási jogkört gyakorolt az első felett, és meghatározta annak piaci magatartását – közvetve ugyanezen vállalkozást irányította a jogsértés elkövetésének időpontjában.

Ebből következik, hogy a személyes felelősség elvét, amely szerint valamely személy csak a saját tetteiért tehető felelőssé, úgy kell értelmezni, hogy az vonatkozik a vállalkozást a jogsértés elkövetésének időpontjában közvetlenül irányító személy és az e vállalkozást ugyanebben az időszakban közvetve irányító személy személyes felelősségére is.

(vö. 58–59., 153. pont)

3. Ami a bizonyítási terhet illeti, egyrészt a versenyjog megsértését állító fél vagy hatóság feladata a jogsértést megalapozó tényállás jogilag megkövetelt módon történő bizonyítása, másrészt a jogsértés megállapítása ellen védekezésül felhozott jogalapra hivatkozó vállalkozás feladata annak bizonyítása, hogy fennállnak a védekezésül felhozott jogalap alkalmazásának feltételei, így az említett hatóságnak tehát más bizonyítékokra kell hivatkoznia.

A jogsértés időtartama az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti jogsértés fogalmának alkotóeleme, amely elem bizonyítása elsősorban a Bizottság feladata.

A bizonyítási teher ilyen megoszlása mindazonáltal változhat attól függően, hogy az egyik fél által hivatkozott tényállási elemek olyan jellegűek lehetnek, hogy a másik felet magyarázatra vagy igazolásra kötelezhetik; ennek hiányában azonban megállapítható a bizonyítottság.

(vö. 84–85. pont)

4. A Bizottság által felhasználható bizonyítékokkal kapcsolatban a versenyjogban érvényesülő elv a bizonyítékok szabad mérlegelésének elve.

Az esetek nagy részében a versenyellenes magatartás vagy megállapodás létezésére bizonyos egybeesésekből és ténykörülményekből kell következtetni, amelyek együtt figyelembe véve, más összefüggő magyarázat hiányában a versenyjog megsértésének bizonyítékául szolgálhatnak. Az ilyen ténykörülmények és egybeesések nemcsak a versenyellenes magatartások vagy megállapodások fennállásáról szolgálnak felvilágosítással, hanem a folytatólagos versenyellenes magatartások időtartamáról, illetve a versenyjog megsértésével kötött megállapodások alkalmazásának időszakáról is.

Mindenesetre a Bizottságnak pontos és egybehangzó bizonyítékokat kell szolgáltatnia azon szilárd meggyőződésének alátámasztására, hogy a jogsértés megtörtént. Mindazonáltal nem kell a Bizottság által előterjesztett minden egyes bizonyítéknak a jogsértés összes elemét tekintve szükségszerűen eleget tennie e feltételeknek. Elegendő ugyanis, ha az intézmény által hivatkozott bizonyítékok csoportja összességében értékelve megfelel e követelménynek.

Ami a jogsértés időtartamát illeti, a jogsértés időtartamának megállapítására közvetlenül alkalmas bizonyítékok hiányában a Bizottságnak legalább olyan bizonyítékokra kell hivatkoznia, amelyek időben kellően közel álló tényekre vonatkoznak oly módon, hogy ésszerűen elfogadható legyen, hogy e jogsértés két meghatározott időpont között megszakítás nélkül folytatódott.

(vö. 86–87. pont)

5. Ami a versenyszabályokba ütköző jogsértéssel kapcsolatban összegyűjtött különböző bizonyítékoknak tulajdonítandó bizonyító erőt illeti, az egyetlen fontos tényező, amelyet a benyújtott bizonyítékok szabad mérlegelése során meg kell vizsgálni, a bizonyítékok hitelessége. A bizonyításra általában alkalmazandó szabályok szerint valamely dokumentum hitelessége és ennélfogva bizonyító ereje az eredetétől, készítésének körülményeitől, címzettjétől és tartalmától függ. Így különösen nagy jelentőséget kell tulajdonítani annak a körülménynek, ha valamely dokumentum a tényekkel szoros összefüggésben vagy e tények közvetlen tanúja révén jött létre. Azon dokumentumok, amelyekből kitűnik, hogy több vállalkozás között kapcsolat állt fenn, valamint hogy azok kifejezetten azt a célt követték, hogy előre kiiktassák a versenytársaik jövőbeni magatartásával kapcsolatos bizonytalanságot, jogilag megkövetelt módon bizonyítják az összehangolt magatartás fennállását. Ezenkívül főszabály szerint különösen megbízható bizonyítéknak kell tekinteni azon nyilatkozatokat, amelyek a nyilatkozattevő érdekei ellen irányulnak.

(vö. 88. pont)

6. A versenyjog megsértésének fennállását megállapító és a címzettekre bírságot kiszabó bizottsági határozat megsemmisítése iránti kereset keretében a bíróságban felmerülő bármely kételynek a határozat címzettjeinek a javát kell szolgálnia, így a bíróság nem állapíthatja meg, hogy a Bizottság jogilag megkövetelt módon bizonyította a kérdéses jogsértés fennállását, amennyiben még bármely kételye áll fenn e kérdéssel kapcsolatosan. Ez utóbbi esetben ugyanis tekintettel kell lenni az ártatlanság vélelmének elvére, amely különösen az emberi jogok európai egyezménye 6. cikkének (2) bekezdéséből ered, és amely az alapvető jogok részét képezi, amely jogokat a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint – amelyet egyébként az Egységes Európai Okmány preambuluma és az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkének (2) bekezdése, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke is megerősít – az Európai Unió jogrendje védelemben részesíti. Tekintettel a kérdéses jogsértések jellegére, valamint a hozzájuk kapcsolódó szankciók természetére és súlyára, az ártatlanság vélelmének elve irányadó többek között a versenyjog megsértésével kapcsolatos olyan eljárásokra, amelyek bírság vagy kényszerítő bírság kiszabásához vezethetnek.

(vö. 89. pont)

7. Az olyan vállalkozás, amely nem határolódik el nyilvánosan egy olyan találkozó eredményeitől, amelyen jelen volt, vagy egy olyan megállapodástól, amelyben részt vett, főszabály szerint teljes felelősséggel tartozik a kartellben való részvételéért. Túl könnyű lenne ugyanis a jogellenes kartellből hasznot húzó vállalkozások számára csökkenteni a súlyos bírság megfizetésének kockázatát, ha jogosultak lennének a bírság összegének csökkentésére azon az alapon, hogy csak korlátozott szerepet játszottak a jogsértés végrehajtásában, miközben a fellépésük arra ösztönzött más vállalkozásokat, hogy a versenyt súlyosabban sértő módon járjanak el. Ebből következően, még ha feltételezhető is, hogy az érintett vállalkozás nem tartotta be valamennyi, a kartell keretében kötött megállapodást, ez a körülmény a kartell többi tagjától való nyilvános elhatárolódás bizonyításának hiányában nem elegendő ahhoz, hogy a vállalkozás mentesüljön azon felelősség alól, amelyet az e megállapodásokban, valamint ezeken keresztül a megállapított jogsértésben való részvételéért visel.

(vö. 100. pont)

8. A versenyjogot nem lehet úgy értelmezni, hogy a közigazgatási eljárás keretében az érintett személyt arra kötelezi, hogy válaszoljon a Bizottság által neki címzett kifogásközlésre. Ugyanis sem a vállalkozásoknak a versenyjog által előírt közigazgatási eljárásban való jogai és kötelezettségei, sem bármely általános jogelv nem kötelezi az említett vállalkozásokat másra, mint hogy közöljék a Bizottsággal az általa az 1/2003 rendelet 18. cikke alapján tőlük kért információkat. Ezenkívül egy ilyen kötelezettség jogalap hiányában nehezen lenne összeegyeztethető a védelemhez való jog tiszteletben tartásának elvével, mivel megnehezítené olyan személy számára kereset benyújtását az uniós bírósághoz, aki valamilyen oknál fogva nem válaszolt egy kifogásközlésre.

Így, bár a Bizottság határozatának jogszerűségét, amely megállapítja, hogy valamely személy megsértette a versenyjogot, és amely ezért bírságot szab ki vele szemben, csak a határozat meghozatalának időpontjában rendelkezésre álló ténybeli és jogi elemek alapján lehet értékelni, ebből nem következik, hogy az érintett személy már a közigazgatási eljárás szakaszában köteles a Bizottságnak valamennyi olyan bizonyítékot benyújtani, amelyre a bírósághoz a közigazgatási eljárás végén elfogadott határozattal szemben, annak megsemmisítése iránt benyújtott kereset alátámasztása érdekében hivatkozni kíván.

(vö. 124., 158. pont)

9. Amennyiben a versenyszabályok megsértése miatt indított eljárás keretében az érintett személy önként az együttműködés mellett dönt, és a közigazgatási eljárás során kifejezetten vagy hallgatólagosan elismer olyan ténybeli vagy jogi elemeket, amelyek igazolják a jogsértés neki való betudását, ez nem korlátozza őt az EK 230. cikk negyedik bekezdése alapján számára nyitva álló keresetindítási jog gyakorlásában.

Amennyiben arra nincs kifejezett jogalap, az ilyen korlátozás ellentétes lenne a jogszerűség és a védelemhez való jog tiszteletben tartásának alapelvével. Végül a hatékony jogorvoslathoz és a pártatlan bírósághoz való jogot az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke biztosítja, és e Charta 52. cikkének (1) bekezdése szerint az abban elismert jogok és szabadságok gyakorlása csak a törvény által korlátozható.

(vö. 159. pont)

10. A valamely személynek sérelmet okozó határozat indokolásának olyannak kell lennie, hogy ténylegesen felül lehessen vizsgálni annak jogszerűségét, és megadja az érdekeltnek a szükséges információkat annak érdekében, hogy megítélhesse a határozat megalapozottságát vagy annak hiányát, és az indokolás megfelelő jellegét az ügy körülményeire, különösen az aktus tartalmára, a hivatkozott indokok jellegére és a címzettek magyarázathoz fűződő érdekére tekintettel kell értékelni.

Az előbbiekben említett feladatok ellátásához a megfelelő indokolásból világosan és egyértelműen ki kell tűnnie a kifogásolt jogi aktust elfogadó uniós hatóság érvelésének.

Ezenkívül, amennyiben az EK 81. cikk és az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás 53. cikke alapján hozott határozat több címzetthez szól, és a jogsértés betudhatóságának kérdését veti fel, e határozatnak megfelelő indokolást kell tartalmaznia a címzettek mindegyikére, és különösen azokra nézve, amelyeknek e határozat értelmében e jogsértés terhét viselniük kell.

(vö. 162. pont)

11. Az EK 81. cikk és az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás 53. cikke alapján hozott határozat megsemmisítése iránti kereset keretében az a tény, hogy a felperes nyilvánvaló mérlegelési hibára alapított érdemi jogalapra hivatkozik, nem pedig az indokolás hiányára vagy nem megfelelő jellegére, vagyis nem az EK 230. cikk szerinti lényeges eljárási szabályok megsértésére alapított jogalapra, nem fosztja meg a bíróságot attól a lehetőségtől, hogy hivatalból figyelembe vegye ezt a jogalapot, mivel ez olyan imperatív jogalapot képez, amelyet a bíróság hivatalból figyelembe vehet, sőt köteles figyelembe venni, feltéve hogy tiszteletben tartja a kontradiktórius eljárás elvét.

(vö. 163. pont)

12. A versenyszabályok alkalmazásában az a körülmény, hogy a leányvállalat külön jogi személyiséggel rendelkezik, nem elegendő ahhoz, hogy kizárja annak lehetőségét, hogy magatartását az anyavállalatnak tudják be, mégpedig akkor, ha a leányvállalat nem önálló módon határozza meg piaci magatartását, hanem lényegében az anyavállalat által adott utasításokat követi.

Ebben az összefüggésben főszabály szerint a Bizottság feladata bizonyítani, hogy az anyavállalat vagy anyavállalatok ténylegesen meghatározó befolyást gyakoroltak a leányvállalatuk piaci magatartására, ténybeli elemek – többek között különösen az anyavállalat vagy anyavállalatok leányvállalatuk felett gyakorolt irányítási jogköre – alapján. Az anyavállalat általában akkor képes ténylegesen meghatározó befolyást gyakorolni leányvállalatára, különösen pedig az utóbbi piaci magatartására, ha a leányvállalat tőkerészesedéseinek többségével rendelkezik.

A kisebbségi részesedés mindazonáltal lehetővé teheti az anyavállalat számára, hogy ténylegesen meghatározó befolyást gyakoroljon leányvállalata piaci magatartására, ha az olyan jogokat biztosít, amelyek túllépik a kisebbségi részvényesek számára pénzügyi érdekeik védelme érdekében általában biztosított jogokat, és amelyek az egy irányba mutató, jogi vagy gazdasági jellegű bizonyítékok összességének módszere alapján vizsgálva alkalmasak annak bizonyítására, hogy a leányvállalat piaci magatartására meghatározó befolyást gyakorolnak. A meghatározó befolyás tényleges gyakorlását így a Bizottság bizonyíthatja a bizonyítékok összességének köszönhetően még akkor is, ha ezek a bizonyítékok önmagukban nem rendelkeznek megfelelő bizonyító erővel.

Az anyavállalat vagy anyavállalatok leányvállalatuk feletti irányítási jogkörének tényleges gyakorlása közvetlenül következhet az alkalmazandó jogszabályok végrehajtásából vagy az anyavállalatok között ugyanezen jogszabályoknak megfelelően közös leányvállalatuk irányításával kapcsolatban megkötött megállapodásból. Az anyavállalatnak a leányvállalata irányításában való jelentős részvételét tanúsíthatja a leányvállalat élén nagyszámú olyan személy jelenléte is, akik az anyavállalatban vezető tisztséget viselnek. A tisztségek ilyen halmozása az anyavállalatot szükségszerűen olyan helyzetbe hozza, amelyben meghatározó módon képes befolyásolni leányvállalatának piaci magatartását, mivel ez lehetővé teszi az anyavállalat igazgatóságának tagjai számára azt, hogy a leányvállalatban betöltött vezető tisztségeik gyakorlása keretében ügyeljenek arra, hogy utóbbi piaci magatartása megfeleljen az anyavállalat vezető szervei által kialakított iránymutatásoknak. E cél eléréséhez nem szükségszerű, hogy az anyavállalatnak a leányvállalatban vezető tisztséget viselő tagjai az anyavállalat társasági képviselői legyenek. Végül, az anyavállalatnak vagy anyavállalatoknak a leányvállalat irányításában betöltött szerepe azokból az üzleti kapcsolatokból is kitűnhet, amelyeket az előbbiek tartanak fenn az utóbbival. Így ha egy anyavállalat egyúttal a leányvállalatának szállítója vagy ügyfele, különleges érdeke fűződik ahhoz, hogy ez utóbbi gyártási vagy forgalmazási tevékenységeit irányítsa annak érdekében, hogy teljes mértékben kiaknázhassa az így megvalósított vertikális integrációból származó értéktöbbletet.

Egyébiránt ahhoz, hogy a leányvállalat által elkövetett cselekményeket az anyavállalatnak be lehessen tudni, egyáltalán nem követelmény annak bizonyítása, hogy az említett anyavállalat a felrótt magatartásokban közvetlenül részt vett, vagy arról tudomása volt. Nem merül fel ugyanis a jogsértéssel kapcsolatos kezdeményezés kérdése az anyavállalat és a leányvállalata között, és még kevésbé az anyavállalat érintettsége az említett jogsértésben, hanem azon tényről van szó, hogy a jogsértés elkövetésének időpontjában az anyavállalat és leányvállalata egységes piaci magatartást tanúsított, ami felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy a bírságokat kiszabó határozatot a cégcsoport anyavállalatának címezze.

(vö. 179–184., 196. pont)

13. Az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott megsemmisítés iránti kereset keretében a jogszerűség egyszerű vizsgálatán túl, amely csak a megsemmisítés iránti kereset elutasítását vagy a megtámadott jogi aktus megsemmisítését teszi lehetővé, amint azt az EUMSZ 264. cikk kimondja, a korlátlan felülvizsgálati jogkör feljogosítja az uniós bíróságot arra, hogy megsemmisítés nélkül is megváltoztassa a megtámadott jogi aktust valamennyi ténybeli körülményt figyelembe véve, például a versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírság összegének módosítása érdekében.

Ebből következően azokon a területeken, ahol a Bizottság továbbra is rendelkezik mérlegelési mozgástérrel, mint a bírság összegének a jogsértés időtartamára tekintettel vagy a szankció elrettentő hatásának biztosítása érdekében történő növelése mértékének megállapítása, vagy a vállalkozás közigazgatási eljárás során folytatott együttműködése minőségének és hasznosságának különösen a többi vállalkozás közreműködéséhez viszonyított megítélése, az a tény, hogy a megsemmisítés iránti kereset keretében az EUMSZ 263. cikk alapján lefolytatott jogszerűségi vizsgálat nyilvánvaló mérlegelési hiba hiányának vizsgálatára korlátozódik, főszabály szerint nem köti az uniós bíróságot korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlásában.

Korlátlan felülvizsgálati jogkörében az uniós bíróság az adott esetnek megfelelően értékelheti a bírságok összegének megfelelő jellegét a 17. rendelet 15. cikkének (4) bekezdésében vagy az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének a) pontjában meghatározott szempontokra tekintettel. Ez utóbbi értékelés igazolhatja olyan kiegészítő információk benyújtását és figyelembevételét, amelyeket a Bizottság bírságot kiszabó határozata nem említett.

(vö. 208–209. pont)

14. A kifogásközlésnek az érdekeltek részére lehetővé kell tennie, hogy ténylegesen tudomást szerezhessenek a Bizottság által velük szemben kifogásolt magatartásokról, és ez a követelmény akkor teljesül, ha a végleges határozat az érdekelteket nem teszi felelőssé a kifogásközlésben ismertetettektől eltérő jogsértésekért, és csak olyan tényeket állapít meg, amelyekről az érdekeltek kifejthették álláspontjukat.

Bár valamely vállalkozás a határozatban nem vonható felelősségre a vele szemben a kifogásközlésben kifogásoltaktól eltérő jogsértésekért, ez nem vonatkozik a megállapított tényekre, mivel ez utóbbiakkal kapcsolatosan elegendő, ha az eljárás alá vont vállalkozásoknak az összes terhükre rótt ténnyel kapcsolatosan lehetőségük volt álláspontjuk kifejtésére. Egyetlen rendelkezés sem tiltja ugyanis, hogy a Bizottság a kifogásközlés megküldését követően olyan új iratokról tájékoztassa a feleket, amelyekről úgy véli, hogy alátámasztják elméletét, feltéve hogy a vállalkozásoknak megfelelő időt biztosít arra, hogy e tekintetben kifejtsék álláspontjukat.

(vö. 238. pont)

15. Bár igaz, hogy a bizonyítékok Bizottsághoz való benyújtásának időpontja befolyásolja azon minősítésüket, hogy jelentős hozzáadott értékkel rendelkeznek‑e, mivel ez a minősítés a benyújtás időpontjában a Bizottság aktájában már szereplő bizonyítékoktól függ, kizárólag azon tény, hogy ezeket a bizonyítékokat a kifogásközlés kézbesítését követően nyújtották be, nem zárja ki, hogy a közigazgatási eljárás előrehaladott állapota ellenére még jelentős hozzáadott értéket jelenthessenek. Különösen a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény alapján a kifogásközlés megküldését követően benyújtott kérelemben egy vállalkozás összpontosíthat azokra a tényekre, amelyeket álláspontja szerint nem bizonyítottak jogilag megkövetelt módon, annak érdekében, hogy a már a Bizottság birtokában levő bizonyítékokhoz képest jelentős hozzáadott értéket nyújtson.

Ezenkívül az engedékenységi közlemény 26. pontja csak a Bizottságot terhelő eljárási kötelezettséget jelent. Az nem mondja ki, hogy bármely, egy vállalkozás által a jogsértés bizonyítására irányuló együttműködés szükségszerűen nélkülöz minden értéket, ha az csak a kifogásközlés kézbesítését követően történik. Egyébiránt az ilyen együttműködés nagyon hasznos lehet, ha a benyújtott bizonyítékokról a Bizottság korábban nem tudott, és ha azok közvetlenül összefüggnek a feltételezett kartell súlyával vagy időtartamával.

(vö. 239–240. pont)

A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (második tanács)

2011. július 12.( )

„Verseny – Kartellek – A gázszigetelt kapcsolóberendezésekre vonatkozó projektek piaca – Az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének megsértését megállapító határozat – A piac felosztása – A jogsértés bizonyítása – A jogsértő magatartás betudhatósága – A jogsértés időtartama – Bírságok – Enyhítő körülmények – Együttműködés”

A T‑132/07. sz. ügyben,

a Fuji Electric Co. Ltd, korábban Fuji Electric Holdings Co. Ltd, a Fuji Electric Systems Co. Ltd jogutódja (székhelye: Kawaszaki [Japán], képviselik: P. Chappatte és P. Walter solicitors)

felperesnek

az Európai Bizottság (képviselik kezdetben: F. Arbault, később: X. Lewis, J. Bourke és F. Ronkes Agerbeek, végül: N. Khan és F. Ronkes Agerbeek, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: J. Holmes barrister)

alperes ellen

az EK‑Szerződés 81. cikke és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/F/38.899 – „gázszigetelt kapcsolóberendezések”‑ügy) 2007. január 24‑én hozott C (2006) 6762 végleges bizottsági határozat részleges megsemmisítése iránt előterjesztett kérelme, valamint a Fuji Electric Holdingsszal és a Fuji Electric Systemsszel szemben kiszabott bírság összegének csökkentése iránt előterjesztett kérelme tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács),

tagjai: I. Pelikánová elnök (előadó), K. Jürimäe és S. Soldevila Fragoso bírák,

hivatalvezető: K. Andová tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2010. február 9‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

1 A jogvita előzményei lényegében kitűnnek a Bizottság által az EK‑Szerződés 81. cikke és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/F/38.899 – „gázszigetelt kapcsolóberendezések”‑ügy) 2007. január 24‑én hozott C (2006) 6762 végleges bizottsági határozatban (a továbbiakban: megtámadott határozat) tett alábbi megállapításokból.

1. Az érintett termék

2 A gázszigetelt kapcsolóberendezéseket (a továbbiakban: GIS) a villamosenergia‑hálózatokon áramló energia ellenőrzésére használják. Olyan erősáramú berendezésekről van szó, amelyeket a kulcsrakész villamossági alállomások fő alkotórészeként használnak.

3 Az alállomások olyan segéderőművek, amelyek az elektromos áramot alakítják át. A transzformátoron kívül az alállomások alkotóelemei az ellenőrző rendszerek, relék, akkumulátorok, töltők és a kapcsolóberendezések. A kapcsolóberendezés feladata a transzformátor túlterheléstől való védelme, és/vagy az áramkör és a meghibásodott transzformátor izolálása.

4 A kapcsolóberendezés lehet gázszigetelt, légszigetelt vagy vegyes szigetelésű, amennyiben a két előző technikát kombinálja. A GIS‑t a kulcsrakész villamossági alállomások integrált részeként vagy ezen alállomásokba beépítendő alkatrészekként világszerte értékesítik. A GIS ezen alállomások teljes árának 30–60%‑át teszi ki.

5 A megtámadott határozat a 72,5 kV vagy annál nagyobb feszültségű GIS‑projektekre (a továbbiakban: GIS‑projektek) vonatkozik, amelyek magukban foglalják a GIS‑t mint önálló termékeket, az azokhoz kapcsolódó valamennyi szolgáltatást is beleértve (szállítás, felszerelés, próba, szigetelés stb.), és a GIS‑t magukban foglaló kulcsrakész villamossági alállomásokat, amelyek tehát a GIS‑t és az alállomás más elemeit foglalják magukban: mint a transzformátorok és az azokhoz kapcsolódó valamennyi szolgáltatás (szállítás, csatlakoztatás, felszerelés, szigetelés stb.).

2. Az érintett vállalkozások

6 A Fuji Electric Holdings Co. Ltd (a továbbiakban: FEH) a Fuji‑csoport holding társasága, amely négy operatív leányvállalatot irányít, köztük a Fuji Electric Systems Co. Ltd‑t (a továbbiakban: FES). A Fuji‑csoport termékek széles skáláját gyártja és értékesíti, köztük GIS‑projekteket is. A Fuji‑csoport GIS‑szel kapcsolatos tevékenységeit főként a FEH és a FES végezte.

7 2002. október 1‑jén a Fuji csoport a GIS‑ek területén folytatott tevékenységeit átruházta egy közös vállalatra, a Japan AE Power Systems Corp.‑ra (a továbbiakban: JAEPS), amelynek törzstőkéjében 30%‑os részesedéssel rendelkezik, a fennmaradó részesedés 50%‑ban, illetve 20%‑ban a Hitachi Ltd. és a Meidensha Corp. tulajdonában van.

3. A közigazgatási eljárás

8 2004. március 3‑án az ABB Ltd társaság értesítette a Bizottságot a GIS‑projektek ágazatában fennálló versenyellenes magatartásokról, és bírságmentesség iránti szóbeli kérelmet terjesztett elő a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló 2002. február 19‑i bizottsági közlemény (HL 2002. C 45., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 155. o.; a továbbiakban: engedékenységi közlemény) értelmében.

9 Az ABB által bejelentett magatartások a GIS‑projektek értékesítésének világszintű összehangolásában valósultak meg, ami a piacok felosztását, a kvóták elosztását és a piaci részesedések fenntartását, a GIS‑projektek e célra kijelölt gyártók számára történő elosztását, és a közbeszerzési eljárások annak érdekében történő manipulálását (összejátszás az ajánlattétel során) foglalta magában, hogy a szerződéseket e gyártóknak ítéljék oda, az el nem osztott GIS‑projektekre vonatkozó összetett megállapodásokon keresztül az árak rögzítését, a kartellben részt nem vevő társaságokkal kötött licenciaszerződések megszüntetését és érzékeny piaci információk cseréjét foglalta magában.

10 Az ABB a bírság alóli mentesség iránt szóban előterjesztett kérelmét 2004. május 7‑én szóbeli észrevételekkel és okirati bizonyítékokkal egészítette ki. 2004. április 25‑én a Bizottság feltételes mentességet adott az ABB‑nek.

11 Az ABB nyilatkozatai alapján a Bizottság vizsgálatot indított, és 2004. május 11‑én és 12‑én helyszíni ellenőrzéseket végzett a GIS‑ágazatban tevékenykedő több társaság telephelyein.

12 2004. május 14. és 25. között az Areva‑csoport együttműködött a Bizottsággal, és az engedékenységi közlemény alapján különböző okirati bizonyítékokat, valamint információkat adott át.

13 2004. július 30‑án az a csoport, amelynek a VA Technologie AG volt az anyavállalata (a továbbiakban: VA Tech‑csoport), együttműködött a Bizottsággal, és az engedékenységi közlemény alapján különböző okirati bizonyítékokat, valamint információkat adott át.

14 2004. szeptember 9‑től a Hitachi‑csoport, illetve a JAEPS képviselői szintén együttműködtek a Bizottsággal, és az engedékenységi közlemény alapján okirati bizonyítékokat, valamint információkat szolgáltattak.

15 2004. október 4‑én a FEH és a FES válaszolt a Bizottság által az [EK] 81. és az [EK] 82. cikkben meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o. ) 18. cikke alapján nekik címzett tájékoztatáskérésre (a továbbiakban: a 2004. október 4‑i tájékoztatáskérésre adott válasz). Ugyanezen a napon az ABB is válaszolt a Bizottság tájékoztatáskérésére.

16 2004. november 4‑én a Mitsubishi Electric System Corp. (a továbbiakban: Melco) az engedékenységi közlemény alapján „bizonyos, a GIS[‑projektek] piacával kapcsolatos megállapodásokban való részvételének összefoglalójával” összefüggésben kérelmet nyújtott be a Bizottsághoz.

17 2004. november 5‑én az Areva‑csoport válaszolt a Bizottság tájékoztatáskérésére.

18 2006. április 20‑án a Bizottság kifogásközlést fogadott el, amelynek a FEH‑en és a FES‑en kívül címzettje volt az ABB, az Alstom részvénytársaság, az Areva részvénytársaság, az Areva T & G AG, az Areva T & D Holding SA, az Areva T & D SA (a továbbiakban együtt: az Areva‑csoport társaságai), a Hitachi és a Hitachi Europe Ltd (a továbbiakban együtt: a Hitachi‑csoport társaságai), a JAEPS, a Melco, a Nuova Magrini Galileo SpA, a Schneider Electric SA (a továbbiakban: Schneider), a Siemens AG, a Toshiba Corp., valamint a VA Tech‑csoport öt társasága, köztük a VA Technologie.

19 2006. június 30‑án a FEH és a FES a kifogásközlésre válaszul az előírt határidőn belül benyújtották észrevételeiket a Bizottsághoz. A kifogásközlésre adott válaszuk mellékleteként több nyilatkozatot, illetve dokumentumot nyújtottak be, amelyeknek bizalmas kezelését kérték. Hasonlóképpen, az ABB, az Alstom, az Areva‑csoport társaságai, a Hitachi‑csoport társaságai, illetve a JAEPS, a Melco, a Schneider, a Siemens AG Österreich, a Siemens és a Toshiba az előírt határidőn belül írásban válaszoltak a kifogásközlésre.

20 2006. július 12‑i levelükkel a FEH és a FES együttműködtek a Bizottsággal, és az engedékenységi közlemény alapján különböző okirati bizonyítékokat, valamint információkat szolgáltattak.

21 2006. július 14‑én az ABB a „kifogásközlésre adott válasz[hoz] kiegészítést” küldött a Bizottságnak.

22 A Bizottság 2006. július 18‑án és 19‑én meghallgatta azokat a társaságokat, amelyeknek elküldte a kifogásközlést.

23 2006. augusztus 25‑én a Bizottság észrevételeik megtétele érdekében az eljárásban részt vevő felek rendelkezésére bocsátotta FEH és FES kifogásközlésre adott válasza nem bizalmas változatának kivonatait, a FEH‑nek és a FES‑nek az engedékenységi közlemény szerinti 2006. július 12‑i kérelmét, az ABB‑nek a kifogásközlésre adott kiegészítő válaszát és kiegészítő dokumentumokat.

24 2006. szeptember 11‑én a FEH és a FES benyújtotta az ABB‑nek a kifogásközlésre adott kiegészítő válaszával kapcsolatos észrevételeit.

25 2006. szeptember 29‑én kelt levelükkel a FEH és a FES benyújtottak a Bizottságnak egy újabb, egyik korábbi alkalmazottjuktól, M. H.‑tól származó tanúvallomást.

26 2006. november 10‑én kelt levelükkel a FEH és a FES közölte a Bizottsággal a Hitachi‑csoport társaságai, illetve a JAEPS 2006. szeptember 29‑i levelében a Bizottságnak címzett, a JAEPS belső irányítására vonatkozó megjegyzéseivel kapcsolatos észrevételeit.

27 2006. november 14‑én kelt levelében a Bizottság további észrevételeket kért a FEH‑től és a FES‑től több olyan bizonyítékkal kapcsolatban, amelyeket a végleges határozat szempontjából relevánsnak ítéltek. A FEH és a FES a 2006. november 21‑i levélben válaszolt.

4. A megtámadott határozat

28 2007. január 24‑én a Bizottság elfogadta a megtámadott határozatot, amelyről a 2008. január 10‑i Hivatalos Lapban tettek közzé összefoglalót (HL C 5., 7. o.). A határozatot 2007. február 9‑én közölték a FEH‑hel és a FES‑szel.

29 A FEH‑en és a FES‑en kívül a megtámadott határozatot megküldték az ABB‑nek, az Alstomnak, az Areva‑csoport társaságainak, a Hitachi‑csoport társaságainak, a JAEPS‑nak, a Melcónak, a Nuova Magrini Galileónak, a Schneidernek, a Siemensnek, a Siemens AG Österreichnak, a Siemens Transmission & Distribution Ltd‑nek (a továbbiakban: Reyrolle), a Siemens Transmission & Distribution SA‑nak, a Toshibának és a VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG‑nek.

30 A Bizottság a megtámadott határozat (113)–(123) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a kartellben részt vevő különböző vállalkozások – néhány piac kivételével – világszinten összehangolták a GIS‑projektek elosztását azon szabályok szerint, amelyekben különösen a becsült történeti piaci részesedéseiket nagyban tükröző kvóták fenntartása érdekében állapodtak meg. Kifejtette, hogy a GIS‑projekteket egy közös „japán” és egy közös „európai” kvóta alapján osztották el, amelyeket aztán a japán, illetve európai gyártóknak maguk között kellett elosztaniuk. Egy 1988. április 15‑én Bécsben aláírt megállapodás (a továbbiakban: GQ‑megállapodás) állapította meg a GIS‑projekteknek vagy a japán gyártóknak, vagy az európai gyártóknak való elosztását lehetővé tevő szabályokat, és azok értékének a megfelelő kvótába való beszámítását. Továbbá a megtámadott határozat (124)–(132) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy a kartellben részt vevő különböző vállalkozások íratlan megállapodást kötöttek (a továbbiakban: közös megállapodás), amelynek értelmében a GIS‑projektek egyrészt Japánban, másrészt a kartell európai tagországaiban – együttesen a GIS‑projektek „anyaországaiban” – a kartell japán, illetve európai tagjai részére voltak fenntartva. A GIS‑projektek az „anyaországokban” nem voltak a két csoport közötti információcsere tárgyai, és azok nem kerültek a csoportok kvótáiba beszámításra.

31 A GQ‑megállapodás tartalmazott továbbá a két gyártói csoport közötti, a kartell működéséhez szükséges – többek között az említett csoportok titkárai által biztosított – információcserére, az érintett közbeszerzések manipulálására, valamint az el nem osztható GIS‑projektekkel kapcsolatos árak rögzítésére vonatkozó szabályokat is. A GQ‑megállapodás 2. melléklete értelmében e megállapodás – az Egyesült Államok, Kanada, Japán és 17 nyugat‑európai ország kivételével – az egész világra kiterjedt. Ezenkívül a közös megállapodás értelmében az anyaországokon kívüli európai országokban létező GIS‑projektek is az európai csoportnak voltak fenntartva, mivel a japán gyártók kötelezettséget vállaltak arra, hogy Európában nem nyújtanak be GIS‑projektekre vonatkozó ajánlatokat.

32 A Bizottság szerint a GIS‑projektek európai gyártók közötti elosztását egy ugyancsak Bécsben 1988. április 15‑én aláírt, „E‑Group Operation Agreement for GQ‑Agreement” című megállapodás (a továbbiakban: EQ‑megállapodás) szabályozta. A Bizottság megjegyezte, hogy a GIS‑projektek elosztására Európában ugyanazok a szabályok és eljárások vonatkoztak, mint a többi országban. Konkrétan az Európában létező GIS‑projekteket ugyanúgy be kellett jelenteni, nyilvántartásba kellett venni, el kellett osztani, azokban meg kellett állapodni, vagy azokra minimál árszintet kellett kijelölni.

33 A Bizottság a megtámadott határozat (142) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a GQ‑megállapodásban és az EQ‑megállapodásban, valamint a kartell megszervezésének és működésének érdekében a kartell különböző tagjai – az európai tagok esetében számokból álló, a japán tagok esetében betűkből álló – kóddal kerültek azonosításra. Az eredeti kódokat 2002 júliusától számokkal helyettesítették.

34 A megtámadott határozat 1. cikkének g) pontjában a Bizottság megállapította, hogy a FEH megsértette az EK 81. cikket és az Európai Gazdasági Térségről szóló Megállapodás (a továbbiakban: EGT‑Megállapodás) 53. cikkét, mivel egy sor megállapodásban és összehangolt magatartásban vett részt az EGT‑ben a GIS‑projektek ágazatában az 1988. április 15. és 2004. május 11. közötti időszakban, a megtámadott határozat 1. cikkének h) pontjában pedig megállapította, hogy a FES ugyanebben az időszakban részt vett a jogsértésben. Egyébiránt a megtámadott határozat 1. cikkének k) pontjában a Bizottság megállapította, hogy a JAEPS a 2002. október 1‑je és 2004. május 11. közötti időszakban vett részt ugyanebben a jogsértésben.

35 A megtámadott határozat 1. cikkében megállapított jogsértések tekintetében a Bizottság a FEH‑hel és a FES‑szel szemben a megtámadott határozat 2. cikkének d) pontjában 2 400 000 euró bírságot szabott ki, amelynek megfizetéséért azok egyetemlegesen felelősek, valamint a megtámadott határozat 2. cikkének f) pontjában 1 350 000 euró bírságot szabott ki, amelynek megfizetéséért a JAEPS‑szel és a Hitachival egyetemlegesen felelősek.

Az eljárás és a felek kérelmei

36 A Törvényszék Hivatalához 2007. április 19‑én benyújtott keresetlevelével a FEH és a FES előterjesztette a jelen keresetet. Abban többek között jelezték, hogy a keresetlevél, annak mellékletei és a Hivatalhoz benyújtott iratok bizalmas információkat tartalmaznak, amelyeket harmadik személyekkel szemben bizalmasan kell kezelni.

37 Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (második tanács) a szóbeli szakasz megnyitásáról határozott, és a Törvényszék eljárási szabályzatának 64. cikkében foglalt pervezető intézkedések keretében bizonyos kérdéseket intézett a felekhez, valamint felhívta őket dokumentumok benyújtására. Az utóbbiak az előírt határidőn belül válaszoltak.

38 A Törvényszék Hivatala által 2010. január 26‑án nyilvántartásba vett levélben a FEH és a FES bizonyos észrevételeket tett a velük 2010. január 11‑én közölt tárgyalásra készített jelentéssel kapcsolatban azzal az időponttal összefüggésben, amelyben a GIS‑ekkel kapcsolatos tevékenységeiket a JAEPS‑re ruházták át, valamint azzal, amikor részesedést szereztek a JAEPS‑ben.

39 A Törvényszék a 2010. február 9‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előadásait és a kérdéseire adott válaszait. A FEH és a FES többek között kifejtette, hogy a tárgyalásra készített jelentésre tett észrevételeikkel nem állt szándékukban a Törvényszéktől esetleg olyan jogalap alapján döntést kérni, amely azon alapul, hogy a megtámadott határozat ténybeli hibákat tartalmaz, mivel a 2002. október 1‑je és 2003. szeptember 30. közötti időszak tekintetében a JAEPS anyavállalataként betudta a FES‑nek az előbbinek a GIS‑ekkel kapcsolatos tevékenységekkel összefüggésben a jogsértésben való részvételét. A Törvényszék a tárgyaláson elfogadott új pervezető intézkedés keretében felhívta a FEH‑et és a FES‑t a keresetlevélben előterjesztett bizalmas kezelés iránti kérelem tárgyának pontosítására (lásd a fenti 36. pontot). A FEH és a FES észrevételeit és a fent említett pervezető intézkedést rögzítették a tárgyalásról készült jegyzőkönyvben. 2010. február 23‑i levelében a FEH és a FES az előírt határidőben pontosította bizalmas kezelés iránti kérelme tárgyát.

40 A szóbeli szakaszt 2010. március 3‑án lezárták.

41 2010. november 25‑i végzésével a Törvényszék újból megnyitotta a szóbeli szakaszt, és az eljárási szabályzat 64. cikkében foglalt pervezető intézkedések keretében új kérdéseket intézett a felekhez. Ez utóbbiakat felszólította különösen arra, hogy jelöljék meg azon következményeket, amelyek a jelen ügyben a Bíróság C‑407/08. P. sz., Knauf Gips kontra Bizottság ügyben 2010. július 1‑jén hozott ítéletének (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 87–92. pontjából fakadnak. A felek a Törvényszék kérdéseire az előírt határidőben válaszoltak.

42 A szóbeli szakaszt 2011. január 10‑én lezárták.

43 2011. június 22‑i levelével a FEH és a FES képviselője dokumentumokkal alátámasztva tájékoztatta a Törvényszéket, hogy 2011. április 1‑jétől a FEH‑be történő beolvadása következtében a FES megszűnt, és a FEH maga is társasági nevet változtatott, amely így Fuji Electric Co. Ltd lett (a továbbiakban: felperes). A második tanács elnökének 2011. június 29‑én hozott határozatával ezt a levelet csatolták az ügy irataihoz, amelyről a Bizottságot tájékoztatták.

44 A felperes, korábbi nevén FEH és a FES jogutódja, keresetében azt kéri, hogy a Törvényszék:

– semmisítse meg a megtámadott határozat 1. cikkének g) pontját annyiban, amennyiben az megállapítja, hogy a FEH‑nek betudott jogsértés 2000 szeptembere után is folytatódott;

– semmisítse meg a megtámadott határozat 1. cikkének h) pontját;

– semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkének d) pontját annyiban, amennyiben az megállapítja a FES egyetemleges felelősségét a kiszabott bírság megfizetése tekintetében;

– semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkének f) pontját annyiban, amennyiben az megállapítja a FEH és a FES egyetemleges felelősségét a kiszabott bírság megfizetése tekintetében;

– csökkentse a FEH‑re és a FES‑re kiszabott bírság összegét;

– kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.

45 A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– utasítsa el a keresetet mint megalapozatlant;

– a felperest kötelezze a költségek viselésére.

A jogkérdésről

46 Bár a FEH és a FES együtt nyújtotta be a jelen keresetet, érdekeik annak keretében nem voltak azonosak, és csak részben feleltek meg egymásnak, amint az a keresetlevél azon pontjaiból is kiderül, amelyek a jelen jogvita tárgyát összefoglalják. 2011. április 1‑jétől kezdve azonban a FEH és a FES érdekei a felperes személyében egyesültek.

47 A jelen ügyben a felperes lényegében a megtámadott határozat 1. cikke g) pontjának megsemmisítését kéri annyiban, amennyiben a Bizottság a FEH‑et a jogsértésért személyesen felelősnek tartja a 2000 szeptemberétől 2002. szeptember 30‑ig terjedő időszak tekintetében, valamint kéri a megtámadott határozat 2. cikke d) pontjának megsemmisítését annyiban, amennyiben a Bizottság a FEH‑et ezen oknál fogva a FES‑szel egyetemlegesen 2 400 000 euró összegű bírság megfizetésére kötelezi. Ezen kereseti kérelem alátámasztására először három jogalapra hivatkozik, amelyek nyilvánvaló mérlegelési hibákra, valamint a tisztességes eljáráshoz való jognak és az ártatlanság vélelme elvének a megsértésére, a bizonyítási teher megoszlására vonatkozó szabályok megsértésére és az egyenlő bánásmód elvének megsértésére vonatkoznak.

48 Egyébiránt a felperes kéri a megtámadott határozat 1. cikke h) pontjának megsemmisítését annyiban, amennyiben a Bizottság a FES‑t személyesen felelősnek tartja a jogsértésért az 1988. április 15. és a 2004. május 11. közötti időszak tekintetében, valamint kéri a megtámadott határozat 2. cikke d) és f) pontjának megsemmisítését annyiban, amennyiben a Bizottság ezen oknál fogva a FEH‑hel egyetemlegesen 2 400 000 euró összegű bírság megfizetésére, a FEH‑hel, a JAEPS‑szel és a Hitachival egyetemlegesen pedig 1 350 000 euró összegű bírság megfizetésére kötelezi. E kereseti kérelem alátámasztására a felperes nyilvánvaló mérlegelési hibára hivatkozik a negyedik jogalap keretében.

49 A felperes kéri továbbá a megtámadott határozat 2. cikke f) pontjának megsemmisítését annyiban, amennyiben a Bizottság arra a megállapításra támaszkodott, hogy a FEH‑et és a FES‑t személyesen felelősnek lehet tekinteni a JAEPS jogsértésben való részvételéért a 2002. október 1‑je és a 2004. május 11. közötti időszak tekintetében, valamint amennyiben a Bizottság ezen oknál fogva 1 350 000 euró összegű bírságot szabott ki velük szemben, amelynek megfizetéséért a JAEPS‑szel és a Hitachival egyetemlegesen felelősek. Ezen kereseti kérelem alátámasztására a felperes nyilvánvaló mérlegelési hibákra hivatkozik a negyedik és ötödik jogalap keretében.

50 A felperes kéri végül a FEH‑hel és a FES‑szel szemben a megtámadott határozat 2. cikkének d) és f) pontjában kiszabott bírságok összegének csökkentését. E kereseti kérelmét a felperes a hatodik jogalap keretében előadott érveléssel támasztja alá.

1. A megtámadott határozat részleges megsemmisítésére irányuló kérelmekről

51 A felperes a megtámadott határozat részleges megsemmisítésére vonatkozó kérelmei alátámasztásaként öt jogalapra hivatkozik.

52 Az első három jogalap keretében a felperes lényegében előadja, hogy a megtámadott határozat 1. cikkének g) pontját és 2. cikkének d) pontját meg kell semmisíteni annyiban, amennyiben a Bizottság megállapította, illetve azt a megállapítást vette alapul, hogy a FES megsértette az EK 81. cikket, valamint az EGT‑Megállapodás 53. cikkét a 2000 szeptemberétől 2002. szeptember 30‑ig tartó időszakban, amely időpontban a Fuji‑csoport a GIS‑ekkel kapcsolatos tevékenységeit átruházta a JAEPS‑re. Az első jogalap arra vonatkozik, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, és megsértette a tisztességes eljáráshoz való jogot, az ártatlanság vélelmének elvét és az in dubio pro reo elvét azzal, hogy a megtámadott határozatban megállapította, hogy a FEH a japán tagok 2000 szeptemberében „vagy az idő tájt” tartott találkozóját követően is részt vett a GQ‑megállapodásból eredő kartellben. A második jogalap arra vonatkozik, hogy a Bizottság megsértette a bizonyítási teher megoszlására vonatkozó szabályokat. A harmadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság megsértette az egyenlő bánásmód elvét.

53 A negyedik jogalap keretében a felperes előadja, hogy a megtámadott határozat 1. cikkének h) pontját, valamint 2. cikkének d) és f) pontját meg kell semmisíteni annyiban, amennyiben a Bizottság megállapítja a FES egyetemleges felelősségét a kiszabott bírságok megfizetéséért, mivel azok a jelen ügy tényeinek nyilvánvalóan téves értékelésén alapulnak, amely szerint a FES‑t személyesen felelősnek lehet tekinteni a jogsértésért az 1988. április 15. és 2004. május 11. közötti időszak tekintetében.

54 Az ötödik jogalap keretében a felperes előadja, hogy a megtámadott határozat 2. cikkének f) pontját meg kell semmisíteni, mivel az a jelen ügy tényeinek nyilvánvalóan téves értékelésén alapul, amely szerint a FEH és a FES a JAEPS anyavállalataiként személyesen, valamit a Hitachival és a JAEPS‑szel egyetemlegesen felelősnek tekinthető a jogsértésért a 2002. október 1‑jétől 2004. május 11‑ig terjedő időszak tekintetében.

A megtámadott határozat 1. cikkének g) és h) pontjában megállapított jogsértéssel érintett vállalkozásokkal, valamint a FEH és a FES ezen oknál fogva megállapított felelősségével kapcsolatos előzetes észrevételek

55 A felperes első öt jogalapjának vizsgálatát megelőzően pontosítani kell, hogy melyek azok a vállalkozások, amelyeknek a jogsértésben való részvételét a megtámadott határozat 1. cikkének g) és h) pontjában a FEH‑nek és a FES‑nek tudták be.

56 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a versenyjog „vállalkozásokra” vonatkozik, és ebben az összefüggésben a vállalkozás fogalmát úgy kell értelmezni, mint amely a szóban forgó jogsértés szempontjából gazdasági egységet jelent (lásd ebben az értelemben a Bíróság 170/83. sz. Hydrotherm Gerätebau ügyben 1984. július 12‑én hozott ítéletének [EBHT 1984., 2999. o.] 11. pontját, a Törvényszék T‑234/95. sz., DSG kontra Bizottság ügyben 2000. június 29‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑2603. o.] 124. pontját és T‑325/01. sz., DaimlerChrysler kontra Bizottság ügyben 2005. szeptember 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑3319. o.] 85. pontját). Az EK 81. cikk (1) bekezdésének – amely megtiltja a vállalkozásoknak többek között olyan megállapodások kötését vagy olyan összehangolt magatartásokban való részvételt, amelyek hatással lehetnek a tagállamok közötti kereskedelemre, és amelyek célja vagy hatása a belső piacon a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása – olyan gazdasági egységek a címzettjei, amelyek meghatározott hosszú távú gazdasági célt követő személyi, materiális és immateriális összetevők egységes szervezetét jelentik, amely szervezet hozzájárulhat az e rendelkezésekben említett jogsértés elkövetéséhez (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑6/89. sz., Enichem Anic kontra Bizottság ügyben 1991. december 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1991., II‑1623. o.] 235. pontját és T‑11/89. sz., Shell kontra Bizottság ügyben 1992. március 10‑én hozott ítéletének [EBHT 1992., II‑757. o.] 311. pontját).

57 Az EK 81. cikk alapján hozott határozatok címzettjeinek – a határozatok alkalmazása és végrehajtása céljából – azonban jogi személyiséggel rendelkező jogalanyoknak kell lenniük (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑305/94–T‑307/94., T‑313/94–T‑316/94., T‑318/94., T‑325/94., T‑328/94., T‑329/94. és T‑335/94. sz., Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság, ún. „PVC II” egyesített ügyekben 1999. április 20‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., II‑931. o.] 978. pontját, és T‑112/05. sz., Akzo Nobel és társai kontra Bizottság ügyben 2007. december 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑5049. o.] 59. pontját). Így amikor a Bizottság az EK 81. cikk (1) bekezdése alapján határozatot hoz, meg kell határoznia azt vagy azokat a természetes vagy jogi személyt vagy személyeket, aki(k) vagy amely(ek) felelőssé tehetők a szóban forgó vállalkozás magatartásáért, valamint ez alapján szankcionálhatók, és a határozat címzettje(i) lesz(nek) (lásd ebben az értelemben a fenti 56. pontban hivatkozott Hydrotherm Gerätebau ügyben hozott ítélet 11. pontját).

58 A személyes felelősség elvének megfelelően (a Bíróság 48/69. sz., Imperial Chemical Industries kontra Bizottság ügyben 1972. július 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1972., 619. o.] 131–141. pontja, C‑49/92. P. sz., Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑4125. o.] 78. pontja, valamint C‑280/06. sz., ETI és társai ügyben 2007. december 11‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., I‑10893. o.] 39. pontja; lásd továbbá Kokott főtanácsnok fent hivatkozott ETI és társai ügyben hozott ítéletre vonatkozó indítványának [EBHT 2007., I‑10892. o.] 71. és az azt követő pontjait), amely szerint valamely személy csak a saját tetteiért tehető felelőssé (Cosmas főtanácsnok fent hivatkozott Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyre vonatkozó indítványának [EBHT 1999., I‑4130. o.] 74. pontja), főszabály szerint a jogsértés elkövetésének időpontjában a vállalkozást irányító személynek kell a jogsértésért felelnie, még akkor is, ha a jogsértést megállapító határozat meghozatalakor az említett vállalkozás más személy felelőssége vagy irányítása alatt áll (a Bíróság C‑297/98. P. sz., SCA Holding kontra Bizottság ügyben 2000. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑10101. o.] 27. pontja és C‑286/98. P. sz., Stora Kopparbergs Bergslags kontra Bizottság ügyben 2000. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑9925. o.] 37. pontja; lásd továbbá ebben az értelemben a Bíróság C‑279/98. P. sz., Cascades kontra Bizottság ügyben 2000. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑9693. o.] 79. pontját).

59 Az ítélkezési gyakorlat szerint, ha több személy tartható személyesen felelősnek a versenyjog értelmében egy és ugyanazon vállalkozás jogsértésben való részvétele miatt, az említett jogsértésért egyetemlegesen felelősnek kell őket tekinteni (lásd ebben az értelemben a Bíróság 6/73. és 7/73. sz., Istituto Chemioterapico Italiano és Commercial Solvents kontra Bizottság egyesített ügyekben 1974. március 6‑án hozott ítéletének [EBHT 1974., 223. o.] 41. pontját, és C‑294/98. P. sz., Metsä‑Serla és társai kontra Bizottság ügyben 2000. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑10065. o.] 33. és 34. pontját; a Törvényszék T‑9/99. sz., HFB és társai kontra Bizottság ügyben 2002. március 20‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑1487. o.] 54., 524. és 525. pontját, T‑71/03., T‑74/03., T‑87/03. és T‑91/03. sz., Tokai Carbon és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2005. június 15‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 62. pontját, valamint a fenti 57. pontban hivatkozott Akzo Nobel és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 57–62. pontját). Ezen ítéletekből kitűnik továbbá, hogy egy és ugyanazon vállalkozás jogsértésben való részvétele miatt személyesen és egyetemlegesen felelősnek tekinthető az a személy, akinek közvetlen felelőssége vagy irányítása alatt állt a vállalkozás a jogsértés elkövetésének az időpontjában, és az a személy, aki – mivel ténylegesen irányítási jogkört gyakorolt az első felett, és meghatározta annak piaci magatartását – közvetve ugyanezen vállalkozást irányította a jogsértés elkövetésének időpontjában (lásd e tekintetben továbbá a Bíróság C‑322/07. P., C‑327/07. P. és C‑338/07. P. sz., Papierfabrik August Koehler és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2009. szeptember 3‑án hozott ítéletének [EBHT 2009., I‑7191. o.] 40., 43. és 44. pontját). Ebből következik, hogy a fenti 58. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatot úgy kell értelmezni, hogy az vonatkozik a vállalkozást a jogsértés elkövetésének időpontjában közvetlenül irányító személy és az e vállalkozást ugyanebben az időszakban közvetve irányító személy személyes felelősségére is.

60 A fenti 56–59. pontban bemutatott ítélkezési gyakorlat analógia útján alkalmazható az EGT‑Megállapodás 53. cikkére, valamint a Bizottság által e cikk alapján elfogadott határozatokra is.

61 A megtámadott határozatból, és különösen az „eljárással érintett ágazat” (5)–(87) preambulumbekezdésben foglalt, valamint az „eljárással érintett vállalkozások” (28)–(44) és (482) preambulumbekezdésben foglalt, vagy az utóbbi vállalkozások számára fenntartott „eltérő bánásmód” leírásából kitűnik, hogy a Bizottság a megtámadott határozat 1. cikkében megállapított jogsértésben részt vevő vállalkozások között azonosította egyrészt a Fuji‑csoport GIS‑ekkel kapcsolatos tevékenységeit 1988. április 15. és 2002. szeptember 30. közötti időszakban végző személyi, materiális és immateriális összetevők egységes szervezetét (a továbbiakban: első érintett vállalkozás), másrészt a Fuji‑csoport, a Hitachi és a Meidensha – JAEPS‑re átruházott – GIS‑ekkel kapcsolatos tevékenységeit 2002. október 1‑je és 2004. május 11. között végző személyi, materiális és immateriális összetevők egységes szervezetét (a továbbiakban: második érintett vállalkozás).

62 Ezenkívül a megtámadott határozat (379) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy megállapították a FEH és a FES személyes és egyetemleges felelősségét az 1988. április 15. és 2002. szeptember 30. közötti időszak tekintetében az első érintett vállalkozás jogsértésben való részvételéért. A megtámadott határozat (32), (33) és (373) preambulumbekezdéséből levezethető, hogy a FEH és a FES ezzel kapcsolatos felelőssége abból ered, hogy ők „vezették” vagy irányították „többek között” az első érintett vállalkozást ugyanezen időszak alatt, következésképpen közvetlenül érintettek voltak ennek a vállalkozásnak a jogsértésben való részvételében.

63 A megtámadott határozat (380) preambulumbekezdéséből egyébként az is kiderül, hogy megállapították a FEH és a FES személyes és – a Hitachival és a JAEPS‑szel való – egyetemlegesen felelősségét a 2002. október 1‑je és 2004. május 11. közötti időszak tekintetében a második érintett vállalkozás jogsértésben való részvételéért. Ezenkívül, különösen a megtámadott határozat (380), (385) és (402) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a FEH és a FES ezzel kapcsolatos felelőssége kizárólag abból ered, hogy a Hitachival együtt ők határozták meg közös leányvállalatuk, a JAEPS piaci magatartását, amelynek közvetlen felelősségébe tartozott a második érintett vállalkozás, következésképpen a JAEPS anyavállalataiként közvetve érintettek voltak ennek a vállalkozásnak a jogsértésben való részvételében.

64 A felperes első öt jogalapját a fenti megállapításokra tekintettel kell megvizsgálni. A nyilvánvaló mérlegelési hibákra, valamint a tisztességes eljáráshoz való jognak, az ártatlanság vélelme elvének, az in dubio pro reo elvének és a bizonyítási teher megoszlására vonatkozó szabályoknak a megsértésére alapított első két jogalapot célszerűségi és pergazdaságossági okból együtt kell vizsgálni.

A nyilvánvaló mérlegelési hibákra, valamint a tisztességes eljáráshoz való jognak, az ártatlanság vélelme elvének, az in dubio pro reo elvének és a bizonyítási teher megoszlására vonatkozó szabályoknak a megsértésére alapított, első és második jogalapról

A felek érvei

65 Első és második jogalapjával a felperes lényegében azt kifogásolja, hogy a Bizottság számos nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el, és megsértette a bizonyítási teher megoszlására vonatkozó szabályokat azzal, hogy a megtámadott határozat 1. cikkének g) pontjában megállapította a FEH személyes felelősségét az első érintett vállalkozás jogsértésben való részvételéért a japán tagok 2000 szeptemberében „vagy az idő tájt” tartott találkozójától 2002. szeptember 30‑ig terjedő időszak tekintetében, amikor a Fuji‑csoport átruházta a GIS‑ekkel kapcsolatos tevékenységeit a JAEPS‑nek, valamint azzal, hogy a megtámadott határozat 2. cikkének d) pontjában ezért a FEH‑et a FES‑szel egyetemlegesen 2 400 000 euró összegű bírság megfizetésére kötelezte. A Bizottság erre irányuló kötelezettsége ellenére nem bizonyította jogilag megkövetelt módon, hogy az első érintett vállalkozás továbbra is részt vett a „GQ‑megállapodásból eredő kartellben”, amely maga is folytatódott a japán tagok 2000 szeptemberében „vagy az idő tájt” tartott találkozóját követően. Ezenkívül a Bizottság érvelése e tekintetben számos, a bizonyítékokra vonatkozó nyilvánvaló mérlegelési hibát tartalmaz.

66 A Bizottság vitatja a felperes érveit, és az első és második jogalap elutasítását kéri.

A Törvényszék álláspontja

67 Az első és második jogalap érdemének elemzése előtt meg kell határozni az e jogalapok alapjául szolgáló kifogás pontos tárgyát, valamint a megtámadott határozat e kifogással érintett preambulumbekezdéseit, és emlékeztetni kell az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke megsértésének bizonyítására, valamint egy vállalkozás ilyen jogsértésben való részvételének bizonyítására alkalmazandó szabályokra.

– Az első és a második jogalap alapjául szolgáló kifogás pontos tárgyáról

68 A jelen ügyben a felperes nem vitatja sem az első érintett vállalkozásnak a jogsértésben való részvételét az 1988. április 15‑től 2000 szeptemberéig tartó időszak tekintetében, sem a FEH személyes felelősségét ezzel a részvétellel kapcsolatban. Egyébiránt nem vitatja azt sem, hogy az első érintett vállalkozást a FEH irányította más társaságokkal együtt a 2000 szeptembere és 2002. szeptember 30. közötti időszakban.

69 Ezenkívül, bár a felperes gondosan különbséget tesz „a GQ‑megállapodásból eredő kartell”, amely a Siemens és a Hitachi távozása után ért véget, és a 2002. év közepén kezdődött „új tervből eredő kartell” között, mégsem fejt ki konkrét jogalapokat vagy érveket a Bizottságnak a megtámadott határozat (2), (3), (248), (270)–(299) preambulumbekezdésében foglalt értékeléseivel szemben, amelyek szerint az 1988. április 15. és 2004. május 11. között egymást követő különböző megállapodások és összehangolt magatartások csak egy egységes és közös terv különböző megnyilvánulásai voltak. Következésképpen nem lehet megállapítani, hogy az első és a második jogalap keretében érvényesen megkérdőjelezte volna az említett értékeléseket, és ennélfogva vitatta volna a jogsértés egységes és folyamatos jellegét.

70 Végül a felperes nem vitatja, hogy a második érintett vállalkozás a 2002. október 1‑je és 2004. május 11. közötti időszakban részt vett a jogsértésben. Kizárólag a FEH ezzel kapcsolatos bármilyen felelősségét, és ennélfogva azt vitatja, hogy azzal szemben bírságot lehetett kiszabni ezen oknál fogva, mivel a JAEPS piaci magatartását nem ő határozta meg, következésképpen a JAEPS anyavállalataként nem volt érintett a második érintett vállalkozás jogsértésben való részvételében (lásd a lenti 173. és az azt követő pontokat).

71 Ellenben a felperes kifogásolja, hogy a Bizottság tévesen értékelte a benyújtott bizonyítékokat, valamint megsértette a tisztességes eljáráshoz való jogot, az ártatlanság vélelmének elvét és az in dubio pro reo elvét, és megsértette a bizonyítási teher megoszlásával kapcsolatos szabályokat azzal, hogy úgy ítélte meg, hogy a megtámadott határozat 1. cikkében megállapított jogsértés a 2000 szeptembere és 2002. szeptember 30. közötti időszakban is folytatódott, valamint hogy az első érintett vállalkozás abban továbbra is részt vett, amiért a FEH személyesen felelősnek tekinthető a jogsértés elkövetésének időpontjában e vállalkozás felett gyakorolt irányítás miatt. Álláspontja szerint a Bizottság az ezzel kapcsolatos kötelezettsége ellenére a megtámadott határozatban nem bizonyította jogilag megkövetelt módon és a bizonyítékokkal kapcsolatos nyilvánvaló mérlegelési hibák elkövetése nélkül azt, hogy az első érintett vállalkozás a 2002. október 1‑jétől 2004. május 11‑ig terjedő időszakban a FEH irányítása alatt továbbra is részt vett a megtámadott határozat 1. cikkében megállapított jogsértésben, amely maga is folytatódott.

72 A Bizottság állítja, hogy a jelen ügy körülményei között a Fuji‑csoport társaságainak kellett bizonyítaniuk, hogy az első érintett vállalkozás a szóban forgó időszakban felhagyott a kartellben való részvétellel.

73 A felek érveinek fényében azt kell értékelni, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban jogilag megkövetelt módon bizonyította‑e, hogy a jogsértés az első érintett vállalkozás részvételével 2000 szeptemberétől 2002. szeptember 30‑ig folytatódott.

– A megtámadott határozatnak az első és a második jogalap alapjául szolgáló kifogással érintett preambulumbekezdéseiről

74 A Bizottságnak egyrészt a megtámadott határozat 1. cikkében megállapított jogsértés 2000 szeptembere és 2002. szeptember 30. közötti folytatásával, másrészt az első érintett vállalkozásnak ugyanezen időszakban az említett jogsértésben való részvételével kapcsolatos értékelései a következők.

75 A megtámadott határozat (323) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy a megállapodások és/vagy összehangolt magatartások a GIS‑projektek gyártói között legalább 1988. április 15‑től 2004. május 11‑ig tartottak. Az említett preambulumbekezdésben ugyanis az „1998.” év említése az „1988.” év helyett a megtámadott határozat összefüggései alapján nyilvánvalóan pusztán tárgyi tévedés eredménye, amelyet helyesbíteni kell.

76 A megtámadott határozat (324), (326) és (373) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy a FEH és a FES 1988. április 15‑től, a GQ‑ és az EQ‑megállapodás elfogadásától és hatálybalépésétől 2004. május 11‑ig – a kartell tagjainak a Bizottság helyszíni vizsgálatai által váratlanul félbeszakított utolsó munkatalálkozójáig – vett részt a jogsértésben. A megtámadott határozat (324) preambulumbekezdésében az „1998” említése „1988” helyett ugyanis nyilvánvalóan pusztán tárgyi tévedés eredménye, amelyet helyesbíteni kell.

77 A megtámadott határozat (177)–(216) preambulumbekezdésében a Bizottság a „kartell alakulásáról kronológiai összképet” adott. Ennek keretében a megtámadott határozat (178) és (179) preambulumbekezdésében megállapította a következőket:

„(178) A Siemens 1999 szeptemberében véget vetett a kartell találkozóin való részvételének, 2000‑ben pedig a Hitachi és a Schneider/VA Tech is követte. A Siemens távolmaradása különösen destabilizáló volt európai szempontból, hiszen ez a társaság volt az »Európa‑csoport« titkára 1988‑tól, valamint a piac főszereplője Európán belül és kívül egyaránt. A kartell tevékenységei mindazonáltal folytatódtak, és az Alstom vette át az Európa‑csoport titkárának szerepét. 1988‑hoz képest csökkent létszámmal a logisztika egyszerűsödött, mivel többé nem volt indokolt az összetett struktúra.

(179) 2002‑ben a Siemens, a Hitachi és a VA Tech újra csatlakozott a kartellhez. […]”

78 A megtámadott határozat (270)–(299) preambulumbekezdésében a Bizottság megjelölte azokat az okokat, amelyeknél fogva úgy vélte, hogy „a megállapodások összessége a jelen ügyben egységes és folytatólagos jogsértés jellemzőit mutatja”. A megtámadott határozat (279) preambulumbekezdésében jelezte különösen, hogy „a kartell egyes tagjai előadták, hogy annak alakulása során a kartell jellege 2002‑től megváltozott, következésképpen az egységes és folytatólagos jogsértés helyett két elkülönült jogsértést kell megkülönböztetni”. A megtámadott határozat (279)–(299) preambulumbekezdésében azonban a Bizottság előadta azokat a tényezőket, amelyek álláspontja szerint bizonyítják, hogy a különböző megállapodások és összehangolt magatartások, amelyek 1988. április 15. és 2004. május 11. között egymást követték, csak egy egységes és közös terv különböző megnyilvánulásai voltak, és kifejtette, hogy erőltetett lenne egy ennyire folyamatos, egységes cél által jellemzett magatartás elkülönült jogsértésekre való szétbontása.

79 A Bizottság a megtámadott határozat (284) preambulumbekezdésében az alábbiakat állapította meg:

„Az ABB magyarázattal szolgált a leírt gyakorlatokra, amely összhangban van a tényekkel és az ügy irataival, az írásbeli megállapodásokat is beleértve. E vállalkozásoknak azok a nyilatkozatai, amelyek szerint két, egymást követő jogsértés folyt volna, jelentősen eltérnek az első jogsértés végének időpontját illetően (lásd a lenti (290) preambulumbekezdést). Ezek az egymásnak ellentmondó nyilatkozatok eltérnek a helyszíni vizsgálatok során beszerzett okirati bizonyítékoktól is. A mélyebb elemzés alapján megállapítható, hogy ezek az egymásnak ellentmondó nyilatkozatok valójában egyszerű állítások (amelyek közül egyik sem a tényállás megvalósulásának időpontjában keletkezett), amelyeket semmilyen, a tényállás időpontjából származó vagy döntő bizonyíték nem támaszt alá, amely arra mutatna, hogy a GIS[‑projektekkel] kapcsolatos kartell a megjelölt időpontok egyikében ért volna véget. Ezek tehát nem ténybeli bizonyítékok, hanem a feleknek a tényekre vonatkozó értékelései, vagy tanúk következtetései, amelyek az érintett társaságok védelmét a jelen ügyben ellátó ügyvédek kívánságára szerepelnek az iratokban. A felek hajlamosak azokat az időpontokat, amikor álláspontjuk szerint a kartell működött, sokkal kevésbé pontosan megjelölni, mint azokat az időpontokat, amikor a kartell állításuk szerint ténylegesen befejeződött.”

80 A megtámadott határozat (290) preambulumbekezdése ezenkívül a következőket állapítja meg:

„A Bizottság nem támaszkodhat az Areva[‑csoport társaságai], a Melco, a Hitachi[‑csoport társaságai] [vagy a] JAEPS és a Toshiba nyilatkozataira azon kijelentéseikkel kapcsolatban, amelyek szerint a kartell először vagy 1997‑ben ([az] Areva[‑csoport társaságai, az engedékenységi közlemény alapján benyújtott kérelmük szerint, lásd a fenti 12. pontot]), vagy 1999 szeptemberében (Melco [kifogásközlésre adott válasza szerint] és a Toshiba [kifogásközlésre adott válasza szerint]), vagy 1999‑ben a Siemens kilépése után (a Hitachi[‑csoport társaságai] [vagy] a JAEPS [a kifogásközlésre adott válaszuk szerint]), vagy 2000 szeptembere körül ([a FEH és a FES kifogásközlésre adott válasza szerint) ért véget. E kérdést illetően nyilatkozataik nem hitelesek, mivel kölcsönösen ellentmondanak egymásnak, és – ahogy arra már utaltunk – ellentmondanak az ügy irataiban szereplő bizonyítékoknak is. A Melco, a Toshiba, a Fuji, az ABB, az Alstom, a Reyrolle/VA Tech és a Magrini/Schneider (később VAS, tehát VA Tech) továbbra is részt vettek többoldalú találkozókon 2000‑ben és/vagy 2001‑ben (lásd a fenti (191)–(198) preambulumbekezdést). Ezenkívül azok kétértelműek, és nem bizonyító erejűek.”

81 A megtámadott határozat (191)–(198) preambulumbekezdésében a Bizottság előadta az ABB, illetve a Fuji‑csoport társaságai által előterjesztett bizonyítékokat, amelyek szerinte bizonyították, hogy a kartell folytatódott a Siemens 1999. szeptemberi, a Hitachi és a „Schneider/VA Tech” által 2000‑ben követett távozása után, és 2002 márciusától kezdődő fokozatos visszatérésük előtt. Mindenekelőtt a Bizottság a megtámadott határozat (191)–(196) preambulumbekezdésében az ABB által a mentességi kérelmében (lásd a fenti 8. pontot) közölt, a 2000. december 18. és 2001. január 22. között az ABB, a Melco és az Alstom között a találkozókkal és a GIS‑projektek elosztásával kapcsolatban váltott faxok sorának megfelelő dokumentumokra hivatkozott. Továbbá a Bizottság a megtámadott határozat (197) preambulumbekezdésében az ABB által a mentességi kérelmében közölt olyan dokumentumra hivatkozott, amely a „bizottsági üléseknek” a 2000 és 2001 közötti időszak egy részét lefedő és 2000. május 12‑i dátumot viselő listáját tartalmazta. A Bizottság megállapította, hogy ebből a listából kitűnik, hogy ezen ülések résztvevői a Reyrolle, az Alstom, a Schneider, az ABB, a Melco és a Toshiba voltak, a Siemens és a „JAEPS (Hitachi)” azonban nem, ami egybevágott az ABB‑nek a Bizottság tájékoztatáskérésére adott 2004. október 4‑i válaszában (lásd a fenti 15. pontot) szereplő nyilatkozatával, „amely szerint e két utóbbi társaság abban az időszakban nem képezte részét a kartellnek”. Végül a megtámadott határozat (198) preambulumbekezdésében a Bizottság a FEH és a FES által az engedékenységi közlemény szerinti kérelmükben, és az ABB által a mentességi kérelméhez fűzött 2004. május 7‑i kiegészítésben (lásd a fenti 10. pontot) benyújtott dokumentumok összességére hivatkozott, amelyek a kartell tagjai által a kartellen belüli, [bizalmas]( ) hivatkozási számú nyolc GIS‑projekttel kapcsolatban kötött megállapodásokat említenek, amelyek azt bizonyítják, hogy a kartell aktív volt ebben az időszakban.

82 A Bizottság a megtámadott határozat (372) és az azt követő preambulumbekezdéseiben megállapította továbbá, hogy az első érintett vállalkozás a japán tagok 2000 szeptemberében „vagy az idő tájt” tartott találkozóját követően is részt vett a jogsértésben. A megtámadott határozat e tekintetben a következőképpen hangzik:

„(372) Ahhoz, hogy a felelősséget a Fuji[‑csoporton] belül a megfelelő jogalanyoknak lehessen betudni, két időszakot kell megkülönböztetni: a Fuji[‑csoport] GIS[‑ekkel kapcsolatos] tevékenységeinek a JAEPS‑re 2002. október 1‑jén történt átruházását megelőző és az azt követő időszakot.

(373) A [FEH] és a [FES] legalább 1988. április 15‑től (azon időpont, amikor a Fuji csatlakozott a GQ‑megállapodáshoz) 2002. szeptember 30‑ig (a Fuji[‑csoport] GIS[‑ekkel kapcsolatos] tevékenységeit 2002. október 1‑jén átruházták a JAEPS‑re) részt vett a jelen határozatban leírt, összejátszásra irányuló magatartásban. A [FEH] a [FES] tőkéjének 100%‑os tulajdonosa.

A Fuji által előadott érvek

(374) A Fuji elismeri, hogy 1988 és 2000 szeptembere között részt vett a kifogásközlésben leírt kartellben, ezt követően azonban nem. A Fujinak a kartellben való részvétele »legkésőbb 2000 szeptemberében vagy az idő tájt« véget ért. A Fuji sosem vett részt az új tervben, mivel a Fuji ezt követően nem vett részt az európai szállítókkal közös találkozókon, és nem folytatta az információcserét sem.

(375) A Fuji azt állítja, hogy még ha egyes, [általa] benyújtott megállapodástervezetek (lásd a (198) preambulumbekezdést) »megszövegezésük alapján ezen időponton [2000 szeptemberén] túl is érvényesek, a Fuji 2000 szeptemberét követően nem járhatott el azok alapján, mivel ’valamennyi ajánlati felhívás határideje több hónappal azt megelőzően lejárt’. A Fuji ráadásul úgy értelmezte, hogy a korábbi, a GQ‑megállapodással kapcsolatos megállapodásoknak a kartell tagjaira nézve már nincs kötelező ereje; a Fuji egyik felsorolt ajánlati felhívást sem nyerte el, és így a megállapodások egyike alapján sem jutott előnyhöz.«

A Bizottság értékelése

(376) Tekintettel arra, hogy a Fuji nem volt tagja az »Európa/Japán« bizottságnak, sem a menedzseri, sem a munkacsoportok szintjén nem találkozott az európai gyártókkal, hanem csak az éves találkozókon. Egyébiránt az éves találkozók nem játszottak lényeges szerepet a kartell gyakorlati végrehajtásában, amint azt közvetve a Fuji is megerősített azzal, hogy elismerte, 2000‑ben is részt vett a kartellben (amely év során egyetlen éves találkozóra sem került sor).

(377) A Fuji azon nyilatkozatát, amely szerint 2000 szeptembere környékén kilépett a kartellből, az eljárással érintett többi fél egyike sem erősítette meg, pedig ezt az információt észrevételek megtétele végett számukra megküldték. A Fuji nyilatkozata egyébiránt nem világos, mivel helyenként azt állítja, hogy ez a kartellből való távozás »2000 szeptemberében vagy az idő tájt«, máshol pedig ugyanabban az iratban azt állítja, hogy »legkésőbb 2000 szeptemberében« történt. A Fuji állítja továbbá, hogy »az utolsó megállapodási irat, amelyet [Oz.] megkapott, 2000. szeptember 28‑án kelt«, valamint hogy »a Fuji a GQ‑megállapodás kartelljével ezen időpontot követően nem lépett kapcsolatba«. Ez azt jelenti, hogy a Fujinak egy »megrendezett« ajánlatot kellett volna tennie egy ügyfélnek annak érdekében, hogy a projekttel kapcsolatban bizonyos mértékű verseny látszatát keltse, de semmilyen bizonyítékot nem nyújtott be arra, hogy felhagyott volna a projekttel, vagy arra versenykörülmények között ajánlatot tett volna. Ezenkívül [I. H.] állításai szerint a Fuji »kevéssel a Siemens után« hagyta el a kartellt, az azonban bizonyított, hogy a Siemens 1999 szeptemberében lépett ki. Ezt a nyilatkozatot sem erősíti meg az ügyiratban található semmilyen utalás vagy bizonyíték, amely alapján megállapítható lenne, hogy 2000 szeptemberétől valóban nyilvánosan elhatárolódott volna a kartelltől.

(378) Végül, még ha a Bizottságnak el is kellett ismernie, hogy a Fuji a JAEPS létrehozásáig egyáltalán nem lépett újból kapcsolatba a kartellel, figyelembe kell vennie azt a tényt is, hogy a Fuji a már továbbított információkat kereskedelmi tevékenységei során nem hagyhatta figyelmen kívül, és hogy a már megkötött megállapodások továbbra is érvényben voltak. Az ügyiratban szereplő bizonyítékok és különösen a Fuji által benyújtott információk alapján utóbbi részese volt néhány, a (198) preambulumbekezdésben szereplő megállapodásnak, amelyek érvényessége 2000 szeptemberénél tovább tartott, és amelynek megsértését szankcionálták. Bár a Bizottság megadta a Fujinak a lehetőséget, hogy ezen megállapítások vitatására észrevételeket tegyen, és további bizonyítékokat nyújtson be, a Fuji nem nyújtott be semmilyen bizonyítékot arra nézve, hogy kilépett volna a megállapodásokból, hogy azokat ténylegesen vitatta volna, vagy azokat nem tartotta volna be. Éppen ellenkezőleg, az a tény, hogy valamennyi »ajánlati felhívás határideje több hónappal azt megelőzően lejárt«, amint azt a Fuji előadta, csak megerősíti azt a megállapítást, amely szerint a megállapodásokat már elfogadták, és azok hatályba léptek. Ráadásul az a tény, hogy a Fuji végül nem nyerte el az ajánlatokat (amely tényezőt szintén nem támasztja alá bizonyíték), nem érinti a fenti megállapításokat. Először, mivel a Fuji valamennyi felsorolt megállapodásban részt vett, nem volt azonban sem azok szervezője, sem feltétlenül a kedvezményezettje. Említése a listán azt jelentette, hogy ajánlatokat kellett tennie, azt azonban nem, hogy szükségszerűen ő lesz a kiválasztott ajánlattevő. Másodszor, mivel még ha a kartell tagjai őt is választották volna ajánlattevőnek (amit a Fuji nem állított, és nem is bizonyított), még mindig nem lett volna teljesen garantált, hogy végül elnyeri az ajánlatot, mivel más ajánlattevők, amelyek nem voltak részesei a kartellnek, sikeresebbnek bizonyulhattak volna.

(379) A (334) és (373) preambulumbekezdésben kifejtett okokból a [FEH]‑t és a [FES]‑t az 1988. április 15. és a 2002. szeptember 30. közötti időszak tekintetében egyetemlegesen felelősnek kell tekinteni a Fuji jogsértésben való részvételéért.”

– Az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke megsértésének bizonyítására alkalmazandó szabályokról, valamint egy vállalkozás ilyen jogsértésben való részvételének bizonyításáról

83 Mivel a felek nézetei ellentétesek a bizonyítási teher egymás közötti megoszlásának kérdése tekintetében, valamint általánosságban a jelen ügyben az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke megsértésének bizonyítására, és egy vállalkozás ilyen jogsértésben való részvételének bizonyítására alkalmazandó szabályok megsértésének vagy annak hiányának kérdésével kapcsolatban, előzetesen emlékeztetni kell az e tárgyban alkalmazandó jogra.

84 A bizonyítási teherre vonatkozó állandó ítélkezési gyakorlat szerint egyrészt a versenyjog megsértését állító fél vagy hatóság feladata a jogsértést megalapozó tényállás jogilag megkövetelt módon történő bizonyítása, másrészt a jogsértés megállapítása ellen védekezésül felhozott jogalapra hivatkozó vállalkozás feladata annak bizonyítása, hogy fennállnak a védekezésül felhozott jogalap alkalmazásának feltételei, így az említett hatóságnak tehát más bizonyítékokra kell hivatkoznia (a Törvényszék T‑120/04. sz., Peróxidos Orgánicos kontra Bizottság ügyben 2006. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑4441. o.] 50. pontja; lásd továbbá ebben az értelemben a Bíróság C‑185/95. P. sz., Baustahlgewebe kontra Bizottság ügyben 1998. december 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑8417. o.] 58. pontját, valamint a C‑204/00. P., C‑205/00. P., C‑211/00. P., C‑213/00. P., C‑217/00. P. és C‑219/00. P. sz., Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. január 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑123. o.] 78. pontját). A jogsértés időtartama az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti jogsértés fogalmának alkotóeleme, amely elem bizonyítása elsősorban a Bizottság feladata (a Törvényszék T‑43/92. sz., Dunlop Slazenger kontra Bizottság ügyben 1994. július 7‑én hozott ítéletének [EBHT 1994., II‑441. o.] 79. pontja és a fent hivatkozott Peróxidos Orgánicos kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 51. pontja).

85 A bizonyítási teher ilyen megoszlása mindazonáltal változhat attól függően, hogy az egyik fél által hivatkozott tényállási elemek olyan jellegűek lehetnek, hogy a másik felet magyarázatra vagy igazolásra kötelezhetik; ennek hiányában azonban megállapítható a bizonyítottság (lásd ebben az értelemben a fenti 84. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 79. pontját, valamint a fenti 84. pontban hivatkozott Peróxidos Orgánicos kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 53. pontját).

86 A Bizottság által felhasználható bizonyítékokkal kapcsolatban a versenyjogban érvényesülő elv a bizonyítékok szabad mérlegelésének elve (a Bíróság C‑407/04. sz., Dalmine kontra Bizottság ügyben 2007. január 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., I‑829. o.] 63. pontja, a Törvényszék T‑67/00. sz., T‑68/00. sz., T‑71/00. és T‑78/00. sz., JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑2501.o.] 273. pontja). Mivel a versenyellenes megállapodásokban és magatartásokban való részvétel tilalma, valamint a jogsértőkre kiszabható szankciók közismertek, e megállapodások és magatartások keretében a tevékenységeket általában rejtve folytatják, a találkozókat titkosan, leggyakrabban harmadik országokban tartják, és az erre vonatkozó dokumentáció a legminimálisabbra szorítkozik. Még ha a Bizottság fel is fedez olyan iratokat – mint például a találkozókról készült beszámolók –, amelyek kifejezetten tanúsítják a piaci szereplők közötti jogellenes kapcsolatfelvételt, e dokumentumok általában csak töredékesek és szórványosak, így gyakran következtetésekkel kell bizonyos részleteket rekonstruálni. Az esetek nagy részében a versenyellenes magatartás vagy megállapodás létezésére bizonyos egybeesésekből és ténykörülményekből kell következtetni, amelyek együtt figyelembe véve, más összefüggő magyarázat hiányában a versenyjog megsértésének bizonyítékául szolgálhatnak (a fenti 61. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 55–57. pontja). Az ilyen ténykörülmények és egybeesések nemcsak a versenyellenes magatartások vagy megállapodások fennállásáról szolgálnak felvilágosítással, hanem a folytatólagos versenyellenes magatartások időtartamáról, illetve a versenyjog megsértésével kötött megállapodások alkalmazásának időszakáról is (a Bíróság C‑113/04. P. sz., Technische Unie kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 21‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., I‑8831. o.] 166. pontja).

87 Mindenesetre a Bizottságnak pontos és egybehangzó bizonyítékokat kell szolgáltatnia azon szilárd meggyőződésének alátámasztására, hogy a jogsértés megtörtént (lásd a Törvényszék T‑62/98. sz., Volkswagen kontra Bizottság ügyben 2000. július 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., II–2707. o.] 43. és 72. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, a fenti 86. pontban hivatkozott JFE Engineering kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletének 179. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint T‑38/02. sz., Groupe Danone kontra Bizottság ügyben 2005. október 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑4407. o.] 217. pontját). Mindazonáltal nem kell a Bizottság által előterjesztett minden egyes bizonyítéknak a jogsértés összes elemét tekintve szükségszerűen eleget tennie e feltételeknek. Elegendő ugyanis, ha az intézmény által hivatkozott bizonyítékok csoportja összességében értékelve megfelel e követelménynek (a fenti 86. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 180. pontja, valamint a fent hivatkozott Groupe Danone kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 218. pontja; lásd továbbá ebben az értelemben a fenti 57. pontban hivatkozott „PVC II” egyesített ügyekben hozott ítélet 768–778. pontját, különösen a 777. pontot). Ami a jogsértés időtartamát illeti, az ítélkezési gyakorlat megköveteli, hogy a jogsértés időtartamának megállapítására közvetlenül alkalmas bizonyítékok hiányában a Bizottság legalább olyan bizonyítékokra hivatkozzon, amelyek időben kellően közel álló tényekre vonatkoznak oly módon, hogy ésszerűen elfogadható legyen, hogy e jogsértés két meghatározott időpont között megszakítás nélkül folytatódott (a fenti 86. pontban hivatkozott Technische Unie kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 169. pontja, a fenti 84. pontban hivatkozott Dunlop Slazenger kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 79. pontja és a fenti 84. pontban hivatkozott Peróxidos Orgánicos kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 51. pontja).

88 A különböző bizonyítékoknak tulajdonítandó bizonyító erővel kapcsolatosan ki kell emelni, hogy az egyetlen fontos tényező, amelyet a benyújtott bizonyítékok szabad mérlegelése során meg kell vizsgálni, a bizonyítékok hitelessége (a fenti 86. pontban hivatkozott Dalmine kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 63. pontja; lásd a Törvényszék T‑44/00. sz., Mannesmannröhren‑Werke kontra Bizottság ügyben 2004. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑2223. o.] 84. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a fenti 86. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 273. pontját). A bizonyításra általában alkalmazandó szabályok szerint valamely dokumentum hitelessége és ennélfogva bizonyító ereje az eredetétől, készítésének körülményeitől, címzettjétől és tartalmától függ (a Törvényszék T‑25/95., T‑26/95., T‑30/95–T‑32/95., T‑34/95–T‑39/95., T‑42/95–T‑46/95., T‑48/95., T‑50/95–T‑65/95., T‑68/95–T‑71/95., T‑87/95., T‑88/95., T‑103/95. és T‑104/95. sz., Cimenteries CBR és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2000. március 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑491. o.] 1053. pontja, Vesterdorf bírónak főtanácsnoki minőségben a Törvényszék T‑1/89. sz., Rhône‑Poulenc kontra Bizottság ügyben 1991. október 24‑én hozott ítéletére vonatkozó indítványa [EBHT 1991., II‑867., II‑869. és II‑956. o.]). Így különösen nagy jelentőséget kell tulajdonítani annak a körülménynek, ha valamely dokumentum a tényekkel szoros összefüggésben (a Törvényszék T‑157/94. sz., Ensidesa kontra Bizottság ügyben 1999. március 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1999., II‑707. o.] 312. pontja) vagy e tények közvetlen tanúja révén jött létre (lásd ebben az értelemben a fenti 86. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 207. pontját). Azon dokumentumok, amelyekből kitűnik, hogy több vállalkozás között kapcsolat állt fenn, valamint hogy azok kifejezetten azt a célt követték, hogy előre kiiktassák a versenytársaik jövőbeni magatartásával kapcsolatos bizonytalanságot, jogilag megkövetelt módon bizonyítják az összehangolt magatartás fennállását (lásd ebben az értelemben a Bíróság 40/73–48/73., 50/73., 54/73–56/73., 111/73., 113/73. és 114/73. sz., Suiker Unie és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1975. december 16‑án hozott ítéletének [EBHT 1975., 1663. o.] 175. és 179. pontját). Ezenkívül főszabály szerint különösen megbízható bizonyítéknak kell tekinteni azon nyilatkozatokat, amelyek a nyilatkozattevő érdekei ellen irányulnak (lásd ebben az értelemben a fenti 86. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 207., 211. és 212. pontját).

89 Végül emlékeztetni kell arra, hogy az EK 230. cikk (jelenleg EUMSZ 263. cikk) értelmében benyújtott, a versenyjog megsértésének fennállását megállapító és a címzettekre bírságot kiszabó bizottsági határozat megsemmisítése iránti keresetet elbíráló bíróság feladata annak értékelése, hogy a Bizottság által határozatában hivatkozott bizonyítékok és más információk elegendők‑e a jogsértés fennállásának megállapításához (a fenti 86. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 174. és 175. pontja; lásd továbbá ebben az értelemben a fenti 57. pontban hivatkozott „PVC II” egyesített ügyekben hozott ítélet 891. pontját). A bíróságban felmerülő bármely kételynek a határozat címzettjeinek a javát kell szolgálnia, így a bíróság nem állapíthatja meg, hogy a Bizottság jogilag megkövetelt módon bizonyította a kérdéses jogsértés fennállását, amennyiben még bármely kételye áll fenn e kérdéssel kapcsolatosan (a fenti 86. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 177. pontja, valamint a fenti 87. pontban hivatkozott Groupe Danone kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 215. pontja). Ez utóbbi esetben ugyanis tekintettel kell lenni az ártatlanság vélelmének elvére, amely különösen az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4‑én aláírt egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 6. cikkének (2) bekezdéséből ered, és amely az alapvető jogok részét képezi, amely jogokat a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint – amelyet egyébként az Egységes Európai Okmány preambuluma és az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkének (2) bekezdése, valamint a 2000. december 7‑én Nizzában ünnepélyesen kihirdetett Európai Unió Alapjogi Chartájának (HL C 364., 1. o.) 47. cikke is megerősít – az Európai Unió jogrendje védelemben részesíti. Tekintettel a kérdéses jogsértések jellegére, valamint a hozzájuk kapcsolódó szankciók természetére és súlyára, az ártatlanság vélelmének elve irányadó többek között a versenyjog megsértésével kapcsolatos olyan eljárásokra, amelyek bírság vagy kényszerítő bírság kiszabásához vezethetnek (a Bíróság C‑199/92. P. sz., Hüls kontra Bizottság ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑4287. o.] 149. és 150. pontja, és C‑235/92. P. sz., Montecatini kontra Bizottság ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑4539. o.] 175. és 176. pontja; a fenti 87. pontban hivatkozott Groupe Danone kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 216. pontja).

90 A jogsértés fennállását kizárólag a Bizottság által az említett jogsértést megállapító határozatban összegyűjtött bizonyítékokra tekintettel kell értékelni, az egyetlen releváns kérdés tehát lényegében az, hogy a jogsértést ezekre a bizonyítékokra tekintettel érdemben bizonyították‑e, vagy sem (a fenti 88. pontban hivatkozott Cimenteries CBR és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 726. pontja).

91 A hivatkozott ítélkezési gyakorlat analógia útján alkalmazható az EGT‑Megállapodás 53. cikkére és a Bizottság e cikk alapján hozott határozataira is.

92 A fenti 84–91. pontban kifejtett szabályokra tekintettel kell megvizsgálni, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság az általános értékelés keretében és a felperes által előadott alternatív magyarázatok vagy igazolások megvizsgálását követően megfelelően hiteles, pontos és egybevágó bizonyítékokra hivatkozott‑e azon szilárd meggyőződésének alátámasztására, hogy a megtámadott határozat 1. cikkében megállapított jogsértés az első érintett vállalkozás részvételével 2000 szeptemberétől 2002. szeptember 30‑ig tartó időszakban folytatódott, amelyért a FEH‑et az e vállalkozás fölött a jogsértés elkövetésének időpontjában gyakorolt irányítás miatt személyesen felelősnek lehet tekinteni.

– A megtámadott határozat alapjául szolgáló bizonyítékok elemzéséről

93 Előzetesen emlékeztetni kell azokra az alapvető tényekre, amelyekre a Bizottság a megtámadott határozatban azt az értékelését alapította, amely szerint a megtámadott határozat 1. cikkében megállapított jogsértés az első érintett vállalkozás részvételével a 2000 szeptembere és 2002. szeptember 30. közötti időszakban folytatódott.

94 A megtámadott határozat (290) preambulumbekezdésében a Bizottság utalt arra, hogy nem vette figyelembe a FEH és a FES, az Areva‑csoport társaságai, a Melco, a Hitachi‑csoport társaságai vagy a JAEPS és a Toshiba nyilatkozatait, amelyek szerint a kartell első alkalommal vagy az 1997. év folyamán, vagy 1999 szeptemberében, vagy az 1999. év folyamán, a Siemens távozását követően, vagy 2000 szeptembere környékén ért véget, azon az alapon, hogy ezek a nyilatkozatok nem voltak megbízhatóak, vagy kétértelműek voltak, és nem bizonyító erejűek, mivel kölcsönösen ellentmondtak egymásnak, és ellentétesek voltak az ügy irataiban található bizonyítékokkal (lásd a fenti 80. pontot). A Bizottság a megtámadott határozat (191)–(198) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett ugyanezen (290) preambulumbekezdésben kimondta, hogy az első érintett vállalkozás, valamint más vállalkozások is 2000‑ben és/vagy 2001‑ben továbbra is részt vettek többoldalú találkozókon. A fenti 81. pont tartalmazza azokat a tényezőket, amelyekre a Bizottság annak bizonyítása érdekében támaszkodott, hogy a kartell a „Schneider/VA Tech” 2000. december 13‑i távozását követően – az első érintett vállalkozás részvételével – is folytatódott.

95 Először, a kartell egyes tagjai által a GIS‑projektek elosztásával kapcsolatos találkozókra vonatkozóan 2000. december 18. és 2001. január 22. között váltott faxokkal kapcsolatban fontos rámutatni, amint azt a Bizottság is elismeri, hogy ezen információcsere kizárólag az Alstomot (később az Arevát), a Melcót és az ABB‑t érintette. Így, amint arra a felperes joggal hivatkozik, bár ezen, a tényállás idején történt információcsere hitelesen és pontosan bizonyítja a kartell tevékenységeit 2000 decemberének és 2001 januárjának környékén, ezzel szemben semmilyen bizonyítékkal nem szolgál azzal kapcsolatban, hogy maga az első érintett vállalkozás abban részt vett.

96 Ami továbbá a 2000. május 12‑i listát illeti, az valóban tizenhárom, 2000. május 18. és 2001. május 17. között tervezett „bizottsági találkozóról” számol be. Ezen „bizottsági találkozók” versenyellenes célja kikövetkeztethető abból, hogy a lista mindegyik érintett vállalkozást arra a kódra történő utalással jelöli meg, amely az övé volt a kartellben, ahogyan azt bemutatja a megtámadott határozat (142) és (197) preambulumbekezdése, és ahogyan azt a kartell több tagja megerősítette, a kartell operatív működésében részt vevő szervek – az Európa/Japán közös bizottság és az európai bizottság – bizonyos üléseit tervezték, ahogyan az kiderül a megtámadott határozat (150) és (151) preambulumbekezdéséből is. Ezenkívül e bizottsági ülések közül hatnak a tényleges megtartását vagy megerősítették a kartell egyes résztvevői, vagy alátámasztották az ügy iratainak egyéb elemei, mint például az utazási költségekről készült feljegyzések vagy a személyes határidőnaplók megjegyzései, a 2000. május 18. és 2001. január 18. közötti időszakban a kartell tevékenységei bizonyítottnak tekinthetők. Amint azonban azt a Bizottság is elismeri, ezeken a találkozókon csak a Reyrolle, az Alstom, a Schneider, az ABB, a Melco és a Toshiba vett részt. Ebből következik, amint azzal a felperes joggal érvel, hogy ez a lista hitelesen és pontosan bizonyítja a kartell tevékenységét 2000. május 18. és 2001. május 17. között, ellenben semmilyen bizonyítékkal nem szolgál azzal kapcsolatban, hogy maga az első érintett vállalkozás abban részt vett.

97 Végül azzal a nyolc [bizalmas] hivatkozási számot viselő GIS‑projekttel kapcsolatos dokumentummal összefüggésben, amelyek a keletkezésük időpontjában bekövetkezett tényekről tanúskodnak, azok a fent hivatkozott, eltérő érvényességi idejű GIS‑projektek elosztására vonatkozóan a kartell tagjai között megkötött megállapodásokról számolnak be. Így ezekből a dokumentumokból kiderül, hogy az első érintett vállalkozás a kartell más tagjaival együtt részt vett nyolc GIS‑projekt elosztásával kapcsolatos megállapodásokban, amelyeket más, a kartellben részt vevő vállalkozások szerveztek, és amelyeket [bizalmas] és [bizalmas] közötti időpontban kötöttek meg, vagy léptek hatályba, és amelyek megkötésük időpontjától számított körülbelül [bizalmas] ideig voltak érvényesek, vagy az utolsó, [bizalmas] hivatkozási számot viselő projekt esetében egészen [bizalmas] időpontig.

98 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében vett megállapodás létezéséhez elég az, hogy az érintett vállalkozások kifejezzék arra irányuló közös szándékukat, hogy meghatározott piaci magatartást tanúsítanak (a Törvényszék T‑2/89. sz., Petrofina kontra Bizottság ügyben 1991. október 24‑én hozott ítéletének [EBHT 1991., II‑1087. o.] 211. pontja és T‑13/89. sz., ICI kontra Bizottság ügyben 1992. március 10‑én hozott ítéletének [EBHT 1992., II‑1021. o.] 253. pontja; lásd továbbá ebben az értelemben a Bíróság 41/69. sz., ACF Chemiefarma kontra Bizottság ügyben 1970. július 15‑én hozott ítéletének [EBHT 1970., 661. o.] 112. pontját). Ezenkívül az EK 81. cikk akkor alkalmazandó, ha anélkül, hogy a kartell hivatalosan véget ért volna, a hatásai fennmaradtak (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott ICI kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 254. pontját és a Törvényszék T‑48/98. sz., Acerinox kontra Bizottság ügyben 2001. december 13‑án hozott ítéletének [EBHT 2001., II‑3859. o.] 63. pontját). A hivatkozott ítélkezési gyakorlat analógia útján az EGT‑Megállapodás 53. cikkére is alkalmazható.

99 A jelen ügyben a felperes nem vitatta, hogy a FEH a kartell szabályainak alkalmazásával megállapodásokat kötött a kartellen belül nyolc, [bizalmas] hivatkozási számokat viselő GIS‑projekt elosztása érdekében. Ráadásul nem vitatta, hogy a megállapodások szövege szerint ezeknek a megállapodásoknak a célja az volt, hogy azok hatásukat [bizalmas] időponttól, a [bizalmas] hivatkozási számú projektre vonatkozó megállapodás hatálybalépésétől, a [bizalmas] időpontig, a [bizalmas] hivatkozási számú projektre vonatkozó megállapodás érvényességének végéig fejtsék ki.

100 Egyébiránt az ügy iratainak egyetlen eleme sem enged arra következtetni, hogy az első érintett vállalkozás nyilvánosan elhatárolódott volna a kartelltől és az annak keretében kötött megállapodásoktól. Márpedig az olyan vállalkozás, amely nem határolódik el nyilvánosan egy olyan találkozó eredményeitől, amelyen jelen volt, vagy egy olyan megállapodástól, amelyben részt vett, főszabály szerint teljes felelősséggel tartozik a kartellben való részvételéért. Túl könnyű lenne ugyanis a jogellenes kartellből hasznot húzó vállalkozások számára csökkenteni a súlyos bírság megfizetésének kockázatát, ha jogosultak lennének a bírság összegének csökkentésére azon az alapon, hogy csak korlátozott szerepet játszottak a jogsértés végrehajtásában, miközben a fellépésük arra ösztönzött más vállalkozásokat, hogy a versenyt súlyosabban sértő módon járjanak el (lásd ebben az értelemben a fenti 88. pontban hivatkozott Mannesmannröhren‑Werke kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 278. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Ebből következően, még ha feltételezhető is, hogy az első érintett vállalkozás nem tartotta be valamennyi, a kartell keretében kötött megállapodást, ez a körülmény a kartell többi tagjától való nyilvános elhatárolódás bizonyításának hiányában nem elegendő ahhoz, hogy a vállalkozás mentesüljön azon felelősség alól, amelyet az e megállapodásokban, valamint ezeken keresztül a – megtámadott határozat 1. cikkében megállapított – jogsértésben való részvételéért visel.

101 Ebből következően meg kell állapítani, hogy a kartell egyes tagjai által 2000. december 18. és 2001. január 22. között váltott faxok, a „bizottsági találkozók” 2000. május 12‑i listája, valamint a megtámadott határozat (191)–(198) preambulumbekezdésében említett nyolc GIS‑projekttel kapcsolatos dokumentumok, amelyekre a (290) preambulumbekezdés hivatkozik, hiteles, pontos és egybehangzó módon bizonyítják, hogy a megtámadott határozat 1. cikkében megállapított jogsértés a 2000 szeptembere és 2002. szeptember 30. közötti időszakban is folytatódott. Ezenkívül tekintettel a megtámadott határozat 1. cikkében megállapított jogsértés különösen hosszú időtartamára, amelynek az 1988. április 15. és 2000 szeptembere közötti időszakban való fennállását a felperes nem vitatja, valamint a megtámadott határozat (170) preambulumbekezdésében említettek szerinti összetett elővigyázatossági intézkedésekre, amelyeket a kartell tagjai a kartell fennállásának álcázása, illetve eltitkolása érdekében hoztak, meg lehet állapítani, hogy ezen elemek