ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

2016. július 21‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az EUIPO ötödik fellebbezési tanácsa hatályon kívül helyezte a törlési osztály határozatát a 9. osztályba tartozó árukra vonatkozó részében, mivel ezen áruk nem képezték részét a beavatkozó fél által előterjesztett, részleges megszűnés megállapítása iránti kérelemnek. A fellebbezési tanács, a 207/2009 rendelet 51. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján, a fellebbezést ezt meghaladó részében elutasította. E tekintetben először is a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 23–27. pontjában kiemelte, hogy a megszűnés okainak fennállását a megszűnés megállapítása iránti kérelem benyújtásának időpontjában kell értékelni. Másodszor, a megtámadott határozat 28–33. pontjában a fellebbezési tanács úgy vélekedett, hogy a vitatott védjegy – állítólagos – szokásos megnevezéssé válását a szóban forgó áruk és szolgáltatások tekintetében a cseh végső felhasználók észlelésére figyelemmel kell vizsgálni. Ennélfogva kizárta a vizsgálatból a felperes által az előbbiek cáfolása érdekében szolgáltatott, védjegye oltalmának fenntartása érdekében a Cseh Köztársaságon kívüli más tagállamokban folytatott tevékenységeire vonatkozó bizonyítékokat. Harmadszor, a megtámadott határozat 34–47. pontjában úgy vélekedett, hogy az eljárás során szolgáltatott bizonyítékok azt támasztották alá, hogy a „spinning” szó a Cseh Köztársaságban egy meghatározott típusú „testedzési” forma, illetve az e testedzési formához használt „edzőberendezések” szokásos megnevezésévé vált. Negyedszer, a megtámadott határozat 48–56. pontjában úgy ítélte meg, hogy az a tény, hogy a vitatott védjegy szokásos megnevezéssé vált, annak tudható be, hogy a felperes nem folytatott kellő mértékű tevékenységet védjegye oltalmának fenntartása érdekében a Cseh Köztársaságban. Ötödször, a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 57–61. pontjában úgy vélekedett, hogy az Úřad průmyslového vlastnictví (ipari tulajdonjogi hivatal, Cseh Köztársaság) és a cseh bíróságok több határozata is megerősíti, hogy a felperes nem járt el kellő gondossággal és nem tett jelentős erőfeszítéseket védjegye oltalmának a Cseh Köztársaságban való fenntartása érdekében.
17

2014. november 28‑án a CEPOL igazgatója a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság minőségében elutasította a fellebbezők panaszait. Ennek érdekében a CEPOL igazgatója többek között hangsúlyozta először is, hogy a CEPOL székhelyének áthelyezésére irányuló határozatot az uniós jogalkotó fogadta el, amely széles körű mérlegelési jogkörrel rendelkezik e területen, másodszor, hogy nem adtak a fellebbezőknek pontos biztosítékot arra, hogy az alkalmazás teljes időszakában jogosultak az Egyesült Királyságban alkalmazandó korrekciós együttható alkalmazására, harmadszor, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság szolgálati érdekből dönthet úgy, hogy alkalmazottjait más alkalmazási helyre osztja be, negyedszer, hogy nem állt a CEPOL szolgálati érdekében a bramshilli személyi állomány fenntartása, amikor a CEPOL tevékenységei és álláshelyei ezentúl Budapesten voltak, ötödször, az FN és FQ panaszait elutasító határozatokban, hogy a CEPOL személyi állományát már igen korán tájékoztatták a CEPOL székhelyének megváltozásáról, jóllehet a pontos menetrendet csak 2014 májusában jelentették be, és hogy a megtámadott határozatban rögzített rövid válaszadási határidőt a CEPOL költözése gyors megszervezésének szükségessége magyarázta az Egyesült Királyság belügyminiszterének a bramshilli telephely 2014. szeptember 30‑ig történő elhagyására irányuló kérelmének kielégítése céljából, hatodszor pedig FQ pénzügyi ellentételezésére irányuló kérelmét illetően, hogy az utóbbi jogosult volt a személyzeti szabályzat feltételei alapján a költözési költségeinek megtérítésére, valamint napidíjra és letelepedési támogatásra.
129

Egyebekben hangsúlyozni kell, hogy a felperesek nem bizonyították, hogy akaratuk ellenére osztották volna be őket az Unió pekingi küldöttségéhez. Ugyanis az iratokból kitűnik, hogy egyes felperesek saját maguk kezdeményezték, hogy az Unió pekingi küldöttségéhez osszák be őket. Azon tisztviselőket illetően, akiket szolgálati érdekből osztottak be az Unió pekingi küldöttségéhez, a felperesek a tárgyalás során megerősítették, hogy ez nem akaratuk ellenére történt. Ebben az összefüggésben azt is ki kell emelni, hogy az EKSZ az írásbeli beadványaiban és a tárgyalás során is kijelentette, hogy az EKSZ személyi állományának tagjait akaratuk ellenére nem osztják be az Unió valamely harmadik országbeli küldöttségéhez, és a felperesek ezt az állítást nem vitatták részletekbe menően.
30

Az EUIPO először is hangsúlyozza, hogy a fellebbezési tanács azt a következtetést, miszerint a vitatott megjelölés egy gumiabroncs‑futófelületet ábrázol, és ennélfogva, legalábbis műszaki szempontból, (talán) a vitatott áruk leglényegesebb részét ábrázolja, egyrészt a vitatott megjelölést képező grafikai ábrázolásnak a bejelentett árukra tekintettel történő megvizsgálása, másrészt a felek által szolgáltatott bizonyítékok alapján vonta le. Másodszor, ahhoz, hogy egy megjelölés a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja ii. alpontjának hatálya alá tartozzon, elegendő, ha a megjelölés az árunak a leírásban foglalt valamely részéből áll. Másképpen fogalmazva, pusztán az a tény, hogy a kérdéses forma valamely több részből összetevődő árura is alkalmazható, vagy annak szerves része lehet, nem zárja ki e kizáró ok alkalmazhatóságát. Harmadszor, az EUIPO megjegyzi, hogy egy gumiabroncs futófelületsávja nem tekinthető árunak, hiszen nem elválasztható eleme a gumiabroncsnak. Következésképpen, mivel a vitatott megjelölést gumiabroncsok tekintetében lajstromozták, amelyek olyan áruk, amelyek magukban foglalják a kérdéses L alakú futófelületet, és amelyeken e futófelület műszaki funkciót tölt be. Negyedszer, a megjelölésnek a közönség általi vélelmezett észlelése nem képez döntő tényezőt a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja ii. alpontjában foglalt kizáró ok alkalmazását illetően. E kizáró ok egy olyan objektív szemponton alapul, amelyet illetően az EUIPO, a megjelölés grafikai ábrázolásán felül, figyelembe veheti az összes olyan hasznos elemet, amely valamely megjelölésnek a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja ii. alpontjával összefüggésben történő megfelelő beazonosításához szükséges. Ötödször, a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja ii. alpontjának célja megakadályozni az áruk használati jellemzői tekintetében a kizárólagos jogok megadását. Következésképpen, ha a felperesnek megadnák a vitatott megjelölés tekintetében a védjegyoltalmat (arra való tekintettel, hogy a megjelölés csak a gumiabroncs egy részét ábrázolja), akkor a felperes meg tudná akadályozni, hogy a többi vállalkozás olyan gumiabroncsokat forgalmazzon, amelyek ugyanezen megjelöléseket vagy hasonló megjelöléseket, azaz futófelületsávokat foglalnak magukban.
146

A Régiók Bizottsága kijelenti, hogy a kinevezésre jogosult hatóság nem avatkozhat be a rokkantsági bizottság működésébe, mivel annak teljesen függetlenül kell működnie. Úgy véli továbbá, hogy a kinevezésre jogosult hatóság azáltal, hogy kérdéseket tett fel dr. M.‑nek, megfelelően meggyőződött arról, hogy a második rokkantsági bizottság szabályszerűen működött. A Régiók Bizottsága arra is emlékeztet, hogy több levélváltásra is sor került, és találkozókat is szerveztek a felperes és a Régiók Bizottságának legmagasabb szintű részvételével. Így ez utóbbi nem sértette meg gondoskodási kötelezettségét.
47

E tekintetben a felperes úgy érvel, hogy mindig másodlagosan, és nem együttesen hivatkozott a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontjában foglalt eltérésre, kizárólag a szóban forgó feladatokat érintve, az említett irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontjában foglalt eltérésre pedig a keretmegállapodások vonatkozásában. A felperes megállapítja, hogy a Bizottságnak értékelnie kellett volna, hogy e feladatokra, nem pedig a keretmegállapodásokra tekintettel fennállt‑e a 2004/17 irányelv 40. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerinti műszaki sajátosság, amely igazolta az előzetes versenyeztetési eljárás nélkül történő odaítélést.
26

Először is, az ügy irataiból ugyanis az következik, hogy az Asiarim több olyan hamis nyilatkozatot nyújtott be az Amerikai Egyesült Államok hatóságaihoz, amelyekben a Commodore védjegyek tulajdonosának vallotta magát. Így az Asiarim az általa a Securities and Exchange Commissionhöz (amerikai tőzsdeügyletek bizottsága, a továbbiakban: SEC) 2011. december 20‑án benyújtott 8K. sz. formanyomtatványban és 2012. január 16‑án benyújtott 5. sz. formanyomtatványban (a keresetlevél 6–8. sz. melléklete) többek között úgy nyilatkozott, hogy „a Commodore Asia Electronics [Ltd] a csoporton belül a védjegyhasznosítással megbízott egyik vállalat, csakúgy mint a Commodore Licensing […] Európában, amely 2008 óta megszerezte a [felperes] hasznosítási engedélyeit”, és hogy „a vállalatcsoport 2011 novemberében történt szerkezetátalakítását követően a Commodore Brand IP [Ltd] a Commodore kereskedelmi megnevezések és a védjegyhez fűződő szellemi tulajdonjog jogosultja” (a keresetlevél 6. sz. melléklete, 68. o.). A 2012. január 16‑i 8K. sz. formanyomtatványban az Asiarim többek között azt állította, hogy a felperes „nyilatkozatot tett […], amelyben magának igényelte a Commodore kereskedelmi név és a Commodore védjegy ábrázolásainak tulajdonjogát és törvényes használatát”, amire az Asiarim azzal válaszolt, hogy „határozottan meg fogja védeni a Commodore kereskedelmi névhez és a Commodore védjegy ábrázolásaihoz fűződő tulajdonjogát”. E tekintetben a District Court of New York (New York‑i kerületi bíróság, New York, Egyesült Államok) 2013. december 16‑i ítélete arra kötelezte az Asiarimet, hogy módosítsa a SEC előtt tett nyilatkozatait, és azokat „hamis és valószínűleg rosszhiszeműen benyújtott” nyilatkozatoknak nevezi (a keresetlevél 14. sz. melléklete, 129. o.).
10

A megtámadott határozat mellékletében foglalt 2. záradék szerint a megtámadott határozat közlésének időpontjától kezdődően a Paramountnak különböző kötelezettségvállalásokat kell teljesítenie. Mindenekelőtt a Paramount nem állapíthatja meg, nem újíthatja meg, illetve nem terjesztheti ki a releváns rendelkezések alkalmazását a felhasználási szerződések keretében, ahogyan azok ugyanezen mellékletben meg vannak határozva (2.1. pont). Végül, a fizetős televízió létrehozásáról szóló felhasználási szerződéseket (existing Pay‑TV Output Licence Agreements) illetően nem tehet jogi lépéseket a műsorszolgáltatók kötelezettségeinek betartatása érdekében (2.2. pont a) alpontja). Ugyanezen megállapodásokat illetően nem tarthatja be és nem is tartathatja be – közvetlenül vagy közvetetten – a „Paramount kötelezettségeit” (2.2. pont b) alpontja). Végül, a megtámadott határozat közlésétől számított tíznapos határidőn belül a Sky‑jal, valamint az ugyanezen közléstől számított egy hónapos határidőn belül az EGT‑ben letelepedett minden más műsorszolgáltatóval közölnie kell, hogy nem tesz jogi lépéseket a releváns rendelkezéseknek a műsorszolgáltatókkal történő betartatása érdekében (2.3. pont).
93

Ráadásul a személyzeti szabályzat X. mellékelete 8. cikkének első bekezdése, valamint ugyanezen melléklet 9. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a kinevezésre jogosult hatóság „[k]ivételes esetekben […] különleges, indokolással ellátott határozatával a tisztviselőnek az alkalmazás helyén fennálló különlegesen nehéz életkörülményekre való tekintettel” legfeljebb tizenöt munkanapig terjedően pótszabadságot biztosíthat. Mindazonáltal, mivel meg kell győződni arról, hogy a jogalkotó megfelelően figyelembe vette‑e az éves szabadság célját és terjedelmét, meg kell állapítani, hogy e rendelkezések a személyzeti szabályzat X. mellékletének új 6. cikke hatálybalépését megelőzően érvényben voltak. Tekintettel arra, hogy korábbi rendelkezésekről van szó, azokat nem lehet a jogalkotó által eszközölt szabadságcsökkentés mértékét enyhítő tényezőként figyelembe venni. Ez annál is inkább így van, mivel az 1023/2013 rendelet 1. cikke 70. pontjának c) alpontja kiegészítette a személyzeti szabályzat X. mellékletének 8. cikkét azzal a pontosítással, hogy azok a tisztviselők, akik továbbképzésen vettek részt, és pótszabadságban részesülnek, kötelezettséget vállalnak arra, hogy a továbbképzési időszakot összekapcsolják a pótszabadsággal, holott annak – elnevezéséből is adódóan – az érintett pihenését kell szolgálnia.
67

Ezen összefüggésben, először is az ilyen továbbítás kérelmezőjének feladata a továbbítás szükségességének bizonyítása. Amennyiben ez bizonyítást nyert, úgy az érintett intézménynek kell vizsgálnia, hogy nincs‑e ok azt feltételezni, hogy a szóban forgó továbbítása folytán az érintett jogos érdekei sérelmet szenvedhetnek. Ilyen ok hiányában e kell végezni a kért továbbítást, míg ellenkező esetben az érintett intézménynek a hozzáférés iránti kérelemről való határozathozatal céljából mérlegelnie kell a különböző fennálló érdekeket. A dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelemre vonatkozóan hozott határozat attól függ, hogy az adott ügyben mely érdeknek kell elsőbbséget élveznie (lásd: 2015. július 16‑iClientEarth és PAN Europe kontra EFSA ítélet, C‑615/13 P, EU:C:2015:489, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2017. január 13‑iDeza kontra ECHA ítélet, T‑189/14, EU:T:2017:4, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
73

A felperes a megsemmisítés iránti kérelmek alátámasztása érdekében azzal érvel, hogy a megtámadott feljegyzés tekintetében nem teljesítették az EUMSZ 296. cikkben előírt indokolási kötelezettséget. E feljegyzés ugyanis csupán a 2016. március 8‑i határozatra hivatkozik, és nem fejti ki azokat az indokokat, amelyek miatt a felperes nem férhet hozzá a személyes adataihoz. Az A csoportba tartozó dokumentumokban foglalt személyes adatok tekintetében a 2016. március 8‑i határozat nem indokolt, így a megtámadott feljegyzés tekintetében az indokolás hiánya is felmerült. A B, C és D csoportba tartozó dokumentumokban foglalt személyes adatok tekintetében a megtámadott határozat nem fejti ki, hogy a 45/2001 rendelet 20. cikke (1) bekezdésének a) és c) pontjában előírt kivételeknek az alkalmazása, amelyre a 2016. március 8‑i határozat hivatkozott, miért maradt továbbra is indokolt a közigazgatási vizsgálat lezárását követően, annak ellenére, hogy új kérelmet terjesztettek a biztonsági igazgatóság elé aziránt, hogy az említett adatokhoz a dokumentum egyéb részeinek a kitakarása mellett hozzáférhessenek.
106

Amennyiben a felperes a Törvényszék kérdéseire adott válaszaiban (lásd a fenti 78. pontot) arra hivatkozott, hogy a válasz C.1–C.12. mellékletei olyan bizonyítékokat tartalmaznak, amelyek a Bizottság által az ellenkérelemben hivatkozott érvek megcáfolásához szükségesek, rá kell mutatni, hogy – ahogyan azt a felperes helyesen megjegyzi és ahogyan azt a Bizottság elismeri – a válasz C.1–C.4. mellékleteiben foglalt bizonyítékok késedelmes bemutatása a kontradiktórius elv tiszteletben tartása érdekében az ellenkérelemben kifejtett egyes érvek tekintetében ténylegesen igazolható. Először is a büntetőbíróság elé utalásról, valamint a részleges okafogyottság megállapításáról szóló, a Franciaországban indított büntetőeljárás keretében hozott 2015. április 16‑i végzés kivonatát a válasz C.1. mellékletében annak bizonyítása érdekében mutatták be, hogy M. L.‑lel szemben az eljárást érdemben, azaz elegendő bizonyíték hiányában szüntették meg, nem pedig a hatáskör hiánya miatt, ahogyan azt a Bizottság állította az ellenkérelme 12. pontjában. Másodszor, az ombudsmanhoz benyújtott eljárási iratokat a válasz C.2. és C.3. mellékletében annak bizonyítása érdekében mutatták be, hogy csak M. L.‑re és az ECO3‑ra vonatkozott figyelmeztető jelzés a KER‑ben, nem pedig magára a felperesre, ahogyan azt a Bizottság az ellenkérelme 16. pontjában állította. Harmadszor, a felperes részvételével zajló három projektre vonatkozó végleges könyvvizsgálói jelentések kivonatait a válasz C.4. mellékletében annak alátámasztása érdekében mutatták be, hogy az egy projekt keretében ténylegesen teljesített napok száma általában megfelelt a költségvetésben megbecsült számnak, amit a Bizottság az ellenkérelme 50. pontjában kétségbe vont.
31

Tekintettel arra, hogy a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése és 91. cikkének (1) bekezdése értelmében a sérelmet okozó aktus létezése elengedhetetlen feltétele valamennyi olyan keresetnek, amelyet a tisztviselők azon intézmény ellen nyújtanak be, amelyhez tartoznak, a jelen ügy körülményei között először is azt kell meghatározni, hogy a felperesek mely intézkedéseket kívánják vitatni a jelen kereset útján, illetve azt kell eldönteni, hogy ezek az intézkedések nekik sérelmet okoznak‑e (lásd ebben az értelemben: 2017. április 28‑iHN kontra Bizottság ítélet, T‑588/16, nem tették közzé, EU:T:2017:292, 39. pont; 2015. július 16‑iFG kontra Bizottság végzés F‑20/15, EU:F:2015:93, 43. pont). Tekintettel továbbá arra is, hogy a Törvényszékhez az EUMSZ 270. cikk és a személyzeti szabályzat 91. cikke alapján benyújtott kereset elfogadhatóságának feltétele a pert megelőző eljárás szabályos lefolytatása és az eljárási határidők betartása (lásd: 2017. április 28‑iHN kontra Bizottság ítélet, T‑588/16, nem tették közzé, EU:T:2017:292, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), azt is el kell dönteni mindegyik felperes vonatkozásában, hogy a panaszaikat az eljárási szabályzat 90. cikkének (2) bekezdésében előírt határidőben terjesztették‑e elő.
8

Az új személyzeti szabályzat XIII. mellékletének tárgyát képező átmeneti rendelkezések keretében az említett melléklet 31. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) Az I. melléklet A. szakaszának 2. pontjától eltérően az AST besorolási csoportban 2013. december 31‑én szolgálatban álló tisztviselőkre az alábbi álláshelytípusokat tartalmazó táblázat vonatkozik: Átmeneti kategóriájú vezető asszisztens AST 10 – AST 11 Átmeneti kategóriájú asszisztens AST 1 – AST 9 Átmeneti kategóriájú irodai asszisztens AST 1 – AST 7 Átmeneti kategóriájú kisegítő alkalmazott AST 1 – AST 5 (2) A kinevezésre jogosult hatóság 2014. január 1‑jei hatállyal az alábbiak szerint álláshelytípusokba sorolja az AST besorolási csoportba tartozó, 2013. december 31‑jén szolgálatban álló tisztviselőket: a) Azok a tisztviselők, akik 2013. december 31‑én az AST 10 vagy az AST 11 besorolási fokozatban vannak, az »átmeneti kategóriájú vezető asszisztens« álláshelytípusba kell besorolni. b) Azok az a) pontba nem tartozó tisztviselők, akik 2004. május 1‑jét megelőzően a korábbi B kategóriába tartoztak, vagy akik 2004. május 1‑jét megelőzően a korábbi C vagy D kategóriába tartoztak és korlátozások nélkül az AST besorolási csoport tagjaivá váltak, illetve a 2004. május 1‑je után felvett, AST besorolási csoportba tartozó tisztviselők az »átmeneti kategóriájú asszisztens« álláshelytípusba sorolandók. c) Azok az a) és b) pontba nem tartozó tisztviselők, akik 2004. május 1‑jét megelőzően a korábbi C kategóriába tartoztak, az »átmeneti kategóriájú irodai asszisztens« álláshelytípusba sorolandók. d) Azok az a) és b) pontba nem tartozó tisztviselők, akik 2004. május 1‑jét megelőzően a korábbi D kategóriába tartoztak, az »átmeneti kategóriájú kisegítő alkalmazott« álláshelytípusba sorolandók. (3) Egy álláshelytípusba való besorolás addig marad érvényben, amíg a tisztviselőt be nem sorolják egy másik álláshelytípushoz tartozó új beosztásba. Az átmeneti kategóriájú irodai asszisztensek és az átmeneti kategóriájú kisegítő alkalmazottak kizárólag a személyzeti szabályzat 4. cikkében és 29. cikkének (1) bekezdésében lefektetett eljárásnak megfelelően sorolhatók be az I. melléklet A. szakaszában meghatározott asszisztensi álláshelytípusba. Előléptetésre csak az (1) bekezdésben feltüntetett álláshelytípusoknak megfelelő előmeneteli struktúrákon belül van lehetőség. […]”
125

Ugyanakkor rá kell mutatni arra, hogy – amint ezt a Tanács is jogosan állítja – ezeket a tisztviselőket észszerű pénzügyi feltételek mellett küldték a szolgálat érdekében szabadságra. Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy az érintett tisztviselők a szabadság végéig havi juttatásban részesülnek, amelynek a fenti 92. pontban részletezett kiszámítását a Törvényszék nem tekinti észszerűtlennek. Egyébként – ahogyan ez a személyzeti szabályzat 42c. cikkének nyolcadik bekezdéséből is kitűnik – az érintett tisztviselők továbbra is fizethetnek járulékot a nyugdíjrendszerbe, növelve ezáltal a nyugdíjuk összegét. A személyzeti szabályzat 42c. cikkben foglalt, tízéves szolgálati időre vonatkozó feltétel az e rendelkezésben előírt intézkedés arányosságához is hozzájárul, abban az értelemben, hogy – amint arra a Parlament is helyesen rámutat – az olyan bérszinttel és nyugdíjjogosultságokkal rendelkező tisztviselők számára tartja fenn az intézkedés alkalmazását, amely csökkenti a szabadságra küldésből eredő pénzügyi hátrányokat. Végül ki kell emelni, hogy először is a személyzeti szabályzat 42c. cikkében foglalt intézkedésre több, az e rendelkezés első bekezdésében foglalt feltétel is vonatkozik, másodszor hogy az elfogadása nem kötelező az intézményekre, akik széles mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek az elfogadást illetően, harmadszor pedig hogy az intézkedéssel érinthető tisztviselők teljes létszáma az adott évben nem haladhatja meg az előző évben az összes intézményből nyugdíjba vonuló tisztviselők létszámának 5%‑át (lásd a fenti 98. pontot).
48

A Bizottság szerint a 2007/46 irányelv megalkotásának története is megerősíti, hogy a 4. cikk (3) bekezdésének második albekezdésében szereplő „közúti forgalomban való használat” kifejezésnek nincs önálló tartalma. E rendelkezés az eredeti bizottsági javaslatban a következő változatban szerepelt: „[a] tagállamok csak a jelen irányelv követelményeinek megfelelő […] járműveket vesznek nyilvántartásba, illetve engedélyezik azok értékesítését vagy forgalomba helyezését”. A szöveggel kapcsolatos jogalkotási vita során e rendelkezés átalakult, a Bizottság egy módosított javaslatában kifejtett alábbi okok miatt: „[a]nnak biztosítása érdekében, hogy az ezen irányelvben és a külön szabályozási jogi aktusokban a gépjárművek jóváhagyására vonatkozóan megállapított rendelkezéseket a járművek értékesítését, nyilvántartásba vételét/üzembe helyezését követően ne ássák alá a járművek szerkezetére és működésére vonatkozó nemzeti előírások, a 4. cikk harmadik bekezdése [helyesen: (3) bekezdése] a szabad forgalomba bocsátásra [helyesen: a szabad mozgásra] vonatkozó záradékkal egészült ki”. Következésképpen a „közúti forgalomban” kifejezés beiktatásának nem a kidolgozás alatt álló jogszabály hatályának kibővítése volt a célja, hanem annak elkerülése, hogy kijátsszák azt a tagállamokat terhelő tilalmat, amely szerint nem akadályozhatják meg az e jogszabály rendelkezéseinek megfelelő új járművek forgalomba hozatalát, nyilvántartásba vételét vagy üzembe helyezését. Egy ugyanilyen „kijátszásellenes” jellegű, a „közúti forgalom” helyett a „használatra” irányuló rendelkezés már a 70/156 rendeletben is szerepelt. A Bizottság kiemeli, hogy az összehasonlítható német és holland rendelkezésekhez hasonlóan a 2007/46 irányelvet átültető décret du Premier ministre français no 2009–497, du 30 avril 2009, relatif aux réceptions et homologations des véhicules et modifiant le code de la route (a járművek típusjóváhagyásáról és a közúti közlekedési szabályokról szóló törvény módosításáról szóló, 2009. április 30‑i 2009–497. sz. francia miniszterelnöki rendelet; JORF, 2009. május 3., 7 472. o.) 9. cikke nem a járművek „közúti forgalmára”, hanem azok „forgalomba helyezésére” utal; e kifejezés a piacra jutásra vonatkozik.
5

2014. május 12‑én a felperes, a Monolith Frost GmbH a fenti 3. pontban említett áruk tekintetében a PLOMBIR védjegy részleges törlése iránti kérelmet nyújtott be az EUIPO előtt a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdése a) pontja és 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja (jelenleg a 2017/1001 rendelet 59. cikke (1) bekezdésének a) pontja és 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja) egymással összefüggésben értelmezett rendelkezései alapján.