ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
19

Az EUIPO erre lényegében úgy válaszol, hogy a személyzeti szabályzat 45. cikke általános végrehajtási rendelkezései 3. cikke ötödik francia bekezdésének második mondata nem a felperes esetére, hanem például arra az esetre vonatkozik, amikor az előléptetési időszakban az értékelő hiányzik, míg az érintett tisztviselő a munkahelyi utasításnak megfelelően jelen van. Ezt az értelmezést erősíti meg az a tény is, hogy az értékelő jelentésekre az előléptethető tisztviselők érdemei összehasonlító vizsgálatának megfelelő biztosításához is szükség van, ami a személyzeti szabályzat 45. cikke általános végrehajtási rendelkezéseinek 3. cikkéből is kitűnik, amely főszabály szerint azt követeli meg, hogy ezek a jelentések jogerőre emelkedjenek. Az EUIPO szerint, mivel a betegszabadságon lévő személyt nem lehet az értékelő jelentésének megtámadására és az eljárási határidők betartására képesnek tekinteni, köteles volt felfüggeszteni egyrészt a felperes értékelési eljárásait, másrészt – ugyanezen elv alapján, a felperes eljárási jogainak biztosítása céljából – az előléptetési eljárást is. Egyébiránt az EUIPO úgy véli, hogy az érdemeknek az értékelő jelentésekben foglaltaktól eltérő információkon alapuló összehasonlító vizsgálatára csak végső esetben kerülhet sor, és az csak akkor igazolható, ha egyértelműen megállapítható, hogy egyáltalán nem áll rendelkezésre megfelelő formában elkészített jelentés, mivel az érintett tisztviselő nem tér vissza az álláshelyére. Az EUIPO a gondossági kötelezettség alapján köteles meggyőződni arról, hogy a felperes előléptetéséről szóló határozatot azt követően hozták meg, hogy a felperes lehetőséget kapott az érdemeivel kapcsolatos véleménye kifejtésére. A Törvényszék által elfogadott pervezető intézkedésre válaszolva egyébiránt az EUIPO azt állítja, hogy a felperesnek inkább az áll érdekében, hogy az értékelő megbeszélésen és a teljes értékelési eljárásban vehessen részt, nem pedig egy olyan eljárásban, amelyben az Európai Csaláselleni Hivatal (OLAF) által a felperessel szemben lefolytatott vizsgálat alapján az EUIPO más megalapozott tényekre hivatkozik, amely vizsgálat – amennyiben azt a megtámadott határozat elfogadása után indították meg – a releváns értékelési időszakra vonatkozik. Az EUIPO hozzáteszi, hogy az értékelő jelentések – a párbeszéd és a fellebbezési eljárás útján – a személyi állomány tagjait megillető jogok védelmének biztosítására irányulnak, ami nem valósulhat meg, ha az érdemek összehasonlító vizsgálata más rendelkezésre álló információkon alapul.
17

Az egyetlen jogalap első részét illetően a 2014. december 11‑iCoca‑Cola kontra OHIM ‑ Mitico (Master) ítélet (T‑480/12, EU:T:2014:1062) 34. és 35. pontjában a Törvényszék először is emlékeztetett arra, hogy az ütköző védjegyek közötti hasonlóság fennállása a 207/2009 rendelet 8. cikke (5) bekezdése alkalmazásának egyik feltétele, és a felperes ezzel ellentétes kifogását elutasította. Ezt követően az említett ítélet 64. pontjában a Törvényszék rámutatott, hogy az ütköző megjelölések nyilvánvaló vizuális különbségeiken kívül a vizuális hasonlóság elemeit is mutatják, amely nem csupán a „c” és az „m” kezdőbetűiket aláírásra jellemző ívben meghosszabbító „uszálynak”, hanem a jelenkori üzleti életben kevéssé szokványos betűtípus, azaz a spencerian írás közös használatának is betudható, amit az érintett fogyasztó egészében érzékel. Az említett ítélet 70. pontjában a Törvényszék a hasonlóságok és különbségek átfogó értékelése során megállapította, hogy az ütköző megjelölések, legalábbis a négy Coca‑Cola korábbi védjegy és a bejelentett védjegy között csekély mértékű hasonlóság áll fenn, ahol a hangzásbeli és fogalmi különbségeiket – vizuális különbségek ellenére – a nagyobb jelentőségű, átfogó vizuális hasonlóságaik ellensúlyozzák. Ezzel szemben a korábbi egyesült királysági védjegyet – különösen annak rövidsége miatt – vizuális szempontból különbözőnek ítélte a bejelentett védjegytől. A 2014. december 11‑iCoca‑Cola kontra OHIM ‑ Mitico (Master) ítélet (T‑480/12, EU:T:2014:1062) 74–76. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy az ütköző megjelölések között kétségtelenül csekély, de ahhoz elegendő mértékű hasonlóság áll fenn, hogy az érintett vásárlóközönség a bejelentett védjegyet és a korábbi négy Coca‑Cola védjegyet rokonítsa egymással, azaz az említett cikk értelmében vett kapcsolatot hozzon létre közöttük. Következésképpen felhívta a fellebbezési tanácsot e cikk egyéb alkalmazási feltételeinek, különösen azon veszély fennállásának vizsgálatára, hogy a bejelentett védjegy alapos ok nélkül történő használata sérti vagy tisztességtelenül kihasználja a korábbi védjegy megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét.
16

Végül a felperes úgy érvel, hogy a megtámadott határozat meghozatala során eljárási hibát is elkövettek, amennyiben a fellebbezési tanács azt állapította meg, hogy egyedül a beavatkozó fél nyújtott be észrevételeket, holott a felperes is benyújtott észrevételeket 2015. november 12‑én.
75

Ami a 2008 márciusától 2012 júniusáig betöltött Funktionsoberärztin beosztást illeti, amelyet a felperes „vezetői felelősségi körrel rendelkező orvosként” határoz meg, a Bizottság viszonválaszában egy német tudományos cikkre utalva előadja, hogy a Funktionsoberärztin munkakör nem a vezetői felelősségi körrel rendelkező orvost jelöli, valamint hogy nincsen olyan leírás, amely kellően meghatározná a Funktionsoberärztin által a német kórházakban ellátandó feladatokat. Márpedig a Bizottság által benyújtott cikkből az következik, hogy egy ilyen munkakört kétféleképpen lehet meghatározni. Egyrészt a Funktionsoberärztin tanácsadó szerepet tölthet be a tapasztaltabb orvosok felügyelete mellett. Másrészt bizonyos német kórházakban a Funktionsoberärztin beosztás a „főorvos” szerepnek felelhet meg annak e címhez tartozó minden felelősségével együtt. Márpedig a felperes válaszaiból az tűnik ki, hogy a jelen ügyben szereplő helyzetben ez a beosztás inkább a második kategóriába tartozik, vagyis olyan orvosnak minősül, aki ha nem is „vezetői”, de legalább is különös felelősséggel rendelkező orvoscsoport vagy orvosok irányításáért való felelősséggel bír.
170

Lényegében az EKB arra jutott, hogy egy esetleges szétválás háromféle következménnyel járhat a felperes számára. Először is, befolyással lenne az üzleti modelljére. E tekintetben utalt a Crédit mutuel csoport tagjai által támasztott növekvő versenynyomásra, amellyel ily módon a felperesnek szembe kellene néznie, és annak kétségességére, hogy különválása esetén is használhatná‑e a Crédit mutuel védjegyet. Másodszor, a különválás a felperesre vonatkozó „CET 1” minimum‑alapvetőtőkekövetelmény számítására is hatással lehetne, mivel a fejlett megközelítés helyett a sztenderd megközelítést lenne kénytelen alkalmazni, amely a rá vonatkozó tőkekövetelmények növekedésével járna. Harmadszor, egy ilyen esetleges szétválás a felperes likviditáskockázati profiljára is hatással lenne, mivel így elvesztené azt az előnyt, amelyet a Crédit mutuel csoportban működő szolidaritási mechanizmus jelent számára. Ez külső hitelminősítését, ebből következően refinanszírozási költségeit is érinthetné.
59

A felperesek azt állítják, hogy az ügy összes körülményére tekintettel a keresetet észszerű határidőn belül nyújtották be. A jelen ügy összetett és jelentős téttel bír. Emellett az EBB jogszabályban nem írt elő keresetindítási határidőt. Az EBB nem is tájékoztatta megfelelően a személyi állományt a nyugdíjreform szövegéről. Végül a felperesek magatartása nem észszerűtlen, és nem is vétkes.
71

Márpedig a jelen esetben az ügy irataiból az tűnik ki, hogy a korábbi védjegy jóhírnevének a fellebbezési eljárás szakaszában benyújtott valamennyi bizonyítékáról, valamint a beavatkozó fél e bizonyítékokra vonatkozó valamennyi észrevételéről kontradiktórius vitát folytattak. Különösen az iratokból az tűnik ki, hogy a kereset indokait kifejtő, 2015. január 8‑i beadványt – amelyet a felperes nyújtott be a fellebbezési tanácshoz, és amely a korábbi védjegy jóhírnevének bizonyítékait tartalmazta – közölték a beavatkozó féllel, ily módon tiszteletben tartották az eljárási jogait, és lehetőséget adtak neki, hogy előterjessze az erre vonatkozó véleményét. Az iratokból az is kitűnik, hogy a beavatkozó fél számára még határidő‑hosszabbítást is biztosítottak, mielőtt 2015. május 14‑én benyújtotta volna az észrevételeit. Egyébiránt azt is hangsúlyozni kell, hogy a beavatkozó az észrevételeiben állást foglalt a felperes által a korábbi védjegy jóhírnevének alátámasztására benyújtott bizonyítékokról, vitatva azok relevanciáját és elégtelennek ítélve azokat.
48

Először is a Fusion for Energy azt állítja, hogy a pályázati útmutatóban és a 2015. június 4‑i elektronikus levélben szereplő, írásbeli vizsgára tett utalások adminisztratív hibából erednek. A kiválasztási bizottsággal és a munkaszerződések megkötésére jogosult hatósággal nem egyeztettek a pályázati útmutatóval kapcsolatban, és azok azt nem írták alá. Ezzel összefüggésben a Fusion for Energy azt is kifejti, hogy az általános végrehajtási rendelkezések modellje 5. cikkének (4) és (5) bekezdése értelmében az írásbeli vizsga lebonyolítása nem kötelező a rövid határidőn belül betöltendő határozott idejű álláshelyek esetében. Egyébiránt a Fusion for Energy szerint a pályázati útmutatóból nem tűnik ki, hogy kétségtelenül írásbeli vizsgát kellett lebonyolítani, és hogy a felperesnek ezt észre kellett volna vennie a meghívó kézhezvételekor és a felvételi beszélgetés során.
36

Ellentétben a felperes által állítottakkal, önmagából abból a tényből, hogy a szóban forgó bejelentésekor az „ábrás védjegy” rubrikát jelölték be, nem vonható le az a következtetés, hogy azt ne lehetne egyúttal pozícióvédjegynek is tekinteni. Ez utóbbi tekintetben különösen azt a tényt kell figyelembe venni, hogy a védjegy grafikai ábrázolása világosan jelöli – folytonos vonallal – azon elemet, amelynek tekintetében az oltalmat kérik, szaggatott vonallal pedig a szóban forgó azon áruk körvonalát, amelyeken azt el kívánják helyezni. Ezenfelül hangsúlyozni kell, hogy a jelen ügy szempontjából releváns időpontban nem létezett olyan alaki követelmény, miszerint a védjegybejelentési formanyomtatványhoz szöveges leírást is kellett volna mellékelni ahhoz, hogy a védjegyet „pozícióvédjegynek” lehessen tekinteni. Ugyanakkor emlékeztetni kell arra, hogy a szóban forgó védjegy, miközben teljes mértékben ilyen típusú védjegynek tekinthető, egyúttal ábrás védjegy is.
76

Ami először is azt a körülményt illeti, hogy egyes bizonyítékok a beavatkozó fél olyan védjegyeire vonatkoznak, amelyek eltérnek a korábbi védjegytől, emlékeztetni kell arra, hogy a fenti 28. pontban említett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően valamely lajstromozott védjegy jogosultja a védjegy jóhírnevének bizonyítása céljából olyan bizonyítékokra is hivatkozhat, amelyek annak jóhírnevét némileg eltérő formában – többek között valamely más lajstromozott védjegy formájában – használva is igazolják, feltéve hogy az érintett közönség a szóban forgó árukat továbbra is ugyanattól a vállalkozástól származóknak fogja fel.
59

E megjegyzések azonban nem járhatnak olyan hatással, hogy az 1367/2006 rendelet alkalmazását kiterjesztik az EAK‑Szerződés keretében birtokolt dokumentumokra. Ezenfelül a felperes állításaival ellentétben, és amint az a fenti 47. pontból következik, az Unió is, és az Európai Atomenergia‑közösség is külön jogi személyiséggel rendelkezik, és az „Euratom” szónak a 2008/401 határozatban való említése nem járhat azzal a következménnyel, hogy az 1367/2006 rendelet rendelkezései, melyek a Bizottságra csak abban az esetben alkalmazandók, ha az EUM‑Szerződés alkalmazási körén belül jár el, akkor is alkalmazandók ezen intézményre, ha az EAK‑Szerződés alkalmazási körén belül jár el.
49

Először is e tekintetben meg kell állapítani, hogy a GEVES vizsgálati területén uralkodó klimatikus viszonyokat megfelelő módon figyelembe vették az érintett mutációs csoportok vizsgálati területének kijelölésekor, beleértve a Gala mutációs csoportot is. Ugyanis egy pervezető intézkedésre adott válaszában a CPVO több olyan belső dokumentumot nyújtott be, amely a 2/2004. sz. vélemény elfogadása előtt kelt, amelyekből kitűnik, hogy a CPVO által megkérdezett, gyümölcsfajtákkal foglalkozó szakértők szerint a GEVES területén jellemzően fennálló klimatikus viszonyok a Gala mutánsok szakmai szempontok szerinti vizsgálatainak e területen történő összpontosítása mellett szólnak.
47

A felperes állítása szerint a hiányos indokolásra nem vonatkozik a 207/2009 rendelet, 80. cikke (1) bekezdésének korábbi változata, mivel nem eljárásjogi, hanem anyagi jogi hibáról van szó. E tekintetben a felperes az EUIPO vizsgálati iránymutatásainak a visszavonási jogra vonatkozó A. része 6. szakaszának 1.1 pontjára hivatkozik, amelyből kiderül nevezetesen, hogy „[m]eg kell különböztetni egymástól az eljárási hibákat az érdemi hibáktól, amelyek nem képezhetik visszavonás tárgyát”. A felperes arra is hivatkozik, hogy az EUIPO vizsgálati iránymutatásai A része 6. szakaszának 1.3.1 pontja értelmében nem vonható vissza az a határozat, amellyel szemben valamely fellebbezési tanács előtt fellebbezést nyújtottak be. Ezt az elvet kell alkalmazni analógia útján a fellebbezési tanácsok határozataira is. A felperes azt is előadja, hogy a gondos ügyintézés, a jogbiztonság és a jogerő elvével összeegyeztethetetlen, ha bármely fórum szabadon módosíthatja egy folyamatban lévő jogvita tárgyát. Emellett a Törvényszék írásbeli kérdéseire adott válaszaiban a felperes elsősorban arra hivatkozik, hogy a jogsértő közigazgatási határozatok visszavonására lehetőséget adó általános jogelv, amelyre az EUIPO és a beavatkozó fél válaszbeadványában hivatkozott, nem szolgálhat a megtámadott határozat jogalapjául. Másodsorban arra hivatkozik, hogy a 2016. február 8‑i határozat indokolása, amely a törlési osztály határozatára utal vissza, elegendőnek minősül, és az ítélkezési gyakorlat értelmében a fellebbezési tanács nem volt köteles a határozatát minden egyes áru, illetve szolgáltatás tekintetében megindokolni.
7

2011. november 14‑én a felperes, a Sony Interactive Entertainment Europe Ltd, amely neve akkoriban Sony Computer Entertainment Europe Ltd volt, a vitatott védjegy megszűnésének megállapítása iránti kérelmet nyújtott be a 207/2009 rendelet 51. cikke (1) bekezdésének a) pontja (jelenleg a 2017/1001 rendelet 58. cikke (1) bekezdésének a) pontja) alapján az árujegyzékben szereplő valamennyi áru tekintetében. E kérelemben a felperes arra hivatkozott, hogy e védjegy nem képezte tényleges használat tárgyát az Európai Unióban a releváns ötéves időszak alatt, és a használat elmaradásának nincs jogos indoka.
92

Az, hogy itt belső levelezésről van szó, amelyet csak 2015 augusztusának vége felé hoztak a felperes tudomására, e tekintetben semmilyen jelentőséggel nem bír, tekintve, hogy a jelen ügyben az a fontos, hogy a misszió hogyan értelmezte a felperes 2015. február 7‑i és 9‑i e‑mailjeit. Ugyanezt a megállapítást kell tenni a misszió azon érveivel kapcsolatban is, amely szerint a misszióvezető nem rendelkezett hatáskörrel az előzetes vizsgálat megindításának elrendelésére. Még ha ez is lett volna a helyzet, ellentétben azon előfeltevéssel, amelyet a misszióvezető‑helyettes maga is képviselt 2015. február 10‑i e‑mailjében, ez nem érinti azt a megállapítást, amely szerint mind a misszióvezető, mind a helyettese úgy vélte, hogy a jelen ügyben előzetes vizsgálatot kell indítani. Nem szükséges tehát vizsgálni, hogy a misszió említett érvelését mindenképpen el kell‑e utasítani mint késedelmest, és ezáltal elfogadhatatlant, amint arra a felperes is hivatkozott a tárgyaláson.
113

Az sem vitatott, hogy a jelen ügyben az ombudsman a felvételi beszélgetésre a tanácsadó bizottság által javasolt tizenkét pályázó közül nyolcat hívott be, anélkül hogy a meghívás időpontjában ismerte volna a bizottság által az egyes pályázóknak adott pontszámokat és elismert érdemeket, hiszen csak a pályázók betűrendbe szedett listáját ismerte. A tényállásból azonban kitűnik, hogy az ombudsman pontosan a tanácsadó bizottság által javasolt első hét pályázót hívta be. Ezzel szemben az ombudsman által behívott nyolcadik pályázó – a felperessel együtt – kilencedik helyen állt. Sem a tanácsadó bizottság által érdemek szerinti sorrendben felállított listán szereplő nyolcadik pályázót, sem pedig a felperest nem hívták be felvételi beszélgetésre.
151

A Bizottság vitatja a felperesi érvelést. Először is úgy érvel, hogy a beavatkozó fél ténylegesen megfizette a T 9 illetéket az összes terület után, amelyet kizárólagos jelleggel elfoglal, és lerótta a T 2, T 3 és T 4 illetéket a kikötési útvonalhoz kapcsolódó területek és folyosók használatáért. Másodszor kifejti, hogy maga a felperes is kizárólagos jelleggel használta a Morro Jabléi kikötőt több, mint tizenöt évig, anélkül hogy a T 9 illetéket a kikötő teljes területe után le kellett volna rónia, és csak bizonyos terek, mint például irodák, raktárak vagy más, kizárólagos területhasználatot igénylő létesítmények használatáért kellett fizetnie. Harmadszor a Bizottság – lényegében a beavatkozó fél támogatásával – hangsúlyozza, hogy a felperes nem vitatja a megtámadott határozatban szereplő azon következtetést, amely szerint a T 9 illetéket helyesen állapították meg a beavatkozó féllel szemben, kizárva azon kikötői terület használatát, amely a beavatkozó fél tulajdonában lévő, kikötésre szolgáló rámpák használatára vonatkozik. Ugyanis bármely más következtetés ezen illetékek és több más kikötői illeték között jelentős átfedést okozna, így kettős illetékbeszedést idézne elő, a spanyol hatóságok pedig egyébként megerősítették a közigazgatási eljárás folyamán, hogy a T 2, T 3, T 4 és T 9 illeték számítási módja egyáltalán nem jelent állami forrásokról való lemondást. A beavatkozó fél ezen a ponton hozzáteszi, hogy a T 9 illeték esetében maga az elnevezés („raktározási szolgáltatások, helyiségek és épületek”) is olyan körülmény, amely arra utal, hogy a rámpával elfoglalt terület, amelyet használ, nem tartozik ezen illeték hatálya alá, miközben e terület valójában olyan fogalmak körébe esik, mint a „kikötési létesítmények”, a „kikötői vízterület és medence”, valamint a „kikötői vízterület és medence, dokkok és hidak, valamint műveleti övezetek”, amelyek az 1/1994 törvényerejű rendeletben a T 2, T 3 és T 4 illeték esetében az illetékköteles tényállás leírásában szerepelnek. Végül a Bizottság a megtámadott határozatban szereplő állításra emlékeztet, amely szerint nem vitatták, hogy a T 9 illetéket ugyanúgy szedték be a DGPC hatáskörébe tartozó összes kikötőben, közöttük azon kikötőkben, amelyeket egyetlen gazdasági szereplő használ. Márpedig a rendelkezésre álló összes információra tekintettel a Bizottság úgy érvel, hogy jogszerűen következtethetett ebből az állításból arra, hogy a beavatkozó fél nem részesült előnyben más tengeri szállítási társaságokhoz képest, és ezért vélhette úgy, hogy ezen a ponton semmilyen komoly nehézség nem igényelte a hivatalos vizsgálati eljárás megindítását.
2

Az Európai Bizottság 2004. október 30‑án az Európai Unió Hivatalos Lapjában értesítést tett közzé a Kínai Népköztársaságból származó borkősav behozatalára alkalmazandó dömpingellenes eljárás kezdeményezéséről (HL 2004. C 267., 4. o.). Ezen eljárás a Kínai Népköztársaságból származó borkősav behozatalára végleges dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről szóló, 2006. január 23‑i 130/2006/EK tanácsi rendelet (HL 2006. L 23., 1. o.) elfogadásához vezetett. E rendelet 1. cikkének (1) és (2) bekezdése szerint az ex29181200 KN‑kód (2918120090 TARIC‑kód) alá sorolható és Kínából származó borkősav behozatalára 0%–34,9%‑os végleges dömpingellenes vámot kell kivetni. Az említett rendeletben a Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co., Ltd (a továbbiakban: Hangzhou Bioking) számára piacgazdasági feltételek alapján működő vállalkozási jogállást biztosítottak. Nulla százalékos vámtételt alkalmaztak a Hangzhou Bioking által gyártott borkősav behozatalára.
80

Amennyiben a Bizottság ezzel összefüggésben arra hivatkozik, hogy az, hogy az 1829/2003 rendelet (33) preambulumbekezdése megkülönbözteti egymástól a környezeti kockázatok értékelését és a biztonság értékelését, meg kell jegyezni, hogy az említett preambulumbekezdésben az áll, hogy amennyiben valamely, az 1829/2003 rendelet alapján benyújtott engedély iránti kérelem géntechnológiával módosított szervezeteket tartalmazó vagy ilyen szervezetekből álló termékekre vonatkozik, a kérelmező választhat, hogy a környezetbe történő szándékos kibocsátásra vonatkozó, a 2001/18 irányelv C része alapján kapott engedélyt nyújtja be, vagy pedig azt kéri az 1829/2003 rendelet szerinti engedélyezési eljárás keretében, hogy a biztonsági értékeléssel egy időben környezetikockázat‑értékelést is végezzenek. Ebből a megállapításból az következik, hogy a környezetbe történő szándékos kibocsátás hatásainak értékelése végezhető vagy a 2001/18 irányelv alapján indított eljárás keretében, vagy pedig az 1829/2003 rendelet szerinti eljárás keretében. Ugyanakkor, jóllehet az 1829/2003 rendelet (33) preambulumbekezdésének az a tárgya, hogy a környezetbe történő szándékos kibocsátás hatásainak értékelésére milyen körülmények között kerülhet sor egy, az 1829/2003 rendelet alapján indított eljárás keretében, az egyáltalán nem befolyásolja, hogy az 1367/2006 rendelet alapján benyújtott belső felülvizsgálat iránti kérelemben megfogalmazott kifogások az ezen utóbbi rendelet értelmében vett környezetvédelmi jog alá tartoznak‑e.
79

Az összetéveszthetőség átfogó értékelésénél figyelembe vehető releváns tényezők között szerepel még a korábbi védjegy megkülönböztető képessége is (2016. szeptember 28‑iTHE ART OF RAW ítélet, T‑593/15, nem tették közzé, EU:T:2016:572, 39. pont). Ugyanakkor, még ha feltételezzük is, hogy valamely korábbi védjegy az átlagosnál alacsonyabb mértékű önmagában vett megkülönböztető képességgel rendelkezik, ezen esetlegesen enyhe megkülönböztető képesség nem képezi akadályát az összetéveszthetőség fennállása megállapításának (lásd ebben az értelemben: 2006. április 27‑iL’Oréal kontra OHIM végzés, C‑235/05 P, nem tették közzé, EU:C:2006:271, 42–45. pont).
14

A Bizottság 2016. április 13‑i levelében tájékoztatta a Máltai Köztársaságot a megerősítő kérelem benyújtásáról. A Bizottság ugyanezen levélben kifejtette, hogy miután újból megvizsgálta az első kérelem tárgyát, olyan, a Bizottság szervezeti egységeitől, illetve a máltai hatóságoktól származó egyéb dokumentumokat azonosított, amelyek e kérelem tárgyába tartoznak. Következésképpen a Bizottság – továbbra is az említett levélben – megkereste a Máltai Köztársaságot annak érdekében, hogy öt munkanapos határidővel közölje, hogy továbbra is kifogásolja‑e a tőle származó dokumentumok teljes vagy részleges hozzáférhetővé tételét, ideértve az újonnan azonosított dokumentumokat is.
99

E tekintetben meg kell állapítani, hogy jóllehet a CMF L. 511‑58. cikkének hatálya szélesebb, mint a 2013/36 irányelv 88. cikke (1) bekezdése e) pontjának hatálya, amennyiben nemcsak azt tiltja, hogy a „vezérigazgató” töltse be az igazgatósági elnöki funkciót, hanem azt is, hogy ezt „valamely ezzel egyenértékű vezetői funkciót gyakorló személy” töltse be, miközben a 2013/36 irányelv 88. cikke (1) bekezdésének e) pontja csak a vezérigazgatót említi, e szélesebb hatály nem kérdőjelezi meg azt, hogy e rendelkezés összeegyeztethető az említett cikkel. Ugyanis, amint azt az EKB a megtámadott határozatokban joggal hangsúlyozta, a 2013/36 irányelv (54) preambulumbekezdése, amelynek tartalmára a fenti 75. pont emlékeztet, lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy a vezető testület általi hatékony felügyeletet biztosító elveket és standardokat vezessenek be. Ezenkívül az igazgatósági elnöki funkció egyidejű betöltésének tilalmára vonatkozó elv kiterjesztése a vezérigazgatóval „egyenértékű vezetői funkciót gyakorló személy[re]” megfelel a 2013/36 irányelv – fenti 73–79. pontban taglalt – célkitűzéseinek, vagyis a felső vezetésnek a vezető testület nem ügyvezetői funkciókat gyakorló tagjai általi hatékony felügyeletére való törekvésnek, amely magában foglalja a vezető testületen belül a hatáskörök egyensúlyát.