ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

A 2008. április 10-i rendelet 20. cikkének (2) és (5) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „(2) A pályahálózat-működtetők – kellő tekintettel a biztonsági követelményekre és az infrastruktúra-szolgáltatás minőségének fenntartására és javítására – az infrastruktúra biztosítása költségeinek és a pályahasználati díjaknak a csökkentésére ösztönző intézkedéseket hoznak. E célból a [vasúti] ügynökség és a pályahálózat-működtető között kötött hároméves szerződés előírja, hogy a pályahálózat-működtető előző bekezdés szerinti egyéb üzleti tevékenységeiből származó bevételei egy részét nem veszik figyelembe a díjak kiszámításánál, hanem ez az összeg ösztönző intézkedés címén a pályahálózat-működtetőnél marad. […] (5) A díjszámítás módszere valamennyi, a díjszabási rendszerre vonatkozó adatot, valamint a 23. és 24. cikkben szereplő szolgáltatások áraira vonatkozó elégséges információkat is figyelembe veszi, amennyiben e szolgáltatásokat egyetlen szolgáltató nyújtja. A módszer nemcsak a hatályos díjszabási rendszerre vonatkozó információkat veszi figyelembe, hanem a díjak következő három évre vonatkozó lehetséges módosításaival kapcsolatos előrejelzéseket is. Figyelembe veszi továbbá a vasúttársaságokat és a pályahálózat-működtetőt a vasúti hálózat zavarainak minimalizálására és a vasúthálózat teljesítményének javítására ösztönző intézkedéseket is. Ebbe beletartozhatnak a hálózat üzemelését zavaró cselekményekért kiszabott büntetések, a zavarok által sújtott társaságok számára fizetett kártérítések, valamint a terv feletti teljesítményért járó jutalmak.”
10

E törvény 34g. cikke így rendelkezik: „(1) A vasúti infrastruktúra-kapacitások elosztását kérő személy a vasúthálózat használati feltételeinek közzétételét követő 15 napon belül kérheti a Vasúti Hivataltól annak vizsgálatát, beleértve az abban szereplő szempontokat is. (2) A vasúti infrastruktúra-kapacitások elosztását kérő személy, ha a kapacitáselosztó szervezet nem adott helyt kérelmének, a vasúthálózat használati feltételeiről szóló 34e. cikk (4) bekezdése szerinti értesítéstől számított 15 napon belül, a 34e. cikk szerinti eljárásban jogosult azt kérni a Vasúti Hivataltól, hogy vizsgálja felül a vasúti infrastruktúra-kapacitások elosztásának folyamatát, beleértve annak hatását és az ármeghatározás módját. (3) Ha a Vasúti Hivatal megállapítja, hogy a vasúthálózat használati feltételeinek kidolgozása során – beleértve az abban szereplő szempontokat is – vagy a vasúthálózati kapacitások elosztásának folyamata során – beleértve annak eredményeit és az ármeghatározás módját is – szabálytalan eljárást követtek, dönt az említett feltételek módosításáról, beleértve az abban szereplő szempontokat is, vagy dönt a vasúthálózati kapacitások elosztásáról, különösen az ármeghatározás módjáról.”
4

Az említett irányelv 3. cikke előírja: „(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy az engedélyt olyan eljárást követően adják meg, amelyben minden érdekelt vállalkozás benyújthatja kérelmét, akár a (2) bekezdésnek, akár a (3) bekezdésnek megfelelően. (2) Az ilyen eljárás kezdeményezhető: a) akár az illetékes hatóságok kezdeményezésére, az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában legalább 90 nappal a kérelmek benyújtására megadott határidő előtt közzétett hirdetmény útján; b) akár az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában közzétett hirdetmény útján, azt követően, hogy egy vállalkozás kérelmet nyújtott be a 2. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül. A többi érdekelt vállalkozás a közzététel napja után legalább 90 napos határidővel rendelkezik a kérelem benyújtására. A hirdetményben meg kell határozni az engedély típusát, azt a földrajzi területet vagy azokat a területeket, amelyek bizonyos részeire vagy egészére már nyújtottak be vagy be lehet nyújtani kérelmet, továbbá az engedély kiadásának tervezett időpontját vagy határidejét. A hirdetményben fel kell tüntetni, ha a természetes vagy jogi személyiségű vállalkozások előnyben részesülnek. […] (5) A következők nem tekinthetők az (1) bekezdés szerinti engedély megadásának: […] b) az engedély megadása olyan vállalkozás részére, amely másfajta engedéllyel rendelkezik, ha az utóbbi engedély birtoklása magában foglalja a jogot az előbbi engedélyre; […]”
22

A héairányelv 11. cikkének ilyen értelmezését magának a rendelkezésnek a szövege is alátámasztja, amelyben semmi nem utal arra, hogy a tagállamok az általa előírt szabályozást egy meghatározott ágazat vállalkozásokra korlátozhatják. Ezen értelmezés megfelel e rendelkezés célkitűzésének is, amely – amint arra a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról – közös hozzáadottértékadó-rendszer: egységes adóalap-megállapításról szóló, 1977. május 17-i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv (HL L 145. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 23. o.) elfogadásához vezető (COM(73) 950 végleges) bizottsági javaslat indokolásából is kitűnik – az, hogy az adminisztratív egyszerűsítés és a visszaélések elleni küzdelem céljából lehetővé tegye a tagállamok számára, hogy ne elkülönült adóalanyoknak tekintsék azokat, amelyek pusztán jogilag függetlenek egymástól.
12

A loi no 97–135, du 13 février 1997, portant création de l’établissement public «Réseau ferré de France» en vue du renouveau du transport ferroviaire-nek (a vasúti közlekedés megújítása érdekében a „Réseau ferré de France” [francia vasúthálózat] közintézmény létrehozásáról szóló, 1997. február 13-i törvény; JORF 1997. február 15., 2592. o.; a továbbiakban: 97–135. sz. törvény) a legutóbb a loi no 2009–1503, du 8 décembre 2009, relative à l’organisation et à la régulation des transports ferroviaires et portant diverses dispositions relatives au transport (a vasúti közlekedés szervezéséről és szabályozásáról, valamint a közlekedésre vonatkozó egyes rendelkezésekről szóló, 2009. december 8-i 2009–1503. sz. törvény; JORF 2009. december 9., 21226. o.) által eszközölt módosításokból eredő, a tényállás idején alkalmazandó változata előírja, hogy a Réseau ferré de France (a továbbiakban: RFF) a francia pályahálózat-működtető.
133

Először is a vitatott határozat (212) preambulumbekezdéséből kitűnik, mint azt a jelen ítélet 4., 6., 10. és 15. pontja is felidézte, hogy a 2002 márciusától júliusáig terjedő időszakban a Moody’s és az S & P az FT hosszútávú hiteleinek minősítését a biztos befektetési kategória utolsó fokozatába rontotta le, negatív kilátással, jelezve, hogy e besorolást is csak a francia állam FT-vel kapcsolatos nyilatkozatai miatt tartotta fenn.
13

Ugyanezen rendelet 9. cikke előírja: „(1) Jelentős zsúfoltság és/vagy környezeti problémák fennállása esetén, a felelős tagállam e cikkre is figyelemmel feltételekhez kötheti, korlátozhatja vagy megtagadhatja a légi szabadságjogok gyakorlását, különösen olyan esetekben, amikor egyéb közlekedési módok is kielégítő szolgáltatási szintet tudnak biztosítani. (2) Az (1) bekezdésnek megfelelően a tagállam által hozott intézkedés: — nem tartalmazhat a légifuvarozók állampolgárságán [helyesen: honosságán] vagy kilétén alapuló hátrányos megkülönböztetést, — érvényessége három évet meg nem haladó, korlátozott időtartamra szólhat, amelynek elteltével ismét felül kell vizsgálni, — nem sértheti indokolatlanul e rendelet céljait, — nem torzíthatja indokolatlanul a légifuvarozók közti versenyt — nem lehet annál korlátozóbb jellegű, mint amennyire a probléma megoldásához szükséges. (3) Ha egy tagállam úgy ítéli meg, hogy az (1) bekezdésben említett intézkedés szükséges, legalább három hónappal a hatálybalépését megelőzően tájékoztatnia kell a többi tagállamot és a Bizottságot, és kellően meg kell indokolnia ezen intézkedés jogosultságát. Amennyiben a tagállamok az információ átvételétől számított egy hónapon belül nem emelnek [helyesen: Amennyiben valamely érintett tagállam az információ átvételétől számított egy hónapon belül nem emel] kifogást az intézkedéssel szemben, és a Bizottság a (4) bekezdésnek megfelelően nem rendel el további vizsgálatot, az intézkedés végrehajtható. (4) Egy tagállam kérésére vagy a saját kezdeményezésére, a Bizottság megvizsgálja az (1) bekezdésben említett intézkedést. Amennyiben a Bizottság a (3) bekezdésnek megfelelően kapott tájékoztatást követő egy hónap lejárta előtt elrendeli az intézkedés vizsgálatát, ezzel egyidejűleg jeleznie kell azt is, hogy az intézkedés egészében vagy részben végrehajtható-e a vizsgálat ideje alatt, különösképpen figyelembe véve ugyanakkor a visszafordíthatatlan hatások lehetőségét. A 11. cikkben említett tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően, a Bizottság az összes szükséges információ beszerzését követő egy hónap elteltével döntést hoz arról, hogy az intézkedés megfelelő-e, és összhangban van-e e rendelettel, és más módon sem ellentétes a közösségi joggal. A Bizottságnak közölnie kell döntését a Tanáccsal és a tagállamokkal. E döntés meghozataláig a Bizottság átmeneti intézkedéseket hozhat, beleértve az intézkedés teljes vagy részleges felfüggesztését, különösen figyelembe véve a visszafordíthatatlan hatások lehetőségét. [...]”
15

E feltételek mellett a Haparanda tingsrätt úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) A svéd jog szerint a nemzeti bíróságnak egyértelmű támogatást kell találnia az [EJEE-ben] vagy az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatában ahhoz, hogy mellőzhesse azon nemzeti rendelkezések alkalmazását, amelyek sérthetik az EJEE 7. kiegészítő jegyzőkönyvének 4. cikke szerinti ne bis in idem elvét, és ezáltal [a Charta] 50. cikkét. Összeegyeztethető-e az uniós joggal, és különösen annak általános elveivel, ideértve az uniós jog elsőbbségének és közvetlen hatályának elvét, a nemzeti rendelkezések alkalmazásának mellőzésére vonatkozó efféle nemzeti jogi feltétel? 2) Az EJEE 7. kiegészítő jegyzőkönyvének 4. cikke és a Charta 50. cikke szerinti ne bis in idem elvének hatálya alá tartozik-e az adóbűncselekmények miatti vádemelés megengedhetősége, ha korábban ugyanazon téves adatközlés miatt közigazgatási eljárás keretében meghatározott pénzbüntetést (adóbírságot) szabtak ki a vádlottra? 3) Befolyásolja-e a második kérdésre adandó választ az a tény, hogy ezeket a szankciókat oly módon kell összehangolni, hogy a rendes bíróságok a büntetőeljárásokban csökkenthetik a büntetést, ha a vádlottra ugyanazon téves adatközlés miatt adóbírságot is kiszabtak? 4) A […] ne bis in idem elvének hatálya alatt bizonyos körülmények között megengedhető, hogy egy már vizsgált és szankcionált cselekmény vonatkozásában új eljárásban további szankciókat szabjanak ki. A második kérdésre adandó igenlő válasz esetén teljesülnek-e a különböző szankciók külön eljárásokban történő kiszabásának a ne bis in idem elve szerinti feltételei, ha a későbbi eljárásban az ügy körülményeinek új és a korábbi eljárástól független vizsgálatára kerül sor? 5) Az adóbírságok kiszabásának és az adóbűncselekményekért való felelősség külön eljárásban történő vizsgálatának svéd rendszere mögött számos közérdekű indok húzódik meg […]. A második kérdésre adandó igenlő válasz esetén összeegyeztethető-e a ne bis in idem elvével a svéd rendszerhez hasonló rendszer, ha anélkül, hogy szükséges lenne tartózkodni akár az adóbírságok kiszabásától, akár az adóbűncselekményekért való felelősségről történő döntéstől, létre lehetne hozni egy olyan rendszert, amely nem tartozna a ne bis in idem elvének hatálya alá, oly módon, hogy – az adóbűncselekményért való felelősség felmerülése esetén – a skatteverket és adott esetben a közigazgatási bíróságok adóbírságok kiszabására vonatkozó döntési joga átszállna az adóbűncselekmények vádját vizsgáló rendes bíróságokra?”
33

Magyarország azzal érvel, hogy a 91/440 irányelv 6. cikkének (3) bekezdése értelmében kizárólag az irányelv II. mellékletében kifejezetten felsorolt tevékenységek tekinthetők alapvető funkcióknak. Ugyanezen bekezdés második albekezdése nem kimerítő jelleggel meghatároz olyan funkciókat is, amelyeket – noha azok e II. melléklet szerinti tevékenységeknek vagy azokhoz kapcsolódónak is minősülhetnek – a vasúttársaságok is elláthatnak.
83

Ugyanígy, a 2001/14 irányelv többi rendelkezéséhez is az szükséges, hogy alkalmazásuk során a pályahálózat-működtetők bizonyos rugalmassággal rendelkezzenek ahhoz, hogy infrastruktúrájuk használatának optimalizálására ösztönözzék őket. Ezen irányelv 8. cikkének (2) bekezdése ugyanis akként rendelkezik, hogy a pályahálózat-működtető egyes beruházási projektek esetében a pályahálózat-működtető a projekt hosszú távú költségei alapján magasabb díjakat állapíthat meg, illetve alkalmazhat továbbra is. Az említett irányelv 9. cikke lehetővé teszi az említett pályahálózat-működtetőknek, hogy az üzemeltetők számára felszámított díjak esetében díjcsökkentési rendszereket vezessenek be.
C-225/11. sz. ügy

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

kontra

Able UK Ltd

(az Upper Tribunal [Tax and Chancery Chamber] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Héa — 2006/112/EK irányelv — Adómentességek — A 151. cikk (1) bekezdésének c) pontja — Az amerikai haditengerészet elavult hajóinak valamely tagállam területén való bontására irányuló ügylet”

Az ítélet összefoglalása

Adórendelkezések – Jogszabályok harmonizálása – Forgalmi adók – Közös hozzáadottértékadó-rendszer – Adómentességek – Az Észak-atlanti Szerződést aláíró tagállamokban végzett szolgáltatásnyújtás – Terjedelem

(2006/112 tanácsi irányelv, 151. cikk, (1) bekezdés, c) pont)

A közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló 2006/112 irányelv 151. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy valamely, Észak-atlanti Szerződést aláíró tagállamban végzett és az e Szerződést aláíró másik állam haditengerészete elavult hajóinak bontására irányuló szolgáltatásnyújtás e rendelkezés értelmében csak akkor mentes a hozzáadottérték–adó alól:

— ha e szolgáltatást e másik állam közös védelmi feladatokban részt vevő fegyveres erőinek valamely egysége vagy azok polgári állománya számára nyújtják, és ha

— ugyanezen szolgáltatást az érintett tagállam területén állomásozó vagy ott ideiglenesen tartózkodó ilyen fegyveres erők valamely egysége vagy azok polgári állománya számára nyújtják.

(vö. 30. pont és a rendelkező rész)

C-225/11. sz. ügy

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

kontra

Able UK Ltd

(az Upper Tribunal [Tax and Chancery Chamber] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Héa — 2006/112/EK irányelv — Adómentességek — A 151. cikk (1) bekezdésének c) pontja — Az amerikai haditengerészet elavult hajóinak valamely tagállam területén való bontására irányuló ügylet”

Az ítélet összefoglalása

Adórendelkezések — Jogszabályok harmonizálása — Forgalmi adók — Közös hozzáadottértékadó-rendszer — Adómentességek — Az Észak-atlanti Szerződést aláíró tagállamokban végzett szolgáltatásnyújtás — Terjedelem

(2006/112 tanácsi irányelv, 151. cikk, (1) bekezdés, c) pont)

A közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló 2006/112 irányelv 151. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy valamely, Észak-atlanti Szerződést aláíró tagállamban végzett és az e Szerződést aláíró másik állam haditengerészete elavult hajóinak bontására irányuló szolgáltatásnyújtás e rendelkezés értelmében csak akkor mentes a hozzáadottérték–adó alól:

— ha e szolgáltatást e másik állam közös védelmi feladatokban részt vevő fegyveres erőinek valamely egysége vagy azok polgári állománya számára nyújtják, és ha

— ugyanezen szolgáltatást az érintett tagállam területén állomásozó vagy ott ideiglenesen tartózkodó ilyen fegyveres erők valamely egysége vagy azok polgári állománya számára nyújtják.

(vö. 30. pont és a rendelkező rész)
A 392/94 rendelettel módosított, a cukorágazatban a kvótarendszer alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 1443/82 rendelet 3. cikkének (4) bekezdését – mely szerint ha eltéréseket tárnak fel az egyes vállalkozások előző gazdasági évi végleges cukortermelési adatainak meghatározását követően, ezeket az eltéréseket akkor kell számításba venni, amikor annak a gazdasági évnek a végleges termelési adatait határozzák meg, amelyben az eltéréseket feltárták – úgy kell értelmezni, hogy az nem alkalmazandó az olyan helyzetben, amikor a belföldi hatóság a termelőnél végzett vizsgálat során utólagosan fehércukortöbblet-mennyiséget állapított meg, amennyiben e többletmennyiség az 1148/98 rendelettel módosított, a cukorágazat piacának közös szervezéséről szóló 1785/81 alaprendelet 24. cikkének (1) bekezdése szerinti C cukornak minősül.

E rendelkezés olyan értelmezése, amely lehetővé teszi e cukortöbbleteknek ahhoz a gazdasági évhez történő hozzászámítását, amelyben e többletet megállapították, sérti a C cukorra vonatkozó rendszer célját, amely annak elkerülésére irányul, hogy e cukrot a belső piacon értékesítsék. Ugyanis ha a C cukrot, csakúgy mint az A és a B cukrot, figyelembe lehetne venni azon gazdasági év végleges termelésének meghatározása során, amikor a különbséget az 1443/82 rendelet 3. cikkének (4) bekezdése alapján megállapították, az a termelőket nem ösztönözné e cukortöbblet exportjára vagy bejelentésére és a következő gazdasági évre történő átvitelére. Így nem lenne kizárt, hogy a termelők határozatlan ideig őrizzék ugyanazon cukortöbbletet, amelyet állandóan a megállapításuk szerinti gazdasági évhez számítanának, még ha valójában korábbi gazdasági év cukorátviteléről van is szó. Márpedig az ilyen helyzet nemcsak megakadályozná a C cukor kereskedelmének hatékony ellenőrzését, hanem sértené az alaprendelet 27. cikkének (3) bekezdését is, amely előírta, hogy korlátozhatók az átvihető cukormennyiségek.

E tekintetben nincs jelentősége annak, hogy az érintett termelő, amikor bejelentette a végleges cukortermelését, nem tudott a többletről. Egyfelől ugyanis az ilyen körülmény bizonyításakor fellépő nehézségek mellett meg kell állapítani, hogy egy körültekintő és a szabályozás állapota tekintetében tájékozott gazdasági szereplőnek a cukorral való kereskedelem előnyei megszerzésének értékelése során figyelembe kell vennie az ilyen termék termelésével járó kockázatokat, különösen a termelt cukormennyiség bizonyossággal történő megállapításának nehézségeit, és e kockázatokat az ilyen termeléssel járó szokásos hátrányok részeként el kell fogadnia. Másfelől a C cukorra alkalmazandó, a szóban forgó szabályozásban előírt rendszer objektív feltételeken alapul, és a termelő mindenféle csalárd szándékától függetlenül alkalmazandó. Így a C cukornak az alaprendelet 26. cikkének (1) bekezdésében előírt határidőn belül történő exportjának elmaradása, vagy e cukornak az e rendelet 27. cikkének (3) bekezdése szerinti belső piacon történő értékesítése esetében előírt összegeket ki kell vetni, anélkül hogy figyelembe vennék a termelő esetleges csalárd magatartását.

(vö 56–60., 62. pont és a rendelkező rész)
A 2605/98 rendelettel módosított, a közösségi növényfajta-oltalmi jogokról szóló 2100/94 rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében biztosított eltérés érvényesítésének végrehajtási szabályairól szóló 1768/95 rendelet 9. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a feldolgozást végző szolgáltatónak az oltalom alatt álló növényfajtákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettsége akkor áll fenn, ha az adott gazdasági évre vonatkozó adatszolgáltatás iránti kérelmet az említett gazdasági év lejárta előtt nyújtották be. Fennállhat azonban adatszolgáltatási kötelezettség a folyó gazdasági évet megelőző három gazdasági évre vonatkozó adatok tekintetében is, ha a közösségi növényfajta-oltalmi jogok jogosultja az adatszolgáltatás iránti kérelemmel érintett gazdasági éveket megelőző első gazdasági évben első ízben nyújtott be ugyanazon szolgáltatóhoz, ugyanazon növényfajtára vonatkozóan adatszolgáltatás iránti kérelmet az érintett fajtára és feldolgozóra vonatkozóan.

(vö. 33. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
C-310/11. sz. ügy

Grattan plc

kontra

The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

(a First-tier Tribunal [Tax Chamber] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Adózás — Héa — 67/228/EGK második irányelv — 8. cikk, a) pont — 77/388/EGK hatodik irányelv — Termékértékesítés — Adóalap — Csomagküldő kereskedelmet folytató vállalkozás által az ügynökének fizetett jutalék — Harmadik fél általi vétel — Árcsökkentés az adóztatandó tényállás bekövetkezése után — Közvetlen hatály”

Összefoglaló – A Bíróság ítélete (második tanács), 2012. december 19.

Az adójogszabályok harmonizációja – Közös hozzáadottértékadó-rendszer – 67/228 és 77/388 irányelv – Össze nem hasonlítható harmonizációs szintek (67/228 és 77/388 tanácsi irányelv) Az adójogszabályok harmonizációja – Közös hozzáadottértékadó-rendszer – Adóalap – Termékértékesítés – Csomagküldő kereskedelmet folytató vállalkozás által az ügynökének a már teljesített értékesítések után fizetett jutalék – Az utólagos adóalap-csökkentés 67/228 irányelven alapuló lehetősége – Hiány (67/228 tanácsi irányelv, 8. cikk, a) pontja)

Lásd a határozat szövegét. (vö. 33. pont) A tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról szóló 67/228 második irányelv 8. cikkének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy ez alapján az adóalany nem jogosult a termékértékesítés adóalapját visszamenőlegesen csökkentnek tekinteni akkor, ha e termékértékesítés időpontját követően az ügynök – választása szerint pénzbeli kifizetésként vagy a már teljesített termékértékesítések vonatkozásában a szállítónak járó összegekkel szembeni beszámításként – jóváírásban részesült a szállító részéről. (vö. 37. pont és a rendelkező rész)

C-310/11. sz. ügy

Grattan plc

kontra

The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

(a First-tier Tribunal [Tax Chamber] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

„Adózás — Héa — 67/228/EGK második irányelv — 8. cikk, a) pont — 77/388/EGK hatodik irányelv — Termékértékesítés — Adóalap — Csomagküldő kereskedelmet folytató vállalkozás által az ügynökének fizetett jutalék — Harmadik fél általi vétel — Árcsökkentés az adóztatandó tényállás bekövetkezése után — Közvetlen hatály”

Összefoglaló – A Bíróság ítélete (második tanács), 2012. december 19.

Az adójogszabályok harmonizációja — Közös hozzáadottértékadó-rendszer — 67/228 és 77/388 irányelv — Össze nem hasonlítható harmonizációs szintek (67/228 és 77/388 tanácsi irányelv) Az adójogszabályok harmonizációja — Közös hozzáadottértékadó-rendszer — Adóalap — Termékértékesítés — Csomagküldő kereskedelmet folytató vállalkozás által az ügynökének a már teljesített értékesítések után fizetett jutalék — Az utólagos adóalap-csökkentés 67/228 irányelven alapuló lehetősége — Hiány (67/228 tanácsi irányelv, 8. cikk, a) pontja)
A valamely gazdasági szereplő és valamely ajánlatkérő szerv által írásban megkötött olyan visszterhes szerződés, amelynek tárgya az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló 2004/18 irányelv II. A. mellékletében említett szolgáltatás nyújtása, közbeszerzési szerződésnek minősül akkor is, ha az említett gazdasági szereplő maga is ajánlatkérő szerv. Egyébiránt az is közömbös, hogy az érintett jogalany nem követ főtevékenységként haszonszerzési célt, nincs vállalkozásra jellemző szerkezete, vagy pedig jelenléte nem folyamatosan biztosított a piacon. Ráadásul valamely szerződés nem kerülhet ki a közbeszerzés e fogalma alól csupán annak következtében, hogy az ott kikötött díjazás a szerződésben foglalt szolgáltatás nyújtása során felmerülő költségek megtérítésére korlátozódik. Emellett a kórházi építmények szeizmikus sérülékenységének felmérésére és értékelésére vonatkozó tanácsadási szolgáltatások, függetlenül attól, hogy azok a tudományos kutatás körébe tartozhatnak, valós jellegük alapján vagy a 2004/18 irányelv II. A. mellékletének 8. kategóriájában említett kutatási és fejlesztési szolgáltatások körébe, vagy pedig az említett melléklet 12. kategóriájában szereplő mérnöki és a tudományos és műszaki tanácsadáshoz kapcsolódó szolgáltatások körébe tartoznak.

(vö. 25., 26., 28., 29. pont)