Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 2. cikkét, valamint 23. cikkének (2) és (8) bekezdését, továbbá az EUMSZ 36. cikkel együttesen értelmezett EUMSZ 34. cikket úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes a valamely közbeszerzési ajánlattételhez szükséges dokumentáció olyan kikötése, amely az ajánlatkérő szerv szerinti tagállam jogszabályaival összhangban megköveteli, hogy a szóban forgó közbeszerzés tárgyát képező, vérplazmából származó gyógyszereket az említett tagállamban gyűjtött vérplazmából állítsák elő.

E tekintetben meg kell említeni, hogy ahogyan a főtanácsnok az indítványának 94. pontjában arra emlékeztetett, a 2004/18 irányelv nem jelenti az áruk szabad mozgására vonatkozó szempontok kimerítő harmonizációját. Ebből következik, hogy akár az áruk szabad mozgásának hátrányosan megkülönböztető akadályait, akár azok igazolásának indokait érinti, az alapügyben szóban forgó, nemzeti származásra vonatkozó azon követelmény vizsgálata, amely szerint a vérplazmából származó gyógyszereket Szlovéniában gyűjtött vérplazmából kell előállítani, nem korlátozható a 2004/18 irányelv szempontjából végzett értékelésre, hanem annak az elsődleges jog rendelkezéseit is figyelembe kell vennie.

Meg kell állapítani, hogy a jelen esetben a belföldi származás követelménye önmagában hátrányosan megkülönböztető. Azon kötelezettség ugyanis, hogy elsődlegesen szlovén vérplazmából származó gyógyszereket kell beszerezni, megakadályozza a bármely más uniós tagállamban gyűjtött vérplazmából származó gyógyszerekkel rendelkező valamennyi vállalkozást abban, hogy hatékonyan vegyen részt olyan közbeszerzési eljárásokban, mint amelyben való részvételre a kórház is felhívott. A jelen esetben, mivel a nemzeti származás követelménye hátrányosan megkülönböztető, ahogyan azt a jelen ítélet 68. pontja is megállapította, a szlovén jogszabályok csak az EUMSZ 36. cikkben felsorolt indokok valamelyikével igazolhatók (lásd különösen analógia útján: 1981. június 17‑iBizottság kontra Olaszország ítélet, 113/80, EU:C:1981:139, 7., 8., 10. és 11. pont; 1995. november 30‑iGebhard ítélet, C‑55/94, EU:C:1995:411, 37. pont). Az önkéntes és térítésmentes véradás ösztönzése megfelel azon közegészségügyi törekvéseknek, amelyek az EUMSZ 36. cikkben is szerepelnek. Következésképpen e cél főszabály szerint igazolhatja az áruk szabad mozgásának akadályozását (lásd ebben az értelemben: 2010. december 9‑iHumanplasma ítélet, C‑421/09, EU:C:2010:760, 33. pont). Mivel az önellátásnak a vérkészítmények tekintetében az Unió területén történő biztosítása a közegészség védelmének céljára irányul, e célkitűzés hatályát tágan kell értelmezni. Következésképpen az olyan nemzeti jogszabály, mint amelyről az alapügyben is szó van, a közegészség védelmére irányuló jogszerű célokat követ.

E tekintetben úgy tűnik, hogy a Bíróság birtokában lévő információk egyike sem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy szlovén kórházakban levett szlovén vérplazmából iparilag előállított gyógyszerek elsődleges beszerzésének elve döntően hozzájárul a szlovén lakosság arra való ösztönzéséhez, hogy önkéntesen és ingyenesen vért adjon. Ily módon, mivel egyrészről a véradók motivációja a többi tagállamban is ugyanaz, mint Szlovéniában, másrészről pedig a tagállamok valamennyi véradójának objektíve egy irányba mutatnak az érdekei az ezen önkéntes és térítésmentes véradásokból származó emberi vérből és vérplazmából nyert termékek előállítása és felhasználása vonatkozásában, semmi nem indokolja annak megállapítását, ahogyan azt a szlovén kormány teszi, hogy kizárólag e tisztán belföldi szolidaritási koncepcióra alapított feltételek lehetnek rendkívül jelentős hatással az emberi vér és vérkomponensek gyűjtött mennyiségére, és ily módon az e véradásokból származó vérkészítmények mennyiségére. Nem tűnik tehát úgy, hogy azon célkitűzés, amely az önkéntes és ingyenes véradások magas szintjének ösztönzésére és fenntartására irányul, szükségszerűen megkövetelné, hogy az alapügyben szóban forgó, nemzeti származásra vonatkozó követelményt alkalmazzák. E körülmények között az elsődleges beszerzési rendszert aránytalannak kell tekinteni.

(lásd 68., 69., 72., 80., 87., 92., 93., 96–98., 104. pont és rendelkező rész)