ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
A Törvényszék (kilencedik tanács) 2015. február 26‑i ítélete –

Pangyrus kontra OHIM – RSVP Design (COLOURBLIND)

(T‑257/11. sz. ügy)

„Közösségi védjegy — Törlési eljárás — A COLOURBLIND közösségi szóvédjegy — A COLOURBLIND szómegjelölés — Feltétlen kizáró ok — Rosszhiszeműség hiánya — A 207/2009/EK rendelet 52. cikke (1) bekezdésének b) pontja — A megjelölésnek a helyi jelentőségűt meghaladó mértékű kereskedelmi forgalomban történő használata elmaradása — Viszonylagos kizáró ok — A 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése és 53. cikke (1) bekezdésének c) pontja”

1. Közösségi védjegy — Jogorvoslati eljárás — Az uniós bírósághoz benyújtott kereset — A Törvényszék hatásköre — A fellebbezési tanácsok határozatai jogszerűségének felülvizsgálata — A jogvita tényállása jogi minősítésének felülvizsgálata — Bennfoglaltság (207/2009 tanácsi rendelet, 65. cikk, (2) bekezdés) (vö. 28–31. pont)

2. Közösségi védjegy — A védjegyoltalomról való lemondás, a védjegyoltalom megszűnése és a védjegy törlése — Viszonylagos törlési okok — A 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdésében említett korábbi jog fennállása — Feltételek (207/2009 tanácsi rendelet, 8. cikk, (4) bekezdés és 53. cikk, (1) bekezdés, c) pont) (vö. 38., 39. pont)

3. Nemzeti jog — A nemzeti jogokra való hivatkozás — Az Egyesült Királyság joga — A jellegbitorlási kereset (action for passing off) rendszere (vö. 45., 49., 50. pont)

4. Közösségi védjegy — A védjegyoltalomról való lemondás, a védjegyoltalom megszűnése és a védjegy törlése — Feltétlen törlési okok — A bejelentőnek a védjegybejelentés során tanúsított rosszhiszeműsége — Értékelési szempontok — Minden, a lajstromozás iránti kérelem benyújtásakor létező releváns tényező figyelembevétele (207/2009 tanácsi rendelet, 8. cikk, (2) bekezdés és 52. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 62–64., 66–68., 78. pont)

5. Közösségi védjegy — A védjegyoltalomról való lemondás, a védjegyoltalom megszűnése és a védjegy törlése — Feltétlen törlési okok — A bejelentőnek a védjegybejelentés során tanúsított rosszhiszeműsége — A rosszhiszeműség bizonyítása — A bizonyítékok bizonyító ereje — Értékelési szempontok — Megerősített nyilatkozatok (207/2009 tanácsi rendelet, 78. cikk, (1) bekezdés, f) pont) (vö. 121., 125. pont)

Tárgy

Az OHIM negyedik fellebbezési tanácsának a Pangyrus Ltd és a RSVP Design Ltd közötti törlési eljárással kapcsolatban 2011. március 23‑án (R 751/2009‑4. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

Rendelkező rész

1) A Törvényszék a keresetet elutasítja.
Amennyiben egyfelől az intézménynek felrótt magatartás olyan szélesebb folyamatba illeszkedik, amelyben harmadik személyek is részt vettek, másfelől az állítólagos kár közvetlen oka e harmadik személyek egyikének beavatkozása, a bíróságnak kell megvizsgálnia, hogy e beavatkozást pusztán a felrótt magatartás tanúsítása elkerülhetetlenné tette volna‑e, vagy éppen ellenkezőleg, önálló szándék megnyilvánulásának minősül. Az önálló szándék esetén a bíróságnak kell megállapítania az okozati összefüggés megszakadását. Valamint az EUMSZ 340. cikk második bekezdése a közvetlenül, sőt kellően közvetlenül az érintett intézmény jogellenes magatartásából eredő károkra korlátozza az Unió felelősségét, ami különösen kizárja, hogy az említett felelősség kiterjedjen az olyan kárra, amely e magatartásnak csak távoli következménye. E logika alapján pusztán az, hogy a jogellenes magatartás a kár bekövetkeztének szükséges feltételét képezi, mivel e magatartás hiányában a kár nem következett volna be, nem elegendő az okozati összefüggés megállapításához.

Ha ugyanazon kárnak több oka van, főszabály szerint az okozatosság két elmélete alkalmazható, nevezetesen a feltételek egyenértékűségének elmélete és az adekvát kauzalitás elmélete. Az uniós jogot illetően a megfelelő okozatiság elmélete irányába tapasztalható elmozdulás. Az Unió ugyanis csupán olyan kár miatt vonható felelősségre, amely kellően közvetlen módon ered az érintett intézmény jogellenes magatartásából, és hogy a felperesnek kell bizonyítania, hogy az elkövetett kötelezettségszegés nélkül a kár nem következett volna be, és hogy a kötelezettségszegés a bekövetkezett kár meghatározó oka.

Abban az esetben, ha az intézmény azon védelmi kötelezettség elmulasztásáért felelős, amely hozzájárult azon konkrét kár bekövetkeztéhez, amelynek elkerülését az említett kötelezettség célozta, meg kell állapítani, hogy e kötelezettségszegés – még ha nem is tekinthető a kár egyetlen okának – kellően közvetlenül hozzájárulhatott annak bekövetkeztéhez. Így valamely harmadik személy – előre látható vagy előre nem látható – cselekményét a bíróság tekintheti úgy, hogy az nem okozta az okozati összefüggés megszakadását, és olyan körülménynek sem minősül, amely az intézményt teljes mértékben mentesíti a felelőssége alól, a két ok – nevezetesen az intézmény vétkes kötelezettségszegése és a harmadik személy cselekménye – ugyanazon kár bekövetkeztéhez járult hozzá. A védelmi kötelezettség elmulasztásában megnyilvánuló azon kötelezettségszegés esetén, amely hozzájárult azon konkrét kár bekövetkeztéhez, amelynek elkerülését az említett kötelezettség célozta, az intézményt akkor is e kár társokozójának kell tekinteni, ha nem minősíthető a kár fő felelősének.

(lásd: 72., 84. pont)
Amennyiben egyébként a közbeszerzési eljárás még folyamatban van, és ezen eljárás keretében még semmilyen szerződést nem ítéltek oda, és semmilyen szerződést nem írtak alá, az állítólagos összeférhetetlenség mint kizáró ok nem alkalmazható, mivel ez még bizonytalan és hipotetikus jellegű. Márpedig ahhoz, hogy valamely ajánlattevő összeférhetetlenségi helyzetben legyen, az szükséges, hogy az állítólagos összeférhetetlenség befolyásolja a közbeszerzési eljárás lefolytatását vagy annak eredményét.

A közbeszerzési szerződések odaítélése területén, ha két társaság között strukturális kapcsolatok vannak, és e társaságok közül az egyik részt vett az ajánlattételhez szükséges dokumentáció kidolgozásában, a másik pedig részt vesz a szóban forgó közbeszerzési eljárásban, ez főszabály szerint az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó költségvetési rendeletről szóló 1605/2002 rendelet 94. cikkének a) pontja értelmében vett összeférhetetlenséget eredményezhet. Az összeférhetetlenség kockázata viszont kevésbé jelentősnek mutatkozik akkor, ha az ajánlattételhez szükséges dokumentáció kidolgozásával megbízott társaság vagy társaságok maguk nem képezik az ajánlattevő konzorcium részét, hanem csupán tagjai annak a vállalatcsoportnak, amelyhez az említett konzorcium tagját képező társaság is tartozik.

Az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó költségvetési rendeletről szóló 1605/2002 rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 2342/2002 rendelet 134. cikke (3) bekezdésének első albekezdése szerint a közbeszerzési eljárás végén, azaz a szerződés odaítélését megelőzően a nyertes ajánlattevőnek friss hatósági erkölcsi bizonyítványt, vagy ennek hiányában egy igazságügyi vagy közigazgatási hatóság által a származási országban frissen kiállított, azzal egyenértékű okmányt kell bemutatnia annak bizonyítása érdekében, hogy az 1605/2002 rendelet 93. cikke (1) bekezdésének a), b) vagy e) pontja értelmében vett kizáró okok egyike sem áll fenn. E bizonyítékok nem helyettesíthetők egy – például a származási ország közjegyzője előtt – eskü alatt tett vagy ünnepélyes nyilatkozattal.

E feltételek mellett, ha az ajánlatkérő megelégszik azzal, hogy az 1605/2002 rendelet 93. cikke (1) bekezdésének e) pontjában foglalt kizáró ok hiányának bizonyítékaként egy ünnepélyes nyilatkozatot fogadjon el, és az ajánlattételhez szükséges dokumentáció kifejezett kötelezettséget tartalmaz arra nézve, hogy ezt külön tanúsítvánnyal kell igazolni, amely kötelezettség be nem tartása mindenképpen az érintett ajánlattevő kizárásához vezet, az említett ajánlatkérő nyilvánvalóan megsérti a gondossági kötelezettségét annak vizsgálata során, hogy fennáll‑e különösen a dokumentációban és az említett rendelet 93. cikke (1) bekezdésének e) pontja szerinti kizáró ok. Ennélfogva az említett ajánlatkérő megsérti e rendelkezéseket, valamint az ajánlattevőkkel szembeni egyenlő bánásmód elvét, amely az ajánlattételhez szükséges dokumentációban foglalt kizárási kötelezettségnek megfelelően megkövetelte volna az érintett ajánlattevő kizárását.

(vö. 71., 76., 77. pont)
54

E körülményekre tekintettel végül is, még ha M. W. (a felperes munkatársa) hibája, illetve hanyagsága be is bizonyosodott, olyan elenyésző és véletlenszerű tényezőnek tűnik, amely csak az OHIM előzetesen vétett hibája miatt következhetett be, és járt káros következményekkel a számára, hiszen e két körülmény a meghatalmazott képviselők által működtetett határidő‑felügyeleti rendszer belső ellenőrzését szolgáló első két pillérben bekövetkezett zavarral együtt járult hozzá döntően a szóban forgó védjegy kellő időben történő megújításának elmaradásához.
26

A jelen esetben egyáltalán nem bizonyított, hogy a vitatott védjegyre vonatkozó lajstromozási bejelentés, amennyiben az a 7. osztályba tartozó termékekre, többek között a darukra irányult, mesterséges lenne, és a beavatkozó részéről nélkülözné az üzleti logikát a gazdasági életben. Annál is inkább az következik ebből, amint az nem is vitatott, hogy az említett osztályba tartozó termékeket a beavatkozó forgalmazta, még akkor is, ha másik védjeggyel ellátva. Ennélfogva pusztán azon körülmény, hogy a lajstromozási kérelem ezen osztály áruira irányult, amelybe a felperes által forgalmazott áruk is tartoznak, nem olyan természetű, hogy bizonyítsa, hogy e bejelentést egyedül a beavatkozó azon szándéka motiválta, hogy a felperest megakadályozza a BIGA védjegy további használatában.
Az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének alkalmazása keretében ahhoz, hogy valamely nemzeti adóintézkedést „szelektívnek” minősíthessen, az Európai Bizottságnak először is azonosítania kell az érintett tagállamban alkalmazandó általános vagy „rendes” adórendszert, másodszor pedig bizonyítania kell, hogy a szóban forgó adóintézkedés eltér az említett általános rendszertől, amennyiben különbséget tesz az említett általános rendszer által kitűzött célra tekintettel összehasonlítható ténybeli és jogi helyzetben lévő gazdasági szereplők között. Az „állami támogatás” fogalma azonban nem vonatkozik olyan intézkedésekre, amelyek különbséget tesznek a szóban forgó jogrendszer által kitűzött célra tekintettel összehasonlítható ténybeli és jogi helyzetben lévő vállalkozások között, és ezért a priori szelektív jellegűek, amennyiben az érintett tagállam bizonyítja, hogy e megkülönböztetés igazolt, mivel az az intézkedéseket magában foglaló rendszer jellegéből vagy felépítéséből ered.

A nemzeti általános adószabályozás azonosítását, azaz a fent említett módszer első szakaszát illetően e viszonyítási alap tárgyi hatályának meghatározása főszabály szerint a támogatásnak minősülő intézkedéssel összefüggésben történik. A szóban forgó intézkedés és a rendes szabályozás célja közötti kapcsolat fennállásán túlmenően az ezen intézkedés és az e szabályozás hatálya alá tartozó helyzetek összehasonlíthatósága is lehetővé teszi az említett szabályozás tárgyi hatályának meghatározását. Ezen összehasonlíthatóságot a rendes szabályozás által kitűzött célra tekintettel kell értékelni. Egyebekben e helyzetek összehasonlíthatósága is lehetővé teszi az eltérés fennállásának megállapítását, ha a vitatott intézkedés hatálya alá tartozó helyzeteket eltérően kezelik a rendes szabályozás hatálya alá tartozó helyzetektől, noha az előbbiek az utóbbiakkal összehasonlíthatók. Az említett módszer első két szakaszára vonatkozó összértékelés tehát bizonyos esetekben egyidejűleg a rendes szabályozás és az eltérés fennállásának megállapítását is eredményezheti.

(lásd: 61., 62., 96., 99., 103–105., 107. pont)
A Törvényszék (harmadik tanács) 2012. május 22‑i ítélete – Sport Eybl & Sports Experts kontra OHIM – Seven (SEVEN SUMMITS)

(T‑179/11. sz. ügy)

„Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A SEVEN SUMMITS közösségi ábrás védjegy bejelentése – A Seven korábbi közösségi ábrás védjegy – Viszonylagos kizáró ok – Összetéveszthetőség – A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja”

Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Azonos vagy hasonló áruk, illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja általi felszólalás – A korábbi védjeggyel való összetéveszthetőség – A SEVEN SUMMITS és Seven ábrás védjegyek (207/2009 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 22., 55–57., 62., 63., 71. pont)

Tárgy

Az OHIM negyedik fellebbezési tanácsának a Seven SpA és a Sport Eybl & Sports Experts GmbH közötti felszólalási eljárással kapcsolatban 2011. január 17‑én hozott határozata (R 364/2010‑4. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

Rendelkező rész

1) A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)

A Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd maga viseli a saját költségeit, valamint az Európai Unió Tanácsa, a Vale Mill (Rochdale) Ltd és a Colombo New Scal SpA részéről felmerült költségeket.
98

Ebből nemcsak a képviselők véleménynyilvánításának szabadságára vonatkozó, fent említett elvek megsértése következik, hanem a fumus persecutionis megsértése is, mivel a büntetőeljárás a LICRA által – polgári jogi igényekkel együttesen – benyújtott feljelentésen alapul, amelyet akkor és most is a felperes bevallott politikai ellenfelei irányítottak mind helyi, mind regionális szinten, valamint a Parlamentben is.
53

Még ha azt feltételezzük is, hogy ez a preambulumbekezdés nemcsak a 2847/93 rendelet rendelkezéseire, hanem a 847/96 rendelet rendelkezéseire is vonatkozik, ebből nem lehet arra következtetni, hogy a 2371/2002 rendelet 23. cikkének (4) bekezdése nem volt alkalmazható a hatálybalépésének időpontjától. Ez a preambulumbekezdés ugyanis kizárólag azon helyzetekre vonatozik, amelyekben – ha nem kellően konkrétak a 2371/2002 rendelet rendelkezései – a szükséges végrehajtási szabály elfogadásáig továbbra is a korábbi szabályozás rendelkezéseit kell alkalmazni. Ennek a preambulumbekezdésnek tehát a joghézag elkerülése a célja.
78

Az is kiderül a megtámadott határozatokból, hogy a fellebbezési tanács előtt a felperes emlékeztetett arra, hogy ezen érveket megfelelően alátámasztotta a megsemmisítési osztály előtt, amely azokat még megcáfolás végett sem vette figyelembe (a megtámadott határozatok 11. pontjának c) bekezdése, in fine).
30

Ennek kapcsán, amennyiben a Spanyol Királyság érve úgy is értelmezhető, hogy azt kívánja felróni a Bizottságnak, miszerint a megtámadott határozat elfogadásához igénybe vett időtartam ésszerűtlen volt, rá kell mutatni, hogy az eljárás lefolytatásának vizsgálata nem tárt fel olyan késedelmet, amely sértené a jogbiztonság és az ésszerű határidő alapvető követelményét. Közelebbről, az 1260/1999 rendelet 39. cikke (2) bekezdésének megfelelően 2010. február 25-ére meghallgatást tartottak a Bizottság és a Spanyol Királyság között annak érdekében, hogy megállapodást érjenek el a Bizottság által tett, és azzal kapcsolatos észrevételek tárgyában, hogy az egészségügyi kártya projekt keretében nem igazolták az ERFA által a szóban forgó két szerződés vonatkozásában nyújtott támogatást. A felek elismerik, hogy e meghallgatás során a Spanyol Királyság kötelezettséget vállalt arra, hogy kiegészítő információkat szolgáltat a Bizottság részére, aminek 2010. március 17-én eleget is tett. A meghallgatás jegyzőkönyvének végleges változatát a Bizottság 2010. június 30-i levelében küldte meg a spanyol hatóságok részére. A jelen ügyben kétségtelen, hogy az elküldött információk olyan új adatokat tartalmaztak, amelyekre a Bizottság a 2010. november 16-i megtámadott határozat elfogadása során is támaszkodott.
42

Egyébiránt az IPK helyesen adja elő, hogy a Bizottságnak szintén a fizetendő főösszeg alapján a korábban felgyülemlett kompenzációs kamatokkal növelve kellett e késedelmi kamatot kiszámítani. Ugyanis, még ha a Törvényszék ítélkezési gyakorlata főszabály szerint nem is engedélyezi a követelés fennállását megállapító ítélet kihirdetése előtt felgyülemlett kompenzációs kamatok vagy a kihirdetés után felgyülemlett késedelmi kamatok tőkésítését, a Törvényszék mindazonáltal elrendeli az esedékes késedelmi kamatnak a korábban felgyülemlett kompenzációs kamatokkal növelt követelés főösszegének teljes kifizetéséig történő megállapítását (lásd ebben az értelemben a fenti 36. pontban hivatkozott Corus UK kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 64. és 65. pontját és a fenti 36. pontban hivatkozott AFCon Management Consultants és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 132. és 133. pontját). E megközelítés különbséget tesz tehát a pert megelőző kompenzációs kamatok és a per megindítása utáni késedelmi kamatok között, az utóbbiaknak figyelembe kell venniük a felgyülemlett teljes pénzügyi veszteséget, ideértve a pénzromlást is.
40

Az 1990. június 12-i szabályzat (lásd a fenti 4. pontot) 1. cikkének (1) bekezdése értelmében „valamennyi európai parlamenti képviselő, aki legalább két évig járulékot fizetett a[ kiegészítő] nyugdíjrendszerbe, mandátuma megszűnését követően az azon hónapot követő hónap első napjától kezdődően, amikor betölti a hatvanadik életévét, élete végéig nyugdíjra jogosult”. E megfogalmazásból egyértelműen kiderül, hogy a kiegészítő nyugdíjra való jogosultság megszerzéséhez a képviselőnek valamennyi fenti, kumulatív feltételt teljesítenie kell, vagyis először is legalább két évig járulékot kell fizetnie a kiegészítő nyugdíjrendszerbe, másodszor a mandátumának meg kell szűnnie, és harmadszor be kell töltenie a hatvanadik életévét. A képviselő vagy volt képviselő számára a kiegészítő nyugdíjra való jogosultság tehát akkor keletkezik, amikor az adott képviselő e feltételek közül az utolsót is teljesíti, bármelyik is legyen az.
109

Ezt az értelmezést ráadásul az 1258/1999 rendelet 8. cikke is megerősíti, amely kapcsán a Bíróság már megállapította, hogy az arra kötelezi a tagállamokat, hogy minden szükséges intézkedést tegyenek meg annak érdekében, hogy meggyőződjenek az EMOGA által finanszírozott ügyletek tényleges megvalósításáról és végrehajtásuk szabályszerűségéről, hogy megakadályozzák és kezeljék a szabálytalanságokat, valamint hogy a szabálytalanság, illetve gondatlanság miatt elvesztett összegeket behajtsák még abban az esetben is, ha a konkrét közösségi jogi aktus nem írja elő kifejezetten valamilyen ellenőrző intézkedés elfogadását (a Bíróság által a C-373/99. sz., Görögország kontra Bizottság ügyben 2001. december 6-án hozott ítélet [EBHT 2001., I-9619. o.] 9. pontja; a Törvényszék által a T-55/07. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 2009. szeptember 30-án hozott ítélet [az EBHT-ban nem tették közzé] 62. pontja). A Bíróság pontosította, hogy e rendelkezésből – az EUSZ 4. cikkben lefektetett, a Bizottsággal való jóhiszemű együttműködési kötelezettségre is figyelemmel, valamint különös tekintettel az uniós források szabályszerű felhasználására – az is következik, hogy a tagállamok kötelesek átfogó adminisztratív ellenőrzéseket, valamint helyszíni ellenőrzéseket végezni, biztosítva a kérdéses támogatások odaítélésére vonatkozó érdemi és formai feltételek közvetlen betartását (lásd a fenti 63. pontban hivatkozott Görögország kontra Bizottság ügyben 2003. január 9-én hozott ítélet 11. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
10

A felperesek az elfogadhatatlansági kifogásra vonatkozó észrevételeiket 2012. január 13-án nyújtották be. A Tanács és a Francia Köztársaság a kereset elfogadhatóságának kérdésére korlátozódó beavatkozási beadványaikat 2012. április 10-én, illetőleg 16-án nyújtották be. A Bizottság és a felperesek a beavatkozási beadványokra vonatkozó észrevételeiket 2012. május 22-én, illetőleg június 18-án nyújtották be.
204

Harmadrészt, meg kell állapítani, hogy a Bizottság néhány olyan ténybeli elemmel szolgált, amelyet a felperesek nem vitattak. A Bizottság szerint az Oberlandesgericht Frankfurt am Main (a Frankfurt am Main‑i [Németország] tartományi legfelsőbb bíróság) által hozott, az engedményrendszert illetően a nemzeti versenyszabályok megsértésére alapított kifogást elutasító ítélet, amelyre a felperesek hivatkoznak, csak a nemzeti versenyjogot érinti, nem pedig az uniós jogot. Továbbá ez az ítélet azért emelkedett jogerőre, mert a jogorvoslati eljárás során az említett ügy panaszosai és a felperesek között peren kívüli egyezség jött létre. Másfelől az említett jogorvoslat keretében a BKartA kifejezetten hivatkozott az érintett engedményrendszer versenyellenes jellegére, ami kétségbe vonja a felperesek azon állítását, amely szerint a nemzeti hatóságok jóváhagyták volna az engedményrendszert. A Bizottság azt is előadja, hogy ezt az ítéletet 2006‑ban hozták, és 2003‑ig visszanyúló eseményekre vonatkozott, míg a saját vizsgálata a közelmúltbeli időszakra is kiterjed. Végül az Oberlandesgericht Frankfurt am Main ítéletének ellentmond egy, az ugyanezen bíróság által közvetlenül ezt követően hozott ítélet, amely valószínűleg az előző ügyben kötött peren kívüli egyezségre is magyarázatként szolgál.
49

A jelen ügyben tehát meg kell állapítani, hogy a felperes kérheti a 2011/783 határozat és az 1245/2011 végrehajtási rendelet megsemmisítését, amely felvette a pénzeszközök befagyasztására irányuló, a 961/2010 rendelet mellékletében szereplőhöz hasonló intézkedések hatálya alá tartozó személyek listájára, és továbbra is azon szerepeltette, valamint kérheti a 267/2012 rendelet IX. mellékletének megsemmisítését is, amennyiben ezen aktusok érintik őt (lásd ebben az értelemben és analógia útján a fenti 47. pontban hivatkozott People’s Mojahedin Organization of Iran kontra Tanács ügyben hozott ítélet 47. pontját).
44

Egyrészt, noha emlékeztetni kell arra, hogy a Charta 16. és 17. cikke biztosítja a vállalkozás szabadságát, illetve a tulajdonhoz való jogot, amely utóbbi egyébként, az üzleti titok védelméhez hasonlóan, az uniós jog általános alapelveinek sorába is tartozik (lásd a Bíróság C‑1/11. sz. Interseroh Scrap and Metal Trading ügyben 2012. március 29‑én hozott ítéletének 43. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Mindazonáltal nem megengedhető, hogy az uniós jogszabályok egységes értelmezése érdekében egy egyértelmű és feltétel nélküli másodlagos jogi rendelkezés érvényességét kétségbe vonják (lásd analógia útján a fent hivatkozott Interseroh Scrap and Metal Trading ügyben hozott ítélet 44. és 46. pontját). Márpedig a tulajdonhoz való alapvető jog ‑ amelynek részét képezik a szellemi tulajdonhoz kapcsolódó jogok – védelme és a többi alapvető jog védelme közötti megfelelő egyensúly leple alatt a Bizottság érvelése arra irányul, hogy eltekintsen az 1367/2006 rendelet 6. cikke (1) bekezdése első mondatának alkalmazásától, nem pedig az, hogy biztosítsa az 1049/2001 rendeletnek és az 1367/2006 rendeletnek a Charta, a 91/414 irányelv vagy az 1107/2009 rendelet rendelkezéseivel egységes és ellentmondásmentes értelmezését. E megközelítés semmi esetre sem tartható fenn, mivel egy uniós rendelet egyértelmű és feltétel nélküli rendelkezése alkalmazásának mellőzéséhez vezetne, amelyről még csak azt sem állítják, hogy ellentétes egy magasabb szintű jogszabállyal.