ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
„1)

Az [1788/2003] rendelet, amely kiegészítő illeték[et vezet be] az odaítélt nemzeti kvótát meghaladó tej- és tejterméktermelés[re] anélkül, hogy figyelembe venné az egyes tagállamok számára odaítélt mennyiségeknek a vonatkozó termelések konkrét előzetes vizsgálatát követő időszakos naprakésszé tételét, összeegyeztethető-e a Szerződés 32. cikkével és a közös agrárpolitika e Szerződésben rögzített azon célkitűzéseivel, mint a mezőgazdasági termelékenység növelése, a műszaki fejlődés előmozdítása, a mezőgazdasági termelés ésszerű fejlesztésének és a termelési tényezők, így különösen a munkaerő lehető legjobb hasznosításának biztosításával, amennyiben ez a mechanizmus az olasz tej- és tejterméktermelőket is sújtja, megfosztván így őket – a termelési tényezők nem megfelelő jövedelmezősége okán – a megfelelő életszínvonaltól és a fejlődéstől, annál is inkább, mivel Olaszország valójában alultermelő tagállam […], és a minőségi termékek előállításával foglalkozó feldolgozó és értékesítő iparágai fenntartásához nyersanyag-behozatalra szorul […]?
27

E körülmények között a hof van beroep te Antwerpen felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő három kérdést terjesztette a Bíróság elé: „1) Úgy kell-e értelmezni a [végrehajtási] rendeletnek a [TIR-egyezmény] 11. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 2. cikkének (1) bekezdését, hogy a TIR-egyezmény 11. cikkének (1) bekezdésében meghatározott határidő csak a garanciavállaló egyesületre irányadó, az igazolvány jogosultjára azonban nem, illetve hogy a TIR-igazolvány hatóságok általi elfogadásától számított egyéves határidő túllépése az igazolvány jogosultja szempontjából a vámtartozás, illetve a jövedéki adó és a különleges jövedéki adó követelhetőségére és az igazolvány jogosultjának felelősségére is kihatással van, továbbá hogy az egyéves határidő túllépése megszünteti az illetékes vámhatóságoknak e tartozás beszedéséhez való jogát? 2) Úgy kell-e értelmezni a [végrehajtási] rendeletnek a TIR-egyezmény 11. cikkének (1) és (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 2. cikkének (2) és (3) bekezdését, hogy az abban meghatározott határidő csak a fuvarozás szabályszerűségére vonatkozó bizonyíték bemutatására vonatkozik, a jogsértés vagy szabálytalanság elkövetési helyére vonatkozó bizonyíték bemutatására azonban nem? 3) Úgy kell-e értelmezni a [végrehajtási] rendeletnek a TIR-egyezmény 11. cikkének (1) és (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 2. cikkének (2) és (3) bekezdését, hogy amennyiben az abban meghatározott határidő a jogsértés vagy szabálytalanság elkövetési helyére vonatkozó bizonyíték bemutatására is vonatkozik, e határidő nem elévülési határidő, és az igazolvány jogosultja e bizonyítékot e határidő lejártát követően is bemutathatja?”
7

A KN első része I. szakaszának A. fejezetében találhatók a KN általános értelmezési szabályai (a továbbiakban: általános szabályok), amelyek különösen az alábbiakat írják elő: „Az áruknak a [KN-be] történő besorolására a következő elvek az irányadók: 1. Az áruosztályok, árucsoportok és árualcsoportok címe csak a hivatkozások megkönnyítésére szolgál; jogi szempontból az áruk besorolását a vámtarifaszámokban szereplő árumegnevezések és az azokhoz kapcsolódó, az áruosztályokhoz, illetve az árucsoportokhoz tartozó megjegyzések alapján, valamint – ha az adott vámtarifaszám vagy megjegyzés eltérően nem rendelkezik – a következő rendelkezések alapján kell meghatározni. 2. […] b) A vámtarifaszámok szövegében valamely alapanyagra vagy anyagra történő minden hivatkozást úgy kell érteni, hogy az alapanyagnak vagy anyagnak más alapanyaggal vagy anyaggal való keverékére vagy összetételére is vonatkozik. […] Az egynél több alapanyagból […] álló áruk besorolásánál a 3. szabályban foglalt elvek szerint kell eljárni. 3. Ha a 2. b) szabály alkalmazásából vagy bármely más okból kifolyólag az árut első látásra két vagy több vámtarifaszám alá lehetne besorolni, a besorolást az alábbiak szerint kell elvégezni: a) Azt a vámtarifaszámot, amely az árut legpontosabban határozza meg, előnyben kell részesíteni azokkal a vámtarifaszámokkal szemben, amelyek általánosabb meghatározást tartalmaznak. Ha azonban a két vagy több vámtarifaszám mindegyike csak a kevert […] árukat alkotó alapanyagok vagy anyagok valamelyikére […] vonatkozik, akkor ezeket a vámtarifaszámokat a kérdéses árukra vonatkozóan egyformán pontosnak kell tekinteni még akkor is, ha valamelyik vámtarifaszám teljesebb és pontosabb leírást ad, mint a szóba jöhető többi. b) Az[on] áruk keverékét […], amelyek a 3. a) szabály alkalmazásával nem sorolhatók be, aszerint az alapanyag […] szerint kell besorolni, amelyik az ilyen áru lényeges jellemzőjét meghatározza, ha ez az anyag vagy alkotórész megállapítható. […]”
36

A Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante y no 1 de Marca Comunitaria úgy ítéli meg, hogy a FEIA csak akkor hivatkozhat az alapeljárásban szereplő formatervezésiminta-oltalmak jogosultságára, ha a jogosultságot neki átengedő AC&G maga is jogosultja volt a nevezett formatervezésiminta-oltalmaknak.
7

A KN a Harmonizált Áruleíró és Kódrendszeren (a továbbiakban: HR) alapul, amelyet a később a Vámigazgatások Világszervezetévé átalakult Vámegyüttműködési Tanács állapított meg, és a Brüsszelben 1983. június 14-én megkötött nemzetközi egyezmény vezetett be, amely utóbbit az Európai Gazdasági Közösség részéről az 1987. április 7-i 87/369/EGK tanácsi határozat (HL L 198., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 288. o.) hagyta jóvá. A KN 84. árucsoportjához tartozó magyarázó megjegyzések a ventilátorokkal kapcsolatosan a HR magyarázó megjegyzéseiben ismertetett gépekre utalnak, mely utóbbi megjegyzések szerint: „B. – Ventilátorok Ezeket a gépeket, amelyek rendelkezhetnek beépített motorral is, egyrészt arra a célra tervezték, hogy aránylag kis nyomáson rendszeres lég- vagy más gázáramlatot hozzanak létre, vagy csupán arra, hogy a környező levegőt áramoltassák. Az első fajtába tartozó ventilátorok forgó felülettel (légcsavarokkal, terelőlapátokkal stb.) rendelkeznek, amelyeket egy forgattyúházban vagy csővezetékben forgó mozgásba hoznak egyes forgó- vagy centrifugálszivattyúkhoz hasonló módon, ugyanakkor mind fújó (pl. a szélcsatornákban használt ipari fúvók), mind szívó módon üzemelhetnek. A második fajtába tartozó gépek egyszerűbb szerkezetűek, és csupán egy, a levegőben szabadon mozgó, motor által hajtott légcsavarból állnak. A ventilátorokat többek között bányák szellőztetésére, helyiségek, hajók, silók stb. szellőztetésére vagy légtelenítésére, por, gőz, füst, forró gázok stb. elszívására, különböző anyagok (bőr, papír, szövetek, festmények stb.) szárítására, kemencék szellőzésének fújás vagy szívás útján való növelésére vagy szabályozására használják (mesterséges szellőztetés). Ugyancsak ebbe a csoportba tartoznak a szobai ventilátorok (pl. asztali, fali, falba építhető vagy ablaküvegre szerelhető ventilátorok stb.); e gépek rendelkezhetnek oszcilláló vagy billenőszerkezettel is. Nem tartoznak e vámtarifaszám alá azok a ventilátorok, amelyek a motoron és a házon kívül más tartozékokkal (porleválasztók, szűrők, fűtő- vagy hűtőelemek, hőcserélő egységek stb.) is rendelkeznek, ha e tartozékok más vámtarifaszám alá tartozó összetettebb gépek jellegét adják, például nem elektromos energiával fűtött melegítők (7322 vtsz.), légkondicionáló berendezések (8415 vtsz.), porelszívók (8421 vtsz.), léghűtők anyagok ipari kezeléséhez (8419 vtsz.), vagy létesítményekhez (8479 vtsz.), vagy helyiségek fűtésére szolgáló elektromos fűtőkészülékek beépített ventilátorral (8516 vtsz.) stb.”
26

A dán kormány úgy véli, hogy a 18. életévüket be nem töltött személyek részére a felnőttekénél alacsonyabb díjazás előírása arra ösztönözheti őket, hogy további képzést vegyenek igénybe, amely magasabb díjazás elérését teszi lehetővé számukra. Egyébiránt, ha a munkáltatóknak ugyanolyan feltételekkel kellene díjazást fizetniük a 18. életévüket be nem töltött személyeknek, mint a felnőtt munkavállalóknak, természetszerűleg hajlamosak lennének idősebb és tapasztaltabb munkavállalót felvenni. Végül a dán kormány szerint a 18. életévüket be nem töltött személyek általában nem képesek ugyanazokat a feladatokat ellátni, mint a felnőttek. Ezért Dániában számos kollektív szerződés ír elő kedvezőtlenebb díjazási feltételeket az ilyen korú munkavállalók tekintetében.
37

Elegendő ugyanis azt megállapítani, hogy a belföldi követelések és jövedelmek vonatkozásában – amint azt a tárgyaláson a holland kormány is elismerte – az utólagos adómegállapítás elévülése nem hosszabbodik meg az adóhatóságtól való eltitkolás esetében. Ugyanez vonatkozik arra az esetre, amikor a nem bankszámlán elhelyezett vagy nem ilyen számláról származó, és így az adóhatóság felé való tájékoztatási kötelezettség alá nem tartozó belföldi követeléseket és jövedelmeket nem vallják be az adóhatóság felé. Következésképpen, amennyiben az adóalany nem vallja be az adóhatóságnak az ilyen belföldi követeléseket vagy jövedelmeket, már öt év után biztos lehet abban, hogy azokat többé nem adóztatják meg, míg a más tagállamból származó, be nem vallott követelések vagy jövedelmek esetén csak 12 év után mutatkozik e bizonyosság.
38

Rá kell mutatni arra is, hogy az 1782/2003 rendelet 39. cikke pontosítja, hogy e rendelet VII. melléklete alapján azokat az összegeket kell számításba venni, amelyek odaítélésére az 1259/1999 rendelet (3) és (4) cikkének alkalmazását megelőzően került sor, amely cikkek a gazdaságok sajátosságainak megfelelő környezetvédelmi vagy úgynevezett kiigazító intézkedések be nem tartása esetén alkalmazott szankciókra vagy csökkentésekre vonatkoznak. A jogalkotó tehát ebben az esetben is úgy döntött, hogy e szankciók és csökkentések ne legyenek hatással az egységes támogatás kiszámítása során használt referenciaösszegre.
a)

A vámtarifaszámok szövegében valamely árura történő minden hivatkozást úgy kell érteni, hogy az a nem teljesen kész vagy befejezetlen árura is vonatkozik, amennyiben a nem teljesen kész vagy befejezetlen áru a bemutatásakor rendelkezik a kész- vagy befejezett áru lényeges jellemzőivel. Az ilyen hivatkozást továbbá úgy kell érteni, hogy arra a kész-, illetve befejezett árura vagy az e szabály alapján késznek, illetve befejezettnek minősítendő árura is vonatkozik, amelyet összeszereletlen vagy szétszerelt állapotban hoznak be vagy mutatnak be.
51

Az okozati összefüggés vélelmével kapcsolatban, amelyet a Bíróság az EK 81. cikk (1) bekezdésének értelmezése keretében alakított ki, mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság úgy ítélte meg, hogy – mint e rendelkezésnek magából a megfogalmazásából is következik – az összehangolt magatartás fogalma a vállalkozások közötti egyeztetésen kívül az ilyen egyeztetést követően folytatott magatartást, valamint az e két tényező közötti okozati összefüggést is magában foglalja. A Bíróság ezt követően megállapította, hogy mindamellett az ellenkező bizonyításáig – amely az érintett szolgáltatók feladata – feltételezni kell, hogy az egyeztetésben részt vevő és a piacon továbbra is tevékeny vállalkozások figyelembe veszik a versenytársaikkal kicserélt információkat a piaci magatartásuk meghatározása érdekében. Ez még inkább így van abban az esetben, ha az összehangolásra rendszeresen és hosszú időn keresztül került sor. Végül, a Bíróság arra a következtetésre jutott, hogy az ilyen összehangolt magatartás akkor is az EK 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik, ha nincs versenykorlátozó hatása a piacon (lásd a fent hivatkozott Hüls kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 161–163. pontját).
25

Többek között az egyes tagállamoknak kell a közösségi jog tiszteletben tartásával megszervezniük a felosztott nyereség adóztatására vonatkozó rendszerüket, és ennek keretében meghatározniuk azt az adóalapot és adómértéket, amely az osztalékban részesülő befektetőre alkalmazandó (lásd többek között a fent hivatkozott Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation ügyben hozott ítélet 50. pontját, a C-446/04. sz. Test Claimants in the FII Group Litigation ügyben 2006. december 12-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-11753. o.] 47. pontját, és a C-194/06. sz. Orange European Smallcap Fund ügyben hozott ítélet [EBHT 2008., I-3747. o.] 30. pontját).
17

A 80/92. sz. törvényerejű rendelet 2. cikkének (1)–(5) bekezdése értelmében: „(1) Az Alap […] az 1. cikknek megfelelően átvállalja a munkavállaló – munkaviszony megszűnése esetén járó végkielégítésnek megfelelő összegeken kívüli – azon követeléseinek megfizetését, amelyek a munkaviszony alábbiakat megelőző tizenkét hónap során fennálló utolsó három hónapja során keletkeztek: a) az 1. cikk (1) bekezdésében felsorolt eljárások valamelyikének megindítását eredményező határozat kelte; b) a végrehajtás kezdő időpontja; c) a felszámolás megindításáról szóló határozat kelte, az átmeneti működés befejeztének vagy a vállalkozás azon munkavállalók vonatkozásában való további működtetése engedélyezésének időpontja, akik szakmai tevékenységüket tovább folytatták, vagy a munkaviszony megszűnésének időpontja, ha az még a vállalkozás tevékenységének folytatása során következett be. (2) Az Alap által teljesített kifizetés felső határa – a társadalombiztosítási járulékok levonását követően – az (1) bekezdés értelmében a rendkívüli munkanélküli támogatás felső határának háromszorosa lehet. (3) Az e cikk alapján az Alap által kifizetett összegek megszerzésére az 1982. május 29-i 297. sz. törvény 2. cikkének (2), (3), (4), (5) bekezdése, (7) bekezdésének első mondata és (10) bekezdése irányadó. Az Alap által kifizetett összegekre az előbb említett törvény 2. cikke (7) bekezdése második mondatának rendelkezései irányadók. (4) A jelen cikk (1) bekezdésében említett kifizetés nem vonható össze az alábbi összegekkel: a) az (1) bekezdésben említett tizenkét hónapos időszak során kézhez vett rendkívüli munkanélküli támogatás; b) a munkavállalónak az (1) bekezdésben foglalt három hónap során kifizetett díjazás; c) a munkaviszony megszűnését követő három hónap során kapott, az 1991. július 23-i 223. sz. törvény értelmében vett átképzési támogatás. (5) Az (1) bekezdésben foglalt szolgáltatáshoz való jog elévülési határideje egy év. A kamatok és a monetáris értékcsökkenés hatásait a kérelem benyújtásának napjától kell számítani.”
47

Az American Clothingnak a Párizsi Uniós Egyezmény 6ter cikke (1) bekezdése a) pontjában említett „bármilyen címertani utánzat” kifejezés értelmezésének a tárgyában előadott érveivel kapcsolatban mindenekelőtt meg kell jegyezni, hogy az említett rendelkezés az állami jelvények nem csupán védjegyként, hanem védjegy elemeként történő lajstromozását és használatát is tiltja. A jelvényeknek nyújtott védelem tehát e tekintetben nagyon széles is. Ezenkívül e rendelkezés utolsó része szintén hozzájárul az állami jelvényeknek nyújtott széles védelem biztosításához, mivel a jelvény pontos másolatának tilalmát kiegészíti annak utánzatának tilalmával is.
11

A 85/2006 rendelettel kivetett végleges dömpingellenes vámok alkalmazási körének tisztázásáról szóló, 2009. április 16-i 319/2009/EK tanácsi rendelet (HL L 101., 1. o.) az előbbi 1. cikke (1) bekezdésének szövegét a következővel helyettesítette: „Az ex 03021200, ex 03031100, ex 03031900, ex 03032200, ex 03041013 és ex 03042013 KN-kód alá tartozó, Norvégiából származó tenyésztett lazacra (a vadon élő kivételével), függetlenül attól, hogy filézett-e, vagy sem, akár friss, hűtött vagy fagyasztott (a továbbiakban: tenyésztett lazac) végleges dömpingellenes vámot vetnek ki. A halászati ágazat ehető melléktermékének számító és az ex 03021200, ex 03031100, ex 03031900 és ex 03032200 KN-kód alá tartozó, hússal részben fedett halcsontból álló lazacgerinc nem tartozik a végleges dömpingellenes vám hatálya alá, amennyiben a gerinchez tapadó hús súlya nem több, mint a gerinc súlyának 40%-a.”
46

Végül az ilyen választási lehetőséget – még akkor is, ha különböző tagállamokban található bíróságokról van szó – a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata is elismeri a felperes számára a Brüsszeli Egyezmény 5. cikkének 3. pontja szerinti és a 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontjában is átvett, a jogellenes károkozásra, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekményre vagy ilyen cselekményből fakadó igényre vonatkozó különös joghatóság keretében (lásd különösen a 21/76. sz. Bier, ún. „Mines de potasse d’Alsace”-ügyben 1976. november 30-án hozott ítélet [EBHT 1976., 1735. o.] 24. és 25. pontját, valamint a C-168/02. sz. Kronhofer-ügyben hozott ítélet [EBHT 2004., I-6009. o.] 16. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
6

A 44/2001 rendelet tizenkilencedik preambulumbekezdése kimondja, hogy: „Biztosítani kell a [polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról és a bírósági határozatok végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27-i egyezmény (HL 1972. L 299., 32. o.; a továbbiakban: a Brüsszeli Egyezmény)] és e rendelet közötti folytonosságot, ennek érdekében átmeneti rendelkezéseket kell megállapítani. Ugyanez a folytonossági követelmény vonatkozik a Brüsszeli Egyezménynek az Európai Közösségek Bírósága általi értelmezésére is, és az e rendelet hatálybalépésekor folyamatban lévő ügyekben is [a Bíróság ezen értelmezési munkájára vonatkozó, felülvizsgált és módosított] 1971-es Jegyzőkönyvet [HL 1998. C 27., 28. o.] kell alkalmazni.”
3

A 44/2001 rendelet (11)–(13). preambulumbekezdése szerint: „(11) A joghatósági szabályoknak nagymértékben kiszámíthatóknak kell lenniük, és azt az elvet kell követniük, hogy a joghatóságot általában az alperes lakóhelye alapozza meg, és a joghatóságnak ezen az alapon mindenkor megállapíthatónak kell lennie, kivéve egyes pontosan meghatározott eseteket, amelyekben a per tárgya vagy a felek szerződéses szabadsága eltérő joghatósági okot kíván meg. A jogi személyek székhelyét a közös szabályok átláthatóságának fokozása és a joghatósági okok összeütközése elkerülése végett önállóan kell meghatározni. (12) Az alperes lakóhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében. (13) A biztosítási, fogyasztói és munkaszerződésekkel kapcsolatban a gyengébb felet az érdekeinek megfelelő, az általános szabályoknál kedvezőbb joghatósági szabályokkal kell védelemben részesíteni.”
21

1995. június 27-én és július 7-én a GW GmbH, majd az alapeljárás felperese megszerezte a Wellcome GmbH (a továbbiakban: W GmbH) valamennyi részesedését. Az érintett részesedéseket az alábbi társaságok ruházták át: a GG Ltd, amely a W GmbH részesedéseinek 99,98%-ával rendelkezett, valamint a Burroughs Wellcome Ltd (a továbbiakban: W Ltd), a GG Ltd anyavállalata, amely a hivatkozott részesedések 0,02%-ával rendelkezett.
77

E tekintetben meg kell említeni, hogy – miként az a jelen ítélet 56. pontjából is következik – a közösségi versenyjog a jogsértést elkövető gazdasági egység személyes felelősségének elvén alapul. Márpedig amennyiben az anyavállalat e gazdasági egység részét képezi, amely a jelen ítélet 55. pontjában foglaltaknak megfelelően több jogi személyből is állhat, az anyavállalatot az e gazdasági egységet alkotó többi jogi személlyel egyetemlegesen felelősnek kell tekinteni a versenyjogot érintő jogsértő magatartásokért. Ugyanis még abban az esetben is, ha az anyavállalat nem vesz közvetlenül részt a jogsértésben, hasonló esetben meghatározó befolyást gyakorol az abban résztvevő leányvállalatokra. Következésképpen a fenti összefüggésben az anyavállalat felelőssége nem tekinthető objektív felelősségnek.
9

A Madrid Movilidad SA társaság kollektív szerződésének (BOCM, 2006. október 18., a továbbiakban: kollektív szerződés) 17. cikke a következőképpen rendelkezik: „17.1. Időtartam Az éves rendes szabadság pénzbeli megváltással nem helyettesíthető időszaka 22 munkanap (hétfőtől péntekig), vagy adott esetben ennek megfelelő aránya, ha a szolgálati idő nem fedi le a teljes évet. Ezek a szabadnapok nem adhatók hozzá a személyes okokkal indokolt szabadnapokhoz. Ugyanez az arány vonatkozik az alkalmazottak azon tagjaira, akik az év során fejezik be a munkát – ennek okától függetlenül –, a napokat pedig a megfelelő végelszámoláskor hozzáadják a szabadság kivett időszakához, illetve adott esetben levonják abból. 17.2. A szabadság időszaka A szabadság időszaka január 1-je és december 31-e közé esik, tizenegy munkanapot azonban július 1-je és szeptember 15-e között kell kivenni, azzal a feltétellel, hogy ezen időszak során a működést az alkalmazottak legalább 50%-ával kell biztosítani. A január 1. és június 30. között, valamint a szeptember 15. és december 31. között kivett szabadság az azt egy hónappal előre kikérő személyek általi önkéntes alapot képez, és azt az adott foglalkoztatotti csoportba tartozók legfeljebb 10%-a veheti ki. 17.3. Az üzemi tanács az év első három hónapjában ismertet a vállalkozással egy, a különböző szabadságolási csoportokra vonatkozó, a működési szükségleteknek megfelelő, név szerinti javaslatot. 17.4. Az azonos foglalkoztatotti kategóriába tartozó munkavállalók egymás között felcserélhetik a szabadság javasolt időszakát abban az esetben is, ha másik csoportba és másik telephelyhez tartoznak, amennyiben a vállalkozás igazgatósága engedélyezi a módosítást. Főszabályként minden olyan módosítás engedélyezett, amely nem érinti a megállapított százalékos arányokat, és amely – következésképpen – nem érinti a működést. 17.5. A szabadságolási csoportokat – a vállalkozás általi jóváhagyásuk esetén – két hónappal az igénybevétel előtt közlik a munkavállalókkal, a módosítások pedig 45 nappal azt megelőzően tehetők meg. Indokolt esetben azonban az egyeztető bizottság megvizsgálja, hogy a módosítások a feltüntetett határidők be nem tartása esetén is engedélyezhetők-e.”
28

A kérdést előterjesztő bíróság másodsorban úgy véli, hogy az említett rendelkezés ellentétes a közösségi jog több általános elvével. A jogbiztonság és a bizalomvédelem elvével azért ellentétes, mivel a közösségi szabályozás időközben nem változott, ezért a gazdasági szereplők nem láthatták előre a rendelkezés elfogadását, és mivel nem írtak elő átmeneti intézkedéseket. Márpedig a 2003/30 irányelv azon az előfeltételezésen alapszik, amely szerint minden bioüzemanyag, akár tiszta, akár kevert állapotban használják fel, lehetővé teszi a kitűzött célok megvalósítását. Ugyanezen rendelkezés az arányosság elvével is ellentétes, mivel a rendelkezés nem szükséges az adóbevételek hatékony megőrzéséhez. Egyrészt ugyanis e veszteséget egyáltalán nem vizsgálták, másrészt ugyanebben az időben a kevert bioüzemanyagokban is megtalálható „különösen támogatandó” bioüzemanyagok vonatkozásában újabb mentességet vezettek be.
30

Ilyen körülmények között a Oberlandesgericht München felfüggesztette eljárását, és a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra: „1) Úgy kell-e értelmezni a […] 95/2 […] irányelv III. mellékletének A. részében szereplő »alacsony cukortartalmú dzsemek« fogalmát, hogy az az »extra dzsem« megjelöléssel ellátott dzsemekre is vonatkozik? 2) Amennyiben az első kérdésre igenlő válasz adandó: a) Hogyan értelmezendő egyebekben a 95/2 […] irányelv III. mellékletének A. részében szereplő »alacsony cukortartalmú dzsemek« fogalma […]? b) Különösen úgy kell-e értelmezni, hogy az az »extra dzsem« megjelöléssel ellátott olyan dzsemeket is magába foglalja, amelyeknek oldhatószárazanyag-tartalma 58%? 3) Amennyiben az 1. és a 2. b) kérdésre igenlő válasz adandó: Úgy kell-e értelmezni a […] 2001/113 […] irányelv […] I. melléklete II. részének második bekezdését, hogy az »extra dzsem« megjelölés használata akkor engedélyezhető a legfeljebb 60% oldhatószárazanyag-tartalommal rendelkező dzsemekre is, ha a »dzsem« megjelölésre ezen dzsemek tekintetében nem támasztanak kevésbé magas követelményeket?”
13

E. Eschig, valamint több ezer másik befektető, amelyeknek egy része az UNIQA-nál rendelkezett jogvédelmi biztosítással, pénzt fektettek be az AMIS Financial Consulting AG és az AMIS Asset Management Investment Services AS befektetési vállalkozásoknál, amelyek ezt követően fizetésképtelenekké váltak.
2

E kérelmet az RCI Europe és a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (a továbbiakban: Commissioners) között hozzáadottérték-adó (a továbbiakban: HÉA) kivetése tárgyában folyamatban lévő eljárás keretében terjesztették elő.