25

A Törvényszék a megtámadott ítéletben teljes egészében elutasította a keresetet, és az RFA‑t kötelezte a költségek viselésére. A második jogalap értékelése keretében többek között a következőket állapította meg: „69. […] [Az] alaprendelet 11. cikke (10) bekezdésének alkalmazását illetően indokolt, hogy az érintett áruk előállítási költségeinek a korábban figyelembe vett vizsgálati időszak és az új vizsgálati időszak között való jelentős emelkedése esetén a Bizottság – annak meghatározása során, hogy a dömpingellenes vámok megfelelően megjelennek‑e a hivatkozott áruk uniós viszonteladási árában ez utóbbi időszak alatt – ne az első időszak során megállapított viszonteladási árakat, hanem az új vizsgálati időszak alatt megállapított költségeket vegye figyelembe. E megállapítások akkor is érvényesek, ha megállapítható, hogy az előző vizsgálat keretében használt módszerhez képest módszerváltás történt, ahogy arra a jelen ügyben sor került, ellentétben a Bizottság által a [vitatott] határozatokban elsődlegesen tett megállapításokkal […]. 70. A hivatkozott gyakorlat szerint biztosítani kell az elemzés megalapozottságát az összetett gazdasági helyzetek összehasonlítása során annak érdekében, hogy ne csak a dömpingellenes szabályozás szerint hozott intézkedések indokoltságát igazolják, hanem biztosítsák az egyenlő bánásmód általános uniós jogi elvének tiszteletben tartását azon gazdasági szereplők között, amelyek ezen intézkedések tárgyát képezhetik. Márpedig, bár a gazdasági elemzésben a két időszak közötti helyzet összehasonlítása helytállóságának biztosítása elviekben indokolttá teszi ugyanazon módszer alkalmazását, nem ez a helyzet akkor, ha a releváns paraméterek kellő mértékben megváltoztak ahhoz, hogy az előzetesen használt módszer alkalmazását alkalmatlanná tegyék egy megbízható eredmény adására, ebben az esetben annak az értékelésére, hogy a dömpingellenes vámok megfelelően megjelentek‑e, vagy sem, a viszonteladási árakban és a későbbi eladási árakban az Unió területén (lásd ebben az értelemben analógia útján: 2014. szeptember 18‑iValimar ítélet, C‑374/12, EU:C:2014:2231, 50. és 59. pont). Amint arra a Bizottság hivatkozik, noha az előállítási költségek jelentősen nőttek a két összehasonlított időszak között, az Unión belüli viszonteladási árak – ugyan jelentős – növekedése nem biztosítja szükségszerűen a dömpingellenes vámok megfelelő megjelenését, azaz a teljes megjelenését ezen árak képzésében. Az előállítási költségek többet is emelkedhetnek az áraknál. Ebben az esetben, noha az új árak meghaladják a dömpingellenes vámokkal megemelt régi árakat, az érdekeltek az előállítási költségek növekedése miatt nem hárítják át megfelelően a dömpingellenes vámokat. 71. A felperes által a jelen ügyben megfogalmazott érvelések nem vonják kétségbe az említett elemzést. Először is, a felperes által lényegében állítottakkal ellentétben, az alaprendelet 11. cikkének (10) bekezdése – amennyiben azon kérdésre vonatkozik, hogy »a vám megfelelő módon megjelenik[‑e] a viszonteladói árakban« – egyáltalán nem foglalja magában, hogy kizárólag a dömpingellenes vám megfelelőjének kell az új viszonteladási árban megjelennie a korábban alkalmazott viszonteladási ár mellett ahhoz, hogy pozitív választ lehessen kapni. Ugyanis a szokásosan felmerülő költségekhez képest egy kiegészítő vám csak akkor »jelenik meg megfelelő módon«, ha hozzáadják e más költségekhez. Márpedig, ha e más költségek emelkednek, a viszonteladási ár azonban kevesebbet emelkedik, akkor valójában a vámot csak részlegesen vagy egyáltalán nem adják hozzá e más költségekhez, még ha a vám megfelelőjét hozzá is adták a korábban alkalmazott viszonteladási árhoz. A […] dömpingellenes vámok visszatérítéséről szóló bizottsági közlemény szövege egyáltalán nem mond ellent ezen elemzésnek. Ugyanez vonatkozik a felperes által hivatkozott, 2015. november 18‑iEinhell Germany és társai kontra Bizottság ítéletre (T‑73/12, EU:T:2015:865). Különösen ezen ítéletnek a szövegösszefüggésében értelmezett 155. pontja rámutat, hogy az Unióban a dömpingellenes vámok kivetése előtt és után alkalmazott viszonteladási árak összehasonlításától eltérő más módszer is megfelelő lehet annak meghatározásához, hogy e vámok megjelennek‑e, vagy sem, az új uniós viszonteladási árakban. 72. A jelen ügy konkrét körülményeit illetően, a 2012. évre vonatkozó negyedik visszatérítési vizsgálati időszak tekintetében meg kell állapítani, hogy a [vitatott] határozatokban, például a C(2014) 9805 final határozat (85) preambulumbekezdésében, a Bizottság anélkül állapította meg az előállítási áraknak az eredeti vizsgálati időszakhoz viszonyított 109%‑os mértékű jelentős növekedését, hogy e tekintetben a felperes érdemben ellentmondott volna, különösen a jelen keresetben. E körülmények között annak meghatározásához, hogy a dömpingellenes vámok megfelelően megjelentek‑e a felperes által az Unió területén a CHEMK és a KF javára alkalmazott viszonteladási árakban a visszatérítési vizsgálat negyedik időszaka alatt, a Bizottság indokoltan a 2012‑ben megállapított előállítási költségeket vette figyelembe az eredeti vizsgálat során megállapított viszonteladási árak helyett. 73. Márpedig egy olyan helyzetben, amint arra a Bizottság a [vitatott] határozatokban, például a C(2014) 9805 final határozat (84) preambulumbekezdésében rámutatott, amikor a viszonteladási árak csak az esetek 1%‑ában fedezik az áruk költségét – a dömpingellenes vámokat is beleértve –, messze nem bizonyított, hogy azokban e vámok ténylegesen, megfelelően megjelennek. 74. Még a felperes által hivatkozott, az eredeti vizsgálati időszak és a negyedik visszatérítési vizsgálati időszak között a viszonteladási árak több mint 100%‑os emelkedése is elégtelen ebben az összefüggésben annak bizonyítására, hogy a dömpingellenes vámok teljesen megjelentek a második időszakban. Ugyanis – amint az lényegében a fenti 70. pontban is szerepel – az előállítási költségeknek az alkalmazott árak növekedését meghaladó emelkedése elegendő ahhoz, hogy ezen árakban ne jelenjenek meg megfelelően a dömpingellenes vámok az előállítási költségek változása miatt. Márpedig ezt a priori bizonyítja a Bizottság által hivatkozott azon körülmény, hogy az esetek 99%‑ában az áruk költségét, beleértve a dömpingellenes vámokat is, nem fedezték az uniós viszonteladási árak 2012‑ben. 75. A Bizottság tehát helyesen vonta le a dömpingellenes vámot az első független, uniós vásárló számára történő viszonteladás árából ahhoz, hogy a visszatérítési vizsgálat negyedik időszakára a képzett exportárat meghatározza, mivel nem bizonyították, hogy a dömpingellenes vám megfelelő módon megjelent az első árban. […] 77. A Bizottság azonban helyesen érvel úgy – ahogy azt a [vitatott] határozatokban, például a C(2014) 9805 final határozat (78) preambulumbekezdésében kifejti –, hogy az uniós viszonteladási árak elemzését a dömpingellenes vámok megjelenése mértékének meghatározása során a szóban forgó vámok megfizetését követő forgalmazási szakaszban kell elvégezni, azaz lényegében véve a forgalmazás olyan szakaszában, amelyben az ár figyelembe veszi az »gyártelepi« árak vagy CIF‑árak szakaszában megállapított költségekhez képest felmerülő többletköltségeket. Hangsúlyozni kell e tekintetben, hogy amikor az alaprendelet előírja, hogy bizonyos árakat ki kell igazítani az alkalmazási szintjüktől eltérő kereskedelmi szinten, ez olyan árak tisztességes összehasonlításának biztosítása céljából történik, amelyek nem feltétlenül ugyanazon szolgáltatásokra vonatkoznak. Így az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének d) pontja […] 2. cikke (10) bekezdésének d) pontja] előírja, hogy az exportár és a rendes érték közötti tisztességes összehasonlítás olyan kiigazításokat igényelhet, amelyek figyelembe veszik a szóban forgó árakat alkalmazó különböző kereskedelmi szinteket. Nem ez a helyzet áll fenn azonban, ha kizárólag az uniós viszonteladási áraknak az alaprendelet 11. cikkének (10) bekezdésével összefüggésben történő értékeléséről van szó, amely rendelkezés nem ír elő ilyen kiigazítást. Másfelől, amennyiben indokolt, hogy a hivatkozott rendelkezés alkalmazása tekintetében a jelen ügyhöz hasonló, meghatározott helyzetben a Bizottság úgy vizsgálja a viszonteladási árakat, hogy figyelembe veszi az e viszonteladás előtt felmerült összes költséget […], a »gyártelepi« árak vagy CIF‑árak szintjén meghatározott árak vizsgálata, azaz az említett viszonteladás előtt felmerült bizonyos költségek figyelmen kívül hagyása nem lenne helyénvaló, még ha ezen árakat mesterségesen ki is egészítenék a dömpingellenes vámokkal, ahogy az a felperes állítása szerint történt. Ilyen helyzetekben egyébként nem kell összehasonlítani az uniós viszonteladási árakat két, egymást követő időszak között, amely összehasonlítás esetén – ahogyan a jelen ügyben is – hiányozhat az időbeli homogén jelleg azon kereskedelmi szinteknél, amelyeken az érintett áruk importőrei az Unión belül az első független vevők részére számláztak. Ezzel szemben feltétlenül meg kell vizsgálni, hogy a szóban forgó importőr által szolgáltatott információk bizonyítják‑e, hogy az említett vevők által a vizsgált időszak alatt ténylegesen kifizetett árban megfelelő módon megjelennek a dömpingellenes vámok. E tekintetben a [vitatott] határozatok rámutattak arra – anélkül, hogy a felperes azt vitatta volna –, hogy a hivatkozott időszakban a felperes elsősorban a »vámfizetéssel leszállítva« ár alapján értékesítette az árukat, azaz az átadás előtt keletkezett valamennyi költséget beleértve, ami elősegíthette a fent említett vizsgálatot. 78. Következésképpen a felperes nem támaszkodhatott a »gyártelepi« árak vagy a CIF‑árak szintjén alkalmazott árak alakulására, még a dömpingellenes vámokkal megemelt árakra sem, annak igazolása céljából, hogy a harmadik visszatérítési vizsgálati időszak alatt a dömpingellenes vámok megjelentek a felperes uniós viszonteladási áraiban. A felperesnek olyan információt kellett volna nyújtania, amely bizonyítja, hogy a hivatkozott időszak alatt általa alkalmazott »vámfizetéssel leszállítva« árak fedezték a szóban forgó árukat illetően az említett szinten felmerülő valamennyi költséget, beleértve a dömpingellenes vámokat, amit azonban nem tett meg. A Bizottság ezért helytállóan vonta le a dömpingellenes vámot az első független uniós vevővel szemben alkalmazott viszonteladási árból a számtanilag képzett exportár meghatározása céljából a harmadik visszatérítési vizsgálati időszakot illetően, mivel nem bizonyították, hogy a dömpingellenes vám kellően megjelent volna a viszonteladási árban. Következésképpen nem kell megvizsgálni a felek által a »gyártelepi« árak vagy CIF‑árak megbízhatóságával vagy számítási módjával kapcsolatban előterjesztett érveléseket. A felperes által a válaszában tett azon állítást illetően, miszerint még a viszonteladási áraknak a »vámfizetéssel leszállítva« szintjén történő összehasonlítása is olyan eredménnyel járna, amelynek a vámok részleges visszatérítéséhez kellett volna vezetnie, meg kell jegyezni, hogy az semmiképpen nem kellően megalapozott ahhoz, hogy figyelembe lehessen venni a [vitatott] határozatok jogszerűségének vizsgálata során (lásd e tekintetben: 2015. március 17‑iRFA International kontra Bizottság ítélet, T‑466/12, EU:T:2015:151, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 79. A fentiekből következik, hogy a felperes által az alaprendelet 11. cikke (9) és (10) bekezdésének az exportár számítása során történő megsértésére alapított második jogalap szintén megalapozatlan.”