ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
29

E tekintetben meg kell állapítani, amint azt egyébként a kérdést előterjesztő bíróság maga is teszi, hogy a hivatkozott értelmezés nemcsak a jogerős bírósági határozat megkérdőjelezését akadályozza meg, mégha e határozat sérti is a közösségi jogot, hanem azt is, hogy megkérdőjelezzenek az illetékes adóhatóság ugyanazon adóalanyt, azonban eltérő adóévet érintő másik határozata bírósági felülvizsgálatának alkalmával jogerős bírósági határozatban foglalt közös, alapvető pontra vonatkozó bármely megállapítást.
29

E körülmények között a Cour de cassation (Semmítőszék) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) A részvényesek egyenlőségére, közelebbről a kisebbségi részvényesek védelmére vonatkozó utalások, melyek a) a […] második, 77/91 »társasági jogi« irányelv 20. és 42. cikkében, b) a [77/534] ajánlás »harmadik alapelvében« és »tizenhetedik kiegészítő rendelkezésében«, c) a […] 79/279 irányelv mellékletében szereplő C. forma 2. pontjának a) alpontjában, melyet a [2001/34] irányelv átvett, d) a […] 2004/25 irányelv – a (8) prembulumbekezdés fényében értelmezett – 3. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szerepelnek, a közösségi jog alapelvéből erednek-e? 2) Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén, a közösségi jog ezen alapelvét csupán a társaság és annak részvényesei közötti viszonyokra kell-e alkalmazni, avagy éppen ellenkezőleg, ezen elv alkalmazandó a társaság feletti irányítást gyakorló vagy azt megszerző többségi részvényesek és e társaság kisebbségi részvényesei közötti kapcsolatokra is, különösen olyan társaság esetében, amelynek részvényeit az értéktőzsdén jegyzik? 3) Mindkét előző kérdésre adott igenlő válasz esetén, a közösségi jog ezen alapelvét úgy kell-e tekintetni – figyelemmel az első kérdésben hivatkozott jogszabályok időközben végbement fejlődésére –, hogy ezen elv létezett és azt alkalmazni kell a második kérdés értelmében vett kisebbségi és többségi részvényesek közötti jogviszonyokra, már a fent hivatkozott 2004/25/EK irányelv hatálybalépését megelőzően, és a jelen ügyben a 2001 első félévében megvalósult tényállást megelőzően?”
23

Az említett preambulumból az is következik, hogy az egyezmény célja egységes szabályok kialakítása a szerződéses kötelmi viszonyokra alkalmazandó joggal kapcsolatosan, bárhol kelljen is az ítéletet meghozni. Ahogyan a Mario Giuliano, a milánói egyetem professzora és Paul Lagarde, a Paris I egyetem professzora által írt, a szerződéses kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról szóló egyezményre vonatkozó jelentésből (HL 1980. C 282., 1. o.; a továbbiakban: Giuliano–Lagarde-jelentés) kiderül, az egyezmény a szerződések területén a kollíziós szabályok sokféleségéből származó következetlenségek kiküszöbölése céljából jött létre. Az egyezmény célja a jogbiztonság növelése a jogviszonyok stabilitásába vetett bizalom megerősítése által, és a szerzett jogok védelme a magánjog teljes területén.
41

Másodsorban meg kell állapítani, hogy az említett kerethatározat 32. cikkéből továbbá az következik, hogy az olyan cselekményekre vonatkozó megkeresésekkel kapcsolatban is alkalmazandó, amelyeket – mint az alapügyben is – 2004. január 1-je előtt követtek el, amennyiben a végrehajtó tagállam nem nyilatkozott úgy, hogy ilyen megkeresés esetén továbbra is az ezen időpontot megelőzően alkalmazandó kiadatási rendszer szerint jár el. Ismeretes, hogy a Holland Királyság nem tett ilyen nyilatkozatot.
44

Tehát maga a Tanács is elismerte, hogy a Bizottság éppen azért tért vissza a következtetéséhez, mert úgy vélte, hogy az eredetileg alkalmazott megoldás módosításához szükséges feltételek nem teljesültek, amint az a fent hivatkozott Nanjing Metalink kontra Tanács ügyben hozott ítéletben is kifejtésre került. Az Olasz Köztársaság ugyancsak megerősítette, hogy az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdése c) pontja utolsó mondatának értelmezésére vonatkozó kérdés, a fent hivatkozott Nanjing Metalink kontra Tanács ügyben hozott ítélet fényében ugyanis ténylegesen meghatározó szerepet játszott a Bizottság az irányú döntésében, hogy javasolta a kezdeti álláspontján alapuló végleges intézkedéseket. Ilyen körülmények között, és mivel a 2007. március 23-i végleges tájékoztató nem tartalmazott új ténybeli elemeket, amely tényt maga az Elsőfokú Bíróság is megjegyezte a megtámadott ítélet 72. pontjában, az Elsőfokú Bíróság azon megállapítása, mely szerint az említett kérdés csupán „mellékes”, nyilvánvalóan téves.
3

Az 1408/71 rendelet 13. cikke kimondja: „(1) A 14c. és 14f. cikkre is figyelemmel, a rendelet hatálya alá tartozó személyekre csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni. (2) A 14–17. cikk rendelkezéseire is figyelemmel: a) egy tagállam területén alkalmazott személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, még abban az esetben is, ha egy másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, vagy ha az őt alkalmazó vállalkozás vagy magánszemély székhelye vagy lakóhelye egy másik tagállam területén található; […]”
37

A 90/435 irányelv hatálya alá nem tartozó részesedések esetében ugyanis valójában a tagállamok jogosultak meghatározni azt, hogy milyen esetben és milyen mértékben kell a felosztott nyereség gazdasági kettős adóztatását elkerülni, és ennek céljából egyoldalúan vagy más tagállamokkal kötött egyezmények útján mechanizmusokat létrehozni e gazdasági kettős adóztatás elkerülésére vagy enyhítésére (lásd a C-374/04. sz. Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation ügyben 2006. december 12-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-11673. o.] 54. pontját és a fent hivatkozott Amurta-ügyben hozott ítélet 24. pontját).
34

Amint azt a főtanácsnok is megjegyezte indítványának 34. pontjában, e megállapítás megfelel az egyenlő bánásmód és az adósemlegesség elvének is, amelyek megkövetelik, hogy az anyavállalatnak a leányvállalatai és ellenőrzött társaságai irányításában való részvételével járó részesedésszerzés gazdasági jellegének elismerésére vonatkozó megfontolásokat az ilyen részvételnek véget vető részesedésértékesítési ügyletekre is ki kell terjeszteni (lásd analógia útján a fent hivatkozott Wellcome Trust ügyben hozott ítélet 33. pontját és a fent hivatkozott Kretztechnik-ügyben hozott ítélet 19. pontját).
52

Ahogyan arra az olasz kormány és a Bizottság is hivatkozik, és ahogyan az a jelen ítélet 42. pontjából is következik, a 92/85 irányelv 10. és 12. cikke főszabály szerint nem akadályozza meg a nemzeti jogalkotót abban, hogy az elbocsátott várandós, gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók számára olyan egyedi jogorvoslati lehetőséget biztosítson, amelynél be kell tartani az előre megállapított határidőket.
50

Ahogyan arra a főtanácsnok indítványának 50. és 51. pontjában is utalt, e megállapítást megerősíti az a tény, hogy a finn kormány által a jelen eljárás keretében átadott adatok szerint az állami irodák által nyújtott – az utóbbiak által nyújtott összes szolgáltatásnak csupán egyharmadát kitevő – jogi tanácsadási szolgáltatások kedvezményezettjei által 2007-ben fizetett részbeni térítések összege 1,9 millió euró volt, mialatt az említett irodáknál 24,5 millió euró bruttó működési költség merült fel. Még abban az esetben is, ha ezen adatok a bírósági eljárások körén kívül teljesített jogi tanácsadási szolgáltatásokat is felölelik, a fenti különbség azt sugallja, hogy a kedvezményezetteket terhelő részbeni térítést inkább olyan díjnak kell tekinteni, amelynek a beszedése önmagában nem teszi gazdasági jellegűvé a tevékenységet, mintsem valódi ellenszolgáltatásnak.
3)

Az 1) kérdés a), b) és c) pontjára adott nemleges válasz esetén: úgy kell-e értelmezni a […] hatodik […] irányelv 13. cikke B. részének c) pontját, hogy az élet-viszontbiztosítási szerződések ellenérték fejében történő átruházása értékesítésnek minősül, és a […] hatodik […] irányelv 13. cikke B. része c) pontjának alkalmazása során nem aszerint kell különbséget tenni, hogy az adómentes tevékenységek helye az értékesítés helye szerinti tagállamban vagy egy másik tagállamban található-e?”
20

A külföldiekről szóló törvénynek a területről való kiutasításra vonatkozó 57. cikke kimondja: „(1) Amennyiben a jogsértők külföldiek, és az ezen alkotmányos törvény 53. cikkének a), b), c), d) és f) pontja értelmében vett, a törvény által nagyon súlyosnak vagy súlyosnak minősített magatartást tanúsítanak, a megfelelő közigazgatási eljárást követően bírság helyett a spanyol államterületről történő kiutasítás is alkalmazható. (2) A megfelelő közigazgatási eljárást követően a külföldi akkor is kiutasítható, ha Spanyolországban több mint egy év szabadságvesztés-büntetéssel fenyegetett bűncselekmény szándékos elkövetése miatt Spanyolországban vagy külföldön elítélték, kivéve ha a büntetett előéletre vonatkozó adatokat a bűnügyi nyilvántartásból törölték. (3) A kiutasítás és a bírság semmilyen esetben nem alkalmazható együttesen. […]”
6

A 85/337 irányelv 4. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) A 2. cikk (3) bekezdésre is figyelemmel az I. mellékletben felsorolt projekteket vizsgálatnak vetik alá az 5–10. cikkel összhangban. (2) A 2. cikk (3) bekezdésre is figyelemmel a II. mellékletben felsorolt projektekre, a tagállamok határozzák meg: a) esetenkénti vizsgálattal, vagy b) a tagállamok által megállapított küszöbértékek vagy szempontrendszer alapján, hogy a projektet alá kell-e vetni az 5–10. cikknek megfelelő vizsgálatnak. A tagállamok dönthetnek úgy is, hogy az a) és a b) pontnak megfelelő mindkét eljárást alkalmazzák. (3) Amikor a (2) bekezdés alkalmazásában esetenkénti vizsgálatot végeznek, vagy küszöbértékeket, illetve szempontrendszert állapítanak meg, figyelembe veszik a III. mellékletben előírt lényeges kiválasztási szempontokat. (4) A tagállamok biztosítják, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóság a (2) bekezdés alapján hozott döntését a nyilvánosság számára hozzáférhetővé teszi.”
25

Mindazonáltal, még ha feltételezzük is, hogy az említett adóalany megfelelő időn keresztül rendelkezik az ilyen dologgal ahhoz, hogy a kára teljes összegét beszámítsa a későbbiekben keletkezett pozitív jövedelmébe, valamint hogy az ezen dolog megszerzése vagy építése tekintetében felmerült költségek teljes egészében megtérüljenek, az olyan németországi illetőségű adóalanytól eltérően, aki e tagállamban ingatlanba fektetett, nem jogosult sem e veszteségek azonnali elszámolására, sem pedig a kezdeti magasabb értékcsökkenési ráta alkalmazására, ami így – ahogyan azt az Európai Közösségek Bizottsága hangsúlyozza – megfosztja a likviditási előny lehetőségétől (lásd analógia útján a C-446/04. sz. Test Claimants in the FII Group Litigation ügyben 2006. december 12-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-11753. o.] 84. és 153. pontját, valamint a C-347/04. sz. Rewe Zentralfinanz ügyben hozott ítélet [EBHT 2007., I-2647. o.] 29. pontját).
11

A vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatban működő ajánlatkérők beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31-i 2004/17/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 134., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 19. o.) 1. cikkének (2) és (3) bekezdése értelmében: „(2) […] b) »építési beruházásra irányuló szerződés«: olyan szerződés, amelynek tárgya a XII. melléklet szerinti tevékenységek valamelyikéhez kapcsolódó építési projekt vagy egy építmény kivitelezése, illetve kivitelezése és tervezése együtt, vagy az ajánlatkérő által megállapított követelményeknek megfelelő építmény bármilyen eszközzel, illetve módon történő kivitelezése. Az »építmény« magas- vagy mélyépítési munkálatok olyan összességében vett eredményét jelenti, amely önmagában alkalmas valamely gazdasági vagy műszaki funkció betöltésére; c) »árubeszerzésre irányuló szerződés«: a b) pontban említett szerződéstől eltérő szerződés, amelynek tárgya termékek megvétele, bérlete, haszonbérlete, részletvétele vagy pénzügyi lízingje, vételi joggal vagy anélkül. Azt a szerződést, amelynek tárgya termékek szállítása, és amely – mellékesen – beállítási és üzembe helyezési műveletekre is kiterjed, »árubeszerzésre irányuló szerződés«-nek kell tekinteni; d) »szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződés«: olyan, az építési beruházásra és az árubeszerzésre irányuló szerződéstől eltérő szerződés, amelynek tárgya a XVII. mellékletben említett szolgáltatások nyújtása. Azt a szerződést, amelynek tárgya árubeszerzést és a XVII. melléklet szerinti szolgáltatásnyújtást is magában foglal, »szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződés«-nek kell tekinteni abban az esetben, ha az érintett szolgáltatások értéke meghaladja a szerződésben szereplő árubeszerzés értékét. Azt a szerződést, amelynek tárgya a XVII. melléklet szerinti valamely szolgáltatás, és amely a XII. melléklet szerinti tevékenységeket a szerződés fő tárgyához képes csak járulékos elemként foglal magában, szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződésnek kell tekinteni. a) »Építési koncesszió«: az építési beruházásra irányuló szerződéssel azonos típusú szerződés, kivéve azt a jellemzőjét, hogy a kivitelezendő építési beruházás ellenszolgáltatása vagy kizárólag az építmény hasznosításának joga, vagy e jog pénzbeli ellenszolgáltatással együtt; b) »szolgáltatási koncesszió«: a szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződéssel azonos típusú szerződés, kivéve azt a jellemzőjét, hogy a szolgáltatás ellenszolgáltatása vagy kizárólag a szolgáltatás hasznosításának joga, vagy e jog pénzbeli ellenszolgáltatással együtt.”
3

A 89/104 irányelv 5. cikkének (1)–(3) bekezdése ekként rendelkezett: „(1) A védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ: a) a védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal; b) olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók a védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és a védjegy azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez. (2) Bármelyik tagállam előírhatja továbbá, hogy a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki hozzájárulása nélkül gazdasági tevékenység körében a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használ az árujegyzékben szereplő árukhoz, illetve szolgáltatásokhoz nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, feltéve, hogy a védjegy a tagállamban jó hírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét. (3) Az (1) és (2) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen: a) a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán; b) a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron tartása, illetve szolgáltatás felajánlása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt; c) a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele; d) a megjelölés használata az üzleti iratokon vagy a reklámozásban”.
35

Mindazonáltal, igaz ugyan, hogy valamely áru vámtarifa-besorolásának megváltozása az áru feldolgozásának vagy megmunkálásának lényeges jellegét tükrözi, azonban ettől még a feldolgozás vagy megmunkálás lényegesnek minősülhet a vámtarifa-besorolás megváltozása nélkül is. Ahogyan a Bizottság maga is elismeri, a vámtarifa-besorolás megváltozásának a listás szabályokban előírt kritériuma az esetek nagy részét lefedi, de nem teszi lehetővé az összes olyan eset azonosítását, amelyben az áru feldolgozása vagy megmunkálása lényeges. Ennélfogva más szempontokat is figyelembe kell venni annak meghatározásához, hogy a Vámkódex 24. cikke szerinti feltételek teljesültek-e.
5

Az 1408/71 rendelet 13. cikke az alábbiak szerint rendelkezik: „(1) A 14c. cikkre is figyelemmel, a rendelet hatálya alá tartozó személyekre csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni. (2) A 14–17. cikk rendelkezéseire is figyelemmel: a) egy tagállam területén alkalmazott személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, még abban az esetben is, ha egy másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel; […]”
32

Ráadásul az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból az következik, hogy az alapügyben az eladó nem csak azt a földrészletet adta el, amelyen a szerződés megkötésekor a két épület állt. Az eladó a Don Boscóval kötött megállapodás értelmében továbbá bontási engedély iránti kérelmet nyújtott be, illetve saját költségén szerződést kötött egy vállalkozással, aki a fent említett épületek bontási munkáit ténylegesen el is végezte. Megállapodtak abban is, hogy az eladó vállalja a bontással kapcsolatban felmerült költségeknek a vételárhoz való hozzászámítása révén való megtérítését, az azbeszt eltávolításának költségeit kivéve, amelyek az eladót terhelik. Ezzel szemben nem következik az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból, hogy az eladó az új épület építési munkálataiban részt vett volna.
6

E 4. cikk (2) bekezdésének c) pontja kimondja: „(2) Továbbra is a tőkeilleték alá tartoznak a következő ügyletek, amennyiben 1984. július 1-jén 1%-os mértékkel adóztak: […] c) tőketársaság tőkeemelése a nyereség, az általános vagy céltartalékok tőkésítése útján;”.
5

A HR 2. árucsoportjához fűzött magyarázó megjegyzéseknek az élelmezési célra alkalmas húsra, vágási melléktermékekre és belsőségekre vonatkozó általános rendelkezései értelmében: „Ebbe az árucsoportba tartozik minden állat […] emberi fogyasztásra alkalmas, egész (azaz az állat teste fejjel vagy fej nélkül), felezett […], negyedelt, darabolt stb., húsa, vágási mellékterméke és belsősége, valamint az azokból készült húsliszt vagy örlemény. […] A vágási melléktermékek és belsőségek általában négy csoportba oszthatók: 1) Azok, amelyeket emberi fogyasztásra használnak fel, mint a fej és részei (a fület is beleértve), a láb, a farok, a szív, a nyelv, a sovány és zsíros dagadó, a hashártya, a nyak, a borjúmirigy (csecsemőmirigy). 2) Azok, amelyeket csak gyógyszeripari termékek előállítására használnak fel, mint az epehólyag, a mellékvese, a méhlepény. 3) Azok, amelyeket emberi fogyasztásra és gyógyszeripari termékek előállítására egyaránt fel lehet használni, mint a máj, a vese, a tüdő, az agyvelő, a hasnyálmirigy, a lép, a gerincvelő, a petefészek, a méh, a here, a tőgy, a pajzsmirigy, az agyalapi mirigy. 4) Azok, amelyeket, mint a bőr, emberi fogyasztásra, valamint más célokra is fel lehet használni (például a bőriparban). […] A hús, vágási melléktermék és belsőség csak a következő formában tartozik ebbe az árucsoportba, függetlenül attól, hogy enyhe, forró vízzel vagy gőzzel történő hőkezelésnek (mint a forrázás vagy az egyszerű forrázás [blansírozás]) vetik-e alá, vagy sem, amely azonban nem minősül a termék tényleges főzésének: 1) Frissen […] 2) Hűtve […] 3) Fagyasztva […] 4) Sózva, sós lében tartósítva, illetve szárítva vagy füstölve. […] A fenti 1)–4) bekezdésben felsorolt állapotban lévő hús, vágási melléktermék és belsőség másrészt a jelen árucsoportba tartozik, még ha […] feldarabolták, felszeletelték vagy felaprították is.” [nem hivatalos fordítás]
11

A szabályozó hatóságokról szóló, ugyanezen fejezetben szereplő 23. cikk (2)–(5) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik: „(2) A szabályozó hatóságok felelősek legalább a következő feltételek kiszámításához és meghatározásához használt módszerek, azok hatálybalépése előtt történő megállapításáért vagy jóváhagyásáért: a) a nemzeti hálózathoz való csatlakozás és a hálózati hozzáférés feltételei, beleértve az átviteli és elosztási tarifákat is. A tarifákat vagy a módszereket úgy kell kialakítani, hogy a hálózatok szükséges beruházásait úgy lehessen elvégezni, hogy az biztosítsa a hálózatok működőképességét [helyesen: E tarifákat vagy módszereket úgy kell kialakítani, hogy lehetővé tegyék a hálózatok működőképességéhez szükséges beruházások megvalósítását]; b) kiegyenlítő szolgáltatások nyújtásának feltételei. (3) A (2) bekezdés ellenére a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a szabályozó hatóságok kötelesek a tagállam hatáskörrel rendelkező testületéhez formális döntéshozatalra benyújtani a tarifákat vagy legalább az ugyanabban a bekezdésben említett módszereket, valamint a (4) bekezdésben említett módosításokat. Az illetékes testületnek [helyesen: hatáskörrel rendelkező szervnek] ebben az esetben jogában áll a szabályozó hatóság által benyújtott döntéstervezetet jóváhagyni, illetve visszautasítani. Ezeket a tarifákat, módszereket, vagy azok módosításait a formális jóváhagyó határozattal együtt közzé kell tenni. A döntéstervezet esetleges formális visszautasítását – az indoklással együtt – szintén közzé kell tenni. (4) A szabályozó hatóságok jogosultak szükség esetén megkövetelni az átviteli- és az elosztórendszer-üzemeltetőktől az (1), (2) és (3) bekezdésben említett feltételek, tarifák, szabályok, mechanizmusok és módszerek megváltoztatását annak érdekében, hogy azok arányosak és megkülönböztetéstől [helyesen: hátrányos megkülönböztetéstől] mentesen alkalmazhatóak legyenek. (5) Bármely, egy átviteli- vagy elosztórendszer-üzemeltetővel szemben panasszal élő fél az (1), (2) és (4) bekezdésben említett kérdésekkel kapcsolatos panaszait a szabályozó hatósághoz nyújthatja be, amely az ügyben vitarendező hatóságként eljárva a panasz beérkezését követő két hónapon belül döntést hoz. Ha a szabályozó hatóságnak további információkra van szüksége, ez az időtartam két hónappal meghosszabbítható. Ez az időtartam a panaszos beleegyezésével az említett határidőkön túl is meghosszabbítható. A döntés kötelező érvényű mindaddig, amíg azt jogorvoslat alapján meg nem változtatják. Ha a panasz a nagyobb, új termelőlétesítmények csatlakozási tarifáira vonatkozik, a két hónapos időtartamot a szabályozó hatóság meghosszabbíthatja.”