ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

Az áfatörvény 99. §‑ának szövege a következő: „(1) Abban az esetben, ha a beszerző külföldi utas, és az értékesített termék vagy termékek […] a külföldi utas személyi vagy útipoggyászának részét képezik, a 98. § (1) bekezdése szerinti adómentesség alkalmazásához szükséges az is, hogy a) a termékértékesítés – adóval számított – összellenértéke meghaladja a 175 eurónak megfelelő pénzösszeget, b) a külföldi utas érvényes úti okmányával vagy személye azonosítására szolgáló egyéb, Magyarország által elismert érvényes közokirattal […] igazolja jogállását, c) a termék Közösség területéről való elhagyásának tényét az állami adóhatóság által erre a célra rendszeresített nyomtatvány […] záradékolásával és lebélyegzésével a terméket a Közösség területéről kiléptető hatóság – az értékesített termék és a termékértékesítés teljesítését tanúsító számla eredeti példányának egyidejű bemutatása mellett – igazolja. (2) Az adómentesség érvényesítése érdekében a termék értékesítőjének a számlakibocsátás mellett – a külföldi utas kérelmére – az adó‑visszaigénylő lap kitöltéséről is gondoskodnia kell. […] Az adó‑visszaigénylő lapot a termék értékesítője 3 példányban állítja ki, amelyből az első 2 példányt a külföldi utasnak adja át, a harmadik példányt pedig saját nyilvántartásában őrzi meg. (3) Abban az esetben, ha az (1) bekezdés c) pontjában említett kiléptetést a vámhatóság igazolja, az adó‑visszaigénylő lap záradékolt és lebélyegzett második példányát a külföldi utastól bevonja. (4) Az adómentesség érvényesítésének feltétele, hogy a) a termék értékesítője birtokolja az adó‑visszaigénylő lap (1) bekezdés c) pontja szerint záradékolt és lebélyegzett első példányát, továbbá b) ha a termékértékesítés teljesítésekor adó felszámítása történt, a felszámított adót a termék értékesítője – az (5)–(8) bekezdések szerint – a külföldi utas részére visszatérítse. […] (6) Az adó visszatéríttetése érdekében a külföldi utas, illetőleg meghatalmazottja a termék értékesítőjének a) átadja az adó‑visszaigénylő lap (1) bekezdés c) pontja szerint záradékolt és lebélyegzett első példányát, továbbá b) bemutatja a termékértékesítés teljesítését tanúsító számla eredeti példányát. […] (9) Abban az esetben, ha a (4) bekezdés b) pontja szerint adó felszámítása történt, és azt a termék értékesítője korábban fizetendő adóként megállapította és bevallotta, jogosult arra, hogy […] csökkentse a […] fizetendő adót a visszatérített adó összegével, feltéve, hogy ezt az összeget nyilvántartásában elkülönítetten mutatja ki. […]”
35

Ugyanakkor meg kell állapítani, hogy a 2004/38 irányelv 6. cikke a szövege alapján különbségtétel nélkül alkalmazandó valamennyi uniós polgárra attól a szándéktól függetlenül, amellyel e polgárok a fogadó tagállam területére belépnek. Következésképpen még ha valamely uniós polgár az álláskeresés szándékával lép is be a fogadó tagállam területére, a tartózkodáshoz való joga az első három hónapban a 2004/38 irányelv 6. cikke alá is tartozik.
27

Ezenkívül a 2019. május 2‑iFundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego ítéletében (C‑614/17, EU:C:2019:344) a Bíróság úgy ítélte meg, hogy az 510/2006 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy a bejegyzett elnevezésre való félrevezető utalás ábrás megjelölések alkalmazásával is megvalósulhat. Ennek megállapításához a Bíróság többek között úgy ítélte meg ezen ítélet 18. pontjában, hogy e rendelkezés szövege úgy is érthető, hogy az nem csak azokra a kifejezésekre utal, amelyekkel valamely bejegyzett elnevezésre félrevezető módon utalni lehet, hanem bármely olyan ábrás megjelölésre is, amely alkalmas lehet arra, hogy a fogyasztót az ezen elnevezés oltalma alatt álló termékekre emlékeztesse. Az említett ítélet 22. pontjában megjegyezte, hogy főszabály szerint nem zárható ki, hogy az ábrás megjelölések is alkalmasak lehetnek arra, hogy azok alapján a fogyasztónak közvetlenül a bejegyzett elnevezéssel ellátott termékek jutnak eszébe referenciaképként, amiatt, hogy azok fogalmilag közel állnak ezen elnevezésekhez.
77

A Bizottság vitatja ezeket az érveket, és a fenti jogalap elutasítását kéri. Hangsúlyozza, hogy a megtámadott határozat elfogadásához vezető vizsgálatot megelőző vizsgálatok során észlelt hibák a 2014-es év után is fennálltak, így a 100%‑os mértékű átalánykorrekció előírása bizonyult továbbra is a legmegfelelőbbnek, mivel a Francia Köztársaság nem bizonyította, hogy változások következtek be. Ezenkívül a Bizottság súlyos hiányosságokat és a közvetlen területalapú támogatások odaítélése alapvető feltételeinek tartós megsértését állapította meg, mivel pontatlanul határozták meg az alacsony hozamú takarmánytermő területeket, ami lehetővé tette a mezőgazdasági termelők számára a nem támogatható területek bejelentését, és e területek kizárásának elmaradásához vezetett. Az ilyen hiányosságok 100%‑os átalánykorrekció elfogadását indokolják.
1

A C‑475/19. P. sz. ügyben benyújtott fellebbezésében a Németországi Szövetségi Köztársaság az Európai Unió Törvényszéke 2019. április 10‑iNémetország kontra Bizottság ítéletének (T‑229/17, nem tették közzé, a továbbiakban: első megtámadott ítélet, EU:T:2019:236) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletben a Törvényszék elutasította az elsősorban az EN 14342:2013 „Fa padlóburkolatok. Jellemzők, megfelelőségértékelés, jelölés” harmonizált szabványra való hivatkozás korlátozással való, a 305/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek megfelelő, az Európai Unió Hivatalos Lapjában történő fenntartásáról szóló, 2017. január 25‑i (EU) 2017/133 bizottsági határozat (HL 2017. L 21., 113. o.), másodsorban az EN 14904:2006 „Sportpályaburkolatok. Többcélú sportolásra alkalmas beltéri burkolatok. Előírások” harmonizált szabványra való hivatkozás korlátozással való, a 305/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek megfelelő, az Európai Unió Hivatalos Lapjában történő fenntartásáról szóló, 2017. január 25‑i (EU) 2017/145 bizottsági határozat (HL 2017. L 22., 62. o.) (a továbbiakban együtt: első vitatott határozatok), harmadsorban az EN 14342:2013 és az EN 14904:2006 harmonizált szabványra vonatkozó részében az építési termékek forgalmazására vonatkozó harmonizált feltételek megállapításáról és a 89/106/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. március 9‑i 305/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtása keretében közzétett bizottsági közlemény (HL 2017. C 76., 32. o.; a továbbiakban: a végrehajtásra vonatkozó közlemény), negyedsorban az EN 14342:2013 és az EN 14904:2006 harmonizált szabványra vonatkozó részében az építési termékek forgalmazására vonatkozó harmonizált feltételek megállapításáról és a 89/106/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. március 9‑i 305/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtása keretében közzétett, 2017. augusztus 11‑i bizottsági közlemény (HL 2017. C 267., 16. o.), ötödsorban az EN 14342:2013 és az EN 14904:2006 harmonizált szabványra vonatkozó részében az építési termékek forgalmazására vonatkozó harmonizált feltételek megállapításáról és a 89/106/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. március 9‑i 305/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtása keretében közzétett, 2017. december 15‑i bizottsági közlemény (HL 2017. C 435., 41. o.), valamint hatodsorban az EN 14342:2013 és az EN 14904:2006 harmonizált szabványra vonatkozó részében az építési termékek forgalmazására vonatkozó harmonizált feltételek megállapításáról és a 89/106/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. március 9‑i 305/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtása keretében közzétett, 2018. március 9‑i bizottsági közlemény (HL 2018. C 92., 139. o.; a továbbiakban együtt: további három vitatott közlemény) megsemmisítésére irányuló keresetét.
17

Az alapeljárások felperesei megsemmisítés iránti keresetet nyújtottak be e fizetési felszólításokkal szemben. 2016. október 31‑i ítéleteivel a Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Frankfurt am Main‑i közigazgatási bíróság, Németország) elutasította kereseteiket. 2018. február 13‑i ítéleteivel a Hessischer Verwaltungsgerichtshof (hesseni közigazgatási felsőbíróság, Németország) elutasította az ezen ítéletekkel szembeni fellebbezéseiket.
18

Fellebbezése keretében VL előadja, hogy munkáltatója a bérkiegészítést egy közös jellemzővel, jelesül a fogyatékossággal rendelkező munkavállalók csoportjának nyújtotta, de azzal a feltétellel, hogy a fogyatékosságot elismerő igazolásukat egy, a munkáltató által megválasztott időpontot követően nyújtsák be hozzá, miáltal azon munkavállalókat, akik igazolásukat ezen időpontot megelőzően nyújtották be, kizárta az e bérkiegészítés iránti jogosultság alól. VL úgy véli, hogy az ilyen gyakorlat, amelynek célja az, hogy azon fogyatékossággal élő munkavállalókat, akik még nem nyújtottak be fogyatékosságot elismerő igazolást, ösztönözze ennek megtételére, ezzel csökkentve az alapügyben szereplő kórház PFRON‑ba fizetendő járulékainak összegét, ellentétes a 2000/78 irányelvvel, amely tilt minden, fogyatékosságon alapuló, közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetést.
29

Másodszor, amint arra a kérdést előterjesztő bíróság is rámutat, az általános szociális biztonsági rendszer azon biztosítottjainak aránya, akiket az LGSS 208. cikke (1) bekezdésének c) pontja hátrányosan érint, hitelesen megállapítható, ha az e rendszer hatálya alá tartozó nyugdíjasok teljes számához képest figyelembe vesszük azon nyugdíjasok számát, akik a jogszabályban meghatározott nyugdíjminimum összegére irányuló nyugdíj‑kiegészítésben részesülnek. A nyugdíj‑kiegészítésben részesülő személyek esetében utasították el ugyanis az említett rendelkezés alapján az előrehozott öregségi nyugdíj iránti kérelmet azért, mert a kérelem benyújtásának időpontjában kifizetendő nyugdíj összege alacsonyabb lett volna a jogszabályban meghatározott nyugdíjminimumnál. Ezzel szemben ha csak azokat a személyeket vennénk figyelembe, akiknek az előrehozott öregségi nyugdíj iránti kérelmét e törvény 208. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján ténylegesen elutasították – ahogyan ezt az INSS és a spanyol kormány írásbeli észrevételeiben javasolja –, az nem feltétlenül mutatná a rendelkezéssel érintett személyek számát, mivel nincs kizárva, hogy közülük sokan nem nyújtottak be ilyen kérelmet.
44

A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból először is kitűnik, hogy a közös jogkezelés kötelező a zeneművek – különösen előadások során – nyilvánossághoz való közvetítése jogának a gyakorlásához. Ebben az esetben a kijelölt közös jogkezelő szervezet azokat a jogosultakat is képviseli, akik számára nem adtak megbízást, és akik tehát nem tagjai e szervezetnek. Másodszor, a szerzői jogok jogosultjait megillető azon kizárólagos vagyoni jogok, amelyek lehetővé teszik számukra többek között valamely mű nyilvánossághoz való közvetítésének engedélyezését vagy megtiltását, nem ruházhatók át a közös jogkezelő szervezetekre. Harmadszor, az alkalmazandó nemzeti jog értelmében a közös jogkezelő szervezet köteles egyrészt nem kizárólagos engedélyeket adni az azt kérelmező felhasználóknak, másrészt megfelelő díjak megfizetésére irányuló, felhasználókkal megtárgyalt módszereket kidolgozni olyan művek esetében, amelyek hasznosítási módja lehetetlenné teszi a jogosultak általi egyedi engedélyezést. Negyedszer, abban az esetben, ha a díjakat e módszerek alapján kell megfizetni a jogosultaknak, a közös jogkezelő szervezet által a felhasználónak adott engedély magában foglalja azokat az összegeket, amelyeket ez utóbbi a saját nevében, de a szerzői jogok jogosultjai javára szed be.
18

A Bizottság e levélhez mellékelt egy „Information Note on Provisionally Paid or Guaranteed Fines” (tájékoztató feljegyzés az ideiglenesen megfizetett vagy biztosított bírságokról) című, 2002. július 20‑án kelt feljegyzést, amelyben többek között a következők szerepeltek: „[…] a számvitelért felelős tisztviselő az érintett vállalkozástól ideiglenesen beszedi az Európai Unió Bírósága előtti kereset tárgyát képező bírságok összegeit, vagy felhívja e vállalkozást arra, hogy nyújtson biztosítékot. Miután valamennyi jogorvoslati lehetőség kimerült, az ideiglenesen beszedett összegeket és a kapott kamatokat egészben vagy részben be kell vezetni a költségvetésbe vagy vissza kell fizetni az érintett vállalkozásnak. […] A Bizottság által 2010‑től kiszabott bírságok esetében a Bizottság az ideiglenesen átutalt összegeket jó országkockázati besorolásra korlátozódó kitettséggel rendelkező és legfeljebb [két] év fennmaradó futamidejű eszközportfólióból álló olyan alapba fogja befektetni, amelyet a Bizottság szervezeti egységei kezelnek. Ha a Bíróság egészben vagy részben megsemmisíti a bírságot, a Bizottság ennek megfelelően egészben vagy részben, a garantált hozammal együtt visszafizeti annak összegét. E garantált hozam a konkrét referenciaindexnek a befektetés időtartamára kiszámított teljesítményén alapul. […]”
34

Azonban az az eltérő bánásmód, amely valamely tagállam jogszabályaiból ered olyan társaságok rovására, amelyek letelepedési szabadságukkal élnek, nem minősül e szabadság korlátozásának, ha e bánásmód olyan helyzetekre vonatkozik, amelyek egymással objektíve nem hasonlíthatók össze, vagy azt közérdeken alapuló nyomós ok igazolja, és e bánásmód e célkitűzéssel arányos (2006. december 12‑iTest Claimants in the FII Group Litigation ítélet, C‑446/04, EU:C:2006:774, 167. pont; 2006. december 12‑iTest Claimants in the FII Group Litigation ítélet, C‑446/04, EU:C:2006:774, 167. pont; 2010. február 25‑iX Holding ítélet, C‑337/08, EU:C:2010:89, 20. pont; 2018. február 22‑iX és X ítélet, C‑398/16 és C‑399/16, EU:C:2018:110, 20. pont).
17

E bíróság abból a feltevésből indul ki, hogy D. R. a 2003/4 irányelv 2. cikke 1. pontjának c) alpontjában meghatározott, hatóság birtokában lévő környezeti információkhoz kért hozzáférést. Kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy ezeket az információkat „belső közleményeknek” kell‑e minősíteni, amelyek így a 2003/4 irányelv 4. cikke (1) bekezdése első albekezdésének e) pontjában előírt megtagadási ok alá tartoznak, illetve hogy adott esetben e megtagadási ok alkalmazhatósága időben korlátozott‑e.
14

A Refugee or Person In Need of International Protection Regulations 2006 (a menekültekről vagy nemzetközi védelemre jogosultakról szóló 2006. évi szabályok) 4. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „(1) Annak eldöntése során, hogy valamely személy menekült vagy humanitárius védelemre jogosult személy‑e, a következő szereplők nyújthatnak az üldöztetéssel, illetve a súlyos sérelemmel szemben védelmet: a) az állam; vagy b) az államot, illetve az államterület egy jelentős részét ellenőrzésük alatt tartó pártok vagy szervezetek, ideértve a nemzetközi szervezeteket is. (2) A védelmet rendszerint akkor kell megvalósulónak tekinteni, ha az (1) bekezdés (a) és (b) pontjában említett szereplők az üldöztetésnek, illetve súlyos sérelmet okozónak minősülő cselekmények felderítéséhez, büntetőeljárás útján történő üldözéséhez és szankcionálásához szükséges hatékony jogszabályokkal megfelelő lépéseket tesznek az üldöztetés, illetve a súlyos sérelem megakadályozása érdekében, és ha az (1) bekezdésben említett személy hozzáférhet e védelemhez.”
14

A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a Bíróság még nem foglalt állást abban a kérdésben, hogy miként kell meghatározni az EUMSZ 101. cikk megsértésének gazdasági hatásait és e jogsértés időtartamát olyan helyzetben, amelyben először is, egy kartellben részt vevő fél valamely harmadik személlyel kötött építési beruházásra irányuló szerződést az e kartell kontextusában kialkudott áron; másodszor, a munkák több évvel e szerződés megkötését követően fejeződnek be, harmadszor pedig az ár kifizetése részletekben történik, amelyek közül bizonyos részleteket még a munkák befejezése után is teljesítenek.
26

E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy a 2014/24 irányelv 57. cikkének (6) bekezdése értelmében a különösen az ezen irányelv 57. cikkének (4) bekezdésében említett fakultatív kizárási okok valamelyikével érintett bármely gazdasági szereplő bizonyítékkal szolgálhat a tekintetben, hogy az általa tett intézkedések kellőképpen igazolják a megbízhatóságát, és amennyiben e bizonyítékokat kielégítőnek tekintik, az érintett gazdasági szereplőt ilyen ok miatt nem lehet kizárni a közbeszerzési eljárásból. Ez a rendelkezés ily módon a korrekciós intézkedések mechanizmusát (self‑cleaning) vezeti be e tekintetben olyan jogot biztosítva a gazdasági szereplők számára, amelyet a tagállamoknak garantálniuk kell az említett irányelv átültetésekor az abban előírt feltételek tiszteletben tartása mellett (lásd analógia útján a koncessziós szerződésekről szóló, 2014. február 26‑i 2014/23/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv [HL 2014. L 94., 1. o.; helyesbítések: HL 2015. L 114., 24. o.; HL 2018. L 82., 17. o.] 38. cikkének (9) bekezdését illetően, amely egyenértékű a 2014/24 irányelv 57. cikkének (6) bekezdésével: 2020. június 11‑iVert Marine ítélet, C‑472/19, EU:C:2020:468, 16. és 17. pont).
(33)

Ezen irányelv lényegesen érinti a személyek jogait, nem csupán a gyanúsítottakét vagy vádlottakét, hanem a büntetőeljárás alá nem vont harmadik felekét is. Ezért különleges biztosítékokat és jogorvoslatokat kell előírni annak érdekében, hogy ezen irányelv végrehajtása során garantálni lehessen e személyek alapvető jogainak védelmét. Ez magában foglalja azon harmadik felek meghallgatáshoz való jogát is, akik azt állítják, hogy az érintett vagyon tulajdonosai, vagy hogy egyéb vagyoni jogokkal (»dologi jogok«, »ius in re«), így például haszonélvezeti joggal rendelkeznek. A befagyasztást elrendelő határozatot végrehajtását követően a lehető leghamarabb közölni kell az érintett személlyel. Mindazonáltal az illetékes hatóságok a nyomozás érdekében elhalaszthatják az ilyen határozatoknak az érintett személlyel való közlését.
24

Időközben K.S. – a 2018. évi rendelet 11. cikkének (3) bekezdése alapján – a munkaerőpiachoz való hozzáférés engedélyezése iránti kérelmet nyújtott be a Labour Market Access Unit of the Department of Justice and Equalityhoz (az igazságügyi és esélyegyenlőségi minisztérium munkaerőpiaci‑hozzáférési osztálya, Írország). E kérelem vele szembeni elutasítását követően keresetet indított, amelyet a 2018. július 19‑i határozatban elutasítottak. E határozattal szemben K.S. fellebbezést terjesztett elő az International Protection Appeals Tribunal (a nemzetközi védelemmel kapcsolatos ügyek fellebbviteli bírósága, Írország) előtt. 2018. szeptember 11‑i határozatában ez a bíróság azon az alapon hagyta helyben az elutasító határozatot, hogy a 2018. évi rendelet értelmében nem illeti meg a munkaerőpiachoz való hozzáférés joga azokat a személyeket, akiknek kérelmeit a „Dublin III” rendelet egy másik tagállamnak adták át. K.S. ekkor felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz az International Protection Appeals Tribunal (a nemzetközi védelemmel kapcsolatos ügyek fellebbviteli bírósága) határozatával szemben.
14

A 2010. augusztus 11‑i legge regionale n. 14, norme per il sostegno all’acquisto dei carburanti per autotrazione ai privati cittadini residenti in Regione e di promozione per la Mobilità individuale ecologica e il suo sviluppo (a régióban lakó magánszemélyek közlekedési célú üzemanyag‑vásárlásának támogatására vonatkozó szabályok megállapításáról, valamint a környezetbarát egyéni mobilitás előmozdításáról és fejlesztéséről szóló, módosított 14. sz. regionális törvény; a Bollettino ufficiale della Regione autonoma Friuli Venezia Giulia2010. augusztus 13‑i 19. száma; a továbbiakban: 14/2010. sz. regionális törvény) alapügyre alkalmazandó változata szerinti 1. cikke, amely a „Célok” címet viseli, az (1) bekezdésében a következőket írja elő: „A súlyos konjunkturális válság elleni küzdelem céljából [a régió] a jelen törvényben további kivételes intézkedéseket ír elő a közúti mobilitás támogatása és a környezetszennyezés csökkentése érdekében. Ezen belül: a) támogatási intézkedéseket ír elő az üzemanyag magánjellegű közúti mobilitáshoz történő megvásárlásához; b) a közúti közlekedés során az éghető üzemanyagoktól részben vagy teljesen független motorok használatát ösztönző intézkedéseket ír elő; c) támogatja az éghető üzemanyagoktól részben vagy teljesen független motorok előállítására irányuló technológiák kutatását és fejlesztését; d) előmozdítja az alacsony környezeti hatással bíró üzemanyagok elosztó hálózatának kibővítését.”
22

A Bizottság emlékeztet arra, hogy a Bíróság a 2019. július 8‑iBizottság kontra Belgium (Az EUMSZ 260. cikk (3) bekezdése – Szélessávú hálózat) ítéletének (C‑543/17, EU:C:2019:573) 53–59. pontjában megállapította, hogy az EUMSZ 260. cikk (3) bekezdése kiterjed arra a helyzetre is, amikor a tagállam semmilyen átültetésére irányuló intézkedést sem jelent be, illetve arra is, amikor részben jelenti be ezen intézkedéseket. Ez a helyzet állhat elő, ha a Bizottsággal közölt átültető intézkedések nem terjednek ki a tagállam teljes területére, vagy ha a bejelentés az irányelv egy részét érintő átültető intézkedések tekintetében hiányos.
8

A módosított 2005/36 irányelv „Részleges gyakorlás megkezdése [helyesen: Részleges hozzáférés]” című 4f. cikkének szövege a következő: „(1) A fogadó tagállam illetékes hatósága eseti alapon abban az esetben engedélyezi egy szakma részleges gyakorlásának a megkezdését [helyesen: a gyakorlás részleges megkezdését] a fogadó tagállam területén, ha az összes alábbi feltétel teljesül: a) a szakember teljes körű képesítéssel rendelkezik ahhoz, hogy saját tagállamában olyan szakmai tevékenységet folytasson, amelyre vonatkozóan a fogadó tagállamban részleges gyakorlásának megkezdésére irányuló kérelmet nyújtott be; b) a saját tagállamban jogszerűen folytatott szakmai tevékenység és a fogadó tagállamban szabályozott szakma közötti nagy fokú eltérés következtében a kompenzációs intézkedések elrendelése azt jelentené, hogy a kérelmező a fogadó tagállamban megkövetelt oktatási és képzési program egészét köteles elvégezni ahhoz, hogy a fogadó tagállamban a szabályozott szakma teljes körű gyakorlását megkezdhesse; c) az adott szakmai tevékenység objektív módon elkülöníthető a többi olyan tevékenységtől, amely a fogadó tagállamban része a szabályozott szakmának. A c) pont alkalmazásában a fogadó tagállam illetékes hatósága figyelembe veszi, hogy a szakmai tevékenység autonóm módon gyakorolható‑e a saját tagállamban. (2) A részleges gyakorlás megkezdése [helyesen: gyakorlás részleges megkezdése/részleges hozzáférés] megtagadható, ha azt közérdeken alapuló kényszerítő, a kívánt célkitűzés elérésére alkalmas körülmények indokolják, és az intézkedés nem lép túl azon, ami a cél eléréséhez szükséges. (3) A valamely fogadó tagállamban való letelepedés iránti kérelmeket a III. cím I. és IV. fejezetével összhangban bírálják el. (4) A fogadó tagállamban történő átmeneti és alkalmi szolgáltatásnyújtásra irányuló, közegészségügyi vagy közbiztonsági vonatkozású tevékenységekkel kapcsolatos kérelmeket a II. címmel összhangban kell elbírálni. (5) A 7. cikk (4) bekezdése hatodik albekezdésétől és az 52. cikk (1) bekezdésétől eltérve, a részleges gyakorlás megkezdésének [helyesen: gyakorlás részleges megkezdésének/részleges hozzáférés] engedélyezése esetén a szakmai tevékenységet a saját tagállamban használatos szakmai címmel kell gyakorolni. A fogadó tagállam kérheti, hogy az említett szakmai címet a fogadó tagállam nyelvén használják. A részleges gyakorlás megkezdésére [helyesen: a szakma gyakorlásának részleges megkezdésére/részleges hozzáférésre] jogosult szakemberek egyértelmű módon jelzik a szolgáltatások igénybevevőinek szakmai tevékenységeik körét. (6) E cikk nem alkalmazandó a szakmai képesítésük feltétel nélküli elismerésére a III. cím II., III. és IIIa. fejezete alapján jogosult szakemberekre.”