HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 388/18

2014. július 28-án benyújtott kereset – Ackermann Saatzucht a. o. kontra Parlament és Tanács

(T-559/14. sz. ügy)

2014/C 388/22

Az eljárás nyelve: angol

Felek

Felperesek: Ackermann Saatzucht GmbH & Co. KG (Irlbach, Németország); Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG (Hohenmocker, Németország); Deutsche Saatveredelung AG (Lippstadt, Németország); Ernst Benary, Samenzucht GmbH, (Hann. Münden, Németország); Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH (Osterhofen, Németország); Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG (Kleptow, Németország); Klemm + Sohn GmbH & Co. KG (Stuttgart, Németország); KWS Saat AG (Einbeck, Németország); Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG (Hohenlieth, Németország); Nordsaat Saatzuchts GmbH (Halberstadt, Németország); Peter Franck-Oberaspach (Schwäbisch Hall, Németország); P.H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH (Grundhof, Németország); Saatzucht Streng – Engelen GmbH & Co. KG (Uffenheim, Németország); Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG (Hamburg, Németország); Strube Research GmbH & Co. KG (Söllingen, Németország); Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR (Südlohn-Oeding, Németország); and W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG (Leopoldshöhe, Németország) (képviselők: P. de Jong, P. Vlaemminck és B. Van Vooren ügyvédek)

Alperes: Az Európai Unió Tanácsa és Európai Parlament

Kérelmek

A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:

— állapítsa meg, hogy a megsemmisítés iránti kereset elfogadható;

— semmisítse meg a genetikai erőforrásokhoz való hozzáféréssel és a hasznosításukból származó hasznok igazságos és méltányos megosztásával kapcsolatban a felhasználókra vonatkozó, a Nagojai Jegyzőkönyv szerinti, az Unióban alkalmazandó megfelelési szabályokról szóló, 2014. április 16-i 511/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletet (HL L 150., 59. o.), valamint

— az Európai Parlamentet és a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.

Jogalapok és fontosabb érvek

Keresetük alátámasztása érdekében a felperesek öt jogalapra hivatkoznak.

1. Az első jogalap, melynek keretében a felperesek azt állítják, hogy az EU szerződő fele a új növényfajták oltalmáról szóló nemzetközi egyezménynek, melyet az EU-ban a közösségi növényfajta-oltalmi jogokról szóló rendelet (1) hajtott végre. E rendelet 15. cikkének c) pontja elismeri az úgynevezett „nemesítőkre vonatkozó kivételt”, azaz azt, hogy a növényfajta-oltalmi jogok nem terjednek ki a „más fajták nemesítésére, vagy felfedezésére, illetve kifejlesztésére irányuló tevékenységek[re]”. A vitatott intézkedés a nemesítőkre vonatkozó kivételnek a súlyos megsértése, amely következésképpen az EU-t kötelező, közvetlenül hatályos nemzetközi kötelezettségnek a megsértése. Ezenfelül a nemesítőkre vonatkozó kivételt az Egységes Szabadalmi Bíróságról szóló megállapodás (UPCA) 27. cikke is elismeri. Bár az EU nem részes fele e megállapodásnak, a vitatott intézkedés alapvetően azt követeli meg, hogy a tagállamok sértsék meg az UPCA-ból származó nemzetközi kötelezettségeiket.

2. A második jogalap, melynek keretében a felperesek azt állítják, hogy az Európai Unió a Biológiai Sokféleség Egyezmény szerződő feleként, valamint az EUSZ 3. cikk (5) bekezdése értelmében köteles arra, hogy hozzájáruljon a Föld biológiai sokféleségének a fenntartásához. A vitatott rendelet jelentős hátráltató hatással fog járni a növények sokféleségének a védelmére irányuló valamennyi erőfeszítés tekintetében, ezért sérti ezt a nemzetközi kötelezettséget.

3. A harmadik jogalap, melynek keretében a felperesek azt állítják, hogy a vitatott intézkedés kizárólag az EUMSZ 192. cikk (1) bekezdésén alapul. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az intézkedések jogalapjaként olyan objektív tényezőket kell meghatározni, amelyek bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhetik. Mivel az intézkedés az EU belső piacának felhasználói számára kíván megfelelési intézkedéseket bevezetni, a rendeletet az EUMSZ 114. cikkére kellett volna alapozni. A jogalap megválasztása kihatással jár a jogi aktus tartalmára nézve, mivel azok a célok, amelyekre a jogalapok alkalmazhatók, teljesen eltérőek lehetnek, ily módon jelentős hatást gyakorolva a jogalkotási folyamatra.

4. A negyedik jogalap, melynek keretében a felperesek azt állítják, hogy a rendelet nyilvánvalóan sérti az arányosságnak az EUSZ 5. cikk (4) bekezdésében rögzített elvét, mivel: először is a hatásvizsgálat keretében nem volt kapcsolat a mennyiségi adatok, valamint a pusztán „minőségi” érvekre alapított következtetések között; másodszor az nyilvánvalóan figyelmen kívül hagyta azt, hogy a növénynemesítési ágazat jelentős mértékben és kiemelkedően érintett amiatt, hogy ennek az ágazatnak a genetikai erőforrások az alapvető lényegét képezik, és nem csupán az említett ágazat tevékenységének másodlagos részei; harmadszor a rendelet nyilvánvalóan aránytalan korlátokat ír elő az EU Alapokmányának 16. cikke vonatkozásában; negyedszer az de facto örökös kötelezettséget ír elő a növénynemesítési ágazat tekintetében arra vonatkozóan, hogy a tevékenységeiket nyilvántartásba vegyék, és azokról nyilvántartást vezessenek; és végezetül rendelkezésre állnak kevésbé korlátozó intézkedések, amint azt az „Élelmezési és mezőgazdasági célú növényi génforrásokról szóló nemzetközi egyezmény” is mutatja.

5. Az ötödik jogalap, melynek keretében a felperesek azt állítják, hogy a vitatott rendelet nyilvánvalóan jogbizonytalanságot eredményez a növénynemesítők számára, mivel: először is annak hatálya attól függ, hogy az államok amellett döntenek-e, hogy szuverenitást gyakorolnak a genetikus erőforrások tekintetében; másodszor az olyan tág fogalom-meghatározásokat vesz alapul, amelyek nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy valamely genetikai erőforrás „hasznosítottnak” tekintendő-e; harmadszor annak tág értelmezése esetlegesen de facto visszaható hatályú alkalmazáshoz vezet; negyedszer a kifejlesztett bevált gyakorlatok pusztán „csökkenthetik” a vitatott intézkedés hatálya alá tartozó felhasználók meg nem felelésének kockázatát.

(1) A közösségi növényfajta-oltalmi jogokról szóló, 1994. július 27-i 2100/94/EK tanácsi rendelet (HL L 227., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 16. kötet, 390. o.)