13

Ezt követően, a megtámadott ítélet 63–69. pontjában a Törvényszék megvizsgálta, hogy a fentiekből milyen következmények származnak azzal kapcsolatban, hogy ezen egészségbiztosítási szervezetek tevékenysége gazdasági jellegűnek minősül‑e, vagy sem. Ez utóbbi pontok szövege a következő: „63 Először is meg kell állapítani, hogy az egészségbiztosítási társaságok azon lehetősége, hogy nyereséget érjenek el, annak egy részét pedig felhasználják és felosszák, megkérdőjelezheti a tevékenységük nem gazdasági jellegét, ellentétben azzal, amit a Bizottság a [vitatott] határozat (94) preambulumbekezdésében megállapított. 64 A Bizottság kétségkívül helyesen állapítja meg, hogy a nyereség felhasználásával és felosztásával kapcsolatos lehetőségre szigorúbb szabályozás vonatkozik, mint a hagyományos piaci ágazatokban, mivel a jelen ügyben e lehetőség a rendszer állandóságának, valamint szociális és szolidaritási céljai megvalósításának biztosítását szolgáló követelmények teljesítésétől függ. Ugyanakkor e megállapítás a tevékenység gazdasági jellegének kizárása szempontjából nem releváns attól kezdve, hogy a szóban forgó piaci szereplők nyereségszerzési logikát követnek. A szlovák egészségbiztosítási társaságok azon lehetősége ugyanis, hogy szabadon törekedjenek nyereségre, és azt meg is szerezzék, a bárki által igénybe vehető egészségbiztosítással kapcsolatos feladatuk teljesítésétől és az állam által gyakorolt ellenőrzéstől függetlenül mindenképp azt tanúsítja, hogy e társaságok haszonszerzési célt követnek, következésképpen pedig az általuk a piacon gyakorolt tevékenységek a gazdasági szférába tartoznak. Ezért az, hogy olyan szigorú feltételek állnak fenn, amelyek utóbb keretek közé szorítják azon nyereség felhasználását és felosztását, amely e tevékenységekből származhat, nem kérdőjelezheti meg e tevékenységek gazdasági jellegét. 65 Másodszor, meg kell állapítani: az, hogy a minőséget és a kínálat terjedelmét illetően bizonyos olyan verseny áll fenn, amelyet a kötelező egészségbiztosítás szlovák rendszerébe tartozó különböző szervezetek folytatnak egymással, szintén befolyással van a tevékenység gazdasági jellegére, ellentétben azzal, amit a Bizottság a [vitatott] határozat (92) és (93) preambulumbekezdésében lényegében megállapított. 66 Jóllehet ugyanis az iratanyagból kitűnik, hogy az egészségbiztosítási szervezetek nem határozhatják meg szabadon a járulékok összegét, és formálisan nem versenyezhetnek egymással a díjszabás területén, a jogalkotó a minőség tekintetében mégis bevezetett egy versenyre utaló szempontot, hiszen a szervezetek a jogszabályokban kötelezően előírt szolgáltatásokat szabadon kiegészíthetik olyan térítésmentes kapcsolódó szolgáltatásokkal, mint például a kiegészítő és megelőző kezelések bizonyos típusainak a kötelező alapellátások keretében történő jobb átvállalása vagy a biztosítottaknak nyújtott fokozottabb segítségnyújtás. Ezért e szervezetek a minőséget és a kínálat terjedelmét illetően kitűnhetnek a többiek közül annak érdekében, hogy magukhoz vonzzák a biztosítottakat, akik a jogszabály értelmében szabadon választhatják meg az egészségbiztosítási társaságukat, és azt évente egy alkalommal megváltoztathatják. Így az a szabadság, amellyel a szervezetek az egymással folytatott verseny tekintetében rendelkeznek, lehetővé teszi a biztosítottak számára, hogy ugyanolyan mértékű járulék ellenében magasabb szintű szociális védelemben részesüljenek, hiszen a kiegészítő szolgáltatásokat térítésmentesen kínálják nekik. Mint azt a felperes is hangsúlyozza, még ha a szlovák egészségbiztosítási szervezetek kötelesek is a jogszabályokban előírt ugyanazon szolgáltatásokat kínálni, versenyeznek egymással az általuk kínált biztosítások „ár‑érték arányával”, következésképpen pedig a beszerzési folyamatok minőségével és hatékonyságával kapcsolatban, mint azt a Bizottság a [vitatott] határozat (93) preambulumbekezdésében maga is elismeri. 67 Így, még ha a kötelező egészségbiztosítás szlovák rendszerén belül fennálló verseny nem is terjed ki sem a jogszabályokban kötelezően előírt szolgáltatásokra, sem pedig formálisan a járulékok összegére, e verseny mégis erőteljes és összetett a piac abból eredő volatilitása miatt, hogy a biztosítottaknak lehetőségük van az egészségbiztosítási szolgáltatójukat szabadon megválasztani és azt évente egy alkalommal megváltoztatni, valamint amiatt, hogy e verseny a szolgáltatás minőségére vonatkozik, amelyet a biztosítottak egyénileg értékelnek. 68 A fentiekből következik, hogy a szlovákiai kötelező egészségbiztosítás nyújtására irányuló tevékenységnek az egészségbiztosítási társaságok által követett haszonszerzési célra, valamint a szolgáltatások minőségével és kínálatával kapcsolatos erőteljes verseny fennállására tekintettel gazdasági jellege van. 69 Ezt a következtetést nem lehet megkérdőjelezni, még annak megállapítása esetén sem, hogy az SZP és a VšZP nem nyereségszerzésre törekszik. Kétségtelen, hogy amikor a vizsgált tevékenységeket végző szervezetek nem rendelkeznek ilyen céllal, de mozgástér illeti meg őket abban, hogy a biztosítottak magukhoz vonzása érdekében bizonyos mértékig versenyezzenek egymással, ez a verseny nem kérdőjelezi meg automatikusan a tevékenységük nem gazdasági jellegét, különösen akkor, ha ezt a versenyelemet annak érdekében vezették be, hogy az egészségbiztosítási pénztárakat arra ösztönözzék, hogy tevékenységüket a helyes gazdálkodás elveinek megfelelően végezzék (2004. március 16‑iAOK Bundesverband és társai ítélet, C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 és C‑355/01, EU:C:2004:150, 56. pont). A [2008. július 1‑jei MOTOE‑ítéletből (C‑49/07, EU:C:2008:376, 27. pont) és a 2006. január 10‑iCassa di Risparmio di Firenze és társai ítéletből (C‑222/04, EU:C:2006:8, 122. és 123. pont) eredő] ítélkezési gyakorlatból azonban kitűnik, hogy az a körülmény, hogy az áruk vagy szolgáltatások kínálata nonprofit célból történik, nem akadálya annak, hogy az ezen ügyleteket a piacon végző jogalany vállalkozásnak minősüljön, amennyiben e kínálat más, nyereségszerzésre törekvő piaci szereplők kínálatával versenyez. Ebből következik, hogy a tevékenység gazdasági jellegét nem kizárólag az adott piacon fennálló versenyhelyzet ténye határozza meg, hanem inkább a nyereségszerzésre törekvő piaci szereplőknek az említett piacon való jelenléte a meghatározó. Márpedig a jelen esetben erről van szó, mivel a felek által nem vitatott, hogy az érintett piac többi szereplője ténylegesen nyereségszerzésre törekszik, így az SZP‑t és a VšZP‑t a továbbgyűrűző hatás révén vállalkozásnak kell tekinteni.”