22

A Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság, Bulgária), mivel továbbra is kételyei voltak a 2014/42 irányelv rendelkezéseinek értelmezésével kapcsolatban, úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Jogellenesen szerzett vagyon elkobzása esetében a [2014/42 irányelv] értelmében vett büntetőjogi intézkedésről vagy polgári jogi intézkedésről van‑e szó, ha: a) a vagyonelkobzásnak a nemzeti törvény által kinyilvánított célja az általános prevenció, tehát vagyon jogellenes szerzésére és az e vagyonnal való rendelkezésre vonatkozó lehetőség megakadályozása anélkül, hogy bűncselekmény vagy más jogsértés elkövetése, valamint a jogsértés és a szerzett vagyon közötti közvetlen vagy közvetett összefüggés az elkobzás feltételét képezné; b) az elkobzás nem egyetlen vagyontárgyat, hanem (i) a vizsgálat alá vont személy teljes vagyonát, (ii) harmadik (természetes és jogi) személyek olyan vagyoni jogait, amelyeket ellenérték fejében vagy ingyenesen a vizsgálat alá vont személytől szereztek és (iii) a vizsgálat alá vont személy és harmadik személyek szerződéses partnereinek vagyoni jogait fenyegeti; c) az elkobzás egyetlen feltétele azon teljes vagyon jogellenességére vonatkozó megdönthetetlen vélelem bevezetése, amelynek jogszerű eredetét nem állapították meg (a „jogszerű/jogellenes eredet” fogalom előre rögzített meghatározása nélkül); d) a vagyonszerzés eredetének a vizsgálat alá vont személy általi bizonyításának hiánya esetén a szerzett vagyon jogszerűségét valamennyi érintett (a vizsgálat alá vont személy, harmadik személyek és a múltbeli szerződéses partnereik) tekintetében tíz évre visszamenőleg újra meghatározzák, mindamellett a konkrét vagyoni jog megszerzésének időpontjában nem állt fenn ilyen bizonyításra vonatkozó törvényi kötelezettség? 2) Úgy kell‑e értelmezni a [2014/42 irányelv] 8. cikkében foglalt, a tulajdonosok és harmadik személyek garantált jogaira vonatkozó minimumkövetelményeket, hogy azok megengedik az olyan nemzeti jogot és nemzeti ítélkezési gyakorlatot, amely az irányelv 4., 5. és 6. cikkében e tekintetben előírt feltételek fennállása nélkül elkobzást ír elő, ha a megfelelő személy ellen indított büntetőeljárást bűncselekmény hiánya miatt (a bíróság jóváhagyásával) megszüntették, vagy e személyt bűncselekmény hiánya miatt felmentették? 3) Különösen: Úgy kell‑e értelmezni a [2014/42 irányelv] 8. cikkét, hogy az e rendelkezésben foglalt, azon elítélt személy jogaira vonatkozó biztosítékokat, akinek vagyona elkobzás alá esik, a jelen eljáráshoz hasonló olyan eljárásban is alkalmazni kell, amely a büntetőeljárással párhuzamosan, attól függetlenül van folyamatban? 4) Úgy kell‑e értelmezni [a Charta] 48. cikkének (1) bekezdésében rögzített ártatlanság vélelmét, a védelemhez való jognak [a Charta] 48. cikkének (2) bekezdésében rögzített biztosítását és a tényleges érvényesülés elvét, hogy azok megengedik az alapeljárásban szóban forgóhoz hasonló olyan nemzeti szabályozást, amely: a) a meg nem állapított eredetű vagy nem bizonyított eredetű vagyonra nézve a bűncselekményből való származás vélelmét vezeti be ([az elkobzásról szóló 2012. évi törvény] 1. cikke); b) a vagyon jogellenes szerzésének megalapozott gyanújára vonatkozó vélelmet vezet be ([az elkobzásról szóló 2012. évi törvény] 21. cikkének (2) bekezdése); c) a vagyon eredetével és megszerzésének forrásával kapcsolatos bizonyítási terhet nemcsak a vizsgálat alá vont személy, hanem harmadik személyek tekintetében is megfordítja, akiknek, illetve amelyeknek nem a saját vagyonuk eredetét, hanem a jogelődjük vagyonának eredetét kell bizonyítaniuk, még ingyenes szerzés esetén is; d) bevezeti a „vagyoneltérést” mint a jogellenesen szerzett vagyon létének egyetlen és döntő bizonyítékát; e) a bizonyítási terhet valamennyi érintett és nem csak az elítélt személy tekintetében fordítja meg, mégpedig az elítélésük előtt, illetve attól függetlenül is; f) olyan, jogi és gazdasági vizsgálati és elemzési módszer alkalmazását engedi meg, amelynek segítségével megállapítják a megfelelő vagyon jogellenes jellegére vonatkozó vélelmet, valamint a vagyon értékét, és e vélelem kötelező erejű az eljáró bíróságra anélkül, hogy a bíróság e módszer tartalma és alkalmazása tekintetében felülvizsgálati jogkört gyakorolhatna? 5) Úgy kell‑e értelmezni a [2014/42 irányelv] 5. cikkének (1) bekezdését, hogy az megengedi, hogy a nemzeti törvény a vagyon bűncselekmény útján történő szerzésére vonatkozó (az eljárásban megállapított és a bíróság által értékelt körülményekre tekintettel) megalapozott gyanút a vagyonnövekedés eredetének jogellenességére vonatkozó gyanúval (vélelemmel) váltja fel, amely jogellenességet kizárólag azon megállapított körülményre alapozzák, hogy a növekedés meghaladja a nemzeti törvényben megjelölt értéket (például 75000 eurót tíz év alatt)? 6) Úgy kell‑e értelmezni [a Charta] 17. cikkében rögzített, a tulajdonhoz való jogot mint az uniós jog általános elvét, hogy az megengedi az alapeljárásban szóban forgóhoz hasonló olyan nemzeti szabályozást, amely: a) a jogellenesen szerzett vagyon tartalmára és mértékére vonatkozó megdönthetetlen vélelmet vezet be ([az elkobzásról szóló 2012. évi törvény] 63. cikkének (2) bekezdése); b) a szerzéssel és a rendelkezéssel kapcsolatos jogügyletek semmiségére vonatkozó megdönthetetlen vélelmet vezet be ([az elkobzásról szóló 2012. évi törvény] 65. cikke); vagy c) az elkobzás alá eső vagyonra vonatkozó önálló jogokkal rendelkező vagy ilyen jogokat érvényesítő harmadik személyek jogait [az elkobzásról szóló 2012. évi törvény] 76. cikkének (1) bekezdésében előírt, az ügyről való tájékoztatásukra irányuló eljárással korlátozza? 7) Rendelkeznek‑e közvetlen hatállyal a [2014/42 irányelv] 6. cikkének (2) bekezdésében és 8. cikkének (1)–(10) bekezdésében foglalt rendelkezések annyiban, hogy biztosítékokat és védzáradékokat írnak elő az elkobzással érintett személyek vagy jóhiszemű harmadik személyek számára?”