ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
31

Ezt meghaladóan a Bizottság vitatja a Finn Köztársaság azon álláspontját, amely szerint a vitatott engedélyek megadása kedvezőtlen védettségi állapot esetén igazolható az élőhelyvédelmi irányelv 16. cikkének (1) bekezdése alapján, és a 2007. június 14‑iBizottság kontra Finnország ítéletnek (C‑342/05, EU:C:2007:341, 29. pont) megfelelően az „kivételes esetekben is lehetséges, ha megfelelően megállapítást nyer, hogy [az ilyen engedélyek] nem súlyosbítják az említett populációk kedvezőtlen védettségi állapotát, vagy nem akadályozzák a kedvező védettségi állapot helyreállítását”. Ugyanis mindamellett, hogy a Bíróság soha nem alkalmazta ezt a kivételt a madárvédelmi irányelv 9. cikke (1) bekezdésének c) pontjával összefüggésben, amely rendelkezés eltérő feltételeket tartalmaz, és amelynek szerkezete eltér az élőhelyvédelmi irányelv 16. cikkének (1) bekezdésétől, a Finn Köztársaság ráadásul nem is bizonyította kellőképpen, hogy a vitatott engedélyek csupán „semleges” hatást gyakorolnak a pehelyréce érintett populációjára. Éppen ellenkezőleg, a pehelyréce vadászatának hatását illetően a tudósok rámutattak arra, hogy a párkapcsolatok felbomlása a nőstény pehelyréce termékenységének hosszú távú csökkenéséhez vezet egy olyan populációban, ahol a hím pehelyrécéket a tavaszi vadászat során rendszeresen elejtik.
Az életbiztosításról szóló, 2002. november 5‑i 2002/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 35. és 36. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azok a fogyasztónak nem minősülő biztosítottra is alkalmazandók, és e rendelkezésekkel nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében az életbiztosítási szerződéstől való elállásra nyitva álló határidő akkor is a szerződés megkötésének időpontjában kezdődik meg, ha a biztosítottnak az elállási jog gyakorlásának részletes szabályaira vonatkozóan a biztosító által adott tájékoztatás az adott szerződésre alkalmazandó nemzeti jogban valójában elő nem írt alaki követelményeket tartalmaz, feltéve, hogy ez az információ nem fosztja meg a biztosítottat attól a lehetőségtől, hogy az elálláshoz való jogát lényegében ugyanolyan feltételek mellett gyakorolja, mint amilyenek helytálló tájékoztatás mellett álltak volna fenn. A kérdést előterjesztő bíróság feladata a többek között a nemzeti jogszabályi hátteret és az alapügy tényállását, ideértve a biztosított esetleges fogyasztói minőségét is figyelembe vevő, átfogó értékelés alapján annak megítélése, hogy a biztosítottnak adott tájékoztatás megfosztotta‑e őt ettől a lehetőségtől.
54

Korábbi egyedi védjegyre alapított felszólalás esetén a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetéveszthetőség úgy értelmezhető, mint annak veszélye, hogy a fogyasztói kör azt hiheti, hogy az ezen védjeggyel és a bejelentett védjeggyel érintett áruk vagy szolgáltatások ugyanazon vállalkozástól vagy adott esetben gazdaságilag egymáshoz kapcsolódó vállalkozásoktól származnak. Ennek a veszélynek a fennállását az eset összes releváns tényezőjét figyelembe véve, átfogóan kell értékelni (2020. március 5‑iFoundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi kontra EUIPO ítélet, C‑766/18 P, EU:C:2020:170, 63. és 67. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
4

Az említett személyzeti szabályzat 90. cikke értelmében: „(1) Az e személyzeti szabályzat hatálya alá tartozó bármely személy kérelmezheti, hogy a kinevezésre jogosult hatóság határozatot hozzon személyével kapcsolatban. A kinevezésre jogosult hatóság a kérelem benyújtásának időpontjától számított négy hónapon belül közli az érintett személlyel indokolással ellátott határozatát. Amennyiben ezen időszak végén a kérelemre nem érkezik válasz, ezt úgy kell tekinteni, mint a kérelemre adott visszautasító választ, amely ellen a következő bekezdésnek megfelelően panasszal lehet élni. (2) Az e személyzeti szabályzat hatálya alá tartozó bármely személy panaszt nyújthat be a kinevezésre jogosult hatósághoz az őt hátrányosan érintő intézkedés ellen; ez arra az esetre is vonatkozik, amikor az említett hatóság határozatot hozott, és arra az esetre is, amikor az elmulasztotta a személyzeti szabályzatban előírt intézkedés elfogadását. A panaszt három hónapon belül kell benyújtani […] […] A kinevezésre jogosult hatóság a kérelem benyújtásának időpontjától számított négy hónapon belül közli az érintett személlyel indokolással ellátott határozatát. Amennyiben ezen időszak végéig a panaszra nem érkezik válasz, ezt úgy kell tekinteni, mint egy vélelmezett elutasító határozatot, amely ellen a 91. cikknek megfelelően fellebbezni lehet.”
41

A közös héarendszer ily módon valamennyi gazdasági tevékenység adóterhét illetően biztosítja a teljes semlegességet, függetlenül e tevékenységek céljától és eredményeitől, feltéve, hogy az említett tevékenységek főszabály szerint maguk is héakötelesek (2019. július 3‑iThe Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge ítélet, C‑316/18, EU:C:2019:559, 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
15

A 2014. június 23‑i 89. sz. törvénnyel (a GURI 2014. június 23-i 143. száma) módosításokkal törvénnyé alakított 2014. április 24‑i decreto-legge no 66 – Misure urgenti per la competitività e la giustizia sociale (a versenyképesség és a társadalmi igazságosság érdekében hozott sürgős intézkedésekről szóló, 66. sz. rendkívüli törvényerejű rendelet; a GURI 2014. április 24‑i 95. száma) 9. cikkének (4) bekezdése a következőképpen módosította az említett 33. cikk (3a) bekezdését: L’article 9, paragraphe 4, du decreto-legge no 66 – Misure urgenti per la competitività e la giustizia sociale (décret-loi no 66, portant mesures urgentes pour la compétitivité et la justice sociale), du 24 avril 2014 (GURI no 95, du 24 avril 2014), converti, avec modifications, en loi par la loi no 89 du 23 juin 2014 (GURI no 143, del 23 giugno 2014), a modifié ledit article 33, paragraphe 3 bis, comme suit: „A megyei székhelynek nem minősülő önkormányzatok az építési beruházást, a szolgáltatásnyújtást és az árubeszerzést a [267/2000. sz. felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet] 32. cikkében meghatározott, már létező önkormányzati szövetségek keretében vagy megfelelő konzorciumi megállapodás ugyanezen önkormányzatok általi megkötésével és a hatáskörrel rendelkező hivatalok igénybevétele révén, illetve a 2014. április 7‑i 56. sz. törvény értelmében a kiemelt közbeszerzéseket lebonyolító szervezethez vagy a megyékhez fordulhatnak. […]”
50

E tekintetben a 2011. április 14‑i és június 29‑i„Gudance Document no 2 on the harmonized free allocation methodology for the EU‑ETS post 2012 (Guidance on allocation methodologies)” (az Európai Unióban 2012 után történő, harmonizált ingyenes kiosztás módszeréről szóló, 2. sz. útmutató [a kiosztási módszerekről szóló útmutató]) című dokumentumból (40. és 41. o.) kitűnik, hogy a létesítmény múltbeli tevékenységi szintjeit a 2011/278 határozat 9. cikkének (1) bekezdése alapján meghatározott alapidőszak során meglévő kapacitás alapján kell meghatározni.
25

Egy, a külföldi munkavállalók elszállásolási körülményeire vonatkozó feljelentést, a kölcsönzött lengyel munkavállalók körében amiatt kibontakozó sztrájkmozgalmat, hogy a balesetekkel szemben nem vagy csak elégtelen mértékben részesültek szociális védelemben, továbbá azt követően, hogy száznál is több be nem jelentett üzemi balesetre derült fény, valamint az Autorité de sûreté nucléaire (nukleáris biztonsági hatóság, ASN) által, majd a rendőrség által folytatott vizsgálat alapján a Bouyges‑gal, a Welbonddal és az Elcóval szemben eljárást indítottak a 2008 júniusa és 2012 októbere közötti időszakban megvalósult cselekmények, többek között – az első két társaság esetében – be nem jelentett munkavállalók alkalmazása, valamint jogellenes munkaerő‑kölcsönzés, és – a harmadik társaság esetében – be nem jelentett foglalkoztatás miatt.
3

A 2008/95 irányelv 5. cikke értelmében: „(1) A védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ a) a védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal; b) olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók a védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és a védjegy azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a védjegyhez. (2) Bármelyik tagállam előírhatja továbbá, hogy a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki hozzájárulása nélkül gazdasági tevékenység körében a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használ az árujegyzékben szereplő árukhoz, illetve szolgáltatásokhoz nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, feltéve, hogy a védjegy a tagállamban jóhírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét. (3) Az (1) és a (2) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen a) a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán; b) a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron tartása, illetve szolgáltatás kínálása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt; c) a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele; d) a megjelölés használata az üzleti iratokon vagy a reklámozásban. […]”
2

E kérelmet a BlackRock Investment Management (UK) Ltd (a továbbiakban: BlackRock) és a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (adó‑ és vámhatóság, Egyesült Királyság; a továbbiakban: adóhatóság) között annak tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, hogy e hatóság megtagadta az előbbitől a héairányelv 135. cikke (1) bekezdésének g) pontjában előírt hozzáadottérték‑adó (héa) alóli mentességet.
9

E fejezetnek „A szolgáltatásnyújtás teljesítési helye (A [héa]irányelv 43–59. cikke)” címet viselő 4. szakasza foglalja magában az „Ingatlanhoz kapcsolódó szolgáltatásnyújtás” címet viselő azon 6a. alszakaszt, amelyben e rendelet 31a. cikke szerepel, amelynek szövege a következő: „(1) A [héa]irányelv 47. cikkében említett, ingatlanhoz kapcsolódó szolgáltatások csak azokat a szolgáltatásokat foglalhatják magukban, amelyek kellőképpen közvetlen kapcsolatban állnak az adott ingatlannal. A szolgáltatás az alábbi esetekben tekintendő az ingatlannal kellőképpen közvetlen kapcsolatban állónak: a) a szolgáltatás az ingatlanból ered, és az ingatlan a szolgáltatás alkotóeleme, valamint a nyújtott szolgáltatás szempontjából központi és nélkülözhetetlen szerepet tölt be; b) a szolgáltatást az ingatlan érdekében vagy arra irányulva nyújtják, és célja az ingatlan fizikai vagy jogi helyzetének megváltoztatása. (2) Az (1) bekezdés különösen az alábbiakra terjed ki: […] h) a (3) bekezdés c) pontjának hatálya alá tartozó esetek kivételével ingatlan bérbe‑ vagy haszonbérbe adása, ideértve azt az esetet is, amikor a termékek tárolására az ingatlan meghatározott részét az igénybe vevő kizárólagos használatára jelölik ki; […] (3) Az (1) bekezdés nem terjed ki az alábbiakra: […] b) termék ingatlanban történő tárolása, amennyiben az ingatlan meghatározott részét nem jelölik ki az igénybe vevő kizárólagos használatára; […]”
24

E rendelkezés szövege egyértelmű, és azt írja elő, hogy az előző pontban említett információkat – amennyiben azok az eladó vagy szolgáltató webhelyén szerepelnek – magukban az általános szerződési feltételekben kell feltüntetni, nem pedig az ezen az webhelyen vagy annak más menüpontjaiban hozzáférhető más dokumentumokban. Ezt az egyértelműséget az említett rendelkezés különböző nyelvi változatai is megerősítik, így többek között a spanyol (en las condiciones generales), a cseh (ve všeobecných obchodních podmínkách), a német (in den allgemeinen Geschäftsbedingungen), az angol (in the general terms and conditions), az olasz (nelle condiciones generales), a holland (in de algemene voorwaarden), a lengyel (w ogólnych warunkach umów), a portugál (nos termos e nas condições gerais), a finn (yleisissä ehdoissa) és a svéd (i de allmänna villkoren) nyelvi változat.
68

Jóllehet az in house odaítélés igénybevételét a Bíróság jelenleg csak azokban az esetekben fogadja el, amikor az ajánlatkérő hatóság tulajdonában van az ajánlattevő szervezet tőkéjének egésze vagy egy része, ebből nem vonható le az a következtetés, hogy egy olyan jogintézmény keretében, mint a finn jog értelmében vett „felelős önkormányzat” modellje, egy olyan ajánlatkérő hatóság számára, mint a jelen ügyben a felelős önkormányzat, azon okból lehetetlen, hogy in house odaítélés mellett döntsön annak érdekében, hogy kielégítse azon ajánlatkérő hatóságok szükségleteit, amelyekkel az említett modellen alapuló megállapodást kötött, hogy az e megállapodásban részes többi önkormányzat semmiféle tulajdonrésszel nem rendelkezik az in house szervezet tőkéjében. A tőke egy részének tulajdonlására vonatkozó feltétel ugyanis nem alkothatja az e cél elérésére irányuló egyetlen eszközt, mivel az ahhoz hasonló ellenőrzés, mint amelyet valamely ajánlatkérő hatóság gyakorol saját szervei felett, a tőkeszempontú megközelítéstől eltérő módon is megmutatkozhat.
32

A jelen ügyben a Törvényszék lényegében helyesen állapította meg, hogy az indokolási kötelezettség a szóban forgó nyílt versenyvizsga vizsgabizottságára nem ró a nagyszámú résztvevővel megrendezett versenyvizsga vizsgabizottságéval összehasonlítható munkaterhet. Amint arra ugyanis a Törvényszék a megtámadott ítélet 47. pontjában rámutatott, a szóban forgó nyílt versenyvizsga vizsgabizottságának azt követően kellett meghoznia határozatát, hogy az összes pályázó már részt vett az előválogató teszteken és a vizsgákon, beleértve a készségvizsgákat is, és ez utóbbiak kijavításával a lehetséges sikeres pályázók listáját már létre is hozták. A Törvényszék pontosította, hogy ebben a szakaszban a vizsgabizottság fő feladatát annak vizsgálata kellett volna, hogy képezze, hogy a vizsgákat a legmagasabb pontszámmal sikeresen teljesítő pályázók teljesítik‑e a tanulmányi szintjükre és a szakmai tapasztalatukra vonatkozó, a versenyvizsga‑felhívásban megállapított feltételeket is.
18

A Normele metodologice de aplicare a Legii nr. 571/2003 privind Codul fiscal (az adótörvénykönyv végrehajtási szabályai) 49. pontjának (1) bekezdése a következőket mondja ki: „Az adótörvénykönyv 1472. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint a nem Romániában, hanem egy másik tagállamban letelepedett bármely adóalany részesülhet a Romániába történő behozatalok és a Romániában teljesített termékbeszerzések vagy igénybe vett szolgáltatások után megfizetett héa visszatérítésében. A [héát] Románia téríti vissza, amennyiben az érintett adóalany teljesíti a következő feltételeket: a) a visszatérítési időszakban nem Romániában volt gazdasági tevékenységének székhelye vagy olyan állandó telephelye, ahonnan gazdasági ügyletek lebonyolítására került sor, vagy – székhely és állandó telephely hiányában – lakóhelye vagy szokásos tartózkodási helye nem ezen tagállam területén volt; b) a visszatérítési időszakban Romániában nem szerepel a héanyilvántartásban, és az adótörvénykönyv 153. cikke szerint abban nem is köteles szerepelni; c) a visszatérítési időszakban nem végzett olyan termékértékesítést vagy szolgáltatásnyújtást, amely Románia területén teljesítettnek tekinthető, a következő ügyletek kivételével: 1. az adótörvénykönyv 143. cikke (1) bekezdésének c)–m) pontja, 144. cikke (1) bekezdésének c) pontja és 1441. cikke értelmében adómentes fuvarozási szolgáltatások teljesítése és ahhoz járulékosan kapcsolódó tevékenységek; 2. az olyan személy részére történő termékértékesítések vagy szolgáltatásnyújtások, aki az adótörvénykönyv 150. cikkének (2)–(6) bekezdésével összhangban a héa megfizetésére kötelezett.”
7

Az e cím részét képező 57. cikk a következőképpen szól: „(1) Amennyiben a jogsértő külföldi, és a jelen alkotmányos törvény 53. cikke (1) bekezdésének a), b), c), d) és f) pontjában részletezett, „kiemelten súlyosnak” vagy „súlyosnak” minősíthető magatartást valósított meg, az arányosság elvére figyelemmel, a megfelelő közigazgatási eljárást követően, a jogsértő cselekményeket értékelő határozattal bírság helyett a spanyol államterületről történő kiutasítás is alkalmazható. (2) A megfelelő közigazgatási eljárást követően a külföldi akkor is kiutasítható, ha olyan cselekmény szándékos elkövetése miatt ítélték el Spanyolországban vagy egy másik országban, amely Spanyolországban egy évet meghaladó szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekménynek minősül, kivéve, ha a büntetett előéletre vonatkozó adatokat törölték. […] (5) A kiutasítási szankció nem szabható ki – kivéve az 54. cikk (1) bekezdésének a) pontjában előírt jogsértés elkövetése esetén, vagy kiutasítással büntetendő ugyanolyan típusú jogsértés egy éven belüli ismételt elkövetése esetén – az alábbi helyzetben lévő külföldi személyekkel szemben: […] b) Huzamos tartózkodásra jogosult személyek. A huzamos tartózkodásra jogosult személyek kiutasítására vonatkozó határozat meghozatala előtt figyelembe kell venni a Spanyolország területén való tartózkodás időtartamát, a kiutasított [Spanyolországhoz] fűződő kapcsolatait, életkorát, a kiutasításnak az érintett személyre és családtagjaira gyakorolt következményeit, valamint az ahhoz az országhoz fűződő kapcsolatait, ahova vissza fogják küldeni. […]”
10

Az OUG 57/2007 38. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) Amennyiben nincs más megfelelő megoldás, és az eltérés megengedése nem befolyásolja hátrányosan az érintett fajok populációi kedvező védettségi állapotának a természetes területükön való fenntartását, a központi környezetvédelmi hatóság évente és szükség szerint a 33. cikk (1)–(4) bekezdésében és a 37. cikk (1) bekezdésében foglalt rendelkezésektől való eltéréseket állapít meg, kizárólag az alábbi esetekben: […] c) a közegészség és a közbiztonság védelme érdekében, valamint a madaraktól eltérő állatfajok esetében más kiemelkedően fontos közérdek védelmében is, beleértve a társadalmi vagy gazdasági érdekeket is, továbbá a környezet számára kiemelkedően előnyös hatás elérése érdekében; […] (2) Az eltéréseket a központi környezetvédelmi és erdészeti hatóság elnökének határozata állapítja meg az Academiei Română (román akadémia) jóváhagyása alapján. […] (22) Az eltérések megállapítására irányuló eljárást a központi környezetvédelmi és erdészeti hatóság végzésben hagyja jóvá. (23) A (21) bekezdésben említett eltérések esetében meg kell határozni: a) a fajokat, amelyekre az eltérések vonatkoznak; b) a befogás vagy megölés engedélyezett eszközeit, eljárásait vagy módszereit; c) a kockázati tényezőket, valamint az időbeli és térbeli körülményeket, amelyek mellett ilyen eltérések engedélyezhetők; d) a hatóságot, amely felhatalmazást kap annak megállapítására, hogy a szükséges feltételek teljesülnek és annak meghatározására, hogy milyen eszközök, eljárások vagy módszerek alkalmazhatók, milyen korlátok között és kik által; e) az elvégzendő ellenőrzéseket. […]”
19

E körülmények között a Vrhovno sodišče (legfelsőbb bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Értelmezhető‑e úgy a héairányelv 90. cikkének (2) bekezdése, hogy az végleges nemfizetés esetén is lehetővé teszi az eltérést a héaalap csökkentéséhez való jogtól, amennyiben a végleges nemfizetés abból ered, hogy az adóalany nem a megfelelő magatartást tanúsította, például, mint a jelen ügyben is, az említett adóalany adósával szemben indított csődeljárásban a követelést nem jelentette be? 2) Abban az esetben is, ha elfogadható az ilyen eltérés a héaalap csökkentéséhez való jogtól, ugyanúgy fennáll‑e az ezen adóalap nemfizetés miatti csökkentéséhez való jog, ha az adóalany bizonyítja, hogy követeléseit akkor sem elégítették volna ki, ha azokat a csődeljárásban bejelentette volna, illetve bizonyítja, hogy észszerű okai voltak annak, hogy követelését nem jelentette be? 3) Abban az esetben is közvetlen hatálya van‑e a héairányelv 90. cikke (1) bekezdésének, ha a tagállami jogalkotó túllépte a 90. cikk (2) bekezdésében meghatározott eltérések elfogadható szabályozási kereteit?”
(26)

A tagállamoknak megfelelő intézkedéseket kell tenniük annak érdekében, hogy – hitelpiacuk sajátos jellemzőit is figyelembe véve – a hitelviszony valamennyi szakasza folyamán felelősségteljes gyakorlatot mozdítsanak elő. Ezen intézkedések magukban foglalhatják például a fogyasztók tájékoztatását és oktatását is, ideértve a nemfizetéshez és a túlzott eladósodáshoz kapcsolódó veszélyekre való figyelmeztetést is. A bővülő hitelpiacon különösen fontos az, hogy a hitelezők ne vegyenek részt felelőtlen hitelügyletekben, vagy ne adjanak hitelt előzetes hitelképességi vizsgálat nélkül, és a tagállamoknak megfelelő ellenőrzést kell végezniük, hogy elkerülhető legyen az ilyen magatartás; továbbá, amennyiben ezt teszik, a tagállamok a hitelezőkre alkalmazandó szankciók meghatározására legyenek jogosultak. A hitelintézetek tevékenységének megkezdéséről és folytatásáról szóló, 2006. június 14‑i 2006/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv [(HL 2006. L 177., 1. o.)] hitelkockázati rendelkezéseinek sérelme nélkül a hitelezők felelőssége, hogy egyenként felmérjék a fogyasztók hitelképességét. […]
3

Az élőhelyvédelmi irányelv hetedik preambulumbekezdése kimondja, hogy „valamennyi kijelölt területet be kell vonni az egységes európai ökológiai hálózatba, beleértve azokat is, amelyek a vadon élő madarak védelméről szóló, 1979. április 2‑i 79/409/EGK tanácsi irányelv [HL 1979. L 103., 15. o.] értelmében már jelenleg is, illetve a jövőben különleges természetvédelmi [helyesen: különleges védelmi] területnek minősülnek”.
„[1)

A 2004/80 irányelv] nemzeti jogba való késedelmes (és/vagy nem teljes körű) átültetésének esetével összefüggésben – az erőszakos bűncselekmények áldozatai kárenyhítési rendszerének az irányelvben előírt, non self executing [nemzeti jogi végrehajtást igénylő] létrehozását illetően, amely irányelv kizárólag az abban említett, határokon átlépő jogalanyok viszonylatában teremti meg a tagállam kártérítési felelősségét az Európai Unió Bíróságának ítélkezési gyakorlatából (többek között [az 1991. november 19‑iFrancovich és társai ítéletből, C‑6/90 és C‑9/90, EU:C:1991:428, valamint az 1996. március 5‑iBrasserie du pêcheur és Factortame ítéletből, C‑46/93 és C‑48/93, EU:C:1996:79]) következő elvek alapján – a[z uniós] jog előírja‑e, hogy a tagállamoknak hasonló felelősséget kell viselniük a határokat nem átlépő (tehát lakóhellyel rendelkező) azon jogalanyok viszonylatában is, akik nem minősültek volna az irányelv átültetéséből eredő előnyök közvetlen címzettjeinek, de akiknek ugyanezen uniós jog keretében az egyenlőség/hátrányos megkülönböztetés tilalma elve megsértésének elkerülése céljából – amennyiben az irányelvet határidőben és megfelelően ültették volna át – élvezniük kellett volna és kellene ezen előnyt az irányelv (vagyis a fent említett kárenyhítési rendszer) hatékony érvényesülésének kiterjesztése révén?