T‑348/08. sz. ügy

Aragonesas Industrias y Energía, SAU

kontra

Európai Bizottság

„Verseny – Kartellek – A nátrium‑klorát piaca – Az EK 81. cikk és az EGT‑megállapodás 53. cikke megsértését megállapító határozat – Megsemmisítés iránti kereset – A piac felosztása – Az árak rögzítése – Bizonyítékok csoportja – A bizonyítékok időpontja – A versenytársak nyilatkozatai – Beismerés – A jogsértés időtartama – Bírságok – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények”

A Törvényszék ítélete (második tanács), 2011. október 25. ……….

Az ítélet összefoglalása

1. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – Bírósági felülvizsgálat – Korlátok

(EK 81. cikk, (1) bekezdés és EK 230. cikk; EGT‑Megállapodás, 53. cikk, (1) bekezdés)

2. Közösségi jog – Elvek – Alapvető jogok – Az ártatlanság vélelme – Versenyfelügyeleti eljárás – Alkalmazhatóság

(EUSZ 6. cikk, (2) bekezdés; EK 81. cikk, (1) bekezdés; az Európai Unió Alapjogi Chartája, 47. cikk; EGT‑Megállapodás, 53. cikk, (1) bekezdés)

3. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – Bizonyítási mód – Bizonyítékok csoportjának igénybevétele

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk, (1) bekezdés)

4. Verseny – Kartellek – Vállalkozások közötti megállapodások – A jogsértés bizonyítéka – Okirati bizonyítékok hiánya – Hatás

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk, (1) bekezdés)

5. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – A jogsértésnek és a jogsértés időtartamának a Bizottságra háruló bizonyítása

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk, (1) bekezdés; 2002/C 45/03 bizottsági közlemény)

6. Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – Bírósági felülvizsgálat – A Bizottság által figyelembe vett bizonyítékok azonosítása

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk, (1) bekezdés; 1/2003 tanácsi rendelet)

7. Verseny – Kartellek – Vállalkozások közötti megállapodások – A jogsértés bizonyítéka – A különböző bizonyítékok bizonyító erejének értékelése – Valamely vállalkozás jogellenes találkozókon való részvételével kapcsolatos beismerő vallomása

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

8. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – A bizottsági iránymutatásokban meghatározott számítási módszer – A bírság alapösszegének meghatározása – Az egészében vett jogsértés jellemzőinek figyelembe vétele

(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés; 2006/C 210/02 bizottsági közlemény, 22. pont)

9. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények – A vállalkozás passzív vagy vezetőt követő szerepe

(EK 81. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés; 2006/C 210/02 bizottsági közlemény)

10. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A Bizottságnak fenntartott mérlegelési mozgástér – A bírság általános mértékének növelése – Megengedhetőség

(EK 81. cikk, (1) bekezdés; 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk)

11. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények – A kartellben kötött megállapodás szerintitől eltérő magatartás – Értékelés

(EK 81. cikk és EK 82. cikk; 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (3) bekezdés)

12. Verseny – Bírságok – Összeg – A Bizottság mérlegelési jogköre – Bírósági felülvizsgálat – Jogellenesség megállapítása – Annak szükségessége, hogy a Törvényszék a korlátlan felülvizsgálati jogköre alapján határozzon a határozat megváltoztatásáról

(EUMSZ 261. cikk)

1. Az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértésére vonatkozó bizonyítékok felvételével kapcsolatban a Bizottság kötelezettsége bizonyítani az általa megállapított jogsértést, és olyan bizonyítékokat előterjeszteni, amelyek jogilag megkövetelt módon igazolják a jogsértést megvalósító körülmények fennállását.

Az EK 230. cikk alapján indított megsemmisítés iránti keresetekben továbbá az uniós bíróság feladata a megtámadott jogi aktus jogszerűségének vizsgálata.

Így a versenyszabályok megsértését megállapító és a címzettekre bírságot kiszabó bizottsági határozat megsemmisítése iránti keresetet vizsgáló bíróság feladata annak értékelése, hogy a bizonyítékok és a Bizottság által határozatában előterjesztett más információk elegendők‑e az állítólagos jogsértés fennállásának megállapításához.

(vö. 90–92. pont)

2. A bíróságban felmerülő kétségeket a versenyszabályok megsértését megállapító bizottsági határozat címzettjének minősülő vállalkozás javára kell értelmezni. A bíróság így nem ítélkezhet úgy, hogy a Bizottság az ilyen jogsértés fennállását jogilag megkövetelt módon állapította meg, ha továbbra is kétsége van ezzel kapcsolatban, különösen bírságot kiszabó bizottsági határozat megsemmisítése iránti kereset esetén.

Az utóbbi esetben ugyanis tekintettel kell lenni az ártatlanság vélelmére, amely különösen az emberi jogokról szóló európai egyezmény 6. cikkének (2) bekezdésén alapul, és amely a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően – egyébként az Egységes Európai Okmány preambuluma, az EU‑Szerződés 6. cikkének (2) bekezdése és az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikke által megerősítve – az uniós jogrend által védett jogok egyike. Tekintettel a kérdéses jogsértés természetére és a hozzá kapcsolódó szankciók súlyosságára és természetére, az ártatlanság vélelme többek között irányadó a vállalkozásokra vonatkozó versenyszabályok megsértésével kapcsolatos eljárásokra, amelyek pénzbüntetés vagy kényszerítő bírság kiszabásához vezethetnek.

(vö. 93–94. pont)

3. Versenyügyekben a Bizottságnak pontos és egybevágó bizonyítékokat kell szolgáltatnia azon szilárd meggyőződésének alátámasztására, hogy a jogsértés megtörtént.

Mindazonáltal nem szükséges a Bizottság által előterjesztett minden egyes bizonyítéknak eleget tennie e feltételeknek a jogsértés összes elemét tekintve. Elegendő, ha az intézmény által hivatkozott bizonyítékok csoportja összességében értékelve megfelelnek e követelménynek.

Továbbá a versenyellenes megállapodások tilalmának közismert jellegére figyelemmel a Bizottságtól nem várható el, hogy olyan okirati bizonyítékot nyújtson, amely kifejezetten bizonyítja az érintett szereplők kapcsolatfelvételét. A Bizottság rendelkezésére álló töredékes és szórványos elemek mindenesetre kiegészíthetők a releváns körülmények rekonstruálására alkalmas következtetésekkel. A versenyellenes gyakorlat vagy megállapodás létezésére tehát bizonyos egybeesésekből és jelekből következtetéseket lehet levonni, amelyek együttes vizsgálata egyéb összefüggő magyarázat hiányában a versenyszabályok megsértésének bizonyítékát nyújthatják.

(vö. 95–97. pont)

4. Ami azon bizonyítási eszközöket illeti, amelyekre az EK 81. cikk és az Európai Gazdasági Térségről (EGT) szóló Megállapodás 53. cikke megsértésének bizonyítása végett hivatkozni lehet, az uniós jogban érvényesülő elv a bizonyítékok szabad értékelésének elve.

Következésképpen az okirati bizonyítékok esetleges hiánya csak a Bizottság által előterjesztett bizonyítékcsoport bizonyító ereje átfogó értékelése során releváns. Önmagában azonban nem jár azzal a következménnyel, hogy az érintett vállalkozás érvényesen vitathatja a Bizottság állításait az adott ügy tényállásától eltérő magyarázatot bemutatva. Ez az eset csak akkor áll fenn, ha a Bizottság által előterjesztett bizonyítékok nem teszik lehetővé a jogsértés fennállásának egyértelmű bizonyítását, anélkül hogy értelmezésre lenne szükség.

Egyébként az uniós jog egyetlen előírása vagy általános elve sem tiltja, hogy a Bizottság valamely vállalkozással szemben más, jogsértés elkövetésével vádolt vállalkozások nyilatkozatára támaszkodjon, akkor sem, ha azokat a Bizottság a bírság alóli mentesség vagy a bírság csökkentése érdekében az engedékenységi közlemény alkalmazása iránti kérelem keretében szerezte be. Ha ez nem így lenne, az EK 81. cikkel és az EGT‑Megállapodás 53. cikkével ellentétes magatartás bizonyításának Bizottságra háruló terhe tarthatatlan lenne, és ellentétes az EK‑Szerződés alapján ráruházott azon feladattal, hogy ezen előírások megfelelő alkalmazását felügyelje.

Azonban a kartellben való részvétellel vádolt vállalkozás nyilatkozata, amelynek pontosságát több más, hasonlóan megvádolt vállalkozás vitatja, nem tekinthető az utóbbiak által elkövetett jogsértés megfelelő bizonyítékának, ha más bizonyíték azt nem támasztja alá, tekintettel arra, hogy a megerősítés elvárt mértéke a szóban fogó nyilatkozatok megbízhatósága miatt alacsonyabb lehet. A vállalkozás nyilatkozatának megerősítésére vonatkozó ilyen feltételt akkor is be kell tartani, ha valamely másik eljárás alá vont vállalkozás vitatja az említett nyilatkozatot.

(vö. 98–101., 206. pont)

5. A versenyjogban különösen jelentős bizonyító erő tulajdonítható azon nyilatkozatoknak, amelyek először is megbízhatóak, másodszor valamely vállalkozás nevében tették azokat, harmadszor olyan személytől származnak, akinek szakmai kötelessége e vállalkozás érdekében eljárni, negyedszer a nyilatkozó érdekeivel ellentétesek, ötödször a vonatkozó körülmények közvetlen tanújától származnak, és hatodszor írásban, megfontoltan és jól átgondolva tették azokat.

Jóllehet általánosan elfogadott, hogy a jogsértő kartell fő résztvevői által önkéntesen szolgáltatott bizonyítékok bizonyos fenntartással kezelendők, hiszen a résztvevők általában hajlamosak kicsinyíteni a jogsértésben való közreműködésük jelentőségét, a többiekét pedig nagyítani, az, hogy valaki mentesség vagy a bírság csökkentése érdekében kéri a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közlemény alkalmazását, nem jelent szükségszerűen indítékot arra, hogy a vizsgálat alatt álló kartell többi tagjának részvételére vonatkozóan elferdített bizonyítékokat terjesszen elő. A Bizottság félrevezetésére irányuló szándék ugyanis megkérdőjelezi a kérelmező együttműködésének őszinteségét és teljességét, következésképpen az engedékenységi közlemény kedvezményéből való részesülés kerül veszélybe. E tekintetben az elferdített bizonyítékok Bizottsággal való közlésének esetleges következményei annál is súlyosabbak, mivel a vállalkozás nyilatkozatát más bizonyítékokkal kell alátámasztani. E körülmény ugyanis növeli annak kockázatát, hogy mind a Bizottság, mind a jogsértésben való részvétellel vádolt többi vállalkozás felismeri a pontatlan nyilatkozatokat.

(vö. 104–106. pont)

6. Az 1/2003 rendelet szerinti, a Bizottság előtt zajló közigazgatási eljárás két külön, egymást követő szakaszra oszlik, amelyek mindegyike saját belső logikának felel meg: vagyis egyrészt egy előzetes vizsgálati szakaszra, másrészt pedig egy kontradiktórius szakaszra. Az előzetes vizsgálati szakasz – amely során a Bizottság az 1/2003 rendelet által előírt vizsgálati jogköreit alkalmazza, és amely a kifogásközlésig terjed – célja annak lehetővé tétele, hogy a Bizottság összegyűjtse a versenyszabályok megsértésének fennállását bizonyító vagy azt cáfoló valamennyi releváns elemet, és állást foglaljon az eljárás irányultságát és későbbi alakulását illetően. A kontradiktórius szakasznak viszont, amely a kifogásközléstől a végleges határozat elfogadásáig tart, lehetővé kell tennie a Bizottság számára, hogy a felrótt jogsértés tekintetében végleges határozatot hozzon.

A versenyszabályok megsértése fennállásának bizonyítása érdekében hivatkozott bizonyítékok és egyéb információk Bizottság általi értékelése során az említett bizonyítékok Törvényszék általi azonosítása érdekében a keresés csak a Bizottság határozata indokolásának arra a részére irányulhat, amelyben ismerteti a közigazgatási eljárás kontradiktórius szakaszát. A Bizottság ugyanis csak azután dönthet első álláspontjának fenntartásáról, és határozhat következésképpen véglegesen a felrótt jogsértésről, miután megkapta az érintett vállalkozásnak a Bizottság által az előzetes vizsgálati szakasz alapján kialakított első, a kifogásközlésben közölt álláspontra vonatkozó észrevételeit.

Ha a vállalkozás kifogásközlésre vonatkozó észrevételeinek összegyűjtése után a Bizottság az értékelés során maga kérdőjelezi meg azon bizonyítékok bizonyító erejét, amelyek a rendelkezésére álltak az előzetes vizsgálati szakasz végén ahhoz, hogy az említett vállalkozás jogsértésben való részvételéről határozzon, a Törvényszéknek figyelembe kell vennie a Bizottság ezen értékelését.

(vö. 109–110., 113. pont)

7. Ami valamely vállalkozásnak a versenyszabályok szerint jogellenes találkozón való részvételével kapcsolatos beismerő vallomását illeti, a ténybeli vagy jogi körülményeknek e vállalkozás által – a Bizottság előtt folyamatban lévő közigazgatási eljárás során – történő kifejezett vagy hallgatólagos elismerése kiegészítő bizonyítéknak minősülhet a kereset megalapozottságának megítélése során.

Következésképpen ahhoz, hogy az ilyen vallomást megbízható bizonyítékként lehessen elfogadni, a kereset megalapozottságának megítélése során meg kell vizsgálni, hogy e vallomás szavai kiegészítenek‑e a Bizottság által hivatkozott egyéb bizonyítékokat.

(vö. 217–218. pont)

8. Bár a versenyjogi szabályok megsértésének súlyát első lépésben a jogsértést jellemző tényezők alapján értékelik, mint a jogsértés jellege, az érintett felek összesített piaci részesedése, a jogsértés földrajzi kiterjedése, valamint az, hogy a jogsértés megvalósult‑e, második lépésben ezen értékelés módosulhat a jogsértésben részt vevő egyes vállalkozásokra jellemző súlyosbító vagy enyhítő körülmények függvényében.

Következésképpen a bírság Bizottság által történő meghatározása módszerének első szakasza az egyes érintett vállalkozásokkal szemben kiszabott bírság alapösszegének megállapítására irányul, az érintett földrajzi piacon mindegyikük érintett árui és szolgáltatásai eladásának értékére egy első, a jogsértés súlyát tükröző szorzótényezőt vagy egy a vállalkozásokat az ilyen jogellenes magatartásokban való újbóli részvételtől elrettentő második szorzótényezőt alkalmazva. Amint az az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján kiszabott bírságok megállapításáról szóló iránymutatásból következik, mindkét szorzót azon tényezők alapján kell meghatározni, amelyek a teljes egészében vett jogsértés jellemzőit tükrözik, mivel az az összes résztvevője valamennyi versenyellenes magatartását magában foglalja.

Ezért e két szorzótényező mértékének meghatározása során nem szükséges figyelembe venni az egyes, egyenként vizsgált résztvevők által elkövetett jogsértéssel összefüggő sajátos jellemzőket. E megállapítást továbbá megerősíti a bírságok megállapításához használt módszer második szakasza, amely pontosan azon súlyosbító vagy enyhítő körülmények figyelembevételére irányul, amelyek egyedileg jellemzik a szóban forgó jogsértés egyes résztvevőinek versenyellenes magatartását.

Következésképpen az iránymutatás 22. pontjában a mind a „jogsértés súlya” szorzótényező (az iránymutatás 21. pontja), mind a „részvételi díj” szorzótényező (az iránymutatás 25. pontja) meghatározása érdekében felsorolt összes tényező célja az Unió mint egész versenyszabályai megsértésének értékelése. Az iránymutatásból különösen nem következik, hogy a Bizottság a bírság megállapításához használt módszer első szakaszában köteles figyelembe venni a versenyszabályok megsértése egyik résztvevőjére jellemző tényezőket, mint például azt, hogy valamely vállalkozás ritkán vett részt versenyellenes találkozókon, vagy nem követte a megkötött megállapodásokat. Az ilyen tényezőket a Bizottság csak az említett módszer második szakaszában veszi figyelembe, mint a jogsértésben részt vevő egyes vállalkozásokra jellemző súlyosbító vagy enyhítő körülményeket.

(vö. 264–267., 273. pont)

9. Az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján kiszabott bírságok megállapításáról szóló iránymutatás 28. és 29. pontja előírja a bírság alapösszegének az egyes érintett vállalkozásokra jellemző súlyosbító vagy enyhítő körülmények esetén történő módosítását. Konkrétabban az iránymutatás 29. pontja azon enyhítő körülmények nem kimerítő felsorolását állapítja meg, amelyek bizonyos feltételek mellett a bírság alapösszegének csökkentéséhez vezethetnek. Igaz, ez a felsorolás már nem hivatkozik a figyelembe vehető enyhítő körülmények között a vállalkozás passzív szerepére. Mivel azonban az iránymutatás 29. pontjában megállapított felsorolás nem kimerítő jellegű, ezt az esetet elméletben nem lehet kizárni azon körülmények közül, amelyek a bírság alapösszegének csökkentéséhez vezethetnek.

A valamely vállalkozás által a jogsértés megvalósításában tanúsított passzív szerep az érintett vállalkozás által „visszafogottabb magatartás” elfogadását feltételezi, azaz a versenyellenes megállapodás vagy megállapodások kidolgozásában játszott aktív részvételtől való tartózkodást.

Valamely vállalkozás kartellben játszott passzív szerepét alátámasztó kiindulópontként lehet figyelembe venni különösen azt, ha a kartell többi tagjához képest jelentősen ritkábban vett részt a megbeszéléseken, akárcsak ha később lépett arra a piacra, ahol a jogsértés történt, függetlenül attól, hogy mennyi ideig vett részt a jogsértésben, vagy ha a jogsértésben részt vevő más vállalkozás képviselője erre vonatkozóan kifejezetten nyilatkozatot tesz.

(vö. 279–281., 284–285. pont)

10. A Bizottság mérlegelési jogkörrel rendelkezik a bírság összegének megállapítására, hogy a vállalkozások magatartását a versenyszabályok tiszteletben tartása irányába befolyásolja. Az a tény, hogy a Bizottság a múltban bizonyos mértékű bírságot szabott ki meghatározott típusú jogsértések esetén, nem akadályozhatja meg abban, hogy az 1/2003 rendeletben előírt korlátok között e mértéket megemelje, ha az a versenypolitika végrehajtása érdekében szükséges. A versenyszabályok hatékony alkalmazása valójában megköveteli, hogy a Bizottság a bírság szintjét mindenkor e politika igényeihez igazítsa.

(vö. 293. pont)

11. Azt a tényt, hogy valamely vállalkozás – amely versenytársaival összehangolja árait – piaci magatartása nem felel meg a versenytársakkal kötött megállapodásnak, nem kell feltétlenül enyhítő körülményként figyelembe venni a kiszabandó bírság meghatározásakor. Ugyanis az olyan vállalkozás, amely a versenytársakkal való megállapodás ellenére többé‑kevésbé független üzletpolitikát folytat a piacon, lehet, hogy egyszerűen csak a saját előnyére próbálja felhasználni a kartellt.

(vö. 297. pont)

12. Az a tény, hogy az uniós versenyszabályok megsértése miatt bírságot kiszabó bizottsági határozat jogszerűségével szemben valamely vállalkozás által felhozott jogalapok vizsgálata jogellenességet tár fel, nem mentesíti a Törvényszéket annak vizsgálata alól, hogy az említett jogellenesség következményei függvényében, korlátlan felülvizsgálati jogkörét gyakorolva, meg kell‑e változtatni a megtámadott határozatot.

(vö. 306. pont)

A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (második tanács)

2011. október 25.( )

Verseny – Kartellek – A nátrium-klorát piaca – Az EK 81. cikk és az EGT-megállapodás 53. cikke megsértését megállapító határozat – Megsemmisítés iránti kereset – A piac felosztása – Az árak rögzítése – Bizonyítékok csoportja – A bizonyítékok időpontja – A versenytársak nyilatkozatai – Beismerés – A jogsértés időtartama – Bírságok – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények”

A T‑348/08. sz. ügyben,

az Aragonesas Industrias y Energía, SAU (székhelye: Barcelona [Spanyolország], képviselik: I. S. Forrester QC, K. Struckmann, P. Lindfelt és J. Garcia‑Nieto Esteva ügyvédek)

felperesnek

az Európai Bizottság (képviselik: A. Biolan, J. Bourke és R. Sauer, meghatalmazotti minőségben)

alperes ellen,

elsődlegesen az [EK 81. cikk] és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/38.695 ‑ „nátrium‑klorát”‑ügy) 2008. június 11‑én hozott C (2008) 2626 végleges bizottsági határozatnak az Aragonesas Industrias y Energíát érintő részében történő megsemmisítésére, másodlagosan pedig a határozatban ez utóbbival szemben kiszabott bírság törlésére vagy lényeges csökkentésére irányuló kérelme tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács),

tagjai: I. Pelikánová elnök, K. Jürimäe (előadó) és S. Soldevila Fragoso bírák,

hivatalvezető: C. Kristensen tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2010. szeptember 10‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

1 A felperes, az Aragonesas Industrias y Energía, SAU a spanyol jog szerint alapított társaság. 1992‑ben történt alapítását követően az Uralita‑csoport vegyi anyagok osztályához tartozott, amely osztály hatáskörébe tartoztak a nátrium-kloráttal kapcsolatos tevékenységek, és amelyet az Uralita SA társaság (a továbbiakban: Uralita) igazgatósága alá helyeztek. 1994‑ig az Uralita a felperes 100%‑os tulajdonosa volt. 1994 decemberében az Uralita holdingtársaságot alapított, Energia e Industrias Aragonesas EIA SA (a továbbiakban: EIA) néven, amelyre átruházott minden vegyi tevékenységet. A felperes ekkor az EIA 100%‑os leányvállalata lett. Kezdetben az Uralitának 98,84%‑os részesedése volt az EIA‑ban, később, 1995. január 1‑jétől 2000. december 31‑ig az Uralitának az EIA tőkéjében való ezen részesedése 49,44% és 50,71% között alakult.

2 A nátrium-klorát erős oxidálószer, amelyet a nátrium‑klorid vizes oldatának elektrolízisével nyernek nyílás nélküli cellában. A nátrium‑klorát előállítható kristályosított formában vagy oldatként. Főként klór‑dioxid előállítására használják, a klór‑dioxidot pedig a farost‑ és papíriparban alkalmazzák a papíripari rostanyag kifehérítésére. Egyéb alkalmazásai közé tartozik – jóval kisebb mértékben – az ivóvíztisztítás, a textilfehérítés, a gyomirtó szerek és az uránfinomítás (az [EK 81. cikk] és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban [COMP/38.695 ‑ „nátrium‑klorát”‑ügy] 2008. június 11‑én hozott C (2008) 2626 végleges bizottsági határozat határozat [a továbbiakban megtámadott határozat] (2) preambulumbekezdése).

3 2003. március 28‑án a svédországi székhelyű EKA Chemicals AB (a továbbiakban: EKA) képviselői a bírságok alóli mentesítés, illetve a bírságok csökkentése iránti kérelmet terjesztettek elő a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közlemény (HL 2002. C 45., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 155. o.; a továbbiakban: engedékenységi közlemény) alapján a nátrium‑klorát iparra vonatkozó kartell fennállásával kapcsolatban. 2003. március 31‑én az EKA kérelmét az általa szolgáltatott okirati bizonyítékokkal és képviselői szóbeli nyilatkozataival (a továbbiakban: az EKA 2003. évi nyilatkozatai) támasztotta alá.

4 2003. szeptember 30‑án az Európai Közösségek Bizottsága az engedékenységi közlemény 15. pontja értelmében az EKA számára a bírságok alóli feltételes mentesség megadásáról szóló határozatot hozott.

5 2004. szeptember 10‑én a Bizottság az [EK 81. cikkben] és [EK 82. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) 18. cikkének (2) bekezdése értelmében információkérést intézett a finnországi székhelyű Finnish Chemicals Oy‑hoz (a továbbiakban: FC), a franciaországi székhelyű, a megtámadott határozatban „Atochem” cégnév alatt jelölt Arkema France SA‑hoz (a továbbiakban: Arkema France) és végül a felpereshez.

6 2004. szeptember 24‑én a Bizottság meghallgatta L.‑t, az Arkema France munkavállalóját (a továbbiakban: L. [Arkema France]), (a továbbiakban: az Arkema France nyilatkozatai).

7 2004. október 18‑án az Arkema France a Bizottság információkérésére adott válaszában az engedékenységi közlemény alapján a bírságok alóli mentesítés, illetve a bírságok csökkentése iránti kérelmet terjesztett elő.

8 2004. október 29‑én az FC a Bizottság helyiségeiben tartott találkozó során az engedékenységi közlemény alapján a bírságok csökkentése iránti kérelmet nyújtott be a Bizottsághoz, és szóban adott felvilágosítást a Bizottságnak a nátrium-klorátra vonatkozó vizsgálatról. 2004. november 2‑i levelében az FC megerősítette a bírságok csökkentése iránti kérelmét, és egyidejűleg okirati bizonyítékokkal szolgált a Bizottság által hivatkozott jogsértésben való részvételével kapcsolatban.

9 2004. november 4‑én a Bizottság és az EKA képviselőivel találkozóra került sor. 2004. november 11‑én az EKA kiegészítő információkat küldött a Bizottságnak a nátrium-klorát piacának legutóbbi alakulására vonatkozóan.

10 2004. december 3‑án és 9‑én a felperes válaszolt a Bizottság 2004. szeptember 10‑i információkérésére.

11 2006. július 6‑án az EKA új szóbeli nyilatkozatot tett a Bizottság számára, amely nyilatkozatot két munkavállalója 2006. július 19‑i és 20‑i kikérdezése követett. 2006. augusztus 29‑én az EKA újabb szóbeli szóbeli nyilatkozatokat tett a Bizottság helyiségeiben tartott találkozó során (a továbbiakban: az EKA 2006. évi nyilatkozatai).

12 2006. november 13. és 2008. április 11. között a Bizottság az 1/2003 rendelet 18. cikkének (2) bekezdése értelmében információkéréseket intézett több társasághoz, és különösen 2006. november 13‑án, 2007. február 8‑án, 2007. március 12‑én és 2008. április 11‑én a felpereshez.

13 2007. július 27‑én a Bizottság kifogásközlést fogadott el, amelynek címzettjei többek között az EKA, az FC, az Arkema France, a felperes és az Uralita volt.

14 Az előírt határidőn belül a felperes közölte a Bizottsággal a kifogásközlésre vonatkozó észrevételeit. A felperesnek hozzáférése volt egyrészt a Bizottság aktájához az utóbbi által küldött, közokiratokat tartalmazó DVD formájában, másrészt pedig az engedékenységi közleményre hivatkozó kérelmezőknek a Bizottság által a vizsgálati eljárás során beszerzett szóbeli nyilatkozatai átiratához.

15 2007. november 20‑án több érintett társaság – köztük az Uralita, a felperes azonban nem – élt azon jogával, hogy a Bizottság szóban meghallgassa őket.

16 2008. június 11‑én a Bizottság elfogadta a megtámadott határozatot, és arról 2008. június 16‑án értesítette a felperest.

17 A megtámadott határozat (69) preambulumbekezdésében a Bizottság lényegében megállapítja, hogy az EKA, az FC, az Arkema France és a felperes találkozókon vettek részt, és kapcsolatban álltak egymással abból a célból, hogy az értékesítési mennyiségeik felosztása, valamint a nátrium-klorát piaci árainak az Európai Gazdasági Térségen (a továbbiakban: EGT) belüli rögzítése révén felosszák a nátrium-klorát piacát. Ez alapján a Bizottság vagy találkozók, vagy telefonhívások formájában felvett 72 versenyellenes kapcsolatból (a továbbiakban: 72 versenyellenes kapcsolat) álló listát állított össze. E lista a megtámadott határozat I. mellékletében található. Ezenkívül a megtámadott határozat II. mellékletében található az említett határozatban hivatkozott személyek listája. E hivatkozott nevek között szerepel S. és W., az EKA munkavállalóinak (a továbbiakban: S. (EKA) és W. (EKA)), A. és S., az FC munkavállalóinak (a továbbiakban: S. (FC)), L. (Arkema France) és A., a felperes munkavállalójának (a továbbiakban: A. (Aragonesas)) neve. Szintén a megtámadott határozat (69) preambulumbekezdésében a Bizottság utal arra, hogy az említett versenyellenes magatartásokra az EKA és az FC esetében 1994. szeptember 21‑től, az Arkema France esetében 1995. május 17‑től, a felperes esetében pedig 1996. december 16‑tól került sor. A versenyellenes magatartások legalább 2000. február 9‑ig tartottak az EKA, az FC, az Arkema France és a felperes esetében.

18 A megtámadott határozat (70) és (71) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy a kartell keretében hozott határozatok betartását elsősorban kétoldalú találkozók és telefonbeszélgetések alkalmával ellenőrizték, amelyek során a felek kicserélték a vevőkkel való tárgyalásokra, különösen az eladott mennyiségekre és az alkalmazott árakra vonatkozó, érzékeny üzleti információkat. A Bizottság hozzátette, hogy a kartell résztvevői a nátrium-klorát piacának stabilizálására vonatkozó stratégiát folytattak, amelynek végső célja a termék értékesített mennyiségének egymás közötti felosztása, az ügyfelekkel szembeni árpolitikájuk összehangolása, és ezáltal maximális nyereségráta elérése volt.

19 Továbbá a megtámadott határozat (73)–(78) preambulumbekezdésében a Bizottság nagyvonalakban bemutatta a kartell működési alapelveit. Így a legnagyobb nátrium-klorát‑gyártók közötti számos kapcsolatot megemlített, amelyek elsődleges célja az érintett földrajzi piacokon az eladási mennyiségek egymás közötti felosztására és az ügyfelekkel kötött szerződésekben elérhető árak rögzítésére irányuló tárgyalás volt. A Bizottság szerint az érzékeny üzleti információk cseréje az összejátszó magatartás fontos aspektusát jelentette, mivel a résztvevők később előre láthatták a versenytársaik piaci magatartását. A kartell működését illetően a Bizottság azt állítja, hogy a nátrium-klorát‑gyártók két‑ vagy többoldalú találkozók és telefonbeszélgetések formájában rendszeres kapcsolatot tartottak, nem követtek azonban előre meghatározott tervet. A Bizottság pontosítja ugyanakkor, hogy a felső vezetés szintjén többoldalú találkozókat tartottak, gyakran az Európai Vegyipari Tanács (a továbbiakban: CEFIC) nátrium-klorát munkacsoportjának üléseihez kapcsolódóan. Végül a Bizottság szerint, ami a tárgyalási naptárat illeti, a versenytársak közötti kapcsolatok általában az év vége felé élénkültek fel (október és december között), amely megfelelt a nátrium-klorát‑gyártók és vevőik között a következő évre vonatkozóan kötött szerződések éves tárgyalási időszakának. A Bizottság azonban arról számol be, hogy a vizsgálat tárgyát képező időszakban ezek a tárgyalások gyakran a következő év eleje után, különösen januárban és februárban folytatódtak.

20 Ami a felperes jogsértő magatartását illeti, a megtámadott határozat (350) és (356) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a jogellenes megállapodásokban való részvételének értékelése érdekében a Bizottság egyrészt a bírságok alóli mentesítés, illetve a bírságok csökkentése iránti kérelmekre, másrészt olyan egyidejű dokumentumokra hivatkozott, amelyek a Bizottság szerint bizonyítják, hogy a felperes a kartell más résztvevőivel is tárgyalt, végül pedig a felperesnek a CEFIC hivatalos üléséhez kapcsolódó, 1998. január 28‑i brüsszeli jogellenes találkozón (a továbbiakban: az 1998. január 28‑i jogellenes találkozó) való részvételére vonatkozó beismerésére.

21 Ami közelebbről a jogsértéssel egyidejű bizonyítékokat illeti, a Bizottság a megtámadott határozat (349) és (350) preambulumbekezdésében az alábbiakra hivatkozik:

„(349) [S. (FC)] feljegyzései háromszor hivatkoznak a felperessel folytatott telefonos megbeszélésre. Először is 1996. december 16‑án [S. (FC)] egy [S.‑sel (EKA)] folytatott beszélgetés során megerősítette, hogy az [FC] tartja magát a Spanyolország és Portugália esetében megállapodott árakhoz, és egyúttal hivatkozott [a felperessel] folytatott tárgyalásokra: »[BIZALMAS]( )« (Kiemelés a Törvényszéktől, lásd a (130) preambulumbekezdést). A »BIZALMAS« megjegyzés azt mutatja, hogy [S. (FC)] előzőleg személyesen beszélt [a felperessel] az árakról, ami részét képezte a kartell résztvevői közötti megállapodások egészének. Továbbá [S. (FC)] feljegyzései említést tesznek egy [S.‑sel (EKA)] folytatott telefonos megbeszélésről: »[BIZALMAS]« (Kiemelés a Törvényszéktől, lásd a (219) preambulumbekezdést). E megjegyzés arról tanúskodik, hogy az Arkema France közvetlenül árakról beszélt [a felperessel], ami – még egyszer – az árak átfogó összehangolásához tartozik. Végül [S. (FC)] feljegyzései az 1999. december 9‑i telefonhívással kapcsolatban pontosítanak: »[BIZALMAS]« (Kiemelés a Törvényszéktől, lásd a (258) preambulumbekezdést). E megjegyzésből kitűnik, hogy [S. (FC)] feljegyezte azt, amit [L. (Arkema France)] telefonon mondott neki, vagy hogy beszámolt utóbbinak az általa [a felperessel] folytatott beszélgetésről. Nem számít, [hogy a felperes] egyikkel vagy másikkal beszélt, hiszen a feljegyzések tartalmából kitűnik, hogy a szóban forgó megbeszélés jogellenes volt.

(350) E hivatkozások egyértelműen tanúsítják [a felperessel] folytatott közvetlen telefonos kapcsolatokat, és nyilvánvalóan utalnak arra, hogy utóbbi közvetlenül hozzájárult az árakra vonatkozó általános megállapodásokhoz. Továbbá [a felperes] megerősítette, hogy részt vett [az 1998. január 28‑i jogellenes találkozón], amely során a versenytársak jogellenes megbeszéléseket folytattak (lásd a (182) és (184) preambulumbekezdést). A Bizottság tehát – a jelen ügyben beszerzett szóbeli nyilatkozatokra és a tényállással egyidejű bizonyítékokra hivatkozva, amelyek egyértelműen versenyellenes magatartásról tanúskodnak a részéről – arra következtet, [hogy a felperes] a jogsértés egészében részt vett. Ilyen körülmények között [a felperes] feladata magyarázó bizonyítékokkal szolgálni arra, hogy mennyiben egyeztethető össze a magatartása a versenymagatartásokkal.”

22 A megtámadott határozat (352) preambulumbekezdésében a Bizottság az alábbiakat állapította meg:

„A többi esetben, amikor [a felperesre] történik hivatkozás […] a [megtámadott] határozatban, a Bizottság elfogadja a társaság azon érvét, amely szerint az információk inkább harmadik személytől származhatnak, mint magától az érdekelttől. A Bizottság aktája nem tartalmaz elegendő bizonyítékot ahhoz, hogy bizonyosan meg lehessen állapítani, hogy a szóban forgó információk közvetlenül a felperestől származtak. Ezt azon jogsértés időtartamának szintjén fogják figyelembe venni, amelyért [a felperesnek] felelnie kell.”

23 A jogsértés időtartamát és különösen a felperes jogsértésben való részvétele kezdetének és végének időpontját illetően a Bizottság a megtámadott határozat (487)–(489) preambulumbekezdésében az alábbiakat fejtette ki és állapította meg:

„(487) Az EKA és az [FC] […]‑tól, [a felperes] pedig legalább 1996. december 16‑tól vett részt versenyellenes megállapodásokban (lásd a (130) preambulumbekezdést). […]

(488) Ami a jogsértés végét illeti, a Bizottság tudomása szerint az utolsó versenyellenes találkozóra – amelyen az EKA, az Atochem és [a felperes] vettek részt – 2000. február 9‑én került sor. E találkozó során az EKA nyíltan eltávolodott a kartelltől, kijelentve, hogy nem hajlandó több tárgyaláson részt venni a versenytársakkal. Az egyik résztvevő ekkor egyértelműen kijelentette azon szándékát, hogy többé nem kíván a kartellben részt venni, és a Bizottság szerint a számításba vehető nátrium-klorát-gyártók utolsó kapcsolatáról van szó (lásd még a (283) preambulumbekezdést). Míg az EKA, az Atochem és [a felperes] közvetlenül vettek részt a 2000. február 9‑i találkozón, semmi nem utal arra a Bizottság aktájában, hogy az [FC] nyíltan eltávolodott volna a kartelltől ezen időpontot megelőzően (egyébként egyik fél sem hivatkozott ilyen távolságtartásra). Következésképpen a Bizottság 2000. február 9‑ét tekinti a kartell vége időpontjának minden érintett vállalkozás, a jelen esetben az EKA, az [FC], az Atochem és [a felperes] esetében.

(489) Ebből következik, hogy a […] [megtámadott] határozatban leírt jogsértés teljes időtartama […] [a felperes] és az Uralita esetében 3 év, 1 hónap.”

24 A megtámadott határozat (444) és (455)–(468) preambulumbekezdésében a Bizottság egyrészt úgy véli, hogy az Uralita meghatározó befolyást gyakorolt a felperes stratégiai irányultságára és teljes kereskedelmi politikájára, másrészt pedig, hogy az EIA Uralita általi beolvasztását követően az EIA‑t mint a felperes egyedüli részvényesét a jogsértésért terhelő felelősség átszállt az Uralitára. Következésképpen a megtámadott határozat (469) és (487)‑(489) preambulumbekezdésében a Bizottság [a felperest] és az Uralitát egyetemleges felelősnek tartja a felperes által 1996. december 16. és 2000. február 9. között, vagyis 3 év, 1 hónapos időtartamban elkövetett jogsértésért (a továbbiakban: szóban forgó jogsértés).

25 Ami a kiszabandó bírságok összegének meghatározását illeti, a megtámadott határozat (498) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján kiszabott bírságok megállapításáról szóló iránymutatásra (HL 2006. C 210., 2. o., a továbbiakban: 2006. évi iránymutatás) támaszkodott. Továbbá a jelen esetben a megtámadott határozat (509) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az eladások értékének meghatározása céljából a Bizottság az EGT‑ben az egyes vállalkozások által a gazdasági év során megvalósított nátrium-klorát‑eladásokat vette figyelembe, ami megfelel a jogsértés utolsó teljes évének, és amely 1999. december 31‑én ért véget.

26 Ami a bírság alapösszegének meghatározását illeti, a megtámadott határozat (509)–(524) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság először is a szóban forgó jogsértés súlyát illetően azt állapította meg egyrészt, hogy az – mivel a piacok felosztására és az árak rögzítésére vonatkozó megállapodásokon alapult – különösen súlyos volt (a megtámadott határozat (512) preambulumbekezdése), másrészt hogy az e jogsértésben részt vevő vállalkozások összesített piaci részesedése 1999‑ben 90% volt az EGT‑n belül (a megtámadott határozat (513) preambulumbekezdése), ezenkívül, hogy e jogsértés az EGT területének jelentős részén fejtette ki hatásait (a megtámadott határozat (514) preambulumbekezdése), és végül hogy a megállapodásokat – még ha nem is mindig nyújtották a várt eredményt – általában véve végrehajtották (a megtámadott határozat (515) preambulumbekezdése). Következésképpen a Bizottság a minden egyes részt vevő vállalkozás eladásai értékének az alapösszeg meghatározása érdekében alkalmazott arányát 19%‑ban állapította meg.

27 Másodszor a Bizottság a szorzótényezőt a jogsértés időtartama alapján a 2006. évi iránymutatás 24. pontjának rendelkezései értelmében 3,5‑ben állapította meg.

28 Harmadszor a megtámadott határozat (523) preambulumbekezdésében a Bizottság a 2006. évi iránymutatás 25. pontja alapján és a szóban forgó vállalkozásoknak a megtámadott határozat tárgyát képező megállapodásokhoz hasonló, árrögzítésre vonatkozó horizontális megállapodásokban való részvételtől való elrettentése érdekében úgy döntött, hogy a bírság alapösszegét megemeli a megtámadott határozat (512)–(515) preambulumbekezdésében vizsgált tényezők alapján 19%‑on megállapított kiegészítő összeggel.

29 A Bizottság a megtámadott határozat 1. cikkének g) és h) pontjában azt állapította meg, hogy a felperes és az Uralita megsértették az EK 81. cikket és az EGT‑Megállapodás 53. cikkét azáltal, hogy 1996. december 16. és 2000. február 9. között számos megállapodásban és összehangolt magatartásban vettek részt azzal a céllal, hogy felosszák az értékesítési mennyiségeket, rögzítsék az árakat, kicseréljék az árakkal és az értékesítési mennyiségekkel kapcsolatos, érzékeny üzleti információkat és ellenőrizzék a versenyellenes megállapodások végrehajtását a nátrium-klorát EGT‑n belüli piacán.

30 A megtámadott határozat 2. cikkének f) pontjában a Bizottság 9 900 000 euró összegű bírságot szabott ki a felperessel és az Uralitával szemben egyetemlegesen.

31 A megtámadott határozat 3. cikkében a Bizottsága a megtámadott határozat 1. cikkében említett vállalkozásokat kötelezi arra egyrészt, hogy – amennyiben ezt még nem tették meg – azonnal szüntessék be a megállapított jogsértést, másrészt pedig tartózkodjanak a megtámadott határozat 1. cikkében leírt bármilyen cselekedet vagy magatartás megismétlésétől, továbbá az olyan cselekedetektől és magatartásoktól, amelyeknek azonos vagy hasonló célja vagy hatása van.

32 A megtámadott határozat 4. cikke felsorolja a megtámadott határozat címzettjeit, amelyek között a felperes is szerepel.

Az eljárás és a felek kérelmei

33 A Törvényszék Hivatalához 2008. augusztus 26‑án benyújtott keresetlevelével a felperes előterjesztette a jelen keresetet.

34 Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (második tanács) a szóbeli szakasz megnyitásáról határozott. A Törvényszék néhány kérdést tett fel a feleknek, és bizonyos dokumentumok benyújtására kérte a Bizottságot. A felek az előírt határidőn belül válaszoltak az említett kérdésekre, és eleget tettek e kéréseknek.

35 2010. szeptember 3‑i levelében a Bizottság észrevételeket terjesztett elő a T‑348/08. sz. ügyben a tárgyalásra készített jelentéssel kapcsolatban.

36 A tárgyaláson a Törvényszék átadta a feleknek a Bizottság aktájának 1159. és 1160. oldalát. A felek megerősítették, hogy azon kívül, hogy az e két oldalon szereplő francia bekezdéseket a Törvényszék kézzel írt számozással látta el, az említett másolat szigorúan megegyezik a Bizottság aktájának említett oldalain szereplő eredetivel.

37 A szóbeli szakasz 2010. szeptember 10‑én zárult le.

38 Keresetében a felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

– elsődlegesen semmisítse meg a megtámadott határozatot, amennyiben az rá vonatkozik;

– másodlagosan módosítsa a megtámadott határozat 1. és 2. cikkét a vele szemben kiszabott bírság összegének törlése vagy lényeges csökkentése érdekében;

– a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

39 A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– utasítsa el a keresetet;

– a felperest kötelezze a költségek viselésére.

A jogkérdésről

A – A megtámadott határozat megsemmisítése iránti kérelemről

40 Keresete alátámasztása érdekében a felperes két jogalapra hivatkozik. Az első jogalap jogi és értékelési hibákon alapul, amennyiben a Bizottság nem bizonyította jogilag megkövetelt módon, hogy a felperes részt vett a szóban forgó jogsértésben. A második jogalap a Bizottság által a felperessel szemben kiszabott bírság összegének kiszámítása során elkövetett jogi és értékelési hibákon alapul.

1. A jogi és értékelési hibákra alapított első jogalapról, amennyiben a Bizottság azt állapította meg, hogy a felperes a jogsértésben 1996. december 16. és 2000. február 9. között vett részt

41 Az első jogalapban a felperes azt állítja, hogy a Bizottság által a megtámadott határozatban hivatkozott bizonyítékok nem bizonyítják jogilag megkövetelt módon, hogy részt vett a szóban forgó jogsértésben. Ezen első jogalap két részre oszlik. A Bizottság nem bizonyította először is, hogy a felperes közvetlenül részt vett a szóban forgó jogsértésben 1996. december 16. és 2000. február 9. között, másodszor pedig, hogy az EGT egész területére kiterjedő egységes és folyamatos jogsértésben vett részt.

a) A felek érvei

42 A felperes szerint a Bizottság által a szóban forgó jogsértés neki való betudása érdekében hivatkozott bizonyítékcsoport a következő három fajta bizonyítékon alapszik. Az első abban a tényben rejlik, hogy a felperes elismerte részvételét az 1998. január 28‑i, az EKA‑val, az FC‑vel és az Arkema France‑szal való jogellenes találkozón. A második S. (FC) kézzel írott feljegyzésein (a továbbiakban: S. (FC) feljegyzései) alapszik. A harmadik tényező az EKA 2003. évi és 2006. évi nyilatkozatain alapszik. Ugyanakkor e három – külön vagy együtt vizsgált – bizonyíték közül egyik sem bizonyítja minden ésszerű kétségen felül, hogy a felperes jogellenes kartellben vett részt.

43 Ami először is az 1998. január 28‑i jogellenes találkozót illeti, a felperes nem vitatja, hogy részt vett azon. Szerinte pusztán informális összejövetelről volt szó, egy hotel folyosóján. Mindazonáltal emlékeztet arra, hogy – amint kitűnik S. (FC) feljegyzéseiből, amelyek a Bizottság aktájának 1159. oldalán szerepelnek – a kartell vezetői távozásra kérték a felperes munkavállalóját, kevéssel a csoport megalakulása után. Ennélfogva a felperes azt állítja, hogy az a tény, hogy részben jelen volt egyetlen találkozón a Bizottság által megállapított, a kartell tagjai közötti 72 versenyellenes találkozásból, nem teszi lehetővé, hogy a megtámadott határozat többi címzettje közötti nagyon összetett és rendszeres gyakoriságú megállapodásokban való részvételt lehessen neki betudni.

44 Másodszor, ami a jogsértéssel egyidejű, S. (FC) feljegyzéseire alapított bizonyítékokat illeti, azok kizárólag a felperesre történő három, közvetett hivatkozásból állnak, melyeket a megtámadott határozat (349) preambulumbekezdése említ. Egyrészt ugyanis kitűnik mind az említett preambulumbekezdésből, mind az említett határozat (352) preambulumbekezdéséből, hogy kizárólag az S. (FC) feljegyzésein alapuló e három hivatkozás jelenti a felperessel szembeni vád tárgyát képező tényállással egyidejű bizonyítékokat. Másrészt az említett határozat (352) preambulumbekezdésének szövegéből kitűnik, hogy maga a Bizottság vélte úgy, hogy nem lehetséges bizonyosan megállapítani, hogy az S. (FC) feljegyzésein alapuló, a felperesre vonatkozó többi információ közvetlenül az utóbbitól származott.

45 A felperes hozzáfűzi, hogy a többi nyilatkozatet, amelyek az engedékenységi közleményre hivatkozó kérelmekben szerepelnek, amelyeket a Bizottság a beadványaiban megpróbál előtérbe helyezni a megtámadott határozat (349) preambulumbekezdésében hivatkozott három hivatkozással szemben, eltérően lehet értelmezni attól, mint amit a Bizottság javasol, és nem engednek arra következtetni, hogy a felperes egységes és folyamatos jogsértésben vett volna részt. Végül a Bizottság egyéb bizonyítékokra is támaszkodik, amelyekre egyrészt nem hivatkozott a megtámadott határozatban, másrészt pedig egyáltalán nem mutatják a felperes bűnösségét, ami megmagyarázza, hogy miért hagyták ki azokat az említett határozatból. Pontosabban a felperes arra hivatkozik, hogy a Bizottság ellenkérelmében azt állítja, hogy a határozat nemcsak a megtámadott határozat (349) preambulumbekezdésében szereplő három hivatkozáson alapszik, hanem az S. (FC) feljegyzéseiből vett, őt érintő egyéb hivatkozásokon is. A felperes vélekedése szerint újra kell gondolni azt, hogy minden egyes rá való hivatkozást közvetlenül ellene irányuló állításnak kellene értelmezni. Márpedig, bár a Bizottság a „[megtámadott] határozat egyértelmű szövegére” hivatkozik a felperessel szemben az S. (FC), feljegyzésein alapuló, ezen egyéb hivatkozásokat illetően, a felperes vele ellentétben úgy gondolja, hogy ezek vagy nem minősülnek őt terhelő bizonyítékoknak, vagy nem bizonyítják a szóban forgó jogsértésben való részvételét.

46 Végül a felperes úgy véli, hogy ellentétben azzal, ami a megtámadott határozat (352) preambulumbekezdéséből kitűnik, amennyiben ott az szerepel, hogy ha az S. (FC), feljegyzésein alapuló egyéb információk inkább harmadik személytől származnak, és nem a felperestől, „azt azon jogsértés időtartamával kapcsolatban fogják figyelembe venni, amelyért [a felperesnek] felelnie kell”, a Bizottság nem módosította a felperes szóban forgó jogsértésben való részvétele időtartamára vonatkozóan végzett számítását ahhoz viszonyítva, ami a kifogásközlésben szerepelt. Ebből arra következtet, hogy a megtámadott határozatban megállapított időtartam nem helyesen tükrözi a szóban forgó jogsértésben való állítólagos részvétele terjedelmét, és hogy azt a Bizottság nem módosította, és azzal kapcsolatban nem tett engedményt, a bizonyítékok árnyaltságának tükrözése érdekében.

47 Ami a felperesre történő, a megtámadott határozat (349) preambulumbekezdésében figyelembe vett első hivatkozást illeti, az az S. (FC) és S. (EKA) között 1996. december 16‑án lezajlott telefonbeszélgetésre vonatkozik, amely során előbbi felelevenítette a felperessel a spanyolországi árakkal kapcsolatban folytatott beszélgetést. A felperes úgy érvel, hogy e hivatkozás nem bizonyítja minden ésszerű kétséget eloszlatva ezzel kapcsolatban, hogy kartellben vett részt. Ugyanis, egyrészt az érintett munkavállaló tagadta, hogy kapcsolatban állt volna S.‑sel (FC) a CEFIC hivatalos közgyűléseinek keretein kívül. Másrészt e hivatkozás csak az EKA‑val a felperessel kapcsolatban folytatott beszélgetés tartalmára vonatkozik. Végül a többi bizonyíték nem sugallja azt, hogy a felperes részt vett az 1997 első harmadára vonatkozó ármegállapodásban a nátrium-klorátra vonatkozó szerződések aláírását megelőző tárgyalási időszakban. Ha a felperes ebben az időszakban részt vett volna kartellben, azt S. (FC) feljegyzései gyakrabban és nem csak közvetve említették volna meg.

48 A felperesre történő második hivatkozás S. (FC) és S. (EKA) között 1998. december 4‑én lezajlott telefonbeszélgetéssel kapcsolatos, amely során utóbbi az Arkema France‑szal a portugáliai árakkal kapcsolatban folytatott megbeszélését elevenítette fel. Ez utóbbi beszélgetésből kitűnik, hogy az Arkema France azt javasolta S.‑nek (EKA), hogy forduljon a felperes egyik munkavállalójához. A felperes úgy véli, hogy ez a részlet nem utal arra, hogy részt vett a kartellben, hanem ellenkezőleg azt sugallja, hogy azt kérték a felperestől, hogy ne csökkentse az árait. Végeredményben a felperes megjegyzi, hogy az Arkema France (L. [Arkema France] 2004. szeptember 24‑i meghallgatásán megfogalmazott) engedékenységi közleményre hivatkozó kérelme nem tartalmazza a felperes nevének említését az 1998 közepe és 2000 májusa között lezajlott megbeszélések keretében. Másfelől e részlet az Arkema France, az FC közvetlen versenytársának egyik nyilatkozatára vonatkozik. Ezért a felperes úgy gondolja, hogy amikor az Arkema France beszélt S.‑sel (EKA), az előbbinek – mint az FC agresszív versenytársának – érdekében állhatott, hogy elhitesse vele, hogy az ár nem csökken, és hogy az FC‑nek tartania kellett az előző évi szintet. Végül a felperes kijelenti, hogy 1998 során csökkentette a nátrium-klorátra vonatkozó eladási árait Portugáliában. Következésképpen a második hivatkozás nemcsak, hogy nem bizonyítja, hogy a felperes részt vett tárgyalásokon az érintett időszakban, hanem emellett mentő bizonyítékot is képez, mivel azt sugallja, hogy a felperes nem hangolta össze a magatartását a kartell tagjaival.

49 A felperesre történő harmadik hivatkozás az S. (FC) és L. (Arkema France) között 1999. december 9‑én lezajlott telefonbeszélgetéssel kapcsolatos, amely során e két tárgyalófél közül az egyik utalt arra, hogy beszélt a felperessel. Márpedig a felperes azt állítja, hogy az a tény, hogy valaki beszélt vele, önmagában nem jelenti azt, hogy jogellenes magatartást tanúsított. Ugyanis, mivel olyan vállalkozásként érzékelték, amely nem kíván együttműködni, lehetséges, hogy a kartell többi tagjának szüksége volt arra, hogy beszéljen vele annak megpróbálása érdekében, hogy „beállítsák a sorba”. Másfelől a felperes ismét megjegyzi, hogy e harmadik hivatkozásnak ellentmondanak az L. (Arkema France) meghallgatása során beszerzett nyilatkozatok, amelyek már nem hivatkoznak úgy a felperesre, mint aki részt vett a kartellben 1998 közepe és 2000 májusa között.

50 Harmadszor, ami az EKA 2003. és 2006. évi nyilatkozatait illeti, a felperes emlékeztet arra, hogy a Bizottság szerint azok megmagyarázzák a „felperes részvételét a spanyol, francia és portugál vevők tekintetében”. Pedig az FC és az Arkema France egyáltalán nem fogalmazott meg ilyen vádat.

51 Először is, ami az EKA 2003. évi nyilatkozatait illeti, azokból nem következik, hogy a kartell fő résztvevői az EKA, az FC és az Arkema France voltak. A felperes csekély mértékben vett részt a megállapodásokban. Továbbá a Bizottság a megtámadott határozat (358) preambulumbekezdésében és az ahhoz kapcsolódó 391. sz. lábjegyzetben konkrétan az EKA 2003. évi nyilatkozatait említi. Ez alapján a felperes e nyilatkozatok három olyan részletét mutatja be, és megjegyzést fűz hozzájuk, amelyek Spanyolországra, Franciaországra és Portugáliára vonatkoznak. E három részlet az EKA nyilatkozata referenciarészleteinek minősülnek, amelyek megmagyarázzák utóbbi állítását, amely szerint a felperes részt vett a kartellben a spanyol, francia és portugál vevők tekintetében való piaci helyzete és piaci érdekei szerint.

52 Ami az első, Spanyolországra vonatkozó részletet illeti, abból kitűnik, hogy az EKA különösen azt nyilatkozta, hogy „[BIZALMAS]”. E tekintetben a felperes arra hivatkozik, hogy ha várható, hogy piaci részesedéseket veszít Spanyolországban, természetes lenne, hogy megpróbál ügyfeleket szerezni a szomszédos piacokon, például Franciaországban vagy Portugáliában. Ebben az esetben a versenyszabályoknak alávetett piacon megszokott magatartásról lenne szó. A Bizottság által elfogadotthoz képest tehát létezik egy másik értelmezés, amely a piacon megszokott magatartásnak megfelelő értelmezés.

53 Ami a második, Franciaországot érintő részletet illeti, abból kitűnik, hogy az EKA konkrétan kijelentette, hogy „[BIZALMAS]”. A felperes azt állítja, hogy a Bizottság e nyilatkozatra támaszkodik, hogy azt sugallja, hogy Franciaországban kétoldalú megállapodások léteztek a mennyiségeket illetően az Arkema France és az EKA‑n kívüli egyéb gyártók között. Ennélfogva a felperes úgy érvel, hogy az EKA e nyilatkozata kizárólag híresztelésen alapszik, hiszen azt állítja, hogy a felperes olyan megállapodásokban vett részt, amelyekben az EKA nem. Az e nyilatkozatban foglalt információk tehát csak harmadik személytől, például az Arkema France‑tól származhattak. Márpedig a felperes megjegyzi, hogy az engedékenységi közleményre hivatkozó kérelmében az Arkema France nem tesz említést a felperessel való külön megállapodásról. Azon harmadik személy nyilatkozata, aki olyan megállapodás létezését állítja, amelyet más gyártók „látszólag” kötöttek, nem alkalmas az ilyen megállapodás létezésére vonatkozó meggyőződés alátámasztására. Következésképpen az EKA nyilatkozatának e részlete nem kellően egyértelmű ahhoz, hogy gyanúba keverje a felperest a szóban forgó jogsértés elkövetésével kapcsolatban.

54 Ami a harmadik, Portugáliára vonatkozó részletet illeti, abból kitűnik, hogy az EKA konkrétan kijelentette, hogy „[BIZALMAS]”. A felperes azt állítja, nem érti, hogy e nyilatkozat mennyiben minősülne ellene szóló bizonyítéknak, ha csak az EKA‑t, az Arkema France‑ot és az FC‑t keveri gyanúba a mennyiségekre vonatkozó megállapodást illetően.

55 Másodszor, ami az EKA 2006. évi nyilatkozatait illeti, azokat a bizottsági kérés nyomán tették. Márpedig a felperes azt állítja – és a Bizottság védekezési érvei ellenére fenn is tartja –, hogy e 2006. évi nyilatkozatok az EKA korábbi nyilatkozataiban, különösen a 2003. évi nyilatkozatokban szereplő bizonyos hibákat javítanak, sőt ellentmondanak bizonyos állításoknak. Így az EKA a 2006. évi nyilatkozataiban kijelentette, hogy a felperes csak egy, nem pedig több mint öt találkozón vett részt. Ezenkívül az EKA már nem állítja azt, hogy a felperes és az Arkema France külön megállapodás keretében felosztották a franciaországi piaci részesedéseiket. Végül a felperes megjegyzi, hogy a spanyol piacot illetően az EKA új nyilatkozata megerősíti véleményét, amely szerint a Bizottság által megállapított magatartások teljesen megszokottak. Ugyanígy az EKA 2006. évi nyilatkozatai már nem tartalmazzák a felperes külön említését a spanyol, portugál és francia piacot illetően. A felperes azt állítja, hogy bár az EKA azt nyilatkozta, hogy a felperes részt vett a megállapodásokban, ezzel kapcsolatban nem tett semmilyen külön utalást. Megjegyzi ugyanis, hogy míg az EKA nyilatkozatai tévesen gyanúsítják a felperest azzal, hogy öt találkozón vett részt, a Bizottság helyesen tette, hogy azokról nem tett említést a megtámadott határozatban. Nevének egyetlen említése mentő bizonyítékot jelent a felperesre nézve, hiszen arra utal, hogy az EKA és az FC úgy döntöttek, hogy nem emelik az áraikat abban az esetben, ha a felperes, az Arkema France és [BIZALMAS] nem követi őket.

56 A felperes ebből arra következtet, hogy az EKA 2003. és 2006. évi nyilatkozatai közötti következetlenségek kétségeket támaszthatnak a pontosságukat és a bizonyító erejüket illetően. Ennélfogva nem alapozhatják meg a Törvényszék szilárd meggyőződését azzal kapcsolatban, hogy a felperes jogsértést követett el. Továbbá e nyilatkozatok egyáltalán nem tesznek említést a felperessel folytatott találkozókról vagy telefonbeszélgetésekről. Következésképpen nem elegendőek az EK 81. cikk megsértéséért való felelősség felperesnek történő betudhatóságához.

57 Másfelől, negyedszer a felperes azt állítja, hogy a Bizottság tévesen állapította meg a kartellben való állítólagos részvételének végső időpontjaként 2000. február 9‑et. A megtámadott határozatban bemutatott bizonyítékok ugyanis kizárólag azt bizonyítják, hogy a felperes jelen volt a CEFIC 2000. február 9‑i hivatalos ülésén, amit a felperes nem vitat. A Bizottság viszont nem bizonyította azt, hogy a felperes részt vett a CEFIC 2000. február 9‑i üléséhez kapcsolódón tartott jogellenes találkozón (a továbbiakban: 2000. február 9‑i jogellenes találkozó). Következésképpen először is a felperes úgy véli, hogy S.‑nek (EKA) a 2000. február 9‑i jogellenes találkozón azzal kapcsolatban tett nyilatkozata, hogy az EKA megtagadta, hogy a versenytársakkal bármilyen újabb tárgyaláson vegyen részt, nem elég annak bizonyításához, hogy maga részt vett az említett találkozón. Másodszor a felperes úgy érvel egyrészt, hogy sem az Arkema France, sem az FC nem tettek említést ilyen nyilatkozatról, másrészt pedig hogy a munkavállalója megerősítette, hogy nem hallott ilyen nyilatkozatról. Harmadszor a 2000. január 20., 21. és 24‑i megbeszélések, amelyekre a Bizottság a megtámadott határozat (283) preambulumbekezdésében utal, nem tekinthetők a felperessel szembeni terhelő bizonyítékoknak vagy a 2000. február 9‑i jogellenes találkozón való részvételének bizonyítására alkalmasnak. Negyedszer a felperes megjegyzi, hogy a megtámadott határozat I. mellékletéből kitűnik, hogy nem állapították meg róla, hogy részt vett volna a 2000. február 9‑i jogellenes találkozón, és hogy e megállapítás hiánya nem lehet egyszerű elírás.

58 Az első jogalap első részének végkövetkeztetéseként a felperes úgy érvel, hogy a vele szemben a megtámadott határozatban felhozott bizonyítékok nem kellően pontosak és egybevágóak ahhoz, hogy szilárd meggyőződéssel szolgáljanak arra, hogy részt vett a szóban forgó jogsértésben.

59 Ilyen körülmények között először is, figyelemmel arra az elvre, amely szerint kétség esetén a vádlott javára kell dönteni, mivel a jelen esetben kétséges, hogy a felperes részt vett‑e a szóban forgó jogsértésben, a Bizottságnak le kellett volna tennie arról, hogy az említett jogsértésben való részvétellel vádolja.

60 Másodszor a felperes megjegyzi, hogy mára megerősítést nyert a Bizottságnak az EK 81. cikk rendelkezései megsértése fennállásának megállapítására vonatkozó hatásköre. Az 1/2003 rendelet ezért új, megerősített hatásköröket biztosít számára. Továbbá az új engedékenységi programok lehetővé teszik számára, hogy mostantól jelentős okirati bizonyítékokat szerezhessen be. Ezenkívül a műszaki fejlődés az informatika területén azt is lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy részletekbe menő elektronikus kutatásokat folytasson. Végül a felperes megjegyzi, hogy a jelen esetben a Bizottság nem tartotta fontosnak a vizsgálata kiterjesztését, és hogy így vizsgálatot tartson a felperes vagy a megtámadott határozat címzettjei között szereplő egyéb társaságok helyiségeiben.

61 Az említett megerősített hatáskörökre tekintettel a Bizottság köteles tartania magát a magas minőségi szintű bizonyításhoz. A jelen esetben ilyen minőségi szint elérésének hiányában a Bizottságnak a felperes javára kellett volna értékelnie a fennálló kétség miatt, ahogyan azt megtette a többi kisebb gyártó esetében, amelyek helyzete a felpereséhez hasonló volt. Következésképpen a Bizottságnak nem lett volna szabad megvádolnia a szóban forgó jogsértésben való részvétellel, sem pedig vele szemben bírságot kiszabni. Mindenesetre a felperes megállapítja, hogy míg a három legnagyobb gyártó által a [BIZALMAS] kapcsolatban kicserélt információk szintje hasonló volt a felperessel kapcsolatban váltott információk szintjéhez, a Bizottság úgy döntött, hogy kizárólag vele szemben szab ki bírságot. A felperes ebből arra következtet, hogy a Bizottság megsértette az egyenlő bánásmód elvét.

62 A Bizottság vitatja a felperes által előadott érvek megalapozottságát.

63 A Bizottság fenntartja, hogy a megtámadott határozatban szereplő bizonyítékok tanúsítják, hogy a felperes részt vett a szóban forgó jogsértésben. Emlékeztet arra, hogy az említett bizonyítékok három típusúak: egyrészt a kartell tagjainak a felperest vádló nyilatkozatai, másrészt S. (FC) a tényállással egyidejű, terjedelmes feljegyzései, és végül a felperesnek az 1998. január 28‑i jogellenes találkozón való részvételével kapcsolatos beismerése, amelyet az e találkozóhoz kapcsolódó egyéb bizonyítékok támasztanak alá.

64 Először is, ami a kartell tagjainak nyilatkozatait illeti, a Bizottság megjegyzi, hogy azokat nem sokkal a kartell megszűnését követően tették, és hogy azok jellemzője, hogy egymással, valamint S. (FC) egyidejű feljegyzéseivel nagymértékben egyeznek. A Bizottság ehhez hozzáfűzi, hogy a felperes állításával ellentétben az engedékenységi közlemény szerinti mentességet kérő társaságok nem feltétlenül vannak arra ösztönözve, hogy elferdített bizonyítékokat nyújtsanak be a szóban forgó kartell többi résztvevőjével kapcsolatban.

65 Másodszor, ami S. (FC) egyidejű feljegyzéseit illeti, a Bizottság vitatja a felperes azon állítását, amely szerint a megtámadott határozat (349) preambulumbekezdésére tekintettel S. (FC) feljegyzéseinek csak három részletére hivatkozott a felperes gyanúsításához, ezért minden más hivatkozást figyelmen kívül lehetne hagyni. A Bizottság ugyanis megjegyzi, hogy azon három részleten kívül, amelyekre a felperes koncentrál, számtalan alkalommal támaszkodik az S. (FC) feljegyzéseiben a felperesre történő egyéb hivatkozásokra, és így például a megtámadott határozat (150), (220), (229), (256), (305), (319) és (347) preambulumbekezdését említi. A Bizottság megjegyzi, hogy a válaszban a felperes megelégedett ezen érdemi bizonyítékokat illetően azzal, hogy kifogását S. (FC) feljegyzéseinek a (150) preambulumbekezdésben említett részletére korlátozza, és azt töredékesen és összefüggéséből kiragadva idézi. Ami a másik hat preambulumbekezdést illeti, a felperes elismeri azok rá nézve közvetlenül terhelő jellegét, de kijelenti, hogy a megtámadott határozat nem említi őt az 1997‑es évvel kapcsolatos ténymegállapításokban. Ez utóbbi kijelentés téves, és a Bizottság jogszerűen állapította meg az ellenkérelmében, hogy a felperes és a kartell tagjai között rendszeres telefonos kapcsolattartás volt 1997‑ben.

66 A megtámadott határozat (349) preambulumbekezdése cáfolja a felperes azon érveit, amelyek a kartellben való részvételének hiányával kapcsolatosak, és nem keverendő össze azokkal a preambulumbekezdésekkel, mint a (305) és (319) preambulumbekezdés, amelyekben a Bizottság teljesen kifejti a felperes elleni érveit. Továbbá a Bizottság külön kiemelte a (349) preambulumbekezdésben említett e három hivatkozást, hiszen egyrészt különösen meggyőző bizonyítékokról van szó, tehát lényegesek annak bizonyításához, hogy a felperes részt vett a szóban forgó jogsértésben, vagyis egy egységes és folyamatos, valamint európai kiterjedésű jogsértésben, másrészt a felperes nem vitatta e nyilatkozatokat, végül pedig ezek a tényállással egyidejű bizonyítékok különösen erősen terhelőek a felperesre nézve, bár nem az egyetlen bizonyíték, amelyet a Bizottság összegyűjtött.

67 Harmadszor, ami a megtámadott határozat (352) preambulumbekezdését illeti, a Bizottság állítása szerint abban kifejezetten különbséget tett S. (FC) feljegyzéseinek különböző részletei között azok bizonyító ereje szerint, különösen a felperes szóban forgó jogsértésben való részvétele időtartamának meghatározása érdekében. Márpedig az említett (352) preambulumbekezdésben megállapította, hogy ha a (349) preambulumbekezdésben említetteken kívüli, a felperesre történő egyéb hivatkozásokra szorítkozott volna, nehezen tudta volna meggyőzően bizonyítani az összejátszó magatartást. Emiatt döntött tehát úgy, hogy azokra nem hivatkozik a felperes kartellben való részvétele időtartamának kiterjesztése érdekében. Ugyanakkor, bár a felperesre történő e többi hivatkozás önmagában nem bizonyul meggyőzőnek, azok legalábbis részét képezik azon egybeesések és ténykörülmények összességének, amelyekre a Bizottság jogosan alapozta a felperes kartellben történő részvételével kapcsolatos elemzését.

68 Még mindig a megtámadott határozat (352) preambulumbekezdését illetően, a Bizottság viszonválaszában azt állítja, hogy a felperes figyelmen kívül hagyja a megtámadott határozat (305) és (319) preambulumbekezdését, amelyek kifejezetten utalnak S. (FC) feljegyzéseinek többi részletére, mint őt terhelő bizonyítékokra. A felperes nem veszi tekintetbe a megtámadott határozat (357) és (358) preambulumbekezdését sem, amelyek azt bizonyítják, hogy a Bizottság a felperessel szembeni kifogásait S. (FC) egészként vizsgált feljegyzéseire alapozta, és nem szorítkozott az említett határozat (349) preambulumbekezdésében említett három hivatkozásra. A Bizottság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az a tény, hogy az információt közvetetten szolgáltatták, vagy másodlagos jelentőségű, nincs semmilyen hatással arra, hogy bizonyítékként lehessen használni. Az S. (FC) feljegyzései által jelentett, a jogsértéssel egyidejű bizonyítékok koherensek a felperesre vonatkozó aktában szereplő egyéb bizonyítékokkal, és azokat a felek – a felperest is beleértve – messzemenően elismerik.

69 Végül a megtámadott határozat (352) preambulumbekezdése nem tartalmaz semmilyen ígéretet a felperes szóban forgó jogsértésben való részvétele időtartamának a kifogásközlésben megállapított időtartamhoz képest történő módosítására vonatkozóan. Másfelől a felperes állításaival ellentétben a megtámadott határozatban használt bizonyítékok ugyanazok, mint amelyek a kifogásközlésben szerepelnek.

70 Negyedszer a Bizottság mindenekelőtt arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozat az EKA, az Arkema France és az FC által szolgáltatott általános bizonyítékokon alapszik, amelyek határozattan bizonyítják a felperes kartellben való részvételét és e kartell jellemzőit.

71 Ezt követően a Bizottság felsorol néhány sajátos bizonyítékot, amelyek a felperes és a kartell többi tagja közötti kapcsolatokról tanúskodnak.

72 Először is S.‑nek (FC) az S.‑sel (EKA) 1996. december 16‑án folytatott telefonbeszélgetésével kapcsolatos feljegyzéseiből kitűnik, hogy S.‑nek (FC) volt egy korábbi beszélgetése a felperessel. A Bizottság megjegyzi, hogy a felperes e bizonyítékot nem vitatta a kifogásközlésre adott válaszában. A Bizottság ezenkívül vitatja a felperes által e bizonyítékkal szemben most felhozott érveket.

73 Másodszor az 1997‑es naptári évvel kapcsolatos bizonyítékokat illetően a Bizottság úgy véli, hogy S. (FC) egyidejű feljegyzéseinek 1997. január 10‑i és 14‑i részletei azt illusztrálják, hogy a felperest bosszantották FC arra irányuló próbálkozásai, hogy jelentősebb piaci részesedést szerezzen Spanyolországban és Portugáliában. Hasonlóképpen kitűnik S. (FC) 1997. október 14‑i, az EKA és az FC között ugyanazon a napon Turkuban (Finnország) tartott kétoldalú találkozóval (a továbbiakban: 1997. október 14‑i turkui találkozó) kapcsolatos bejegyzéséből, hogy az FC és az EKA nehezen értették meg, különösen a felperessel, hogy 1,5%‑os áremelésre van szükség az infláció kompenzálása érdekében. Szintén az 1997. október 14‑i turkui találkozóval kapcsolatban az EKA nyilatkozatából kitűnik, hogy az FC eladásainak spanyolországi emelésével szemben fennállt a spanyol gyártók megtorlásának veszélye, valamint hogy az EKA és az FC megállapodtak abban, hogy nem emelik az áraikat abban az esetben, ha különösen a felperes nem követi őket.

74 Harmadszor az 1998. január 28‑i jogellenes találkozót illetően a Bizottság emlékeztet arra, hogy a felperes elismerte, hogy jelen volt ezen a találkozón. S. (FC) feljegyzései arról tanúskodnak, hogy a felek a különböző országok nátrium-klorát piacairól, valamint piaci részesedésekről és árakról tárgyaltak. A Bizottság először az írásbeli beadványaiban azt állította, hogy az akta egyetlen eleme sem sugallta azt, hogy a felperes e találkozón való részvétele új vagy rendkívüli bizonyítéknak minősül. Később azonban a Bizottság a tárgyalásra készített jelentésre vonatkozó észrevételeiben kifejezetten elismerte, hogy a felperes e részvétele új bizonyítéknak minősül. Mindazonáltal a Bizottság úgy véli, hogy a felperes nem bizonyította, hogy más szempontból vett részt e találkozón, mint a kartell többi tagja, és hogy a kartelltől nyilvánosan elhatárolódott. A felperes a találkozó informális jellegével kapcsolatos állításának ellentmond egyrészt az a tény, hogy a találkozót több héttel előre eltervezték, másrészt pedig ellentmondanak S. (FC) részletes feljegyzései. A felperes téves értelmezésével ellentétben a megtámadott határozat (183) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a felek kimerítően (de nem kizárólagosan) tárgyaltak Belgiumról, Spanyolországról, Franciaországról és Portugáliáról. S. (FC) feljegyzéseiből nem tűnik ki, hogy a kartell vezetői távozásra kérték volna a felperest. Ellenkezőleg, S. (FC) feljegyzései arra utalnak, hogy a spanyol, francia és portugál piacok vizsgálatát a találkozó nagy részében megszakították más piacokkal kapcsolatos megbeszélések, így valószínű, hogy a felperes a találkozó során végig jelen volt. Végül a Bizottság kijelenti, hogy a megtámadott határozat I. melléklete szükségképpen azokra a találkozókra szorítkozik, amelyeknek ismeri a valós időpontját, így léteztek egyéb, bizonyítékokkal alátámasztott találkozók is, amelyeken a felperes részt vett, de azoknak nincs megemlítve a pontos időpontja.

75 Negyedszer 1998 októberében és novemberében L. (Arkema France) és S. (FC) több alkalommal tárgyaltak telefonon a felperes portugáliai piaci részesedéséről.

76 Ötödször, ami az S. (FC) és S. (EKA) közötti 1998. december 4‑i telefonos érintkezést illeti, a Bizottság úgy véli, hogy a felperes nem magyarázza meg, hogyan kerülhetett sor ilyen érintkezésekre a megszokott üzleti keretek között, és hogy végül is a felperes elismerte, hogy arra kérték, hogy ne csökkentse az árait, ami versenyellenes kérésnek minősül, és amelynek a felperes engedett. A felperes állításával ellentétben L. (Arkema France) nyilatkozatából nem tűnik ki, hogy a felperes elhagyta a kartellt az első, 1994 októberétől 1998 közepéig tartó időszak végén, vagy az 1998 közepétől 2000 májusáig tartó állítólagos második időszakban, annál is inkább, mivel ezt az értelmezést számtalan bizonyíték cáfolja.

77 Hatodszor a Bizottság megjegyzi, hogy a felperes a Portugáliában 1999‑ben és 2000‑ben történt árcsökkentések említésére szorítkozott, elmulasztva annak pontosítását, hogy az árai 1993‑tól 1997‑ig emelkedtek, 1998‑ban pedig változatlanok maradtak. Hozzáteszi, hogy az árak csökkenése 1999‑ben azon árháborúval magyarázható, amely egy vevővel kapcsolatos konfliktust követően tört ki Portugáliában. A kartell 1999‑es meggyengülése ellenére aktív maradt, amint S.‑nek (FC) az L.-lel (Arkema France) 1999. június 16‑án, december 6., 9. és 22‑én folytatott telefonbeszélgetéseivel kapcsolatos feljegyzéseiből kitűnik, a felperes továbbra is részt vett a kartellben. E három feljegyzés a felperessel való közvetlen kapcsolat fennállására vonatkozik, és utóbbi állításával ellentétben semmi nem utal arra, hogy a felperes nem működött volna közre, ezért a többi tag megkísérelte volna őt beállítani a sorba.

78 Hetedszer a Bizottság hozzáfűzi, hogy S.‑nek (FC) az L.‑lel (Arkema France) 1999. december 22‑én folytatott telefonbeszélgetésével kapcsolatos feljegyzéseiből kitűnik, hogy a felperes még 1999 decemberének végén is részt vett a versenytársakkal való jogellenes találkozókon. Ugyanígy a megtámadott határozatban összefoglalt ezen feljegyzések a 2000 januárjában folytatott telefonbeszélgetésekkel kapcsolatban azt bizonyítják, hogy a kartell tagjai továbbra is összehangolták a magatartásukat.

79 Végül nyolcadszor a Bizottság pontosítja, hogy azon tény, hogy a felperest nem említik a megtámadott határozat I. mellékletében a 2000. február 9‑i jogellenes találkozó résztvevői között, elírásból ered, hiszen a megtámadott határozat (283) és (488) preambulumbekezdésében azt állapította meg, hogy a felperes jelen volt e találkozón. Nincs jelentősége annak, hogy a felperes nem hallotta a CEFIC hivatalos üléséhez kapcsolódóan az EKA arra vonatkozó nyilatkozatát, hogy nem hajlandó semmilyen újabb, a versenytársakkal való tárgyaláson részt venni, hiszen a kartell ebben az időpontban befejeződött. Végül azon tény, hogy kijelenti, hogy nem hallotta ezt a nyilatkozatot, a 2000. február 9‑i jogellenes találkozón való részvétele komoly bizonyítékának minősül.

80 Harmadsorban a Bizottság vitatja a felperesnek az EKA szóbeli nyilatkozatait illetően kifejtett érvei megalapozottságát.

81 Először is a megtámadott határozat (319) preambulumbekezdésében a Bizottság általában véve hivatkozott az EKA 2003. évi nyilatkozataira, és nem a felperes által a keresetlevélben érdekei szerint hivatkozott három részletre.

82 Ami a felperes által hivatkozott, a spanyol piacra vonatkozó részletet illeti, az akként bemutatott magatartás, amelyet a felperes valószínűleg a francia piacon tanúsít a spanyolországi piaci részesedései elvesztése esetén, nem felel meg a megszokott piaci magatartásnak, inkább fenyegetést jelent összejátszó megállapodások keretében, ami nyilvánvalóan egy általános megállapodást feltételez a piaci részesedésekre vonatkozóan. Ezenkívül a Bizottság emlékeztet arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint egyrészt azon tény, hogy valamely vállalkozás nem tartja be pontosan azt, amiben a kartell keretében megállapodtak, nem mentesítheti a felelőssége alól a megállapodásoktól való nyilvános távolmaradása hiányában, másrészt pedig azon tény, hogy szándékosan megtéveszthette a kartell többi tagját, még nem tisztázza a jogsértés elkövetése alól.

83 Ami a felperes által hivatkozott, a francia piacra vonatkozó második részletet illeti, a felperes tévesen állítja azt, hogy az EKA nyilatkozata az EKA–tól származó híresztelésen alapszik. A hivatkozott, egészében vizsgált részlet ugyanis azt mutatja, hogy az EKA‑nak tudomása volt külön kétoldalú megállapodás létezéséről a francia piacon.

84 Ami a felperes által hivatkozott, a portugál piacra vonatkozó harmadik részletet illeti, arról a megtámadott határozatban nem esik szó, és sem nem vádolja, sem nem tisztázza a felperest a felelősség alól.

85 Másodszor a felperes állításával ellentétben az EKA 2006. évi nyilatkozatai nem helyesbítik a 2003. évi nyilatkozatokat. A 2006. évi nyilatkozatok célja az volt, hogy részletesen megerősítsenek néhány korábbi nyilatkozatot. Az összes nyilatkozat összhangban volt a 2003. évi nyilatkozatokkal, amelyek további információkkal szolgáltak. A Bizottság megállapítja, hogy az EKA 2006. évi nyilatkozataiból kitűnik, hogy utóbbi újból a kartell résztvevői között említi a felperest, részletesen leírta, a felek hogyan rögzítették az árakra vonatkozó célkitűzéseket és osztották fel a piacot, azt sugallta, hogy a felperes a kartellben jóval korábban részt vett, mint amit a megtámadott határozatban a részvétele kezdő időpontjaként a Bizottság megállapít, és megerősítette, hogy a felperes az FC magatartására válaszul megtorló intézkedéseket hozott a francia piacon. Az EKA 2006. évi nyilatkozatai tehát nem tartalmaznak a felperes javára szóló mentő bizonyítékot.

86 Negyedsorban a Bizottság vitatja, hogy a felperes szankcionálásával megsértette az egyenlő bánásmód elvét. A felperes ugyanis nincs más, kisebb nátrium-klorát-gyártókhoz hasonló helyzetben. Konkrétan egyrészt elismerte részvételét a kartell egyik találkozóján, másrészt pedig a többi kis gyártóval ellentétben a kartell többi tagja őt a kartell tagjaként azonosította, és végül S.‑nek (FC) a jogsértéssel egyidejű feljegyzései ellene szólnak, ami a többi kis vállalkozás esetében nem áll fenn. Mindenesetre az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy azon körülmény, hogy valamely gazdasági szereplő a felpereséhez hasonló helyzetben található, de esetében a Bizottság nem állapította meg jogsértést, nem teszi lehetővé a felperesnek a vele szemben megállapított jogsértésben való részvétele megállapításának kizárását, mivel azt helyesen állapították meg.

87 A Bizottság úgy véli, hogy a bizonyítékok hivatkozott csoportja így lehetővé teszi annak bizonyítását, hogy a felperes részt vett a szóban forgó jogsértésben, tehát el kell utasítani az első jogalap első részét.

b) A Törvényszék álláspontja

88 A felek írásbeli beadványaiból kitűnik, hogy vitatják egyrészt azon bizonyítékok azonosítását, amelyeket a felperes szóban forgó jogsértésben való részvételének bizonyítása érdekében a Bizottság a megtámadott határozatban figyelembe vett, másrészt pedig az említett bizonyítékok bizonyító erejét az említett részvétel megállapítása szempontjából.

89 Először is meg kell említeni a bizonyításra vonatkozó néhány általános megfontolást, másodszor meg kell határozni a megtámadott határozatban a felperesnek a szóban forgó jogsértésben való részvételét illetően figyelembe vett bizonyítékokat, harmadszor értékelni kell azok bizonyító erejét, negyedszer pedig ez utóbbi értékelés alapján határozni kell a felperesnek a szóban forgó jogsértésben való részvétele bizonyítása érdekében a Bizottság által hivatkozott bizonyítékok csoportjának pontos és egybevágó jellegéről.

A bizonyításra vonatkozó általános megfontolások

90 Az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértésére vonatkozó bizonyítékok felvételével kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság kötelezettsége bizonyítani az általa megállapított jogsértést, és olyan bizonyítékokat előterjeszteni, amelyek a jogilag megkövetelt módon igazolják a jogsértést megvalósító körülmények fennállását (a Bíróság C‑185/95. P. sz., Baustahlgewebe kontra Bizottság ügyben 1998. december 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., I–8417. o.] 58. pontja és C‑49/92. P. sz., Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑4125. o.] 86. pontja).

91 Az EK 230. cikk alapján indított megsemmisítés iránti keresetekben továbbá az uniós bíróság feladata a megtámadott jogi aktus jogszerűségének vizsgálata (a Törvényszék T‑67/00., T‑68/00., T‑71/00. és T‑78/00. sz., JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑2501. o.] 174. pontja).

92 Így a versenyszabályok megsértését megállapító és a címzettekre bírságot kiszabó bizottsági határozat megsemmisítése iránti keresetet vizsgáló bíróság feladata annak értékelése, hogy a bizonyítékok és a Bizottság által határozatában előterjesztett más információk elegendők‑e az állítólagos jogsértés fennállásának megállapításához (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑305/94–T‑307/94., T‑313/94–T‑316/94., T‑318/94., T‑325/94., T‑328/94., T‑329/94. és T‑335/94. sz., Limburgse Vinyl Maatschaapij és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben, az ún. „PVC II”‑ügyben 1999. április 20‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., II‑931. o.] 891. pontját).

93 Egyebekben pedig, ha a bíróságnak kétségei vannak, azt a jogsértést megállapító határozat címzettjei között szereplő vállalkozások javára kell értelmezni (lásd ebben az értelemben a Bíróság 27/76. sz., United Brands és United Brands Continentaal kontra Bizottság ügyben 1978. február 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1978., 207. o.] 265. pontját). A bíróság így nem ítélkezhet úgy, hogy a Bizottság a kérdéses jogsértés fennállását a jogilag megkövetelt módon állapította meg, ha kétsége van ezzel kapcsolatban, különösen bírságot kiszabó bizottsági határozat megsemmisítése iránti kereset esetén (a Törvényszék fenti 91. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletének 177. pontja).

94 Az utóbbi esetben ugyanis tekintettel kell lenni az ártatlanság vélelmére, amely különösen az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában 1950. november 4‑én aláírt egyezmény 6. cikkének (2) bekezdésén alapul, és amely a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően az Egységes Európai Okmány preambulumával, az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkének (2) bekezdésével és a 2000. december 7‑én Nizzában kihirdetett, az Európai Unió alapjogi chartája (HL C 364., 1. o.) 47. cikkével megerősítve az uniós jogrendszer által védett alapvető szabadságok egyike. Tekintettel a kérdéses jogsértés természetére és a hozzá kapcsolódó szankciók súlyosságára és természetére, az ártatlanság vélelme többek között irányadó a vállalkozásokra vonatkozó versenyszabályok megsértésével kapcsolatos eljárásokra, amelyek pénzbüntetés vagy kényszerítő bírság kiszabásához vezethetnek (lásd ebben az értelemben az EJEB 1984. február 21‑i Öztürk-ítéletet, A. sorozat, 73. szám és az 1987. augusztus 25‑i Lutz-ítéletet, A. sorozat, 123‑A. szám; a Bíróság C‑199/92. P. sz., Hüls kontra Bizottság ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑4287. o.] 149. és 150. pontját és a C‑235/92. P. sz., Montecatini kontra Bizottság ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑4539. o.] 175. és 176. pontját).

95 Következésképpen a Bizottságnak pontos és egybevágó bizonyítékokat kell szolgáltatnia azon szilárd meggyőződésének alátámasztására, hogy az állítólagos jogsértés megtörtént (lásd ebben az értelemben a Bíróság 29/83. és 30/83. sz., Compagnie royale asturienne des mines és Rheinzink kontra Bizottság egyesített ügyekben 1984. március 28‑án hozott ítéletének [EBHT 1984., 1679. o.] 20. pontját, és a C‑89/85., C‑104/85., C‑114/85., C‑116/85., C‑117/85. és C‑125/85–C‑129/85. sz., Ahlström Osakeyhtiö és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1993. március 31‑én hozott ítéletének [EBHT 1993., I‑1307. o.] 127. pontját; a Törvényszék T‑68/89., T‑77/89. és T‑78/89. sz., SIV. és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1992. március 10‑én hozott ítéletének [EBHT 1992., II‑1403. o.], 193–195., 198–202., 205–210., 220–232., 249–250. és 322–328. pontját, valamint a T‑62/98. sz., Volkswagen kontra Bizottság ügyben 2000. július 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑2707. o.], 43. és 72. pontját).

96 Mindazonáltal fontos hangsúlyozni, hogy nem szükséges a Bizottság által előterjesztett minden egyes bizonyítéknak eleget tennie e feltételeknek a jogsértés összes elemét tekintve. Elegendő, ha az intézmény által felhozott bizonyítékok a maguk összességében értékelve megfelelnek e követelménynek (lásd ebben értelemben a fenti 92. pontban hivatkozott „PVC II”‑ítélet 768–778. pontját, és különösen 777. pontját, amelyet a Bíróság az érintett pontokban megerősített az ellene előterjesztett fellebbezés keretében, a C‑238/99. P., C‑244/99. P., C‑245/99. P., C‑247/99. P., C‑250/99. P–C‑252/99. P. és C‑254/99. P. sz., Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2002. október 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑8375. o.] 513–523. pontjában).

97 Továbbá a versenyellenes megállapodások tilalmának közismert jellegére figyelemmel a Bizottságtól nem várható el, hogy olyan okirati bizonyítékot nyújtson, amely kifejezetten bizonyítja az érintett szereplők kapcsolatfelvételét. A Bizottság rendelkezésére álló töredékes és szórványos elemek mindenesetre kiegészíthetők a releváns körülmények rekonstruálására alkalmas következtetésekkel. A versenyellenes gyakorlat vagy megállapodás létezésére tehát bizonyos egybeesésekből és jelekből következtetéseket lehet levonni, amelyek együttes vizsgálata egyéb összefüggő magyarázat hiányában a versenyszabályok megsértésének bizonyítékát nyújthatják (a Bíróság C‑204/00. P. sz, C‑205/00. P. sz, C‑211/00. P. sz, C‑213/00. P. sz, C‑217/00. P. sz. és C‑219/00. P. sz., Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. január 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑123. o.] 55–57. pontja, és a Törvényszék T‑44/02 OP, T‑54/02. OP., T‑56/02. OP., T‑60/02. OP. és T‑61/02. OP. sz., Dresdner Bank és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2006. szeptember 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑3567. o.] 64. és 65. pontja).

98 Azon bizonyítási eszközöket illetően, amelyekre az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke megsértésének bizonyításához hivatkozni lehet, az uniós jogban érvényesülő elv a bizonyítékok szabad értékelésének elve (lásd analógia útján a Törvényszék T‑50/00. sz., Dalmine kontra Bizottság ügyben 2004. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑2395. o.] 72. pontját).

99 Következésképpen az okirati bizonyítékok esetleges hiánya csak a Bizottság által előterjesztett bizonyítékcsoport bizonyító ereje átfogó értékelése során releváns. Önmagában azonban nem jár azzal a következménnyel, hogy az érintett vállalkozás érvényesen vitathatja a Bizottság állításait az adott ügy tényállásától eltérő magyarázatot bemutatva. Ez az eset csak akkor áll fenn, ha a Bizottság által előterjesztett bizonyítékok nem teszik lehetővé a jogsértés fennállásának egyértelmű bizonyítását, anélkül hogy értelmezésre lenne szükség (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑36/05. sz., Coats Holdings és Coats kontra Bizottság ügyben 2007. szeptember 12‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 74. pontját).

100 Egyébként az uniós jog egyetlen előírása vagy általános elve sem tiltja, hogy a Bizottság valamely vállalkozással szemben más, jogsértés elkövetésével vádolt vállalkozások nyilatkozatára támaszkodjon. Ha ez nem így lenne, az EK 81. cikkel és az EGT‑Megállapodás 53. cikkével ellentétes magatartás bizonyításának Bizottságra háruló terhe tarthatatlan lenne, és ellentétes az EK‑Szerződés alapján rá ruházott feladattal, hogy ezen előírások megfelelő alkalmazását felügyelje (lásd analógia útján a fenti 91. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 192. pontját).

101 Azonban egyetlen, kartellben való részvétellel vádolt vállalkozás nyilatkozata, amelynek pontosságát több más, hasonlóan megvádolt vállalkozás vitatja, nem tekinthető az utóbbiak által elkövetett jogsértés megfelelő bizonyítékának, ha más bizonyíték azt nem támasztja alá, a tekintettel arra, hogy a megerősítés elvárt mértéke a szóban fogó nyilatkozatok megbízhatósága miatt alacsonyabb lehet (a fenti 91. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 219. és 220. pontja).

102 Ami a különböző bizonyítékok bizonyító erejét illeti, az egyetlen olyan fontos tényező, amelyet meg kell vizsgálni, a bizonyítékok hitelessége (a fenti 98. pontban hivatkozott Dalmine kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 72. pontja).

103 Az általános bizonyítási szabályok szerint valamely okirat hitelessége, következésképpen bizonyító ereje annak eredetétől, kidolgozási körülményeitől, címzettjétől, valamint tartalma értelmétől és megbízhatóságától függ (a Törvényszék T‑25/95., T‑26/95., T‑30/95–T‑32/95., T‑34/95–T‑39/95., T‑42/95–T‑46/95., T‑48/95., T‑50/95–T‑65/95., T‑68/95–T‑71/95., T‑87/95., T‑88/95., T‑103/95. és T‑104/95. sz., Cimenteries CBR és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2000. márciuis 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑491. o.] 1053. és 1838. pontja).

104 Ami a nyilatkozatokat illeti, különösen jelentős bizonyító erő tulajdonítható azon nyilatkozatok esetében, amelyek először is megbízhatóak, másodszor valamely vállalkozás nevében tették azokat, harmadszor olyan személytől származnak, akinek szakmai kötelessége e vállalkozás érdekében eljárni, negyedszer a nyilatkozó érdekeivel ellentétesek, ötödször a vonatkozó körülmények közvetlen tanújától származnak, és hatodszor írásban, megfontoltan és jól átgondolva tették azokat (lásd ebben az értelemben a fenti 91. pontban hivatkozott JFE Engineering és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 205–210. pontját).

105 Továbbá bár általánosan elfogadott, hogy a jogsértő kartell fő résztvevői által önkéntesen szolgáltatott bizonyítékok bizonyos fenntartással kezelendők, hiszen a résztvevők általában hajlamosak kicsinyíteni a jogsértésben való közreműködésük jelentőségét, a többiekét pedig nagyítani, az, hogy valaki mentesség vagy a bírság csökkentése érdekében kéri az engedékenységi közlemény alkalmazását, nem jelent szükségszerűen indítékot arra, hogy a vizsgálat alatt álló kartell többi tagjának részvételére vonatkozóan elferdített bizonyítékokat terjesszen elő. A Bizottság félrevezetésére irányuló szándék ugyanis megkérdőjelezi a kérelmező együttműködésének őszinteségét és teljességét, következésképpen az engedékenységi közlemény kedvezményéből való részesülés kerül veszélybe (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑120/04. sz., Peróxidos Orgánicos kontra Bizottság ügyben 2006. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑4441. o.] 70. pontját).

106 E tekintetben azt is meg kell jegyezni, hogy az elferdített bizonyítékok Bizottsággal való közlésének esetleges következményei annál is súlyosabbak, mivel a vállalkozás nyilatkozatát más bizonyítékokkal kell alátámasztani, amint az kitűnik a fenti 101. pontból. E körülmény ugyanis növeli annak kockázatát, hogy mind a Bizottság, mind a jogsértésben részt vett többi vádlott vállalkozás felismerik a pontatlan nyilatkozatokat.

107 A fent hivatkozott ítélkezési gyakorlat analógia útján az EGT‑Megállapodás 53. cikkének (1) bekezdésére is alkalmazandó.

A megtámadott határozatban a felperes szóban forgó jogsértésben való részvételét illetően figyelembe vett bizonyítékok

– Előzetes észrevételek

108 A fenti 92. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat fényében meg kell állapítani, hogy mivel a Törvényszék feladata annak értékelése, hogy a bizonyítékok és a Bizottság által a megtámadott határozatban hivatkozott más információk elegendők‑e a felperesnek betudható jogsértés fennállásának megállapításához, ugyanígy az ő feladata a megtámadott határozat indokolása részletes vizsgálatának eredményeként beazonosítani a Bizottság által annak bizonyítása érdekében figyelembe vett bizonyítékokat, hogy a felperes részt vett a szóban forgó jogsértésben.

109 Ennélfogva emlékeztetni kell arra, hogy az 1/2003 rendelet szerinti, a Bizottság előtt zajló közigazgatási eljárás két külön, egymást követő szakaszra oszlik, amelyek mindegyike saját belső logikának felel meg: vagyis egyrészt egy előzetes vizsgálati szakaszra, másrészt pedig egy kontradiktórius szakaszra. Az előzetes vizsgálati szakasz – amely során a Bizottság az 1/2003 rendelet által előírt vizsgálati jogköreit alkalmazza, és amely a kifogásközlésig terjed – célja annak lehetővé tétele, hogy a Bizottság összegyűjtse a versenyszabályok megsértésének fennállását bizonyító vagy azt cáfoló valamennyi releváns elemet, és állást foglaljon az eljárás irányultságát és későbbi alakulását illetően. A kontradiktórius szakasznak viszont, amely a kifogásközléstől a végleges határozat elfogadásáig tart, lehetővé kell tennie a Bizottság számára, hogy a felrótt jogsértés tekintetében végleges határozatot hozzon (lásd analógia útján a Bíróság fenti 96. pontban hivatkozott Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletének 183. pontját, és a C‑105/04. P. sz., Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 21‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., I‑8725. o.] 38. pontját).

110 A fenti 109. pontban felidézett ítélkezési gyakorlatból következik, hogy az említett bizonyítékok Törvényszék általi beazonosítása érdekében a keresés csak a megtámadott határozat indokolásának arra a részére irányulhat, amelyben a Bizottság ismerteti a közigazgatási eljárás kontradiktórius szakaszát. A Bizottság ugyanis csak azután dönthet első álláspontjának fenntartásáról, és határozhat következésképpen véglegesen a felrótt jogsértésről, miután megkapta a Bizottság által az előzetes vizsgálati szakasz alapján kialakított első, a kifogásközlésben közölt álláspontra vonatkozó felperesi észrevételeket.

111 Ebből a szempontból a jelen esetben meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat „A Bizottság értékelése és következtetése” című 5.4.1.1 pontja (a megtámadott határozat (347) és (360) preambulumbekezdése) az „5. [EK] 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének alkalmazása” című cím alatt szerepel, amelynek a jogsértés jellegére vonatkozó 5.3.2 alpontját követi „[A] feleknek a Bizottság által a kifogásközlésben ismertett tényekre és értékelésre vonatkozóan válaszul előterjesztett érvei” című 5.4 rész. Az 5.4 rész tartalmaz egy 5.4.1 alrészt, amely összegezve ismerteti „[a felperes] által felhozott érvek[et]”. Ez utóbbi alrész első és egyetlen pontja „A Bizottság értékelése és következtetése” című 5.4.1.1 pont. E pont után nincs 5.4.1.2 pont, hanem közvetlenül „Az Uralita által felhozott érvek” címet viselő 5.4.2 alrész következik.

112 Következésképpen a Bizottságnak az 5.4.1.1 pontban szereplő értékelése kizárólag a felperesnek a kifogásközlésre válaszul felhozott érveire vonatkozik. Meg kell állapítani továbbá, hogy a közigazgatási eljárás kontradiktórius szakaszának eredményeként az 5.4.1.1 pontban levont következtetések a Bizottság végkövetkeztetéseinek minősülnek a felperes szóban forgó jogsértésben való részvételével kapcsolatban.

113 Az előző megfontolásokból, valamint a fenti 109. pontban felidézett ítélkezési gyakorlatból következik, hogy az 5.4.1.1 pontban szereplő bármilyen közvetlen vagy akár közvetett utalás a határozat azon preambulumbekezdéseire, amelyek megelőzik az említett pontban szereplő preambulumbekezdéseket, vagyis a (347)–(360) preambulumbekezdést, lehetővé teheti a Bizottság számára, hogy a megtámadott határozatban az indokolás ezen szakaszában, vagyis a kontradiktórius szakaszban használjon újra az említett határozatban korábban hivatkozott bizonyítékokat. Az 5.4.1.1 pontban szereplő preambulumbekezdésektől eltérő preambulumbekezdésekben hivatkozott bizonyítékokra való közvetlen vagy akár közvetett utalás hiányában azonban úgy kell vélekedni, hogy a Bizottság a valószínűleg a felperesnek betudható tényekre vonatkozóan folytatott kontradiktórius eljárás eredményeként végül úgy határozott, hogy azokra nem hivatkozik a felperes szóban forgó jogsértésben való részvételének bizonyítása során. Végül, ha a vállalkozás kifogásközlésre vonatkozó észrevételeinek összegyűjtése után a Bizottság az értékelés során maga kérdőjelezi meg azon bizonyítékok bizonyító erejét, amelyek a rendelkezésére álltak az előzetes vizsgálati szakasz végén ahhoz, hogy az említett vállalkozás jogsértésben való részvételéről határozzon, a Törvényszéknek figyelembe kell vennie a Bizottság ezen értékelését.

114 Ezen előzetes észrevételek fényében kell meghatározni azon bizonyítékokat, amelyekkel kapcsolatban a Bizottság a kontradiktórius eljárás eredményeként úgy döntött, hogy azokra támaszkodni fog annak bizonyítása végett, hogy a felperes részt vett a szóban forgó jogsértésben, és amelyek következésképpen szerepelnek a Bizottság által hivatkozott bizonyítékok csoportjában.

115 E tekintetben meg kell állapítani, hogy a felek egyetértenek azon tényt illetően, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság által a felperes szóban forgó jogsértésben való részvételének bizonyítása végett hivatkozott bizonyítékok csoportja három fajta bizonyítékból áll, amelyek a következők:

– a felperes beismerése az 1998. január 28‑i jogellenes találkozóval kapcsolatban;

– S. (FC) feljegyzései, és

– a kartell többi tagjának nyilatkozatai.

116 A felek viszont nem értenek egyet többek között a megtámadott határozat (352) preambulumbekezdése kifejezéseire tekintettel az említett bizonyítékok bizonyító erejét illetően annak értékelése céljából, hogy a felperes részt vett‑e a szóban forgó jogsértésben.

– A Bizottság által a megtámadott határozatban eredetileg, a közigazgatási eljárás előzetes szakaszában figyelembe vett bizonyítékok

117 A megtámadott határozatnak a kartell történetére vonatkozó 4.3 részében – mivel az a felperes szóban forgó jogsértésben való állítólagos részvétele időszakára, vagyis az 1996. december 16. és 2000. február 9. közötti időszakra vonatkozik – szereplő indokolásának részletes vizsgálatából kitűnik, hogy a felperes, vagy egyik alkalmazottjának neve közvetlenül vagy közvetve a Bizottság által ismertetett huszonegy eseménnyel (a továbbiakban: 21 esemény) kapcsolatban merült fel.

118 A fenti 110. pontban megfogalmazott észrevételek fényében meg kell vizsgálni, hogy e 21 esemény közül a Bizottság az 5.4.1.1 pontban melyekkel kapcsolatban döntött úgy, hogy azokra támaszkodni fog a közigazgatási eljárás kontradiktórius szakaszában abból a célból, hogy a bizonyítékok csoportja segítségével bizonyítsa a felperes szóban forgó jogsértésban való részvételét.

119 Ennélfogva az 5.4.1.1 pontban kifejezetten figyelembe vett bizonyítékok meghatározása után annak megállapítása érdekében, hogy a Bizottság hallgatólagosan támaszkodott‑e egyéb bizonyítékokra a felperes szóban forgó jogsértésben való részvételére vonatkozó megállapításai alátámasztása érdekében, a megtámadott határozat (352) preambulumbekezdését kell értelmezni.

– A Bizottság által a megtámadott határozatban a közigazgatási eljárás kontradiktórius szakaszának eredményeként kifejezetten elfogadott bizonyítékok

120 A megtámadott határozat 5.4.1.1 pontjának indokolásából – amelyben a Bizottság ismerteti álláspontját és a közigazgatási eljárás kontradiktórius szakaszának eredményeként levont következtetéseit, vagyis az említett határozat (347)–(360) preambulumbekezdését – kitűnik, hogy a Bizottság felperes szóban forgó jogsértésban való részvételének bizonyítékaként közvetlen vagy közvetett módon 5 eseményre hivatkozott a közigazgatási eljárás előzetes szakaszában eredetileg hivatkozott 21 esemény közül, amelyek a következők:

– különösen a megtámadott határozat (349) preambulumbekezdésében S. (FC) feljegyzéseit idézve az S. (FC) és S. (EKA) közötti, 1996. december 16‑i telefonbeszélgetés, amelyet először a megtámadott határozat (130) preambulumbekezdése említett;

– a megtámadott határozat (350) és (356) preambulumbekezdésében a begyűjtött szóbeli nyilatkozatokra utalva, az 1997. október 14‑i turkui találkozó, amelyet először a megtámadott határozat (162)–(164) preambulumbekezdése említett;

– a megtámadott határozat (350) és (356) preambulumbekezdésében egyrészt a felperes vallomására, másrészt pedig a megtámadott határozat (182) és (184) preambulumbekezdésére visszautalva S. (FC) feljegyzéseire hivatkozva az 1998. január 28‑i jogellenes találkozó, amelyet először a megtámadott határozat (182)–(186) preambulumbekezdése említett;

– különösen a (349) preambulumbekezdésben S. (FC) feljegyzéseit idézve az 1998. december 4‑i telefonbeszélgetés, amelyet először a megtámadott határozat (219) preambulumbekezdése említett;

– és végül a (347) és (349) preambulumbekezdésben S. (FC) feljegyzéseit idézve az 1999. december 9‑i telefonbeszélgetés, amelyet először a megtámadott határozat (258) preambulumbekezdése említett.

121 Meg kell határozni, hogy a Bizottság a megtámadott határozat 5.4.1.1 pontjában hallgatólagosan hivatkozott‑e egyéb olyan eseményekre, amelyek bizonyíthatják a felperes részvételét a szóban forgó jogsértésben, és ebből a célból értelmezni kell a megtámadott határozat (352) preambulumbekezdését.

– A megtámadott határozat (352) preambulumbekezdésének értelmezése

122 Amint kitűnik a felek írásbeli beadványaiból, a megtámadott határozat (352) preambulumbekezdésének értelmezése meghatározó a Bizottság által a megtámadott határozat 5.4.1.1 pontjában kifejezetten hivatkozott azon bizonyítékokon kívüli bizonyítékok azonosítása céljából, amelyeket a Bizottság a felperes szóban forgó jogsértésben való részvételének bizonyításához figyelembe vett.

123 A felperes szerint ugyanis a megtámadott határozat (352) preambulumbekezdésében a Bizottság elutasított az S. (FC) feljegyzéseire az említett határozat (349) preambulumbekezdésében figyelembe vett három hivatkozáson kívüli bármilyen utalást. A Bizottság vitatja ezt az értelmezést.

124 A tárgyalás során a Törvényszék által a megtámadott határozat (352) preambulumbekezdése kifejezéseinek tulajdonítandó értelmezéssel kapcsolatban feltett kérdésekre válaszolva, a Bizottság különösen a következőket jelentette ki.

125 Először is az említett preambulumbekezdésben különbséget tett egyfelől S.‑nek (FC) a megtámadott határozat (349) preambulumbekezdésében kifejezetten említett feljegyzéseire történő három hivatkozás, másfelől pedig a felperessel szemben figyelembe vett többi bizonyí