Hatá rozatok Tá r a  
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács) 
2021 . március 25.* 
„Előzetes döntéshozatal – Alkalmazandó jog – 864/2007 /EK rendelet és 593/2008 /EK rendelet –  
Időbeli hatály – A Bíróság hatáskörének hiánya – A Bíróság eljárási szabályzatának 94. cikke –  
Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 1215 /2012 /EU rendelet – Az 1. cikk  
(1) bekezdése – Tárgyi hatály – A »polgári és kereskedelmi ügyek« fogalma – A 7. cikk 1. pontja – A  
»szerződéses igény« és a »szolgáltatás nyújtása« fogalma – A 24. cikk 1. pontja – Az »ingatlanbérlet«  
fogalma – 1393 /2007 /EK rendelet – Bírósági vagy bíróságon kívüli iratok kézbesítése –  
Végrehajtási eljárások keretében eljáró közjegyzők – Közterületen található parkolóhelyen parkoló  
jármű napi parkolójegyének behajtására irányuló eljárás”  
AC-307/19. sz. ügyben, 
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a 
Visoki trgovački sud (kereskedelmi fellebbviteli bíróság, Horvátország) a Bírósághoz 2019 . április 11-én 
érkezett, 2019 . március 26-i határozatával terjesztett elő 
az Obala i lučice d.o.o. 
és 
az NLB Leasing d.o.o. 
között folyamatban lévő eljárásban, 
A BÍRÓSÁG (első tanács), 
tagjai: J.-C. Bonichot tanácselnök, L. Bay Larsen, C. Toader (előadó), M. Safjan és N. Jääskinen bírák, 
főtanácsnok: M. Bobek, 
hivatalvezető: A. Calot Escobar, 
tekintettel az írásbeli szakaszra, 
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket: 
– az Obala i lučice d.o.o. képv iseletében M. Kuzmanović odvjetnik, 
– a horvát kormány képv iseletében G. Vidović Mesarek, meghatalmazotti minőségben, 
– a német kormány képv iseletében J. Möller, R. Kanitz, M. Hellmann és E. Lankenau, 
meghatalmazotti minőségben, 
* Az eljárás nyelve: horvát. 
HU 
ECLI:EU:C:2021 :236 1 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
– a szlovén kormány képv iseletében J. Morela, meghatalmazotti minőségben, 
– az Európai Bizottság képv iseletében M. Wilderspin és M. Mataija, meghatalmazotti minőségben, 
afőtanácsnok indítványának a 2020 . november 26-i tárgyaláson történt meghallgatását követően, 
meghozta a következő 
Ítéletet 
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUMSZ 56. cikknek, a szerződésen kívüli kötelmi 
viszonyokra alkalmazandó jogról (Róma II.) szóló, 2007 . július 11-i 864/2007 /EK európai parlamenti és 
tanácsi rendelet (HL 2007 . L 199., 40. o.; a továbbiakban: „Róma II” rendelet) 4. cikke (1) bekezdésének, 
10. cikke (1) bekezdésének, 11. cikke (1) bekezdésének és 12. cikke (1) bekezdésének, a tagállamokban a 
polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről(„iratkézbesítés”), 
és az 1348 /2000 /EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2007 . november 13-i európai 
parlamenti és tanácsi rendeletnek (HL 2007 . L 324., 79. o.), a szerződéses kötelezettségekre 
alkalmazandó jogról („Róma I”) szóló, 2008 . június 17-i 593/2008 /EK európai parlamenti és tanácsi 
rendelet (HL 2008 . L 177., 6. o.; helyesbítés: HL 2009 . L 309., 87. o.; a továbbiakban: „Róma I” 
rendelet) 4. cikke (1) bekezdése b) és c) pontjának és (2) bekezdésének, továbbá a polgári és 
kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 
2012 . december 12-i 1215 /2012 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2012 . L 351., 1. o.) 7. cikke 
1. és 2. pontjának és 24. cikke 1. pontjának az értelmezésére vonatkozik. 
2 E kérelmet az Obala i lučice d.o.o. (a továbbiakban: Obala), Horvátországban székhellyel rendelkező 
társaság és az NLB Leasing d.o.o., Szlovéniában székhellyel rendelkező társaság között folyamatban 
lévő jogvitában terjesztették elő, amelynek tárgya közterületen található kijelölt parkolóhelyre 
vonatkozó parkolási díj behajtása. 
Jogi háttér 
Az uniós jog 
A „Róma II” rendelet 
3A „Róma II” rendelet „Időbeni alkalmazás” című 31. cikke a következőképpe n rendelkezik: 
„Ezt a rendeletet a hatálybalépését követően bekövetkező, károkozó eseményekre kell alkalmazni.” 
Az 1393 /2007 rendelet 
4 Az 1393 /2007 rendelet „Hatály”címet viselő 1. cikke értelmében: 
„Ezt a rendeletet polgári és kereskedelmi ügyekben kell alkalmazni, amennyiben bírósági és bíróságon 
kívüli iratokat kell továbbítani az egyik tagállamból a másikba az utóbbiban történő kézbesítés céljából. 
E rendelet nem terjed ki különösen az adó-, vám-vagy közigazgatási ügyekre, illetve a közhatalom 
gyakorlásával összefüggő cselekmé nyekért és mulasztásokért (»acta iure imperii«) fennálló állami 
felelősségre.” 
ECLI:EU:C:2021 :236 2 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
5 E rendelet „Postai szolgáltatások útján történő kézbesítés” címet viselő 14. cikke értelmében: 
„Bármely tagállam tértivevé nyes ajánlott levélben vagy ennek megfelelő módon kézbesíthet bírósági 
iratokat másik tagállamban lakóhellyel rendelkező személyek részére közvetlenül, postai szolgáltatások 
útján.” 
6 Az említett rendelet „Továbbítás” címet viselő 16. cikke a következőképpe n rendelkezik: 
„Bíróságon kívüli iratokat más tagállamban történő kézbesítés céljából e rendelet rendelkezéseinek 
megfelelően lehet továbbítani.” 
7 Az 1393 /2007 rendeletet az alapjogvita tényállása megvalósulásának idején hatályon kívül helyezte a 
tagállamokban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről 
szóló, 2020 . november 25-i (EU) 2020 /1784 európai parlamenti és tanácsi rendelet (iratkézbesítés) (HL 
2020 . L 405., 40. o.). 
A „Róma I” rendelet 
8A „Róma I”rendeletnek „Az alkalmazás időpontja” című 28. cikke értelmében: 
„Ezt a rendeletet a 2009 . december 17-ét követően kötött szerződésekre kell alkalmazni.” 
Az 1215 /2012 rendelet 
9 Az 1215 /2012 rendelet (10) és (15) preambulumbekezdése az alábbiakat mondja ki: 
(10) E rendelet hatályának – egyes, pontosan meghatározott ügyektől eltekintve – ki kell terjednie 
valamennyi jelentős polgári és kereskedelmi ügytípusra […] 
[…] 
(15) A joghatósági szabályoknak nagymértékben kiszámíthatóknak kell lenniük, és azt az elvet kell 
követniük, hogy a joghatóságot általában az alperes lakóhelye alapozza meg. A joghatóságnak 
ezen az alapon mindenkor megállapíthatónak kell lennie, kivéve egyes pontosan meghatározott 
eseteket, amelyekben a jogvita tárgya vagy a felek szerződéses szabadsága eltérő kapcsoló 
tényezőt kíván meg. A jogi személyek székhelyét a közös szabályok átláthatóságának fokozása és 
a joghatósági okok összeütközése elkerülése végett önállóan kell meghatározni.” 
10 E rendelet 1. cikkének (1) bekezdése a következőképpe n rendelkezik: 
„E rendeletet polgári és kereskedelmi ügyekben kell alkalmazni a bíróság jellegére való tekintet nélkül. 
Ez a rendelet nem terjed ki különösen az adó-, vám-vagy közigazgatási ügyekre, vagy az államnak a 
közhatalmi jogosítványai gyakorlása (acta iure imperii) során végrehajtott intézkedéseire vagy 
mulasztásaira vonatkozó felelősségre.” 
11 Az említett rendelet 4. cikkének (1) bekezdése előírja: 
„E rendelet rendelkezéseire is figyelemme l valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy, 
állampolgárságára való tekintet nélkül, az adott tagállam bíróságai előtt perelhető.” 
ECLI:EU:C:2021 :236 3 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
12 Ugyanezen rendelet 7. cikkének 1. és 2. pontja értelmében: 
„Valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy más tagállamban az alábbiak szerint perelhető: 
a) ha az eljárás tárgya egy szerződés, akkor a vitatott kötelezettség teljesítésének helye szerinti bíróság 
előtt; 
b) e rendelkezés értelmében, eltérő megállapodás hiányában a vitatott kötelezettség teljesítésének 
helye: 
– ingó dolog értékesítése esetén a tagállam területén az a hely, ahol a szerződés alapján az adott 
dolgot leszállították, vagy le kellett volna szállítani, 
– szolgáltatás nyújtása esetén a tagállam területén az a hely, ahol a szerződés szerint a 
szolgáltatást nyújtották, vagy kellett volna nyújtani; 
c) amennyiben a b) pont nem alkalmazható, az a) pontot kell alkalmazni; 
2. jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekmé nnyel vagy ilyen 
cselekmé nyből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyekben annak a helynek a bírósága előtt, ahol a 
káresemény bekövetkezett vagy bekövetkezhet.” 
13 Az 1215 /2012 rendelet 24. cikke ekképp rendelkezik: 
„A felek lakóhelyére való tekintet nélkül valamely tagállam következő bíróságai kizárólagos 
joghatósággal rendelkeznek: 
1. az olyan eljárásokra, amelyeknek tárgya ingatlanon fennálló dologi jog vagy ingatlan bérlete, illetve 
haszonbérlete, annak a tagállamnak a bíróságai, ahol az ingatlan található. 
[…]” 
A horvát jog 
A végrehajtásról szóló törvény 
14 Az Ovršni zakon (a végrehajtásról szóló törvény, Narodne novine, 93/14., 55/16., 73/17., 55/16. és 
73/17. sz.) 1. cikke hatáskört biztosít a közjegyzők részére arra, hogy „bizonyító erejű okirat” alapján a 
végrehajtás alá vont személy kifejezett beleegyezése nélkül végrehajtható okiratnak minősülő 
végrehajtási lapot bocsássanak ki. 
A közlekedésbiztonságról szóló törvény 
15 A Zakon o sigurnosti prometa na cestama (a közlekedésbiztonságról szóló törvény; Narodne novine, br. 
67/08, 48/10 és 74/11) 1. cikke akként rendelkezik, hogy e törvény célja meghatározni többek között a 
kölcsönös kapcsolatok alapvető elveit, az úthasználók és a közúti közlekedésben részt vevő egyéb 
személyek magatartását, a közlekedésbiztonság területén a közutakra irányadó alapvető feltételeket, a 
közúti közlekedési szabályokat, a közúti jelzésrendszert, és a hatóságnak az e szabályok betartatására 
illetékes tisztviselői által adott útmutatásokat. 
ECLI:EU:C:2021 :236 4 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
16 E törvény 5. cikke értelmében: 
„(1) A helyi és regionális önkormányzatok ezen törvény alapján és a belügyminisztérium előzetes 
jóváhagyásával szabályozzák területükön a közlekedést, különösen: 
[…] 
6. a parkolási területeket és annak formáit, a parkolási tilalmakat és a korlátozott parkolási övezeteket 
[…]” 
A Zára városában történő parkolásról szóló határozat 
17 Az Odluka o organizaciji i načinu naplate parkiranja u Gradu Zadru (Zára városában a parkolás 
megszervezéséről és fizetésének módjáról szóló határozat; a Glasnik Grada Zadra 4/11. száma) az 
alapügy tényállásának megvalósulása idején alkalmazandó változata (a továbbiakban: a Zára városában 
történő parkolásról szóló határozat) a parkolás megszervezését és fizetésének módját, valamint a fizető 
közterületi parkolókban parkoló járművek ellenőrzését határozza meg. 
18 E határozat 2. cikke akként határozza meg a közterületi parkolót, mint „a gépjárművek megállására és 
várakozására szolgáló közterületet”. 
19 E határozat 4. cikke kimondja, hogy a közterületi parkolók ekként vannak feltüntetve, összhangban a 
közúti közlekedésbiztonságról szóló törvénnyel. 
20 Ugyanezen határozat 5. cikke értelmében a közterületi parkolókra vonatkozó jelzéseket a 
parkolásszervező helyezi el az önkormányzati hatóság hatáskörrel rendelkező részlegének felügyelete 
mellett. 
21 A Zára városában történő parkolásról szóló határozat 6. cikke meghatározza, hogy mely napokon és 
időszakokban kell parkolási díjat fizetni. 
22 E határozat 7. cikke így rendelkezik: 
„A gépjármű közterületi parkolóban történő leállításával vagy leparkolásával napi parkolójegy 
használata révén a gépjármű vezetője vagy tulajdonosa […] elfogadja a parkolás jelen határozatban 
előírt általános feltételeit, így szerződést köt a parkolásszervezővel.” 
23 Az említett határozat 9. cikke értelmében a napijegy, amely kiadá sától számítva 24 órán át érvényes, az 
egy meghatározott övezetben való parkolás óradíj és a fizető parkolás órái számának szorzatának felel 
meg, 24 órás parkolási díjfizetési időtartam alatt. 
24 Ugyanezen határozat 10. cikke azt írja elő, hogy a napijegy megfizetése a napijegynek a 
parkolásszervező folyószámlájára történő fizetési megbízással vagy napijegynek a parkolásszervező 
pénztárában történő megfizetésével történik. 
25 A Zára városában történő parkolásról szóló határozat 12. cikkének megfelelően a parkoló használója, 
aki számára napijegyet és e jegyre vonatkozó fizetési megbízást állítottak ki, köteles azt a kibocsátástól 
számított nyolcnapos határidőn belül rendezni. 
26 E határozat 13. cikke akként rendelkezik, hogy amennyiben a parkoló használója az előírt határidőn 
belül nem fizeti meg a napijegyet, további nyolcnapos határidőn belül köteles megfizetni a napijegy 
összegén felül a tényleges költségeket és a törvény által előírt késedelmi kamatokat, amelyeket fel kell 
ECLI:EU:C:2021 :236 5 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
tüntetni a fizetési megbízásban. Ha a parkoló használója nem fizeti meg a napijegyet, a tényleges 
költségeket és a törvény által előírt késedelmi kamatokat az előírt határidőn belül, a parkolásszervező 
saját nevében és saját javára bírósági eljárást indít e használóval szemben. 
Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás 
27 2017 . február 20-án az Obala, a Zára város (Horvátország) által alapított kereskedelmi társaság a 
gépjárművek közterületen való parkolására vonatkozó díjak behajtása céljából egy Horvátországban 
működő közjegyző előtt, bizonyító erejű okirat alapján végrehajtási eljárást indított az NLB Leasinggel 
szemben egy gépjárműnek egy zárai közterületen található kijelölt parkolóhelyen való parkolására 
vonatkozó napi parkolójegynek megfelelő költségek behajtása iránt. Az előzetes döntéshozatal iránti 
kérelemből kitűnik, hogy a jármű jelenlétét 2012 . június 30-án 13 óra 2 perckor észlelték egy 
parkolóhelyen, és az Obala a napijegy megfizetését egy teljes parkolási napra követeli. 
28 2017 . március 8-án e közjegyző végrehajtási lapot állított ki, amellyel elrendelte, hogy az NLB Leasing 
fizessen 84 horvát kuna (HRK) (hozzávetőleg 11 euró) összeget a parkolási napiíjnak megfelelő fő 
követelés, valamint 1235 HRK (hozzávetőleg 165 euró) összeget az eljárás keretében felmerült 
költségek és 506,25 HRK (hozzávetőleg 67 euró) összeget az eljárás előre látható költségei címén. 
29 A végrehajtási lap NLB Leasing részére történő kézbesítése céljából a közjegyző az 1393 /2007 rendelet 
14. cikke alapján ajánlott, tértivevé nyes postai küldeményt küldött. 
30 Az NLB Leasing megtámadta e végrehajtási lapot. A Trgovački sud u Pazinu (pazini kereskedelmi 
bíróság, Horvátország) az említett végrehajtási lapot megsemm isítette a végrehajtást elrendelő 
részében, ugyanakkor megállapította saját illetékességének hiányát, és az ügyet a Trgovački sud u Zadru 
(zárai kereskedelmi bíróság, Horvátország) elé utalta, amely utóbbi bíróság szintén megállapította 
illetékességének hiányát, és az ügyet a kérdést előterjesztő bíróság elé utalta negatív illetékességi 
összeütközés miatt. 
31 A kérdést előterjesztő bíróság kérdést tesz fel az alapjogvita több aspektusa tekintetében, többek között 
annak tárgyában, hogy jogszerű-e egy, közjegyző előtt, bizonyító erejű okirat alapján indított 
végrehajtási eljárás keretében végrehajtási lapnak tértivevé nyes ajánlott levélben való kézbesítése az 
alperes számára, hogyan minősítendő jogilag az alapjogvita felei között fennálló kapcsolat az e jogvitát 
elbíráló horvát bíróságok joghatóságának meghatározása szemp ontjából, valamint hogy melyik az 
alkalmazandó anyagi jog. 
32 E bíróságban mindenekelőtt az merül fel, hogy a közjegyzők, akik nem „bíróságok” az 1215 /2012 
rendelet értelmében, az 1393 /2007 rendelet rendelkezései alapján kézbesíthetnek-e végrehajtási lapot 
bizonyító erejű okirat alapján indított végrehajtási eljárás keretében, és hogy az alapjogvitához hasonló 
jogvita keretében a bíróságok a végrehajtás alá vont személyek számára kézbesíthetnek-e végrehajtási 
okiratot az 1393 /2007 rendelet alapján. 
33 A kérdést előterjesztő bíróság ezt követően a „polgári és kereskedelmi ügyek” 1215 /2012 rendelet 
1. cikke értelmében vett fogalmával kapcsolatban tesz fel kérdést annak meghatározása céljából, hogy 
illetékessége alá tartozik-e egy olyan jogvita, amelynek tárgya közterületen található kijelölt 
parkolóhelyen való parkolásra vonatkozó napi parkolójegy behajtása. 
34 E bíróság e tekintetben előadja, hogy a közlekedésbiztonságról szóló törvény 5. cikke (1) bekezdésének 
6. pontja és az önkormányzati tevékenységek ellátására vonatkozó szabályok értelmében a helyi és 
regionális önkormányzatok határozatokat fogadnak el a parkolási területekkel kapcsolatban, és 
közhatalmi jogosítványaikat átruházzák a parkolási díjak behajtása céljából létrehozott kereskedelmi 
vállalkozásokra. 
ECLI:EU:C:2021 :236 6 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
35 A jelen ügyben a Zára városában történő parkolásról szóló határozat kijelöli többek között a parkolási 
övezeteket, azt az időszakot, amelynek folyamán a közterületen való parkolás után díj fizetendő, a jegy 
óránkénti díját, valamint a napi parkolójegy díját, ha olyan jármű jelenlétét észlelik közterületi 
parkolóban, amely tekintetében nem fizették meg az órára szóló parkolójegyet, vagy az lejárt. 
36 A kérdést előterjesztő bíróság szerint a napi parkolójegy megfizetésére vonatkozó kötelezettség 
egyoldalúan meghatározott, és szankcionáló jelleget mutat, amely minősíthető büntetésnek, 
amennyiben a parkolási díjat szándékosan nem fizették meg előre óradíj alapján, vagy ha letelt az az 
időszak, amelyre megfizették. 
37 E bíróság álláspontja szerint különbség van egyrészt a zárt parkolási területeken való parkolás, 
amelyekben a használók belépéskor az e területekre való belépés időpontját igazoló jegyet kapnak, és a 
parkolási díjat az említett területek elhagyásakor fizetik meg, ami a klasszikus polgári jogi szerződés 
körébe tartozik, másrészt az alapügy tárgyát képe ző parkolás között, amely tekintetében a díjat 
előzetesen megfizették egy meghatározott időszakra, amelynek lejárta szankcionáló jelleget mutató 
napijegy megfizetéséhez vezet. 
38 Ezenfelül, amennyiben az alapjogvita az 1215 /2012 rendelet hatálya alá tartozik, a kérdést előterjesztő 
bíróság tudni szeretné, hogy e rendelet rendelkezéseinek megfelelően milyen joghatósági szabályok 
alkalmazandók. 
39 E tekintetben e bíróság arra hivatkozik, hogy a horvát bíróságok ítélkezési gyakorlata szerint általában 
úgy tekintik, hogy parkolási szerződés jött létre, amennyiben egy jármű közterületen található kijelölt 
parkolóhelyen parkol. Mindazonáltal felmerül az a kérdés, hogy e szerződést szolgáltatásnyújtási vagy 
ingatlanbérleti szerződésnek kell-e minősíteni. 
40 E bíróság véleménye szerint, amennyiben az ilyen szerződés szolgáltatásnyújtási szerződésnek minősül, 
megvalósulhat az EUMSZ 56. cikkben előírt szolgáltatásnyújtás szabadságának a sérelme. Egyébiránt a 
horvát bíróságok az 1215 /2012 rendelet 7. cikkének 1. pontjára alapíthatják joghatóságukat. 
Mindazonáltal, különösen a Bíróság 2009 . április 23-i Falco Privatstiftung és Rabitsch ítéletére 
(C-533/07, EU:C:2009 :257) tekintettel, a kérdést előterjesztő bíróságban felmerül, hogy az Obala 
tevékenysége, amely a jelen esetben kizárólag a parkolóhely megjelöléséből és a parkolási díjak 
behajtásából áll, elegendő-e ahhoz, hogy „szolgáltatásnak” minősüljön ezen ítélkezési gyakorlat 
értelmében. 
41 Amennyiben a parkolási szerződést esetlegesen ingatlanbérleti szerződésnek kellene tekinteni az 
1215 /2012 rendelet 24. cikkének 1. pontja értelmében, a kérdést előterjesztő bíróság előadja, hogy 
ellentétben az általános szabályok szerinti ingatlanbérleti szerződéssel, amely tekintetében az írásos 
forma követelmény semm isség terhe mellett, a parkolási szerződés nem írásban jön létre. Ráadá sul a 
törvény szerint a parkoló járművek tekintetében nem áll fenn zálogjog. Ugyanakkor megállapítható, 
hogy egy ingatlan meghatározott területét olyan módon foglalják el, hogy fennáll bizonyos hasonlóság 
a parkolási szerződés és az ingatlanbérleti szerződés között. 
42 Ezenfelül a kérdést előterjesztő bíróság felveti annak lehetőségét, hogy a közterületen való parkolás 
nem szerződéses jellegű-e, és felteszi azt a kérdést, hogy tekinthető-e úgy, hogy azon tény folytán, 
hogy a parkolóhely használója nem vett órajegyet, felelőssége az 1215 /2012 rendelet 7. cikkének 
2. pontja értelmében vett jogellenes károkozásból, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső 
cselekmé nyből vagy ilyen cselekmé nyből fakadó igényből ered. 
43 E bíróság végül az alkalmazandó joggal kapcsolatban keres választ. Arra hivatkozik ugyanis, hogy a 
jelen ügyben a parkolásra 2012 . június 30-án, azaz a Horvát Köztársaságnak az Európai Unióhoz való 
csatlakozását megelőzően került sor, ekként felmerül az a kérdés, hogy tekintettel a Bíróságnak az e 
csatlakozást megelőzően létrejött szerződésekre vonatkozó ítélkezési gyakorlatára, különös tekintettel a 
ECLI:EU:C:2021 :236 7 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
2014 . november 5-i VG Vodoopskrba végzésre (C-254/14, nem tették közzé, EU:C:2014 :2354 ), valamint 
a 2019 . február 14-i Milivojević ítéletre (C-630/17, EU:C:2019 :123), a „Róma I”és a „Róma II” rendelet 
rendelkezéseit alkalmazni kell-e az alapjogvitára. 
44 E körülmények között a Visoki trgovački sud (kereskedelmi fellebbviteli bíróság, Horvátország) úgy 
határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket 
terjeszti a Bíróság elé: 
„1) Jogosultak-e a közjegyzők valamely iratnak az [1393 /2007 ] rendelet szerinti kézbesítésére vagy 
közlésére, ha olyan ügyekben kézbesítik határozataikat, amelyekben nem az 1215 /2012 rendelet 
alkalmazandó, figyelembe véve , hogy Horvátországban a közjegyzők, ha a nemzeti jog által 
részükre biztosított hatáskörök keretében valamely »bizonyító erejű okirat« alapján végrehajtási 
eljárásban járnak el, nem tartoznak az [1215 /2012 ] rendelet értelmében vett »bíróság« fogalmába? 
Másképp fogalmazva, mivel a közjegyzők nem tartoznak az [1215 /2012 ] rendelet értelmében vett 
»bíróság« fogalmába, a nemzeti jog által részükre biztosított hatáskörök keretében valamely 
»bizonyító erejű okirat« alapján történő végrehajtási eljárásban eljárva alkalmazhatják-eaz 
[1393 /2007 ] rendeletben az iratkézbesítésre vagy iratközlésre vonatkozóan meghatározott 
szabályokat? 
2) Ha a díjbeszedési jogot a Zakon o sigurnosti prometa na cestama (a közúti közlekedésbiztonságról 
szóló törvény) és az önkormányzati tevékenységeknek mint a közhatalmi szervek saját 
tevékenységeinek a végrehajtására vonatkozó szabályok határozzák meg, az utcán vagy a közúton 
történő parkolás a polgári ügyek körébe tartozónak tekinthető-e az [1215 /2012 rendelet] 
értelmében, amely a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságot, valamint a határozatok 
elismerését és végrehajtását szabályozza, tekintettel arra, hogy ha bizonyítást nyer, hogy a gépjármű 
parkolójegy nélkül vagy érvénytelen parkolójeggyel tartózkodott a parkolóban, e gépjármű 
vonatkozásában azonnal napijegyet kell fizetni, mintha egész nap ott parkolt volna, a parkolóhely 
igénybevételének pontos időtartamától függetlenül, és így a napijegy beszedésének szankcionáló 
jellege van, pontosítva azzal, hogy néhány tagállamban a szóban forgó parkolást közlekedési 
jogsértésnek tekintik? 
3) Az utcán vagy a közúton történő parkolásra vonatkozó, korábban hivatkozott bírósági jogviták 
esetén, ha a díjbeszedési jogot a közúti közlekedésbiztonságról szóló törvény és az önkormányzati 
tevékenységeknek mint a közhatalmi szervek saját tevékenységeinek a végrehajtására vonatkozó 
szabályok írják elő, a bíróságok elvégezhetik-e valamely irat más tagállambeli alperes részére 
történő kézbesítését vagy közlését az [1393 /2007 ] rendelet alapján? 
Abban az esetben, ha a fent említett kérdések alapján megállapítják, hogy az ilyen jellegű parkolás a 
polgári ügyek körébe tartozik, a következő további kérdések merülnek fel: 
4) A jelen ügyben vélelmezik, hogy szerződés jön létre a szóban forgó, vízszintes és/vagy függőleges 
jelzésekkel megjelölt helyen történő utcai parkolással, azaz úgy tekintik, hogy a parkolással 
szerződés jön létre, és ha nem egyenlítik ki az óradíj alapján számított parkolási díjat, a napijegy 
díját kell megfizetni. Következésképpe n felmerül a kérdés, hogy az a vélelem, amelynek értelmében 
az ilyen parkolás szerződéskötést eredményez, és az óradíjon alapuló elszámolást biztosító 
parkolójegy megvásárlásának elmaradá sa, illetve a megvásárolt jegy időtartamának lejárta esetén a 
napijegy díjának megfizetésébe beleegyeznek, ellentétes-e az EUMSZ 56. cikkben a 
szolgáltatásnyújtás területén megállapított alapvető rendelkezésekkel és az uniós vívmányok 
rendelkezéseivel […]? 
5) A jelen ügyben a parkolásra Zára városában került sor, ezért az említett szerződés és a horvát 
bíróságok között kapcsolat áll fenn, de a parkolás az [1215 /2012 ] rendelet 7. cikkének 1. [pontja] 
értelmében vett »szolgáltatásnak« minősül-e, tekintettel arra, hogy a szolgáltatás fogalma magában 
foglalja azt, hogy a szolgáltatást nyújtó fél meghatározott tevékenységet végez, vagyis azt, hogy e 
ECLI:EU:C:2021 :236 8 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
tevékenységet díjazás ellenében végzi[?] Következésképpe n felmerül a kérdés, hogy felperes 
tevékenysége elegendő-e ahhoz, hogy az szolgáltatásnak minősüljön[.] Ha a horvát bíróságok nem 
rendelkeznek különös joghatósággal az [1215 /2012 ] rendelet 7. cikkének 1. [pontja] értelmében, az 
alperes lakóhelye szerinti bíróság rendelkezik joghatósággal az eljárás elbírálására? 
6) Ha a díjbeszedési jogot a közúti közlekedésbiztonságról szóló törvény és az önkormányzati 
tevékenységeknek mint a közhatalmi szervek saját tevékenységeinek a végrehajtására vonatkozó 
szabályok írják elő, és a díjbeszedést kizárólag az adott nap meghatározott időszakában végzik, az 
utcán vagy a közterületen történő parkolás ingatlanbérleti szerződésnek tekinthető-e az 1215 /2012 
[…] rendelet 24. cikkének 1. [pontja] alapján? 
7) Ha a jelen ügyben nem lehet alkalmazni a fent hivatkozott azon vélelmet, amely szerint az említett 
parkolás szerződéskötést eredményezett (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett negyedik kérdés), 
az ilyen jellegű parkolás – amely tekintetében a parkolási díj beszedésére vonatkozó hatáskör a 
közúti közlekedésbiztonságról szóló törvényből származik, és amelynek vonatkozásában elő van 
írva a napijegy díjának a megfizetése, ha a parkolóhely használati ideje szerint nem fizetik meg 
előre az óradíj alapján számított parkolási díjat, vagy a megvásárolt jegy időtartama lejárt – a 
jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekmé nnyel vagy ilyen 
cselekmé nyből fakadó igénnyel kapcsolatos ügynek minősülhet-e az [1215 /2012 ] rendelet 
7. cikkének 2. [pontja] értelmében? 
8) A jelen ügyben Horvátországnak az Unióhoz való csatlakozása előtt […], konkrétan, 2012 . június 
30-án 13 óra 2 perckor történt a parkolás. Ezért felmerül a kérdés, hogy időbeli hatályukra 
tekintettel alkalmazandók-e a jelen ügyben az alkalmazandó jogra vonatkozó rendeletek, 
nevezetesen, a [»Róma I«] rendelet vagy a [»Róma II«] rendelet? 
Amennyiben a Bíróság hatáskörrel rendelkezik arra, hogy az anyagi jog alkalmazása kapcsán választ 
adjon, a következő kérdés merül fel: 
9) Ellentétes-e az EUMSZ 56. cikkben a szolgáltatásnyújtás területén megállapított alapvető 
rendelkezésekkel és az uniós vívmányok rendelkezéseivel, függetlenül attól, hogy a gépjármű 
tulajdonosa természetes vagy jogi személy-e, azon vélelem, amely szerint az említett parkolással 
szerződéskötés valósul meg, és – a nem a parkolási óradíj szerint történt jegyvásárlás vagy a 
megvásárolt jegy időtartamának lejárta esetén – fennáll a napijegy díjának megfizetésébe való 
beleegyezés? Másképpe n szólva, az anyagi jog meghatározását illetően a [»Róma I«] rendelet 
4. cikkében foglalt rendelkezések alkalmazhatók-e a jelen ügyben (tudva, hogy az iratokban nem 
szerepel semm ilyen bizonyíték, amely igazolná, hogy a felek megállapodtak volna az alkalmazandó 
jogról)? 
– Ha szerződés áll fenn, a jelen ügyben szolgáltatási szerződésről van-e szó, azaz az említett 
parkolási szerződés a [»Róma I«] rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett 
szolgáltatásnak minősülhet-e? 
– Másodlagosan, a szóban forgó parkolás a [»Róma I«] rendelet 4. cikke (1) bekezdésének 
c) pontja értelmében vett bérleti szerződésnek tekinthető-e? 
– Másodlagosan, ha a szóban forgó parkolás tekintetében a [»Róma I«] rendelet 4. cikkének 
(2) bekezdésében foglalt rendelkezéseket kell alkalmazni, felmerül a kérdés, hogy mi a jellegzetes 
szolgáltatás, tekintettel arra, hogy a felperes lényegében véve kizárólag jelzéssel látja el a 
parkolási útfelületet és a parkolási díj beszedése iránt intézkedik, míg az alperes parkol és fizeti 
a parkolást. Annak feltételezése esetén ugyanis, hogy a jellegzetes szolgáltatás a felperes által 
nyújtott szolgáltatás, a horvát jogot kellene alkalmazni, de ha az alperes szolgáltatása lenne a 
jellegzetes, a szlovén jogot kellene alkalmazni. Mivel azonban a parkolási díj beszedéséhez való 
ECLI:EU:C:2021 :236 9 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
jogot a jelen ügyben a horvát jog szabályozza, amellyel ennélfogva a szerződés szorosabb 
kapcsolatban áll, a jelen ügyben kiegészítésként alkalmazhatók-e mégis a [»Róma I«] rendelet 
4. cikkének [(3)] bekezdésében foglalt rendelkezések? 
– Ha megállapítható, hogy szerződésen kívüli kötelmi viszonyról van szó, amelyre a [»Róma II«] 
rendelet hivatkozik, e szerződésen kívüli kötelmi viszony tekinthető-e jogellenes károkozásnak, 
azzal a következménnyel, hogy az alkalmazandó jogot az [e] rendelet 4. cikkének (1) bekezdése 
alapján kell meghatározni? 
– Másodlagosan, az ilyen jellegű parkolás tekinthető-e jogalap nélküli gazdagodásnak, azzal a 
következménnyel, hogy az alkalmazandó jogot a [»Róma II«] rendelet 10. cikkének 
(1) bekezdése alapján kell meghatározni? 
– Másodlagosan, az ilyen jellegű parkolás tekinthető-e megbízás nélküli ügyvitelnek, azzal a 
következménnyel, hogy az alkalmazandó jogot a [»Róma II«] rendelet 11. cikkének 
(1) bekezdése alapján kell meghatározni? 
– Másodlagosan, az ilyen jellegű parkolás tekinthető-e az alperes culpa in contrahendo 
felelősségének, azzal a következménnyel, hogy az alkalmazandó jogot a [»Róma II«] rendelet 
12. cikkének (1) bekezdése alapján kell meghatározni?” 
45 A koronavírus-járványhoz kapcsolódó egészségügyi kockázatok miatt a Bíróság 2020 . április 22-i 
határozatával úgy döntött, hogy a jelen ügyet az eredetileg kitűzött tárgyalás megtartása nélkül bírálja 
el, és az Európai Unió Alapományának 23. cikkében említett felekhez és érdekeltekhez írásbeli 
megválaszolás céljából több kérdést intézett, amelyekre választ nyújtott be az Obala, a horvát és a 
szlovén kormány, valamint a Bizottság. 
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről 
Az első, a harmadik és a negyedik kérdés, valamint a kilencedik kérdés első részének 
elfogadhatóságáról 
46 Az Obala és a horvát kormány az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlanságára 
vonatkozó kifogással él lényegében azzal az indokkal, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem mutatta 
be megfelelően azokat a tényezőket, amelyek kérdéseinek előzetes döntéshozatalra történő utalására 
indították, vagy pedig azt, hogy az alapjogvita tekintetében milyen relevanciája lehet a Bíróság által 
olyan kérdésekre esetlegesen adott válasznak, amelyek a kifogást előterjesztő szerint tényszerűek. 
Ezenfelül az Obala szerint megállapítható, hogy a jelen ügyben nem áll fenn jogvita, mivel a nemzeti 
eljárásjogi szabályok szerint az első bíróságnak, amelyikhez az alapügyben fordultak, el kellett volna 
utasítania a bizonyító erejű okirat alapján kiállított végrehajtási lappal szemben emelt kifogást, mivel e 
kifogást nem csak hogy olyan személy szerkesztette, aki nem volt jogosult annak a személynek a 
képv iseletére, akivel szemben a végrehajtást foganatosították, de ráadá sul egy, a horvát nyelvtől eltérő 
nyelven tette azt. 
47 A Bizottság szerint a kérdést előterjesztő bíróságnak olyan eljárásban kell döntenie, amelynek tárgyát 
csak két bíróság közötti joghatósági összeütközés képe zi. Tehát e bíróságnak kizárólag abban a 
kérdésben kell döntenie, hogy a két érintett bíróság közül melyik rendelkezik joghatósággal. 
Következésképpe n, ezen intézmény álláspontja szerint, kizárólag az 1215 /2012 rendelkezéseinek 
értelmezésére vonatkozó kérdések relevánsak e jogatósági összeütközés feloldásához. A többi, az iratok 
kézbesítésére és az alkalmazandó jog meghatározására vonatkozó kérdés nincs kapcsolatban az 
alapjogvita tárgyával, ekként azok elfogadhatatlanok. 
ECLI:EU:C:2021 :236 10 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
48 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a nemzeti bíróság 
által saját felelősségére meghatározott jogszabályi és ténybeli háttér alapján – amelynek helytállóságát a 
Bíróság nem vizsgálhatja – az uniós jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns 
voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor tagadhatja meg a nemzeti bíróság által az 
EUMSZ 267. cikk alapján előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elbírálását, ha különösen az 
előzetes döntéshozatal iránti kérelem tartalmát illetően a Bíróság eljárási szabályzatának 94. cikkében 
meghatározott követelményeket nem tartják tiszteletben, vagy ha nyilvánvalóan kitűnik, hogy az uniós 
szabálynak a nemzeti bíróság által kért értelmezése vagy érvényességének vizsgálata semm ilyen módon 
nem függ össze az alapeljárás tárgyával, vagy ha a probléma elméleti jellegű (lásd ebben az értelemben: 
2020 . július 9-i Verein für Konsumenteninformation ítélet, C-343/19, EU:C:2020 :534, 19. pont; 2020 . 
szeptember 3-i Supreme Site Services és társai ítélet, C-186/19, EU:C:2020 :638, 42. pont, valamint az 
ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
49 Ugyancsak az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy az uniós jognak a nemzeti bíróság 
számára hasznos értelmezése megköveteli, hogy a nemzeti bíróság meghatározza az általa feltett 
kérdések ténybeli és jogszabályi hátterét, vagy legalábbis kifejtse azokat a ténybeli körülményeket, 
amelyeken e kérdések alapulnak. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatnak ezenkívül pontosan 
meg kell jelölnie azon okokat, amelyek arra indították a nemzeti bíróságot, hogy felvesse az uniós jog 
értelmezésének kérdését, és amelyek alapján szükségesnek tartotta előzetes döntéshozatal céljából a 
Bíróság elé terjeszteni a kérdését (2020 . október 1-jei Elme Messer Metalurgs ítélet, C-743/18, 
EU:C:2020 :767, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
50 Ezen, az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tartalmára vonatkozó követelményeket kifejezetten 
meghatározza az eljárási szabályzat 94. cikke, amelyet a kérdést előterjesztő bíróságnak tiszteletben 
kell tartania az EUMSZ 267. cikk által bevezetett együttműködés keretében. Az említett 
követelmények szintén tükröződnek az Európai Unió Bíróságának a nemzeti bíróságok figyelmébe 
ajánlott, az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek előterjesztésére vonatkozó ajánlásaiban (HL 2018 . 
C 257., 1. o) (lásd ebben az értelemben: 2018 . december 13-i Rittinger és társai ítélet, C-492/17, 
EU:C:2018 :1019 , 38. és 39.pont). 
51 A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy ami az 1393 /2007 rendelet értelmezését illeti, amelyre az első 
és a harmadik kérdés vonatkozik, a kérdést előterjesztő bíróság, amelyhez negatív illetékességi 
összeütközés tárgyában fordultak, nem mutatta be a Bíróságnak az eljárási szabályzat 94. cikkében 
foglalt követelménynek megfelelően azt, hogy az alapjogvita megoldása mennyiben függ e rendelet 
értelmezésétől. Közelebbről, amint az kitűnik az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból, az 
alapeljárás alperese a horvát bíróságokhoz fordult a neki kézbesített végrehajtási lap vitatása céljából. 
52 Ami a negyedik kérdést és a kilencedik kérdés első részét illeti, a kérdést előterjesztő bíróság ugyancsak 
nem nyújt magyarázatot arra vonatkozólag, hogy mi vezette kérdés előterjesztésére azon vélelem 
EUMSZ 56. cikk szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezésivel való 
összeegyeztethetőségének tárgyában, amely szerint a szerződés létrejön közterületen található kijelölt 
parkolóhelyen történő parkolás ténye folytán, vagy annak tárgyában, hogy milyen hatással lehet ebben 
az összefüggésben az a körülmény, hogy a jármű tulajdonosa természetes vagy jogi személy. 
53 Következésképpe n az első, a harmadik és a negyedik kérdés, valamint a kilencedik kérdés első része 
elfogadhatatlan. 
A Bíróságnak a nyolcadik kérdés és a kilencedik kérdés második része megválaszolására 
vonatkozó hatásköréről 
54 A kérdést előterjesztő bíróság nyolcadik kérdésével és kilencedik kérdésének második részével, 
amelyeket elsőként célszerű vizsgálni, a „Róma I” vagy „Róma II” rendelet rendelkezéseire tekintettel 
egy olyan jogviszony tekintetében alkalmazandó törvény meghatározásával kapcsolatban tesz fel 
ECLI:EU:C:2021 :236 11 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
kérdést, amely azzal jött létre, hogy egy jármű közterületen található kijelölt parkolóhelyen parkolt, 
olyan helyzetben, amikor az említett parkolásra az érintett tagállamnak az Unióhoz való csatlakozását 
megelőzően került sor. 
55 Márpedig e tekintetben a Horvát Köztársaság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unióról 
szóló szerződés, az Európai Unió működéséről szóló szerződés és az Európai Atomenergia-közösséget 
létrehozó szerződés kiigazításáról szóló okmány (HL 2012 . L 112., 21. o., a továbbiakban: csatlakozási 
okmány) 2. cikke azt írja elő, hogy az eredeti szerződések rendelkezései csatlakozásától kezdve kötik a 
Horvát Köztársaságot, azokat az említett tagállamban tehát csak 2013 . július 1-jétől kezdve kell 
alkalmazni. 
56 Ami a „Róma I” rendeletet illeti, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy e rendelet 28. cikkéve l 
összhangban annak alkalmazása az érintett szerződés létrejöttének időpontjától függ (lásd ebben az 
értelemben: 2016 . január 13-i Raiffeisen Privatbank Liechtenstein ítélet, C-397/15, nem tették közzé, 
EU:C:2016 :16, 16. pont). 
57 Ami a „Róma II” rendeletet illeti, a Bíróság kimondta, a rendelet időbeli alkalmazásához az egyetlen 
figyelembe veendő időpont a károkozó esemény bekövetkezésének időpontja (lásd ebben az 
értelemben: 2011 . november 17-i Homawoo ítélet, C-412/10, EU:C:2011 :747, 36. pont). 
58 A jelen ügyben az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy a járműnek az alapügy tárgyát 
képe ző parkolására 2012 . június 30-án, azaz a Horvát Köztársaságnak az Unióhoz való csatlakozását 
megelőzően került sor. Következésképpe n, időbeli hatályukra tekintettel, a „Róma I” és „Róma II” 
rendelet nem alkalmazható, és a Bíróság nem rendelkezik hatáskörrel a nyolcadik kérdésnek és a 
kilencedik kérdés második részének a megválaszolására. 
A második kérdésről 
59 Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az 1215 /2012 
rendelet 1. cikkének (1) bekezdését akként kell-e értelmezni, hogy az e rendelkezés értelmében vett 
„polgári és kereskedelmi ügyek” fogalma alá tartozik egy olyan társaság által üzemeltetett, közterületen 
található és kijelölt parkolóhelyre vonatkozó napi parkolójegy díjának behajtására irányuló kereset, 
amelynek a területi önkormányzat adott megbízást e parkolóhelyek kezelésére. 
60 Ami a „polgári és kereskedelmi ügyek” 1215 /2012 rendelet 1. cikkének (1) bekezdésében szereplő 
fogalmát illeti, a Bíróság több alkalommal kimondta, hogy az e rendeletből a tagállamokra és az 
érdekelt személyekre nézve eredő jogok és kötelezettségek egyenlőségének és egységességének lehető 
legteljesebb biztosítása céljából nem egyszerűen valamely tagállam belső jogára való utalásként kell 
értelmezni. E fogalmat önálló fogalomként, egyrészről az említett rendelet céljára és felépítésére, 
másrészről pedig a nemzeti jogrendszerek összességéből következő általános elvekre hivatkozással kell 
értelmezni (2019 . február 28-i Gradbeništvo Korana ítélet, C-579/17, EU:C:2019 :162, 46. pont, 
valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
61 Továbbá a belső piac megfelelő működése biztosításának szükségessége, valamint annak fontossága, 
hogy a harmonikus jogalkalmazás érdekében ne hozzanak egymással összeegyeztethetetlen 
határozatokat a tagállamokban, az említett „polgári és kereskedelmi ügyek” fogalmának tág 
értelmezését igényli (lásd ebben az értelemben: 2009 . szeptember 10-i German Graphics Graphische 
Maschinen ítélet, C-292/08, EU:C:2009 :544, 22. és 23. pont). 
ECLI:EU:C:2021 :236 12 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
62 Annak eldöntése érdekében, hogy valamely bírósági kereset az 1215 /2012 rendelet 1. cikkének 
(1) bekezdése értelmében vett „polgári és kereskedelmi ügyek” fogalmába, és ezáltal e rendelet hatálya 
alá tartozik-e, meg kell határozni a peres felek között fennálló jogviszonyt és annak tárgyát, vagy meg 
kell vizsgálni az előterjesztett kereset alapját és megindításának szabályait (2020 . július 16-i Movic és 
társai ítélet, C-73/19, EU:C:2020 :568, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
63 Így, bár egyes olyan jogviták, amelyekben valamely hatóság áll szemben egy magánszeméllyel, 
tartozhatnak az 1215 /2012 rendelet hatálya alá, ha a bírósági jogorvoslati kérelem iure gestionis 
aktusokra vonatkozik, más a helyzet akkor, amikor a hatóság közhatalom gyakorlása keretében jár el 
(lásd ebben az értelemben: 2020 . május 7-i Rina ítélet, C-641/18, EU:C:2020 :349, 33. pont, valamint az 
ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
64 A peres felek valamelyike közhatalmi jogosítványainak megnyilvánulása a magánszemélyek közötti 
viszonyokban alkalmazandó szabályokhoz viszonyított többletjogosítványok folytán ugyanis kizárja azt, 
hogy az ilyen jogvita az 1215 /2012 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése értelmében vett polgári és 
kereskedelmi ügyek területére tartozzon (2020 . szeptember 3-i Supreme Site Services és társai ítélet, 
C-186/19, EU:C:2020 :638, 57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
65 Egyébiránt az a tény, hogy bizonyos tevékenységek közcélokra irányulnak, önmagában nem elegendő 
ahhoz, hogy e tevékenységeket iure imperii végrehajtott tevékenységeknek lehessen minősíteni, mivel 
azok nem felelnek meg a magánszemélyek közötti viszonyokban alkalmazandó szabályokhoz képe st 
többletjogkörök gyakorlásának (lásd ebben az értelemben: (2020 . szeptember 3-i Supreme Site Services 
és társai ítélet, C-186/19, EU:C:2020 :638, 66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
66 Ami a jelen alapügyben szereplő keresetet illeti, annak tárgyát közterületen található kijelölt 
parkolóhelyre vonatkozó napi parkolójegy eljárási költségekkel növelt összegének megfelelő követelés 
behajtása képe zi. 
67 Amint az a Bíróság rendelkezésére álló ügyiratokból kitűnik, e kereset, noha azt az Obala egy 
közhatalmi jogi aktus által nyújtott megbízásnak megfelelően indította, magánjogi jogviszonyon alapul, 
amelynek keretében a felek a parkolási szerződésnek a Zára városában történő parkolásról szóló 
határozatban megállapított általános feltételeinek megfelelően vállalnak jogokat és kötelezettségeket, 
ideértve akár órára szóló jegy, akár napijegy megfizetését és e jegyek árát. A napijegyre vonatkozó 
szerződést úgy kell tekinteni, mint amely órára szóló jegy megfizetésének hiányában jött létre. 
68 Egyébiránt, amint az kitűnik a horvát kormány által a Bíróság által feltett kérdésekre adott válaszból, 
napi parkolójegy megfizetése hiányában a tényleges költségek, valamint a törvény által előírt késedelmi 
kamatok megfizetésének kötelezettsége azon, kötelmekre vonatkozó horvát törvényen alapul, amely a 
hitelező teljes körű kártérítését írja elő. 
69 Aziskitűnik továbbá a Bíróság rendelkezésére álló ügyiratokban foglalt információkból, hogy a napi 
parkolójegy nem tekinthető közúti szabálysértési bírságnak. 
70 Ami az alapeljárás indításának alapját és módját képe zi, meg kell jegyezni továbbá, hogy a parkolási díj 
behajtását az Obala az általános szabályok szerint végzi, és ez, a végrehajtásról szóló törvénynek 
megfelelően, közjegyző előtti eljárással indul, amelyet bíróság előtti eljárás követ, miután az a személy, 
akivel szemben végrehajtást foganatosítottak, kifogást nyújtott be az említett közjegyző által kiállított 
végrehajtási lappal szemben. 
71 Ezenkívül, hasonlóan a 2017 . március 9-i Pula Parking ítélethez (C-551/15, EU:C:2017 :193) vezető ügy 
tárgyát képe ző helyzethez, az Obala azzal, hogy napi parkolójegyet állít ki az érintettek számára, maga 
nem rendelkezik végrehajtható okirattal, az általános szabályoktól eltérve, mivel ennek kiadá sát 
ECLI:EU:C:2021 :236 13 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
követően e társaságnak egyszerűen csak az áll módjában, hogy olyan bizonyító erejű okiratra 
hivatkozzon, amely lehetővé teszi a számára a végrehajtásról szóló törvény rendelkezéseinek 
megfelelően eljárás indítását, vagy, ennek vitatása esetén, bírósági eljárás indítását. 
72 A fentiekből következik, hogy – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálatok 
függvényében – sem az alapügyben szereplőhöz hasonló kereset alapján indult eljárás felei között 
fennálló jogviszony, sem az ilyen kereset alapja és megindításának módja nem utal az uniós jog 
értelmében vett közhatalmi jogosítványok gyakorlására, így az ilyen típusú kereset az 1215 /2012 
rendelet 1. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „polgári és kereskedelmi ügyek” fogalma alá, és e 
rendelet hatálya alá tartozik. 
73 E megfontolásokra tekintettel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1215 /2012 rendelet 
1. cikkének (1) bekezdését akként kell értelmezni, hogy az e rendelkezés értelmében vett „polgári és 
kereskedelmi ügyek” fogalma alá tartozik egy olyan társaság által üzemeltetett, közterületen található 
és kijelölt parkolóhelyre vonatkozó napi parkolójegy díjának behajtására irányuló kereset, amelynek a 
területi önkormányzat adott megbízást e parkolóhelyek kezelésére. 
A hatodik kérdésről 
74 Hatodik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az 1215 /2012 
rendelet 24. cikkének 1. pontját akként kell-e értelmezni, hogy az e rendelkezés értelmében vett 
„ingatlanbérlet” fogalma alá tartozik az egy közterületen található kijelölt parkolóhelyre vonatkozó napi 
parkolójegy díjának behajtására irányuló kereset. 
75 A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően az 1215 /2012 rendelet II. fejezetében előírt 
közös joghatóságok biztosításának rendje a rendelet 4. cikke (1) bekezdésében megfogalmazott azon 
általános szabályon alapul, amelynek értelmében a valamely tagállam területén lakóhellyel rendelkező 
személyek – a felek állampolgárságára való tekintet nélkül – ezen állam bíróságai előtt perelhetők 
(2018 . október 4-i Feniks ítélet, C-337/17, EU:C:2018 :805, 35. pont). 
76 Az 1215 /2012 rendelet II. fejezetének 6. szakasza az alperes lakóhelye szerinti bíróságok joghatóságának 
általános szabályától eltérve rendelkezik néhány különös joghatósági szabályról, amelyek között szerepel 
az e rendelet 24. cikke 1. pontjának a) alpontjában előírt szabály (lásd ebben az értelemben: 2019 . július 
10-i Reitbauer és társai ítélet, C-722/17, EU:C:2019 :577, 38. pont). Az említett rendelet 24. cikke 
1. pontjának rendelkezései, tekintettel azok eltérést engedő jellegére, nem értelmezhetők a céljukhoz 
képe st kiterjesztő módon (lásd ebben az értelemben: 2016 . november 16-i Schmidt ítélet, C-417/15, 
EU:C:2016 :881, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
77 E rendelkezések célját illetően emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a Bíróság ítélkezési gyakorlatából 
következik – azon szerződő állam bíróságainak kizárólagos joghatóságát, amelynek területén az ingatlan 
található, alapvetően az a körülmény indokolja, hogy közelsége folytán az ingatlan fekvése szerinti 
bíróság a legalkalmasabb arra, hogy megfelelő ismeretekkel rendelkezzen a ténybeli helyzetekről, és 
alkalmazza azokat a szabályokat és szokásokat (lásd ebben az értelemben: 2016 . november 16-i Schmidt 
ítélet, C-417/15, EU:C:2016 :881, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
78 Ami közelebbről az ingatlanbérletet illeti, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy e 
kizárólagos joghatóságot a tulajdonos és a bérlő közötti jogviszony összetettsége igazolja, amely 
számos jogot és kötelezettséget magában foglal a bérleti díjhoz kapcsolódó kötelezettségen túlmenően. 
E jogviszonyt a bérlet tárgyát képe ző ingatlan elhelyezkedése szerinti állam különös, számos esetben 
kötelezően alkalmazandó, jogszabályai szabályozzák, ilyen például az ingatlan karbantartásáért vagy az 
ingatlanadó megfizetésért felelős személy meghatározásáról vagy az ingatlan lakója szomszédok felé 
fennálló kötelezettségeinek meghatározásáról szóló, illetve a tulajdonosnak az ingatlanbérlet lejártát 
ECLI:EU:C:2021 :236 14 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
megelőzően történő újbóli birtokba lépését ellenőrző vagy korlátozó jogszabályok (2019 . május 15-iMC 
-ítélet, C-827/18, nem tették közzé, EU:C:2019 :416, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési 
gyakorlat). 
79 Márpedig a jelen ügyben, amint az kitűnik az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból, az 
alapkereset nem egy ingatlan haszonélvezetének a feltételeire, hanem egy közterületen található, 
kijelölt parkolóhelyen történő parkolás díjának behajtására irányul. Függetlenül az ekként létrejött 
jogviszonynak a nemzeti jogi minősítésétől, az ilyen kereset, tekintettel annak tárgyára és a nemzeti 
bíróság által elvégzendő vizsgálatok terjedelmére, nem tartozhat az 1215 /2012 rendelet 24. cikkének 
1. pontjában előírt kizárólagos joghatósági szabály hatálya alá. 
80 A fenti megfontolások fényében a hatodik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1215 /2012 rendelet 
24. cikkének 1. pontját akként kell értelmezni, hogy nem tartozik az e rendelkezés értelmében vett 
„ingatlanbérlet” fogalma alá az egy közterületen található kijelölt parkolóhelyre vonatkozó napi 
parkolójegy díjának behajtására irányuló kereset. 
Az ötödik és a hetedik kérdésről 
81 Ötödik és hatodik kérdésével, amelyeket együttesen célszerű vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság 
lényegében arra keres választ, hogy az 1215 /2012 rendelet 7. cikkének 1. pontját akként kell-e 
értelmezni, hogy az e rendelkezés szerinti „szerződéses igény” fogalma alá tartozik az egy közterületen 
található kijelölt parkolóhelyre vonatkozó napi parkolójegy díjának behajtására irányuló kereset, 
továbbá, igenlő válasz esetén, hogy az ilyen körülmények között létrejött parkolási szerződés az e 
rendelet 7. cikke 1. pontja b) alpontjának második francia bekezdése szerinti szolgáltatásnyújtásnak 
minősül-e, végül, nemleges válasz esetén, hogy egy ilyen kereset az említett rendelet 7. cikkének 
2. pontja szerinti jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekmé nnyel 
vagy ilyen cselekmé nyből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyre vonatkozó különös joghatósági szabálya alá 
tartozik-e. 
82 Először is, ami azt illeti, hogy az alapkereset jellegét tekintve szerződéses igénnyel vagy jogellenes 
károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekmé nnyel vagy ilyen cselekmé nyből 
fakadó igénnyel kapcsolatos ügy-e, emlékeztetni kell arra, hogy az 1215 /2012 rendelet 7. cikke 
1. pontjának a) alpontja szerinti, illetve 2. pontja szerinti „szerződéses igény” és „jogellenes károkozás, 
jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekmé ny vagy ilyen cselekmé nyből fakadó igénnyel 
kapcsolatos ügyek” fogalmakat – a rendelet valamennyi tagállamban való egységes alkalmazásának 
biztosítása céljából – önálló módon, elsősorban e rendelet rendszerére és célkitűzéseire figyelemme l 
kell értelmezni. Ennélfogva e fogalmak nem értelmezhetők úgy, mintha arra a minősítésre utalnának, 
amelyet az alkalmazandó nemzeti jog a nemzeti bíróság előtti ügy tárgyát képe ző jogviszonynak 
tulajdonít (lásd ebben az értelemben: 2016 . július 14-i Granarolo ítélet, C-196/15, EU:C:2016 :559, 
19. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
83 E tekintetben a Bíróság kimondta, hogy az 1215 /2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja szerinti, „a 
jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekmé nnyel vagy ilyen 
cselekmé nyből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyek” fogalma magában foglalja az összes olyan kérelmet, 
amely az alperes felelősségének megállapítására irányul, amennyiben nem az egyik fél által a másik felé 
szabadon vállalt jogi kötelezettségen alapul (2020 . november 24-i Wikingerhof ítélet, C-59/19, 
EU:C:2020 :950, 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
84 A Bíróság kifejtette, hogy akár az 1215 /2012 rendelet 7. cikke 1. pontjának, akár 7. cikke 2. pontjának 
alkalmazhatósága egyrészt a felperes azon választásától függ, hogy hivatkozik-e valamelyik különös 
joghatósági szabályra, másrészt pedig az e rendelkezések által előírt különös feltételek eljáró bíróság 
által történő vizsgálatától (2020 . november 24-i Wikingerhof ítélet, C-59/19, EU:C:2020 :950, 29. pont, 
valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
ECLI:EU:C:2021 :236 15 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
85 Amennyiben a felperes valamelyik említett szabályra hivatkozik, az eljáró bíróságnak vizsgálnia kell, 
hogy a felperes követelései, a nemzeti jogi minősítésüktől függetlenül szerződéses jellegűek, vagy 
éppe n jogellenes károkozásra vagy jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekmé nyre 
vonatkoznak az említett rendelet értelmében (2020 . november 24-i Wikingerhof ítélet, C-59/19, 
EU:C:2020 :950, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
86 Következésképpe n azt kell elöljáróban megvizsgálni, hogy egy közterületen található kijelölt 
parkolóhelyre vonatkozó napi parkolójegy díjának behajtására irányuló kereset a nemzeti jogi 
minősítésétől függetlenül szerződéses jelleget mutat-e. 
87 E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az 1215 /2012 rendelet 7. cikkének 1. pontja nem követeli meg 
szerződés írásban való megkötését, ugyanakkor valamely szerződéses kötelezettség megjelölése 
elengedhetetlen e rendelkezés alkalmazásához. Pontosítani kell, hogy ilyen kötelezettség többek között 
akkor tekinthető hallgatólagosan létrejöttnek, amikor az a felek szándékát kinyilvánító, egyértelmű 
aktusokból ered (lásd ebben az értelemben: 2016 . július 14-i Granarolo ítélet, C-196/15, 
EU:C:2016 :559, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
88 A jelen ügyben a Bíróság rendelkezésére álló ügyiratokból kitűnik, hogy a köztéri parkolók 
használatának általános feltételeit, mint amilyen a parkolóhelyek kijelölése, a parkolási idősávok és 
díjak, ideértve a napi parkolójegy megfizetésére vonatkozó kötelezettséget, a Zára városában történő 
parkolásról szóló határozatban tették közzé. Egy közterületen található kijelölt parkolóhelyen történő 
parkolás jogviszonyt keletkeztet e parkolóhely kezelője és azon személy között, aki e parkolóhelyet 
órás vagy napi parkolójegy megfizetésével használta, ami minősíthető szerződéses jellegűnek. 
89 Következésképpe n egy napi parkolójegyre vonatkozó díj behajtása iránti kereset a szerződéses 
kötelezettségek állítólagos nemteljesítésén alapul, és az 1215 /2012 rendelet 7. cikke 1. pontjának 
a) alpontja értelmében vett „szerződéses igény” körébe tartozik, miáltal a horvát bíróságok e 
rendelkezésre alapíthatják joghatóságukat, függetlenül az alapügy tárgyát képe ző parkolási szerződés 
jellegétől. 
90 Az alapkereset szerződéses jellegét nem kérdőjelezheti meg a szlovén kormány által a Bíróság írásbeli 
kérdéseire adott válaszban hivatkozott azon érv, amely szerint az a személy, akivel szemben eljárást 
foganatosítottak, nem önként vállalt kötelezettséget, amennyiben a jelen ügyben az alapügy tárgyát 
képe ző járművet az érintett parkolóhelyre nem e fél parkolta le, hanem a lízingbe vevő. Ez az érv 
ugyanis azon érdemi vizsgálatra vonatkozik, amelyet a bíróságoknak azt követően kell elvégezniük, 
hogy megállapították saját illetékességüket. 
91 E tekintetben a Bíróság kimondta, hogy a valamely szerződés végrehajtása iránti kereset ügyében eljáró 
bíróság akkor is joghatósággal rendelkezik az 1215 /2012 rendelet 7. cikkének 1. pontja alapján, ha az 
alperes védekezésként e szerződés nemlétezésére hivatkozik (1982 . március 4-i Effer ítélet, 38/81, 
EU:C:1982 :79, 8. pont). 
92 Másodszor, azzal kapcsolatban, hogy az alapügy tárgyát képe ző parkolási szerződés minősülhet-e 
szolgáltatási szerződésnek az 1215 /2012 rendelet 7. cikke 1. pontja b) alpontjának alkalmazása 
szemp ontjából, pontosítani szükséges az említett rendelet 7. cikke 1. pontjának a) alpontjában foglalt 
joghatósági szabály alkalmazását. Ugyanis tekintettel az e rendelkezés a) alpontja és b) alpontja között a 
c) alpontban meghatározott hierarchiára, az ezen a) alpontban előírt joghatósági szabály célja, hogy 
csak másodlagosan és az említett b) alpontban szereplő joghatósági szabályok alkalmazása hiányában 
legyen alkalmazandó (2018 . március 8-i Saey Home & Garden ítélet, C-64/17, EU:C:2018 :173, 
34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
ECLI:EU:C:2021 :236 16 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
93 Az 1215 /2012 rendelet 7. cikke 1. pontjának b) alpontja szerinti „szolgáltatás” fogalma magában foglalja 
legalábbis azt, hogy a szolgáltatásnyújtó fél meghatározott tevékenységet végezzen díjazás ellenében 
(lásd ebben az értelemben: 2018 . március 8-i Saey Home & Garden ítélet, C-64/17, EU:C:2018 :173, 
38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). 
94 Ami a tevékenység végzésével kapcsolatos kritériumot illeti, az tevőleges magatartásokat foglal 
magában, nem csupán tartózkodást (2018 . március 8-i Saey Home & Garden ítélet, C-64/17, 
EU:C:2018 :173, 39. pont). Ekként a Bíróság kimondta, hogy az olyan szerződés, amelynek értelmében 
valamely szellemi tulajdonjog jogosultja díjazás ellenében a vele szerződő félnek átengedi az e joghoz 
kapcsolódó felhasználási jogokat, nem foglal magában ilyen tevékenységet, mivel a szellemi tulajdonjog 
jogosultja az e joghoz kapcsolódó felhasználási jogok átengedésével nem teljesít semm ilyen 
szolgáltatást, és csak azt a kötelezettséget vállalja, hogy a vele szerződő félnek megengedi e 
felhasználási jogok szabad gyakorlását (lásd ebben az értelemben: 2009 . április 23-i Falco Privatstiftung 
és Rabitsch ítélet, C-533/07, EU:C:2009 :257, 30. és 31. pont). 
95 Márpedig a jelen ügyben a Bíróság rendelkezésére álló információkból kitűnik, hogy az Obala köztéri 
parkolók kezelését végzi, ami legalábbis a parkolóhelyek meghatározásából, kijelöléséből, a közterület 
megjelöléséből, valamint a parkolási díjak beszedési módjainak kezeléséből áll. 
96 Ami a valamely tevékenység ellenében fizetett díjazásra vonatkozó kritériumot illeti, a jelen ügyben 
nem vitatott, hogy a napi parkolójegy megfizetése minősíthető díjazásnak. 
97 Ennélfogva, és amint azt lényegében a főtanácsnok kiemelte indítványának 119. és 120. pontjában, az 
alapügy tárgyát képe ző parkolási szerződés minősülhet az 1215 /2012 rendelet 7. cikke 1. pontja 
b) alpontjának második francia bekezdése értelmében vett „szolgáltatási szerződésnek”. 
98 Az ötödik és a hetedik kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy az 1215 /2012 rendelet 7. cikkének 
1. pontját akként kell értelmezni egyrészt, hogy az e rendelkezés szerinti „szerződéses igény” fogalma 
alá tartozik egy olyan, közterületen található kijelölt parkolóhelyek egyikén való parkolásra vonatkozó 
szerződés alapján fizetendő díj behajtására irányuló kereset, amely parkolóhelyek szervezését és 
kezelését egy e célból megbízott társaság végzi, másrészt hogy e szerződés az e rendelet 7. cikke 
1. pontja b) alpontjának második francia bekezdése szerinti szolgáltatási szerződésnek minősül. 
A költségekről 
99 Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt 
folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képe zi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a 
Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, 
nem téríthetők meg. 
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpe n határozott: 
1) A polgári és kereskede lmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismerésérőlés 
végrehajtásáról szóló, 2 0 1 2 . december 1 2-i 1 2 1 5 / 2 0 1 2 / E U európai parlamenti és tanácsi 
rendelet 1. cikkének (1) bekezdését akként kell értelmezni, hogy az e rendelkezés értelmében 
vett „polgári és kereskede lmi ügyek” fogalma alá tartozik egy olyan társaság által 
üzemeltetett , közterületen található és kijelölt parkolóhelyre vonatkozó napi parkolójegy 
díjának behajtására irányuló kereset, amelynek a területi önkormányzat adott megbízást e 
parkolóhelyek kezelésére. 
2) Az 1 2 1 5 / 2 0 1 2  rendelet 2 4. cikkének 1. pontját akként kell értelmezni, hogy nem tartozik az e 
rendelkezés értelmében vett „ingatlanbérlet” fogalma alá egy közterületen található kijelölt 
parkolóhelyre vonatkozó napi parkolójegy díjának behajtására irányuló kereset. 
ECLI:EU:C:2021 :236 17 
2021 . 03. 25-I ÍTÉLET – C-307/19. SZ. ÜGY 
OBALA I LUČICE 
3) Az 1 2 1 5 / 2 0 1 2  rendelet 7. cikkének 1. pontját akként kell értelmezni egyrészt, hogy az e 
rendelkezés szerinti „szer ződéses igény” fogalma alá tartozik egy olyan, közterületen 
található kijelölt parkolóhelyek egyikén való parkolásra vonatkozó szer ződés alapján 
fizetendő díj behajtására irányuló kereset, amely parkolóhelyek szer vezését és kezelését egy e 
célból megbízott társaság végzi, másrészt hogy e szer ződés az e rendelet 7. cikke 1. pontja 
b) alpontjának második francia bekezdése szerinti szolgáltatási szer ződésnek minősül. 
Aláírások 
ECLI:EU:C:2021 :236 18