HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 219/10

2011. május 20-án benyújtott kereset — Európai Bizottság kontra Görög Köztársaság

(C-244/11. sz. ügy)

2011/C 219/13

Az eljárás nyelve: görög

Felek

Felperes: Európai Bizottság (képviselők: G. Ζavvόs és E. Montaguti)

Alperes: Görög Köztársaság

Kereseti kérelmek

A felperes azt kéri, hogy a Bíróság

— állapítsa meg, hogy a Görög Köztársaság, mivel elfogadta az engedélyezés tekintetében a 3631/2008. sz. görög törvény 11. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 11. cikke (1) bekezdésében előírt, valamint 11. cikkének (3) bekezdésében előírt követelményeket, nem teljesítette az őt az EUMSZ 63. cikk értelmében a tőke szabad mozgása, az EUMSZ 49. cikk értelmében pedig a letelepedés szabadsága tekintetében terhelő kötelezettséget;

— a Görög Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

A Bizottság álláspontja szerint az a körülmény, hogy a Diypourgiki Epitropi Apokratikopoiiseon (minisztériumközi privatizációs bizottság) engedélyétől teszik függővé a nemzeti stratégiai jelentőségű vállalkozások teljes társasági tőkéje 20 %-nak megfelelő vagy azt meghaladó mértékű szavazati jogok megszerzését, amint azt a 3631/2008. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 11. cikke (1) bekezdése előírja, korlátozza a tőke szabad mozgását (EUMSZ 63. cikk) és a letelepedés szabadságát (EUMSZ 49. cikk). A szóban forgó intézkedések, noha nem vezetnek be hátrányos megkülönböztetést, miként azt a görög kormány is állítja, visszatarthatják a gazdasági szereplőket attól, hogy tőkéjüket nemzeti stratégiai jelentőségű vállalkozásokba fektessék, következésképpen attól is, hogy Görögországban telepedjenek le.

A Bizottság úgy véli továbbá, hogy a 3631/2008. sz. törvény 11. cikkének (3) bekezdése, amely bizonyos, a vállalkozást érintően döntő jelentőségű kérdések tekintetében a Gazdasági és Pénzügyminisztérium utólagos vizsgálati mechanizmusáról rendelkezik, korlátozza a tőke szabad mozgását (EUMSZ 63. cikk) és a letelepedés szabadságát (EUMSZ 49. cikk), amennyiben lehetőséget biztosít az államnak, hogy érvénytelenítsen a vállalkozás szempontjából lényeges határozatokat olyan, igazgatási okokból, amelyek, mivel később merültek fel, ex ante nem álltak fenn. Ez következésképpen korlátozza a részvényesek határozataik alkalmazására vonatkozó mérlegelési jogkörét, és akadályozza a nemzeti stratégiai jelentőségű vállalkozások igazgatásában és ellenőrzésében való tényleges részvételüket, ezzel görögországi letelepedésüket.

A görög kormány azt állítja, hogy a vitatott törvény csak hat, állami felügyelet alá tartozó nemzeti stratégiai jelentőségű vállalkozás privatizációja tekintetében vezet be korlátozásokat. A Bizottság ezzel ellentétben azon az állásponton van, hogy a törvény hatálya tulajdonképpen bizonytalan, amennyiben maga a törvény nem tesz említést sem az érintett vállalkozásokról, sem az új szabályozás hatálya alá tartozó ágazatokról, ami a törvény kétértelműségét eredményezi nem csak annak jelenlegi, de jövőbeni hatálya tekintetében is, következésképpen nem garantálja a szükséges jogbiztonságot.

A görög kormány azt állítja, hogy a törvény egyetlen célja a közérdek védelme és a közszolgáltatások folyamatos és akadálytalan nyújtásának, valamint a hálózatok működésének a biztosítása. Mindazonáltal a Bizottság kijelenti, hogy a törvény célja továbbá lehetőség biztosítása az államok számára, hogy stratégiai befektetőt válasszanak a nemzeti stratégiai jelentőségű vállalkozások tekintetében, versenyképességük növelése, valamint annak biztosítása, hogy a nemzeti gazdaság tekintetében stratégiai jelentőségű vállalkozások privatizálása átlátható körülmények között megy végbe. A Bizottság rámutat, hogy noha a szóban forgó rendelkezéseket igazolhatják közérdekű okok, a Bíróság ítélkezési gyakorlatával ellentétben, amely szerint az engedélyezési rendszereknek „objektív, hátrányos megkülönböztetéstől mentes és az érdekelt vállalkozások által előzetesen ismert kritériumokon kell alapulniuk, és minden, ilyen korlátozó intézkedés által hátrányosan érintett személy részére hatékony bírósági jogorvoslati eszközöket kell biztosítani” (1), az engedélyezési koncesszió tekintetében előírt feltételek nem alkalmasak a törvény által eléírni kívánt cél megvalósítására. A privatizáció szóban forgó rendelkezések által meghatározott feltételei (előzetes engedélyezési koncesszió, de akár az utólagos vizsgálat is a vállalkozás határozatai megsemmisítésének a lehetősége mellett) nem egyértelműek, nem objektívek és a törvényben nem előzetesen és pontosan meghatározottak, és nincs is semmilyen kapcsolatuk a törvény által elérni kívánt célokkal, ugyanakkor a hatóságokat széles mérlegelési jogkörrel ruházzák fel, ami a nemzeti stratégiai jelentőségű vállalkozások privatizációja tekintetében további korlátozások utólagos előírását, a befektetőknek a piac privatizált vállalkozásaihoz és ágazataihoz való valószínűen szelektív hozzáférését, valamint annak lehetetlenségét eredményezik, hogy az igazságügyi hatóságok ellenőrizzék azt, hogy a közigazgatási szervek miként éltek a törvény által biztosított jogköreikkel.

A Bizottság azt állítja, hogy a Görög Köztársaság nem szolgált kellő pontosítással és bizonyítékokkal a fent említett korlátozások előírásának igazolása tekintetében, ennélfogva a 3631/2008. sz. törvény 11. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 11. cikke (1) bekezdése és (3) bekezdése, amelyek az előzetes engedélyezési rendszerről, illetve az utólagos vizsgálati rendszerről rendelkeznek, sértik az EUMSZ 63. cikket és az EUMSZ 49. cikket.

(1) L. a C-205/99. sz. Analir és társai ügyben hozott ítélet 38. pontját; a C-380/05. sz. Centro Europa 7 Sri ügyben hozott ítélet 116. pontját; a C-367/98. sz. Bizottság kontra Portugália ügyben hozott ítélet 50. pontját; a C-483/99. sz. Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet 46. pontját; a C-463/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben hozott ítélet 69. pontját.