22

E körülmények között a Corte suprema di cassazione (semmítőszék, Olaszország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Összeegyeztethető‑e az 1999/31 irányelv 10. és 14. cikkével a fellebbviteli bíróság által elfogadott olyan értelmezés, amely szerint a [36/2003 sz.,] felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendeletnek a fent említett (uniós jogi) rendelkezések nemzeti jogba történő átültetését szolgáló 15. és 17. cikke visszaható hatállyal alkalmazandó, következésképpen a meglévő és működési engedéllyel már rendelkező hulladéklerakókra az így előírt kötelezettségek – konkrétan az utógondozás 10 évről 30 évre történő meghosszabbítására vonatkozó részükben – feltétlenül vonatkoznak? 2) Közelebbről, összeegyeztethető‑e az 1999/31 irányelv 10. és 14. cikkében foglalt szabályozással – amely cikkek a tagállamokat arra hívták fel, hogy tegyenek »intézkedéseket […] annak biztosítására, hogy az a díj, amelyet az üzemeltető egyes hulladéktípusoknak az adott telepen való elhelyezéséért felszámít, fedezze a hulladéklerakó létesítésének és működtetésének valamennyi költségét, lehetőség szerint beleértve a 8. cikk a) pontjának iv. alpontja szerinti biztosítékot vagy annak megfelelőjét, és fedezze a telep bezárásának és legalább 30 évig tartó utógondozásának becsült költségeit«, valamint arra, hogy tegyenek »intézkedéseket […] annak biztosítására, hogy az ezen irányelv átültetésekor engedéllyel rendelkező vagy működő hulladéklerakók működésüket […] folytathassák« – a fellebbviteli bíróság által elfogadott olyan értelmezés, amely szerint a 36/2003 sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 15. és 17. cikkét a meglévő és működési engedéllyel már rendelkező hulladéklerakókra alkalmazni kell, noha a 17. cikk az ily módon előírt kötelezettségeknek az említett hulladéklerakókra is tekintettel történő érvényesítése céljából az átültető intézkedéseket pusztán átmeneti időszakra korlátozza, és nem ír elő egyetlen olyan intézkedést sem, amely azt szolgálná, hogy a »birtokost« a meghosszabbításból eredően érő pénzügyi hatást mérsékelje? 3) Összeegyeztethető‑e továbbá az 1999/31 irányelv 10. és 14. cikkével a fellebbviteli bíróság által elfogadott olyan értelmezés, amely szerint a meglévő és működési engedéllyel már rendelkező hulladéklerakókra a [36/2003 sz.,] felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet fent említett 15. és 17. cikkét – az e cikkekben előírt kötelezettségekből, konkrétan az utógondozás 10‑ről 30 évre történő meghosszabbításából eredő pénzügyi terheket illetően is – alkalmazni kell, vagyis e terheket a »birtokos« viseli, így az ártalmatlanítási tevékenységet szabályozó szerződésekben rögzített díjak a birtokos hátrányára jogszerűen módosíthatók? 4) Végezetül, összeegyeztethető‑e az 1999/31 irányelv 10. és 14. cikkével a fellebbviteli bíróság által elfogadott olyan értelmezés, amely szerint a meglévő és működési engedéllyel már rendelkező hulladéklerakókra a [36/2003 sz.,] felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet fent említett 15. és 17. cikkét – az e cikkekben előírt kötelezettségekből, konkrétan az utógondozás 10‑ről 30 évre történő meghosszabbításából eredő pénzügyi terheket illetően is – alkalmazni kell, ha azok meghatározásánál az átültető rendelkezések hatálybalépésétől kezdődően lerakandó hulladékok mellett a korábban már lerakott hulladékokat is figyelembe kell venni?”