T‑168/01. sz. ügy

GlaxoSmithKline Services Unlimited

kontra

az Európai Közösségek Bizottsága

„Verseny – Gyógyszerek nagykereskedelmi értékesítése – Párhuzamos kereskedelem – Differenciált árak – Az EK 81. cikk (1) bekezdése – Megállapodás – Versenykorlátozás – Cél – Érintett piac – Hatás – Az EK 81. cikk (3) bekezdése – A műszaki fejlődés előmozdításához való hozzájárulás – A verseny megszüntetésének hiánya – Bizonyíték – Indokolás – Szubszidiaritás”

Az ítélet összefoglalása

1. Intézmények jogi aktusai – Indokolás – Kötelezettség – Terjedelem – Bírósági felülvizsgálat

(EK 253. cikk)

2. Megsemmisítés iránti kereset – Jogalapok – Az indokolási kötelezettség megsértése vagy az indokolás elégtelensége – Az indokolás megalapozottságának vitatásától való megkülönböztetés

(EK 230. és EK 253. cikk)

3. Megsemmisítés iránti kereset – Az EK 81. cikk (1) bekezdése alapján hozott bizottsági határozat – Összetett gazdasági értékelés – Bírósági felülvizsgálat – Korlátok

(EK 81. cikk,(1) bekezdés és EK 230. cikk)

4. Megsemmisítés iránti kereset – Tárgy – Az EK 81. cikk alkalmazásával hozott határozat –Elfogadható bizonyítékok

(EK 81. és EK 230. cikk)

5. Verseny – Közösségi szabályok – Tárgyi hatály – Állami intézkedések által előírt magatartás – Kizártság – A verseny számára nyitva álló szabad játéktérnek az adott ügyben történő értékelése

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

6. Verseny – Kartellek – Vállalkozások közötti megállapodások – Fogalom – Csak a két- vagy többoldalú megállapodások bennfoglaltsága – Közös akarat fennállása a tanúsítandó piaci magatartás tekintetében – Elégséges feltétel

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

7. Verseny – Kartellek – Vállalkozások közötti megállapodások – A jogsértés tekintetében a Bizottságra háruló bizonyítási teher – A megállapodástól való elhatárolódás bizonyításának az arra hivatkozni kívánó, a megállapodásban részt vevő vállalkozásra háruló bizonyítási terhe

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

8. Verseny – Közösségi szabályok – Tárgyi hatály – A nemzeti egészségbiztosítási rendszer által térített gyógyszerek ágazata – Az árakkal kapcsolatos állami beavatkozásra tekintet nélküli bennfoglaltság

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

9. Verseny – Kartellek – Versenytorzítás – Értékelési szempontok – A jogi és gazdasági összefüggések figyelembevételével történő értékelés – A versenyellenes hatások bizonyítását szükségtelenné tevő versenyellenes cél

(EK 3. cikk, (1) bekezdés, g) pont és EK 81. cikk)

10. Verseny – Kartellek – Versenytorzítás – A párhuzamos kereskedelem korlátozására irányuló megállapodások – Értékelési szempontok – A végső fogyasztóra gyakorolt hatások figyelembevétele – Versenyellenes cél vélelme – Korlátok – Az egészségbiztosítási rendszer által térített gyógyszerek ágazata – Kizártság

(EK 81. cikk, (1) bekezdés)

11. Verseny – Kartellek – Versenytorzítás – Eltérő feltételek alkalmazása egyenértékű szolgáltatásokra – Eltérő árak rendszere – Értékelés – A tagállamonként különböző szabályozási keretek figyelembevételének szükségessége – A nemzeti egészségbiztosítási rendszerek által térített gyógyszerek esete

(EK 81. cikk, (1) bekezdés, d) pont)

12. Közösségi jog – Elvek – A szubszidiaritás elve – A versenyjog területén történő alkalmazás – A tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt hatás követelménye

(EK 5. cikk, (2) bekezdés és EK 81. cikk, (1) bekezdés)

13. Verseny – Kartellek – Tilalom – Mentesítés – Feltételek – Bizonyítási teher – Terjedelem – A Bizottság által végzett vizsgálat

(EK 81. cikk, (3) bekezdés)

14. Verseny – Kartellek – Tilalom – Mentesítés – Feltételek – Összetett gazdasági értékelés – A Bizottság mérlegelési jogköre – Bírósági felülvizsgálat – Korlátok

(EK 81. cikk,(3) bekezdés)

15. Verseny – Kartellek – Tilalom – Mentesítés – Feltételek – Az áruk termelésének vagy forgalmazásának javítása, illetve a műszaki vagy gazdasági fejlődés előmozdításához való hozzájárulás – A megállapodás által a versenyben okozott hátrányokat ellentételezni képes, érzékelhető objektív előnyök – A Bizottság által végzett vizsgálat

(EK 81. cikk, (3) bekezdés)

16. Megsemmisítés iránti kereset – A 17. rendelet alapján benyújtott mentesség iránti kérelemről vagy nemleges megállapítás iránti kérelemről döntő határozat ellen benyújtott kereset – Megsemmisítést kimondó ítélet – Joghatások

(EK 23. cikk, első bekezdés, 17. és 1/2003 tanácsi rendelet)

1. Az EK 253. cikk többek között úgy rendelkezik, hogy a Bizottság határozatait indokolni köteles.

A jogilag megfelelő indoklás érdekében a Bizottság határozatából világosan ki kell tűnnie kibocsátója gondolatmenetének, oly módon, hogy lehetővé tegye az érdekeltek számára, hogy megértsék annak alapját, valamint a bíróság számára, hogy vizsgálja annak megalapozottságát. Nem kell azonban közelebbről megjelölnie valamennyi releváns jogi és ténybeli elemet, mivel azt a kérdést, hogy az aktus eleget tesz‑e az EK 253. cikknek, megfogalmazása, valamint jogi és ténybeli háttere alapján kell megítélni.

Határozatai indokolásának szükségessége nem ró tehát semmilyen olyan általános kötelezettséget a Bizottságra, amelynek értelmében egyes határozataiban külön hivatkoznia kellene valamely meghatározott bírósági határozatra.

(vö. 49–51. pont)

2. A Bizottság valamely határozata indokolásának és az indokolás terjedelmének a vizsgálata a lényeges alakiságoknak, és így a határozat alaki jogszerűségének ellenőrzésére vonatkozik. Ettől meg kell különböztetni az indokolás megalapozottságának kérdését, amely a vitatott aktus érdemi jogszerűségének vizsgálatát jelenti.

(vö. 54. pont)

3. Amikor a közösségi bíróság az EK 81. cikk (1) bekezdését alkalmazó bizottsági határozattal szemben benyújtott megsemmisítés iránti keresetről dönt, az EK 230. cikk alapján vizsgálja ezen határozat jogszerűségét.

E tekintetben a bíróság átfogó felülvizsgálatot folytat a Bizottságot által végzett vizsgálatról, kivéve ha ez a vizsgálat összetett gazdasági értékelést tartalmaz, amely esetben a felülvizsgálatnak a hatáskörrel való visszaélés hiányára, a vonatkozó eljárási és indokolási szabályok betartására, a tényállás tartalmi pontosságára, valamint a nyilvánvaló értékelési hibák hiányára kell korlátozódnia.

(vö. 57., 145. pont)

4. Az EK 81. cikk alkalmazására vonatkozó eljárásban hozott határozat megsemmisítése iránti kérelemmel megkeresett bíróság felülvizsgálata kizárólag a megtámadott határozat meghozatalakor fennálló ténybeli és jogi elemek alapján történik, amelyek a megtámadott határozat elfogadásakor fennálltak, anélkül hogy sérülne a felek számára védelemhez való joguk keretében nyitva álló lehetőség az adatok kiegészítésére az ezen időpont után keletkezett, de külön az érintett határozat megtámadása vagy védelme céljából összeállított bizonyítékokkal.

(vö. 58., 245. pont)

5. Az EK 81. cikk (1) bekezdését kizárólag azon versenyellenes magatartásokra kell alkalmazni, amelyeket a vállalkozások saját kezdeményezésükre valósítanak meg.

Szükség esetén, ezen rendelkezés alkalmazhatóságáról való döntés érdekében, előzetesen fel kell mérni az egyes állami szabályozás lehetséges hatásait, meg kell állapítani, hogy ez nyitva hagyja‑e a lehetőséget, hogy a vállalkozások autonóm magatartása a verseny megakadályozására, korlátozására vagy torzítására vezethessen.

Ha ezen értékelés szerint a kérdéses szabályozás versenyellenes magatartásra kényszeríti a vállalkozásokat, vagy a vállalkozások valamennyi versenyellenes magatartását kizárja, az EK 81. cikk (1) bekezdését nem lehet alkalmazni.

Ha ezzel szemben az értékelésből az derül ki, hogy a szabályozás nyitva hagyja a lehetőséget, hogy a vállalkozások autonóm magatartása a verseny megakadályozására, korlátozására vagy torzítására vezethessen, az EK 81. cikk (1) bekezdését kell alkalmazni.

Azt a lehetőséget, hogy bizonyos magatartást azért zárjanak ki e rendelkezés hatálya alól, mert az valamely állami rendelkezésre vezethető vissza, a közösségi bíróság megszorítóan alkalmazta.

(vö. 66‑70. pont)

6. Az EK 81. cikk (1) bekezdését a kizárólag a vállalkozások két- vagy többoldalú magatartásaira lehet alkalmazni, mivel ezek valósíthatnak meg megállapodásokat, összehangolt magatartást vagy tárulások által hozott döntéseket.

A megállapodáshoz minimálisan annyi is elegendő, ha két vállalkozás kifejezi közös akaratát meghatározott piaci magatartásukra vonatkozóan.

Ha ennek következtében azon határozatoknak, amelyekben a Bizottság az EK 81. cikk (1) bekezdését alkalmazta, bizonyítaniuk kell is a felek közös akaratát a meghatározott piaci magatartásra, ezzel szemben nem szükséges bizonyítaniuk azt, hogy ez a közös akarat versenyellenes célra irányul.

(vö. 75‑77. pont)

7. A versenyszabályokat alkalmazó határozataiban a Bizottság feladata bizonyítani az általa megállapított jogsértéseket, és szolgáltatni azokat a bizonyítékokat, amelyek kellő bizonyossággal igazolni tudják a jogsértést megvalósító tényállási elemeket.

Ezek az elemek lehetnek közvetlen – például írásos formában megjelenő – vagy ennek hiányában közvetett – például valamely magatartás formájában megjelenő – bizonyítékok.

Ha a Bizottság bizonyította a megállapodás fennállását, az ebben részt vevő és a jogsértés elkövetését vitató vállalkozás feladata olyan bizonyítékok előterjesztése, hogy elhatárolódott a megállapodástól, amely bizonyítéknak egyértelmű akaratát kell bizonyítania, továbbá hogy a többi résztvevő tudomására hozta, hogy tartózkodik a megállapodás végrehajtásától.

(vö. 82‑83., 86. pont)

8. A nemzeti egészségbiztosítási rendszer által térített gyógyszerek területét számos tagállamban ma is a gazdasági tevékenység megszervezésén túlterjedő szabályozás jellemzi, főképp az árakra vonatkozóan. Ezen eltérő állami szabályozások egyidejű fennállása torzíthatja a versenyt. Emellett a nemzeti piacok bizonyos részekre töredezettségét is megerősíti.

Ugyanakkor az EK 81. cikk (1) bekezdése csak akkor nem alkalmazható, ha a megállapodás által érintett ágazatra olyan szabályozás vonatkozik, amely kizárja a verseny megakadályozásának, torzításának vagy korlátozásának lehetőségét.

Márpedig a szóban forgó ágazatban létezik a gyógyszergyártók közötti verseny, amely elsősorban nem az árra vonatkozik, hanem más jellemzőkre, különösen a fejlesztésre.

Emellett verseny állhat fenn a gyártó és a forgalmazói vagy a párhuzamos kereskedők és a nemzeti forgalmazók között, amellyel különösen a vonatkozó nemzeti szabályozások következtében kialakuló jelentős árkülönbözetek előnyét lehet kihasználni, és amely a jogosultnak időleges monopóliumot biztosító szabadalmi oltalom alatt álló gyógyszerek esetén a szabadalom érvényességi ideje alatt az e gyógyszerek ára közötti verseny egyetlen lehetséges formáját képezi.

(vö. 104‑107. pont)

9. Az EK 3. cikk (1) bekezdésének g) pontjában és az EK 81. cikkben szabályozott versenyen hatékony versenyt kell érteni, vagyis a verseny olyan mértékét, amely szükséges a Szerződés célkitűzéseinek eléréséhez. A verseny intenzitása az érintett termékek, valamint az érintett piacok szerkezete által megkívánt mértékben változhat. Emellett a verseny jellemzői eltérő fontossággal bírhatnak, az árverseny nem a verseny egyetlen hatékony formája, és nem olyan forma, amelynek minden körülmények között abszolút elsőbbséget kellene biztosítani.

Következésképpen a verseny EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti korlátozásának jellemzése folyamán figyelembe kell venni a tényleges közeget, és így azt a jogi és gazdasági környezetet, amelyben a korlátozásért felelős megállapodás létrejött. E kötelezettség alapján mind a megállapodás célját, mind hatását vizsgálni kell.

Ennek megfelelően, ha valamely megállapodás rendelkezéseinek jogi és gazdasági környezetükben való vizsgálata önmagában a verseny módosításának fennállását fedi fel, feltételezendő, hogy e megállapodás célja a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása, ily módon nem szükséges a hatás vizsgálata.

Ezzel szemben ettől eltérő esetben meg kell vizsgálni ezen megállapodás hatását, és a jogilag megkövetelt módon bizonyítani kell, hogy ténylegesen vagy potenciálisan akadályozza, korlátozza vagy torzítja a versenyt.

(vö. 109‑112. pont)

10.



11. A párhuzamos kereskedelem megtiltására irányuló megállapodásokat elvileg úgy kell tekinteni, mint amelyeknek célja a verseny megakadályozása, míg a párhuzamos kereskedelem vonatkozásában egyértelműen hátrányos bánásmódra irányuló megállapodást elvileg úgy kell tekinteni, mint amelynek célja a verseny korlátozása.

12. Mindazonáltal önmagában az a tény, hogy valamely megállapodás a párhuzamos kereskedelem korlátozására irányul, nem elegendő az EK 81. cikk (1) bekezdése megsértésének megállapításához Ugyanis az e rendelkezésben megjelölt célkitűzés annak elkerülésére irányul, hogy a versenynek a vállalkozások egymás közötti vagy harmadik személlyel közösen megvalósított korlátozása csökkentse a kérdéses termékek végső fogyasztóinak jólétét.

Következésképpen az EK 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazása a jelen ügyben nem függhet kizárólag attól, hogy a kérdéses megállapodás a párhuzamos gyógyszer-kereskedelem korlátozására vagy a közös piac részekre osztására irányul‑e, amelyek alapján megállapítható, hogy érinti‑e a tagállamok közötti kereskedelmet, hanem elemezni kell azt is, hogy célja vagy hatása‑e ennek a megállapodásnak a verseny fogyasztók kárára történő megakadályozása, korlátozása vagy torzítása a kérdéses piacon. Ennek megfelelően az elemzést, ha a megállapodás rendelkezései maguk a verseny módosításának fennállását fedik fel, röviden össze lehet foglalni, ha azonban nem ez a helyzet, az ügy körülményeinek megfelelően részletesen ki kell egészíteni azt.

Ennélfogva, ha a párhuzamos kereskedelem vitathatatlanul részesül is bizonyos védelemben, az nem önmagában valósul meg, hanem csak akkor, ha elősegíti egyrészről a kereskedelem fejlődését, másrészről a verseny megerősítését, azaz ezen második szempontból akkor, ha a hatékony verseny révén előnyöket juttat a végső fogyasztóknak az ellátás vagy az árak terén. A verseny esetleges korlátozását azok, a verseny egyes összetevőire, például az adott termék kínálatára, vagy ezen termék eladási árára kiható következmények tanúsítják, amellyel a párhuzamos kereskedelem korlátozása jár vagy járhat.

Következésképpen, ha megállapítható, hogy egy megállapodás célja a párhuzamos kereskedelem korlátozása, alapvetően abból kell kiindulni, hogy a verseny korlátozására irányul, ám ez csak annyiban érvényes, amennyiben feltételezhető, hogy ezáltal a fogyasztókat megfosztják ezektől az előnyöktől.

Nem feltételezhető, hogy a gyógyszerek párhuzamos importjának megakadályozására irányuló megállapodások azzal a hatással járnak, hogy megfosztják a végső fogyasztót az ezen importokhoz kapcsolódó előnyöktől. Ugyanis azon árakat, amelyeken a kiskereskedelemben ezen gyógyszereket eladják, a tagállamok ellenőrzésük alatt tartják azok közvetlen vagy közvetett, megfelelőnek ítélt szinten történő rögzítésével, és a különböző tagállamokban strukturálisan eltérő szinteken állapítják meg azokat, ezért nem feltételezhető, hogy a párhuzamos kereskedelem kihatással van a nemzeti egészségbiztosítási rendszerek által térített gyógyszerek kiskereskedelmi áraira, és így a végső fogyasztó számára a kereslet és a kínálat szabad játékteréből eredőhöz hasonló, érezhető előnyt biztosít.

(vö. 115‑122., 133‑134., 140. pont)

13. Miközben nem vitatott, hogy egy bizonyos termék, jelen esetben a nemzeti egészségbiztosítási rendszerek által térített gyógyszerek tekintetében minden tagállam elkülönült piacnak minősül az árakra és az érintett gyógyszerek árának visszatérítésére vonatkozó szabályozások eltérései miatt, az eltérő ár alkalmazása aszerint, hogy mely tagállamban szánják továbbértékesítésre, és kívánják megtéríttetni a gyógyszereket, nem elegendő az EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti hátrányos megkülönböztetésnek való minősüléshez.

(vö. 178‑179. pont)

14. Az EK 81. cikk (1) bekezdése pontosítja a szubszidiaritás elvét, amikor a tagállamok közötti kereskedelemre kiható megállapodások, vállalkozások társulásai által hozott döntések és összehangolt magatartások tilalmára korlátozza azt. Így, ha az objektív jogi vagy ténybeli elemek összességéből kellő biztonsággal megállapítható, hogy az ilyen magatartás közvetlen vagy közvetett, tényleges vagy potenciális kihatással lehet a tagállamok közötti kereskedelemre, ezeket a magatartásokat a tagállamok közötti kereskedelemre kiható magatartásnak kell tekinteni, minek következtében indokolt a Közösség beavatkozása az általa végrehajtott intézkedések terjedelme és hatásai miatt.

A bizottsági határozat formájában megjelenő intézkedés akkor felel meg a szubszidiaritás elvének, ha a jogilag megkövetelt módon bizonyítja, hogy a tagállamok közötti kereskedelemre hatással lehet az általa a jogszerűség szempontjából vizsgált vállalkozások közötti megállapodás, vállalkozások társulásai által hozott döntés vagy összehangolt magatartás.

(vö. 201‑202. pont)

15. Valamennyi, a céljában vagy hatásában a versenyt korlátozó megállapodás elvileg mentességben részesülhet az EK 81. cikk (3) bekezdése szerint.

Ezen rendelkezés alkalmazása bizonyos, egyszerre szükséges és elégséges feltételek fennállásától függ. Elsősorban az érintett megállapodásnak hozzá kell járulnia az érintett áruk termelésének vagy forgalmazásának javításához, illetve a műszaki vagy gazdasági fejlődés előmozdításához, másodsorban lehetővé kell tennie a fogyasztók méltányos részesedését a belőle eredő előnyből, harmadsorban nem róhat a részt vevő vállalkozásokra olyan korlátozásokat, amelyek nem elengedhetetlenek, és negyedsorban nem teheti lehetővé ezeknek a vállalkozásoknak, hogy a kérdéses áruk jelentős része tekintetében megszüntessék a versenyt.

Következésképpen annak a gazdasági szereplőnek, aki az EK 81. cikk (3) bekezdésére hivatkozik, a feltételek teljesülését meggyőző ténybeli érvekkel és bizonyítékokkal kell alátámasztania.

A Bizottságnak megfelelő módon meg kell vizsgálnia ezeket az érveket és bizonyítékokat, ennek megfelelőn meg kell állapítania, hogy bizonyítják‑e az EK 81. cikk (3) bekezdésében meghatározott alkalmazási feltételek teljesülését. Egyes esetekben ezek az érvek és bizonyítékok természetüknél fogva magyarázatot vagy indokolást igényelnek, amelynek elmulasztása esetén megállapítható, hogy az adott gazdasági szereplő az őt az EK 81. cikk (3) bekezdése alapján terhelő bizonyítási kötelezettségének eleget tett. Hasonló esetben a Bizottságnak kell megcáfolnia ezeket a tényeket és bizonyítékokat.

(vö. 233‑236. pont)

16. Az EK 81. cikk (3) bekezdésének alkalmazásával hozott határozat megsemmisítése iránti kérelem alapján eljáró bíróság, mivel összetett gazdasági értékelésről van szó, olyan felülvizsgálatot folytat le, amely lényegében arra korlátozódik, hogy a tényállás helyesen került‑e megállapításra, nem követtek‑e el nyilvánvaló értékelési hibát, és helyes‑e a tényekből levont jogi értékelés.

E bíróságnak nem csupán a hivatkozott bizonyítékok tárgyi pontosságát, megbízhatóságát és következetességét kell vizsgálnia, hanem azt is ellenőriznie kell, hogy azok az adott összetett helyzet értékelésénél figyelembe veendő összes bizonyítékot magukba foglalják‑e, valamint hogy e bizonyítékok alátámasztják‑e a belőlük levont következtetéseket.

Ezzel szemben a bíróság nem válthatja fel a saját gazdasági értékelésével a határozat meghozójának értékelését, aki a jogszerűség felülvizsgálata iránti kérelmet benyújtotta.

A Bizottság különösen akkor rendelkezik – csupán korlátozott jogi felülvizsgálat tárgyát képező – mérlegelési mozgástérrel, ha annak megállapítását követően, hogy teljesül egy feltétel, amelynek fennállásától az EK 81. cikk (3) bekezdése egy lehetséges mentesítést függővé tesz, a megállapodás végrehajtásától várható előnyöket és a versenyre gyakorolt hatása miatt a végső fogyasztók számára okozott hátrányokat mérlegeli, e mérlegelést pedig a közösségi szintű közérdekre tekintettel kell elvégezni.

(vö. 241‑244. pont)

17. Ahhoz, hogy valamely megállapodás mentességben részesüljön az EK 81. cikk (3) bekezdése címén, hozzá kell járulnia az áruk termelésének vagy forgalmazásának javításához, illetve a műszaki vagy gazdasági fejlődés előmozdításához. Ez a hozzájárulás nem azonos azokkal az előnyökkel, amelyekből a megállapodásban érintett vállalkozások a tevékenységükkel kapcsolatban részesülnek, sokkal inkább azokkal az érzékelhető objektív előnyökkel egyezik meg, amelyek ellentételezhetik a versenynek okozott hátrányokat.

Ennélfogva a Bizottságnak elsősorban azt kell megvizsgálnia, hogy a részére benyújtott ténybeli érvek és bizonyítékok meggyőzően bizonyítják‑e, hogy az érintett megállapodás lehetővé teszi az érzékelhető objektív előnyökből való részesedést, figyelembe véve, hogy ez utóbbi előnyök nem csak az érintett piacon, hanem más piacokon is kialakulhatnak, és hogy nem követelmény, hogy azok közvetlenül a megállapodásból származzanak.

Ez az eljárás egy jövőre vonatkozó elemzést is magában foglalhat, ebben az esetben meg kell vizsgálni, hogy az előterjesztett ténybeli érvek és bizonyítékok fényében valószínűsíthető‑e, hogy az érintett megállapodás lehetővé teszi az érzékelhető objektív előnyökből való részesedést vagy sem.

Adott esetben a Bizottságnak másodsorban azt kell megítélnie, hogy ezek az érzékelhető objektív előnyök alkalmasak‑e az EK 81. cikk (1) bekezdése keretében lefolytatott vizsgálat során megállapított, versenynek okozott hátrányok ellensúlyozására.

Végül, ha a Bizottságot annak megítélésére kérik, hogy az EK 81. cikk (3) bekezdésének alkalmazási feltételei megvalósultak‑e az adott, a gyógyszerágazatot jellemző jogi és gazdasági környezetben, ahol a versenyt torzítják a nemzeti szabályozások, akkor különös figyelemmel köteles megvizsgálni az e rendelkezésre hivatkozó gazdasági szereplő által hozzá benyújtott érveket és bizonyítékokat.

(vö. 247‑250., 276., 280., 298., 301. pont)

18. Az EK 233. cikk első bekezdése alapján a Bizottság köteles megtenni minden, a 17. rendelet alapján benyújtott mentesítés iránti kérelemről döntő határozat megsemmisítését kimondó ítélet végrehajtására irányuló intézkedést.

E célból, noha a 17. rendeletben előírt bejelentési eljárás a Szerződés 81. és 82. cikkében meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló 1/2003 rendelet értelmében már nem létezik, a Bizottságnak – a kérelem bejelentésének napjától kiindulva – határoznia kell az előterjesztett mentesítés iránti kérelemről, mivel az még folyamatban van előtte.

(vö. 319‑320. pont)

AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (kibővített negyedik tanács)

2006. szeptember 27.( )

„Verseny – Gyógyszerek nagykereskedelmi értékesítése – Párhuzamos kereskedelem – Differenciált árak – Az EK 81. cikk (1) bekezdése – Megállapodás – Versenykorlátozás – Cél – Érintett piac – Hatás – Az EK 81. cikk (3) bekezdése – A műszaki fejlődés előmozdításához való hozzájárulás – A verseny megszüntetésének hiánya – Bizonyíték – Indokolás – Szubszidiaritás”

A T‑168/01. sz. ügyben,

a GlaxoSmithKline Services Unlimited, korábban Glaxo Wellcome plc (székhelye: Brentford, Middlesex [Egyesült Királyság], képviselik: I. Forrester QC, F. Depoortere, T. Louko, S. Martínez Lage, A. Schulz és I. Vandenborre ügyvédek)

felperesnek,

az Európai Közösségek Bizottsága (képviseli kezdetben: P. Oliver, később: É. Gippini Fournier, meghatalmazotti minőségben)

alperes ellen,

támogatja:

a European Association of Euro Pharmaceutical Companies (EAEPC) (székhelye: Brüsszel [Belgium], képviselik kezdetben: U. Zinsmeister és M. Lienemeyer, később: A. Martin‑Ehlers, végül M. Hartmann‑Rüppel ügyvédek),

a Bundesverband der Arzneimittell‑Importeure eV (székhelye:Mülheim an der Ruhr [Németország], képviselik kezdetben: M. Epping és W. Rehmann, később: Rehmann ügyvédek),

a Spain Pharma, SA (székhelye: Madrid, képviselik: P. Muñoz Carpena, B. Ortúzar Somoza és R. Gutiérrez Sánchez ügyvédek),

és

az Asociación de exportadores españoles de productos farmacéuticos (Aseprofar) (székhelye: Madrid [Spanyolország], képviselik kezdetben: M. Araujo Boyd és R. Sanz, később: Araujo Boyd és J. L. Buendia Sierra ügyvédek),

beavatkozók

Az EK‑Szerződés 81. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárásban (IV/36.957/F3 Glaxo Wellcome (bejelentés), IV/36.997/F3 Aseprofar és Fedifar (panasz), IV/37.121/F3 Spain Pharma (panasz), IV/37.138/F3 BAI (panasz), IV/37.380/F3 EAEPC (panasz), IV/37.138/F3 BAI (panasz) és IV/37.380/F3 EAEPC (panasz) ügyek [HL L 302., 1. o.]) 2001. május 8‑án hozott 2001/791/EK bizottsági határozat megsemmisítése iránt benyújtott keresete tárgyában,

AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK

ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA (kibővített negyedik tanács),

tagjai: H. Legal elnök, P. Lindh és I. Wiszniewska‑Białecka, V. Vadapalas és E. Moavero Milanesi bírák,

hivatalvezető: C. Kristensen tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2006. június 7‑i tárgyalásra

meghozta a következő

Ítéletet

Jogi háttér és a jogvita alapját képező tényállás

A közösségi jog

1 Az EK 3. cikk (1) bekezdésének g) pontja kimondja, hogy a Közösség tevékenysége egy olyan rendszert foglal magában, amely megakadályozza a belső piaci verseny torzulását.

2 Az EK 81. cikk (1) bekezdése kimondja, hogy a közös piaccal összeegyeztethetetlen és tilos minden olyan vállalkozások közötti megállapodás, amely hatással lehet a tagállamok közötti kereskedelemre, és amelynek célja vagy hatása a közös piacon belüli verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása.

3 Az EK 81. cikk (3) bekezdése kimondja, hogy az EK 81. cikk (1) bekezdése rendelkezéseinek alkalmazásától el lehet tekinteni különösen az olyan esetekben, amikor a vállalkozások közötti megállapodás hozzájárul az áruk forgalmazásának javításához, illetve a műszaki vagy gazdasági fejlődés előmozdításához, ugyanakkor lehetővé teszi a fogyasztók méltányos részesedését a belőle eredő előnyből anélkül, hogy az érintett vállalkozásokra olyan korlátozásokat róna, amelyek e célok eléréséhez nem nélkülözhetetlenek, illetve lehetővé tenné ezeknek a vállalkozásoknak, hogy a kérdéses áruk jelentős része tekintetében megszüntessék a versenyt.

4 1988. december 21‑én a Tanács az EK 100a. cikke (jelenleg, módosítást követően 95. cikk) alapján elfogadta az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek árának megállapítását, valamint a nemzeti egészségbiztosítási rendszerekbe történő felvételüket szabályozó intézkedések átláthatóságáról szóló 89/105/EGK irányelvet (HL L 40., 8. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet 1. kötet 345. o.). Az irányelv célja, hogy teljes képet alakítson ki a tagállamok által a vonatkozó közegészségügyi kiadások ellenőrzése céljából, a gyógyszerek árának rögzítése és közvetlen vagy közvetett ellenőrzése tárgyában hozott intézkedésekről, és hogy megszüntesse az ezen intézkedések közötti eltéréseket, amelyek akadályozhatják vagy torzíthatják a gyógyszerek Közösségen belüli kereskedelmét és ezáltal közvetlen hatással lehetnek a gyógyszerek közös piacának működésére. E célból mindenekelőtt olyan követelményrendszert állít fel, amellyel minden érdekelt számára biztosítja annak ellenőrzését, hogy a nemzeti intézkedések nem jelentik‑e az import vagy export mennyiségi korlátozását, illetve hogy nem jelentenek‑e azokkal azonos hatású intézkedéseket. Ugyanakkor ezek a követelmények csak annyiban érintik a tagállami politikát, illetve a nemzetek ármegállapítási politikáját, valamint szociális biztonsági rendszerét meghatározó szabályozását, amennyiben ez az irányelv értelmében az átláthatóság eléréséhez szükséges. A tagállamok számára az irányelvnek való megfelelésre nyitvaálló határidő 1989. december 31‑én járt le.

A spanyol jog

5 A Spanyol Királyság 1990. december 20‑án fogadta el a Ley 25/1990 del Medicamentót (a gyógyszerekről szóló 25/1990. sz. törvényt, BOE 306., 1990. december 22., 2643. o., a továbbiakban: 25/1990. törvény). Ezt a törvényt többek között az 1997. december 30‑i Ley 66/1997. (BOE 313., 1997. december 31., 38 517. o.), valamint – a jelen ügyben megtámadott határozat elfogadásához vezető közigazgatási eljárás folyamán –, az 1999. december 30‑i Ley 55/1999. (BOE 312., 1997. december 30., 46 095. o.) módosította.

6 A Spanyol Királyság 1990. február 23‑án fogadta el a Real Decreto 271/1990 de reorganización de la intervención de los precios de las especialidades farmacéuticas de uso humanót (271/1990. királyi rendelet az emberi felhasználásra szánt törzskönyvezett gyógyszerkészítmények árára vonatkozó beavatkozás átszervezéséről, BOE 53., 1990. március 2., 6086. o., a továbbiakban királyi rendelet). Ez a rendelet biztosítja többek között a Spanyol Királyság számára a 89/105 rendeletnek való megfelelést.

7 A 25/1990. törvény VIII. címében és a 271/1990. rendeletben foglalt rendelkezések a spanyol egészségügyi és fogyasztási minisztérium és a hozzá kapcsolódó Comisión interministerial de precios de los medicamentos (gyógyszerárakkal foglalkozó minisztériumközi bizottság, együttesen: spanyol közigazgatás) számára egy beavatkozási rendszer kiépítését írják elő a spanyol egészségbiztosítási rendszer által térített gyógyszerek nagykereskedelmi árának maximalizálására.

A jogvita előzményei

8 A felperes, a GlaxoSmithKline Services Unlimited, korábban Glaxo Wellcome plc (a továbbiakban: GSK) a brit jog szerint alapított társaság, amelynek székhelye Brentfordban (Egyesült Királyság) található. A GlaxoSmithKline csoport, amelyhez tartozik, az egyike a legnagyobb gyógyszereket előállító termelőknek. A Glaxo Wellcome plc és a Smithkline Beecham plc egyesülése következtében jött létre, mely egyesülést a Bizottság 2000. május 8‑i határozatában (IV/M.1846 – Glaxo Wellcome/Smithkline Beecham ügy) engedélyezte.

9 A Glaxo Wellcome, SA (a továbbiakban: GW), a spanyol jog szerint alapított társaság, melynek székhelye Madridban (Spanyolország) található, és amely a GlaxoSmithKline spanyol leányvállalatainak egyike. Legfontosabb – közvetlenül, vagy leányvállalatai útján végzett –tevékenysége a gyógyszerfejlesztés, -gyártás és -forgalmazás Spanyolországban.

10 1998. március 6‑i levelében a GW bejelentette a Bizottságnak a „[GW‑hez] és leányvállalataihoz tartozó törzskönyvezett gyógyszerkészítmények értékesítési feltételei feljogosított nagykereskedők felé” (a továbbiakban általános értékesítési feltételek) elnevezésű dokumentumot, és kérte, hogy az első rendelet a Szerződés [81]. és [82]. cikkének végrehajtásáról szóló, 1962. február 6‑i 17. tanácsi rendelet (HL L 1962. 13., 204. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet 1. kötet 3. o.) címén nemleges megállapítást vagy mentesítést kapjon. A GSK 1998. július 28‑i levelében kiegészítő bejelentést is benyújtott a Bizottsághoz.

11 Az általános értékesítési feltételek 82 különböző gyógyszerre alkalmazandóak, amelyeket olyan spanyol nagykereskedők részére kívánnak értékesíteni, akikkel a GW bármilyen kereskedelmi hálózaton kívül áll kapcsolatban. E nagykereskedők ezeket a gyógyszereket a spanyol kórházaknak vagy gyógyszertáraknak értékesítik tovább, amelyek azokat recept alapján adják el a betegeknek. Ugyanakkor a gyógyszereket más tagállamokban is továbbértékesíthetik a párhuzamos kereskedelem révén, amelyben ezek a nagykereskedők az árak eltérése miatt vesznek részt. Azon 82 gyógyszer között, amelyre az általános értékesítési feltételeket alkalmazni kell, 8 olyan található, amelyet a GSK a – főleg a Spanyolország és az Egyesült Királyság közötti – párhuzamos kereskedelem által kifejezetten érintett gyógyszerekként mutatott be. Ezek a gyógyszerek az alábbiak:

– a Beconase elnevezésű allergia elleni gyógyszer;

– öt asztma elleni gyógyszer, a Becloforte, a Becotide, a Flixotide, a Serevent és a Ventolín;

– a Lamictal elnevezésű epilepszia elleni gyógyszer;

– az Imigran elnevezésű fejfájás elleni gyógyszer.

12 Az általános értékesítési feltételek 4. cikke két különböző árat (a továbbiakban: 4A és 4B ár) ír elő erre a 82 gyógyszerre. E cikk az alábbiak szerint rendelkezik:

«A) A [˙25/1990. törvény] 100. cikke (1) bekezdése első albekezdésének és (2) bekezdésének megfelelően a [GW] és leányvállalatai gyógyszereinek ára a két alábbi, az említett jogszabályi rendelkezés alkalmazásához szükséges feltétel teljesülése esetén nem haladhatja meg a spanyol egészségügyi hatóságok által meghatározott legmagasabb ipari ár mértékét:

– a felsorolt gyógyszereket a spanyol társadalombiztosítási alapból vagy a spanyol költségvetésből finanszírozzák,

– a gyógyszerek megvásárlására és értékesítésére nemzeti szinten, azaz spanyol gyógyszertárak vagy kórházak közreműködésével kerül sor.

B) Ha ezen feltételek egyike nem teljesül (azaz, ha a spanyol jog felhatalmazza a laboratóriumokat gyógyszereik árának szabad meghatározására), a [GW] és leányvállalatai szabadon, a valós, objektív és megkülönböztetésmentes gazdasági szempontok szerint, a vásárló által meghatározott felhasználástól függetlenül határozhatják meg a gyógyszereik árát. A [GW] és leányvállalatai a gyógyszertermékeikre olyan árat kötelesek alkalmazni, amelyet – belső gazdasági tanulmányaik alapján – korábban a spanyol egészségügyi hatóságoknak bejelentettek, és objektív módon, a megélhetési költségek növekedésének arányában, a [25/1990] törvény 100. cikke (1) bekezdése első albekezdésének és (2) bekezdésének, valamint a gyógyszerek árára vonatkozó egyéb korábbi törvényeknek megfelelően állapítottak meg.”

13 1998. március 6‑i levelében a GW 89 Spanyolországban működő nagykereskedőnek küldte el általános értékesítési feltételeit. Ezek a levelek az alábbi figyelmeztetést tartalmazták:

„Fontos: Kérjük, hogy a mellékelt dokumentum aláírt példányának 1988. március 13‑át megelőzően történő eljuttatásával jelezzék szerződéskötési szándékukat.”

14 A GW 1988. évi spanyolországi értékesítésének több mint 90%‑át képviselő 75 nagykereskedő cselekedett ennek megfelelően.

15 Az általános értékesítési feltételek 1998. március 9‑én léptek hatályba.

16 Ezt követően két spanyol szakmai szövetség, az Asociación de exportadores españoles de productos farmacéuticos (Aseprofar) és az Asociación de empresarios de cooperativas farmacéuticas, valamint egy spanyol nagykereskedő, a Spain Pharma SA vitatta ezen feltételek jogszerűségét a spanyol versenyhivatal és a spanyol bíróságok előtt.

17 Másfelől az Aseprofar, egy másik spanyol vállalkozás, a Federación nacional de asociaciones de mayoristas distribuidores de espacialidades farmacéuticas y productos parafarmacéuticos (Fedifar), a Spain Pharma és két másik európai szakmai szövetség, a Bundesverband der Arzneimittel‑importeure eV (a továbbiakban: BAI), valamint a European Association of Euro Pharmaceutical Companies (EAEPC) támogatásával a Bizottsághoz is panaszt terjesztett be, mely szerint az általános értékesítési feltételek sértik az EK 81. cikk (1) bekezdését.

18 A Bizottság 2001. május 8‑án az EK‑Szerződés 81. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárásban (IV/36.957/F3 – Glaxo Wellcome [bejelentés], IV.36.997/F3 – Aseprofar és Fedifar [panasz], IV.376/121/F3 – Spain Pharma [panasz], IV.37/138/F3 – BAI [panasz]) és IV.37/380/F3 – EAEPC [panasz] ügyek) elfogadta a 2001/791/EK határozatot (HL L 302., 1. o., a továbbiakban: határozat).

19 A határozat 1. cikke értelmében a GW „megsértette az [EK] 81. cikk (1) bekezdését, amikor a spanyol nagykereskedőkkel olyan megállapodást kötött, amely különbséget tesz a nagykereskedőkkel szemben alkalmazott, egyébként az ország területén működő gyógyszertárak és kórházak részére térítéses gyógyszerek viszonteladása esetén alkalmazható árak, illetve más tagállamokba exportált gyógyszerek esetén alkalmazott magasabb árak között”.

20 A határozat 2. cikkének rendelkezése szerint el kell utasítani a megállapodás mentesítése iránti kérelmet.

21 A határozat 3. és 4. cikke utasítja a GW‑t, hogy haladéktalanul vessen véget az 1. cikkben megjelölt jogsértésnek, ha ez eddig nem történt meg, és tájékoztassa a Bizottságot az e célból hozott intézkedésekről.

Eljárás

22 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2001. július 23‑án benyújtott keresetlevelével a GSK a jelen keresetet indította meg.

23 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2001. november 16‑án benyújtott kérelmével a Bíróság alapokmánya 40. cikkének második albekezdése és az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 115. cikkének 1. §‑a alapján az EAEPC, a BAI, a Spain Pharma és az Aseprofar kérelmezte, hogy a perben beavatkozóként részt vehessenek a Bizottság kérelmeinek támogatása végett.

24 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2001. november 28‑án, december 14‑én és 2002. március 21‑én benyújtott kérelmeivel a GSK az eljárási szabályzat 116. cikkének 2. §‑a alapján kérelmezte, hogy amennyiben megengedik a beavatkozóként való részvételt az eljárásban, bizonyos titkos vagy bizalmas iratokat, illetve információkat távolítsanak el a felek beavatkozók részére küldendő írásbeli kérelmeinek másolatából.

25 Az első tanács elnöke 2002. november 27‑i végzésével a beavatkozási kérelmeknek helyt adott, és egyelőre nem határozott érdemben a kereset bizalmas kezelésére vonatkozó kérelem vonatkozásában.

26 Az első tanács elnöke 2003. augusztus 5‑i végzésével részben helyt adott a kereset bizalmas kezelésére vonatkozó kérelemnek, egyebekben elutasította azt.

27 Mivel az Elsőfokú Bíróság tanácsainak összetétele 2003. október 1‑jén megváltozott, és az előadó bíró a negyedik tanácsba került át, a jelen ügyet is a negyedik tanács elé utalták.

28 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. március 25‑én benyújtott kérelmével a GSK kérelmezte, hogy bizonyos titkos vagy bizalmas iratokat, illetve információkat távolítsanak el a beadványokra tett észrevételeinek a beavatkozók részére küldendő másolatából. E kérésének az Elsőfokú Bíróság helyt adott.

29 2004. április 16‑i levelével az Elsőfokú Bíróság az eljárási szabályzat 49. és 64. cikke alapján felhívta a GSK‑t és a Bizottságot, hogy nyújtsák be dokumentumaikat, és válaszoljanak egy írásban feltett kérdésre. Ezen pervezető intézkedéseknek a felek határidőben eleget tettek.

30 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. május 7‑én érkezett kérelmével az eljárási szabályzat 35. cikkének 2. §‑a alapján a Spain Pharma kérelmezte, hogy a szóbeli eljárás folyamán a spanyol nyelvet használhassa. A felek meghallgatását követően a kérelemnek az Elsőfokú Bíróság helyt adott.

31 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. május 27‑én és június 22‑én benyújtott kérelmeivel a GSK kérelmezte, hogy bizonyos titkos vagy bizalmas iratokat, illetve információkat távolítsanak el az Elsőfokú Bíróság 2004. április 16‑i kérdéseire adott válaszainak és a Bizottság válaszainak a beavatkozók részére küldendő másolatából. E kérésének az Elsőfokú Bíróság helyt adott.

32 Az eljárási szabályzat 14. cikke alapján és a negyedik tanács javaslatára, továbbá a felek meghallgatását követően az Elsőfokú Bíróság 2006. március 7‑én az ügyet a negyedik kibővített tanács elé utalta.

33 2006. március 15‑én az Elsőfokú Bíróság (negyedik tanács) az előadó bíró jelentése alapján megnyitotta a szóbeli eljárást.

34 2006. március 7‑én és 20‑án az Elsőfokú Bíróság az eljárási szabályzat 49. és 64. cikke alapján felhívta a GSK‑t, a Bizottságot és a beavatkozókat, hogy válaszoljanak az írásban feltett kérdéseire, és nyújtsanak be egy dokumentumot. Ezen pervezető intézkedéseknek a felek határidőben eleget tettek, a GSK kivételével, aki az egyik írásbeli kérdésre csak 2006. június 6‑án nyújtotta be válaszát az Elsőfokú Bíróság hivatalához. Miután a felek felhívás ellenére nem tettek észrevételt a tárgyaláson ebben a kérdésben, ez utóbbi dokumentumot az írásos anyaghoz csatolták.

35 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2006. április 28‑án benyújtott kérelmével a GSK kérelmezte, hogy bizonyos titkos vagy bizalmas iratokat, illetve információkat távolítsanak el az Elsőfokú Bíróság 2006. március 7‑i és 20‑i kérdéseire adott válaszainak a beavatkozók részére küldendő másolatából. E kérésének az Elsőfokú Bíróság helyt adott.

36 Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2006. május 16‑án benyújtott kérelmével az eljárási szabályzat 35. cikkének 2. §‑a alapján az Aseprofar kérelmezte, hogy a szóbeli eljárás folyamán a spanyol nyelvet használhassa. A felek meghallgatását követően a kérelemnek a Bíróság helyt adott.

37 Az Elsőfokú Bíróság a 2006. június 7‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit és az Elsőfokú Bíróság kérdéseire adott válaszait.

A felek kérelmei

38 A GSK azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– semmisítse meg a határozatot;

– kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.

39 A Bizottság azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– utasítsa el a keresetet;

– kötelezze a GSK‑t a költségek viselésére.

40 Az Aseprofar azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– utasítsa el a keresetet;

– kötelezze a GSK‑t a költségek viselésére, ideértve az Aseprofar költségeit is.

41 A BAI azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– utasítsa el a keresetet;

– kötelezze a GSK‑t a költségek viselésére, beleértve a BAI költségeit is.

42 Az EAEPC azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– utasítsa el a keresetet;

– kötelezze a GSK‑t a költségek viselésére, beleértve az EAEPC költségeit is.

43 A Spain Pharma azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

– utasítsa el a keresetet;

– kötelezze a GSK‑t a költségek viselésére, beleértve a Spain Pharma költségeit is.

A jogkérdésről

44 Kereseti kérelmei alátámasztására a GSK lényegében hat jogalapra hivatkozik, amelyek aszerint csoportosíthatóak, hogy a határozat teljes vagy – ennek hiányában – részleges megsemmisítésére irányulnak.

45 A határozat 1. cikkének az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértése miatti megsemmisítésére irányuló elsődleges kérelme alátámasztására a GSK három jogalapra hivatkozik:

– az indokolás elégtelensége;

– az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértése;

– hatáskörrel való visszaélés, a szubszidiaritás elvének figyelmen kívül hagyása és az EK 43. cikk megsértése.

46 A határozatnak a GSK által az EK 81. cikk (3) bekezdése alapján kérelmezett mentesítés megadását elutasító 2. cikkének megsemmisítésére irányuló másodlagos kérelem alátámasztására a GSK három jogalapra hivatkozik:

– az indokolás elégtelensége;

– az EK 81. cikk (3) bekezdésének megsértése;

– az arányosság elvének figyelmen kívül hagyása.

I – A határozat 1. cikkének megsemmisítésére irányuló jogalapokról

A – Az az indokolás elégtelenségéről

1. A felek érvei

47 A GSK lényegében arra hivatkozik, hogy a határozat nem hivatkozott az Elsőfokú Bíróság T‑41/96. sz., Bayer kontra Bizottság ügyben 2000. október 26‑án hozott ítéletére (EBHT 2000., II‑3383. o.), ezért indokolása elégtelen.

48 A Bizottság, a beavatkozók által támogatva, vitatja ezen jogalap megalapozottságát.

2. Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

49 Az EK 253. cikk többek között úgy rendelkezik, hogy a Bizottság határozatait indokolni köteles.

50 Ahhoz hogy a jogilag megkövetelt módon indokolja, a Bizottság határozatából egyértelműen ki kell tűnnie belőle a kibocsátó intézmény érvelésének, oly módon, hogy lehetővé tegye az érdekeltek számára, hogy megértsék annak alapját, valamint a bíróság számára, hogy vizsgálja annak megalapozottságát. Nem kell azonban közelebbről megjelölnie valamennyi releváns jogi és ténybeli elemet, mivel azt a kérdést, hogy az aktus eleget tesz‑e az EK 253. cikknek, megfogalmazása, valamint jogi és ténybeli háttere alapján kell megítélni (a Bíróság 2/56. sz., Geitling kontra Főhatóság ügyben 1957. március 20‑án hozott ítéletének [EBHT 1957., 9. o.] 37. pontja és az Elsőfokú Bíróság T‑171/02. sz., Regione autonoma della Sardegna kontra Bizottság ügyben 2005. június 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑2123. o.] 73. pontja).

51 Határozatai indokolásának szükségessége nem ró tehát semmilyen olyan általános kötelezettséget a Bizottságra, amelynek értelmében egyes határozataiban külön hivatkoznia kellene valamely meghatározott bírósági határozatra

52 Márpedig a jelen esetben a GSK csupán arra hivatkozik, hogy a határozat indoklása azért hiányos, mert nem hivatkozik bírósági határozatra.

53 Ennélfogva az az indokolás elégtelenségére irányuló jogalapot, mely szerint a határozat nem hivatkozik a fenti 47. pontban hivatkozott Bayer kontra Bizottság ügyben hozott ítéletre, el kell utasítani.

54 Amennyiben a GSK ezzel a jogalappal valójában a határozat tartalmát vitatja, meg kell állapítani, hogy a határozat indokolásának és az indokolás terjedelmének a vizsgálata a lényeges alakiságoknak, és így a határozat alaki jogszerűségének ellenőrzésére vonatkozik. Ettől meg kell különböztetni az indokolás megalapozottságának kérdését, amely a vitatott aktus érdemi jogszerűségét veti fel (a Bíróság C‑367/95. P. sz., Bizottság kontra Sytraval et Brink’s France ügyben 1998. április 2‑án hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑1719. o.] 67. pontja és az Elsőfokú Bíróság T‑93/02. sz., Confédération nationale du Crédit mutuel kontra Bizottság ügyben 2005. január 18‑án hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑143. o.] 67. pontja). E tekintetben ez a jogalap az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértésére vonatkozó, az alábbiakban vizsgálatra kerülő jogalaphoz kapcsolódik.

B – Az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértésére vonatkozó jogalapról

1. Előzetes megfontolások

55 Az EK 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazása különálló feltételek együttes meglététől függ (a Bíróság 56/65. sz., Société technique minière ügyben 1966. június 30‑án hozott ítélete [EBHT 1966., 337., 356–360. o.] és a fenti 47. pontban hivatkozott Bayer kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 174. pontja), amelyeknek fennállását annak kell bizonyítania, aki erre a rendelkezésre hivatkozik (a Bíróság C‑204/00. P., C‑205/00. P., C‑211/00. P., C‑213/00. P., C‑217/00. P. és C‑219/00. P. sz., Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. január 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑123. o.] 78. pontja). Ennek megfelelően elsősorban azt kell megállapítani, hogy fennáll‑e vállalkozások közötti megállapodás, összehangolt magatartás vagy vállalkozások társulásai által hozott döntés; másodsorban, hogy ennek hatása lehet‑e vagy célja‑e a verseny érezhető korlátozása; harmadsorban, hogy ez hatással lehet‑e tagállamok közötti kereskedelemre, amely utóbbi szempont csupán a közösségi jog alkalmazási területének meghatározására irányul (a fent hivatkozott Société technique minière ügyben hozott ítélet, 359. o.; a Bíróság C‑89/85., C‑104/85., C‑114/85., C‑116/85., C‑117/85. és C‑125/85–C‑129/85. sz., Ahlström Osakeyhtiö és társai kontra Bizottság ügyben 1993. március 31‑én hozott ítéletének [EBHT 1993., I‑1307. o.] 176. pontja; a fenti 47. pontban hivatkozott Bayer kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 174. pontja).

56 A jelen ügyben a GSK, fenntartva, hogy a Bizottság az EK 81. cikk (1) bekezdését olyan magatartás vonatkozásában alkalmazta, amely nem valósított meg az ezen rendelkezés értelmében vett, azaz korlátozó megállapodást, emlékeztet arra, hogy valamely vállalkozások közötti megállapodás fennállásának és korlátozó jellegének kérdése elkülönül egymástól, és így azokat elkülönítve kell vizsgálni (lásd e tekintetben a fenti 55. pontban hivatkozott Société technique minière ügyben hozott ítéletet, 358. és 359. o.).

57 E tekintetben az EK 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazására vonatkozó eljárásban hozott határozat megsemmisítése iránti kérelemmel megkeresett bíróság átfogó felülvizsgálatot folytat a Bizottság által végzett vizsgálatról (a Bíróság 42/84. sz., Remia és társai kontra Bizottság ügyben 1985. július 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1985., 2545. o.) 34. pontja és a fenti 47. pontban hivatkozott Bayer kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 62. pontja), kivéve ha ez a vizsgálat összetett gazdasági értékelést tartalmaz, amely esetben a felülvizsgálatnak a hatáskörrel való visszaélés hiányára, a vonatkozó eljárási és indokolási szabályok betartására, a tényállás tartalmi pontosságára, valamint a nyilvánvaló értékelési hibák hiányára kell korlátozódnia (a fent hivatkozott Remia és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 34. pontja és a fenti 55. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 279. pontja).

58 Másrészről megtámadott intézkedés jogszerűségét azon ténybeli és jogi körülmények alapján kell megítélni, amelyek fennálltak az intézkedés elfogadásakor (a Bíróság 15/76. és 16/76. sz., Franciaország kontra Bizottság egyesített ügyekben 1979. február 7‑én hozott ítéletének [EBHT 1979., 321. o.] 7. pontja és az Elsőfokú Bíróság T‑395/94. sz., Atlantic Container Line és társai kontra Bizottság ügyben 2002. február 28‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑875. o.] 252. pontja), anélkül hogy sérülne a felek számára a védelemhez való joguk keretében nyitva álló lehetőség az adatok kiegészítésére az ezen időpont után keletkezett, de külön az érintett határozat megtámadása vagy védelme céljából összeállított bizonyítékokkal (az Elsőfokú Bíróság T‑87/05. sz., EDP kontra Bizottság ügyben 2005. szeptember 21.‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑3745. o.] 158. pontja; lásd még e tekintetben a Bíróság 75/84. sz., Metro kontra Bizottság ügyben 1986. október 22‑én hozott ítéletének [EBHT 1986., 3021. o., a továbbiakban Metro II‑ítélet] 75. és 78. pontját és a fent hivatkozott Atlantic Container Lines és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 254. pontját).

59 A jelen ügyben ebből következően ki kell zárni a vitából a tényállás azon elemeit, különösen a 2001–2005‑ös időszakra vonatkozó számszerű információkat, amelyek nem álltak rendelkezésre a határozat elfogadásakor, és azokat a bizonyítékokat, különösen a Közösségen belüli párhuzamos gyógyszer-kereskedelem hatását általánosságban vizsgáló tanulmányokat, amelyek szintén nem léteztek ebben az időpontban, és amelyeket nem kifejezetten a határozat megtámadása vagy a jogsértést megállapító következtetéseinek védelme céljából állítottak össze, és nem mutatták be őket a közigazgatási eljárás során.

2. A vállalkozások közötti megállapodás fennállásáról

a) A határozat tartalma

60 A Bizottság a határozat (109) preambulumbekezdésében megállapította, hogy az általános értékesítési feltételek a GW és az aláíró spanyol nagykereskedők közötti megállapodást képeznek.

b) A felek érvei

61 A GSK szerint az általános értékesítési feltételek nem képeznek megállapodást.

62 A GW és az általános értékesítési feltételeket aláíró spanyol nagykereskedők valójában nem nyilváníthatták ki független akaratukat, mivel a spanyol egészségbiztosítási rendszer által térített gyógyszerek nagykereskedelmi árát a spanyol jogszabályok előírják számukra.

63 Emellett a verseny korlátozására irányuló összehangolt akarat helyett csupán a gyógyszerek általános értékesítési feltételekkel összhangban folytatott összehangolt eladására és vásárlásra irányuló összehangolt akaratukat nyilvánították ki.

64 A Bizottság, a beavatkozók által támogatva, vitatja ezen érvek megalapozottságát.

c) Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

65 A GSK érvei elsősorban annak vizsgálatához vezetnek, hogy a GW és a spanyol nagykereskedők a spanyol egészségbiztosítók által térített gyógyszerek nagykereskedelmi árára vonatkozó spanyol jogi szabályozáshoz képest valóban független akaratukat nyilvánították‑e ki, és így a Bizottság előtt vállalkozások magatartása, nem pedig tagállami magatartás jelent meg. Adott esetben ez másodsorban annak vizsgálatához vezet, hogy a GW és a nagykereskedők összehangolt akaratot nyilvánítottak‑e ki, és így a Bizottság előtt kétoldalú vagy egyoldalú magatartás jelent‑e meg.

A független akaratról

66 Az EK 81. cikk (1) bekezdését kizárólag azon versenyellenes magatartásokra kell alkalmazni, amelyeket a vállalkozások saját kezdeményezésükre valósítanak meg (a Bíróság 267/86. sz. Van Eycke‑ügyben 1988. szeptember 21‑én hozott ítéletének [EBHT 1988., 4769. o.] 16. pontja; a C‑359/95. P. és C‑379/95. P. sz., Bizottság és Franciaország kontra Ladbroke Racing egyesített ügyekben 1997. november 11‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑6265. o.] 33. pontja és a C‑198/01. sz. CIF‑ügyben 2003. szeptember 9‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑8055. o.] 45. pontja).

67 Szükség esetén, ezen rendelkezés alkalmazhatóságáról való döntés érdekében, előzetesen fel kell mérni az egyes állami szabályozás lehetséges hatásait, meg kell állapítani, hogy ez nyitva hagyja‑e a lehetőséget, hogy a vállalkozások autonóm magatartása a verseny megakadályozására, korlátozására vagy torzítására vezethessen (a fenti 66. pontban hivatkozott Bizottság és Franciaország kontra Ladbroke Racing egyesített ügyekben hozott ítélet 32. és 35. pontja és a fenti 66. pontban hivatkozott CIF‑ügyben hozott ítélet 66. pontja).

68 Ha ezen értékelés szerint a kérdéses szabályozás versenyellenes magatartásra kötelezi a vállalkozásokat, vagy a vállalkozások valamennyi versenyellenes magatartását kizárja, az EK 81. cikk (1) bekezdését nem lehet alkalmazni (a fenti 66. pontban hivatkozott Bizottság és Franciaország kontra Ladbroke Racing egyesített ügyekben hozott ítélet 33. pontja és a fenti 66. pontban hivatkozott CIF‑ügyben hozott ítélet 67. pontja).

69 Ha ezzel szemben az értékelésből az derül ki, hogy a szabályozás nyitva hagyja a lehetőséget, hogy a vállalkozások autonóm magatartása a verseny megakadályozására, korlátozására vagy torzítására vezethessen, az EK 81. cikk (1) bekezdését kell alkalmazni (a fenti 66. pontban hivatkozott Bizottság és Franciaország kontra Ladbroke Racing egyesített ügyekben hozott ítélet 34. pontja és a fenti 66. pontban hivatkozott CIF‑ügyben hozott ítélet 56. pontja).

70 Azt a lehetőséget, hogy bizonyos magatartást azért zárjanak ki e rendelkezés hatálya alól, mert az valamely állami rendelkezésre vezethető vissza, a közösségi bíróság megszorítóan alkalmazta (a fenti 66. pontban hivatkozott CIF‑ügyben hozott ítélet 67. pontja és az Elsőfokú Bíróság T‑513/93. sz., Nazionale degli Spedizionieri Doganali kontra Bizottság ügyben 2000. március 30‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑1807. o.] 60. pontja).

71 Ennek megfelelően meg kell állapítani, hogy a spanyol szabályozás előírja‑e a GW számára, hogy a spanyol nagykereskedőkkel kötendő szerződéseiben differenciált árakat alkalmazzon, aszerint hogy az általa árusított gyógyszerek árát – amint azt a GSK állítja – téríti‑e a spanyol betegbiztosító, vagy sem.

72 Márpedig nyilvánvaló, hogy a spanyol szabályozás, amint az egyrészről a 25/1990 törvény VIII. címe, másrészről a 271/1990 rendelet együttes alkalmazásából kiderül, a spanyol egészségbiztosítási rendszer által nem térített gyógyszerek nagykereskedelmi árait semmilyen értelemben nem határozza meg. A GSK másrészről mind írásbeli beadványaiban, mind a tárgyaláson úgy tekintette, hogy a 25/1990 törvénynek az általános értékesítési feltételek hatálybalépésekor hatályos szövegében megfigyelhető, a termékeire vonatkozó hallgatásból implicit módon, ám szükségszerűen következő megállapítást kifejezetten megerősítette az általános értékesítési feltételek későbbi módosítása, amint az a határozat (37) és (139) preambulumbekezdéséből kiderül.

73 Így, még abban az esetben is, ha – ellentétben a beavatkozók állásfoglalásával – elfogadható lenne, hogy a GSK érvelése, amely szerint az említett rendszer által térített gyógyszerek nagykereskedelmi árát a spanyol közigazgatás teljesen önállóan határozta meg, és írta elő a GW és a spanyol nagykereskedők számára, a spanyol szabályozás akkor sem írta elő a szerződések révén differenciált árak olyan rendszerének létrehozását, amely megtiltja a GW‑vel szerződő spanyol nagykereskedőknek az ezen áron történő vásárlást (4A ár) olyan gyógyszerek esetében, amelyeket ez utóbbiak továbbértékesítenek más tagállamok részére, és amely magasabb áron (4B ár) történő vásárlásra szorította őket. Egyébként a GSK‑nak ezt a tárgyaláson feltett kérdésekre el kellett ismernie.

74 Ennélfogva nem fogadható el az az állítás, mely szerint az érintett spanyol nemzeti jogi szabályozás előírta a GW számára, hogy a spanyol nagykereskedőkkel megkötött szerződéseiben differenciált árakat alkalmazzon, aszerint hogy a részükre eladásra kerülő gyógyszerek árát megtéríti‑e a spanyol egészségbiztosítási rendszer, vagy sem.

Az egybehangzó akaratról

75 Az EK 81. cikk (1) bekezdését a kizárólag a vállalkozások két- vagy többoldalú magatartásaira lehet alkalmazni (a Bíróság C‑49/92. P. sz., Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑4125. o.] 79. és 112. pontja), mivel ezek valósíthatnak meg megállapodásokat, összehangolt magatartást vagy társulások által hozott döntéseket.

76 A megállapodás fennállásához annyi is elegendő, ha két vállalkozás kifejezi közös akaratát meghatározott piaci magatartásukra vonatkozóan (a Bíróság 41/69. sz., ACF Chemiefarma kontra Bizottság ügyben 1970. július 15‑én hozott ítéletének [EBHT 1970., 661. o.] 112. pontja és a C‑277/87. sz., Sandoz Prodotti Farmaceutici kontra Bizottság ügyben 1990. január 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1990., I‑45. o., összefoglaló] 13. pontja és a fenti 47. pontban hivatkozott Bayer kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 67. és 173. pontja).

77 Ha ennek következtében azon határozatokban, amelyekben a Bizottság az EK 81. cikk (1) bekezdését alkalmazta, bizonyítani kell is a felek közös akaratát a meghatározott piaci magatartásra, ezzel szemben – a GSK állításával ellentétben – nem szükséges bizonyítani azt, hogy ez a közös akarat versenyellenes célra irányul.

78 A jelen ügyben a határozat arra a megállapításra jutott, hogy fennáll a GW és az általános értékesítési feltételeket aláíró spanyol nagykereskedők közös akarata az ezen feltételek 4. cikke szerint meghatározott piaci magatartásra, azaz a 82 gyógyszer egyikének vagy másikának a 4A vagy 4B pontban rögzített áron történő adásvételére, aszerint hogy az A. pontban meghatározott feltételek fennállnak‑e, vagy sem.

79 Ezt a megállapítást egyértelműen megerősítette az iratanyag, amelyből mindenekelőtt az derül ki, hogy a GW olyan általános értékesítési feltételeket alkalmazott, amelyek differenciált árrendszert írnak elő. Ezt követően a GW az általános értékesítési feltételeit elküldte annak a 89 spanyol nagykereskedőnek, amellyel kereskedelmi kapcsolatot kívánt fenntartani Spanyolországban. E célból kérte, kiemelve kérése jelentőségét, hogy „egyetértésük jeléül” egy kötelező (jogvesztő) határidőn belül küldjenek vissza egy aláírt másolatot. Ezek a tények a GW azon szándékát igazolják, hogy megállapodjon a spanyol nagykereskedőkkel az általános értékesítési feltételei tárgyában, és e tárgyban ajánlatot tegyen nekik. Végül is az ajánlattal megkeresett 89 nagykereskedőből 75 eleget tett a GW kérésének, aláírta az általános értékesítési feltételeket, és a megkívánt határidőn belül visszaküldte a GW‑nek. Ezek a tények igazolják a nagykereskedők kifejezett szándékát a GW ajánlatának elfogadására, és így a megállapodás megkötésére, amint azt a GW a tárgyaláson elismerte.

80 Úgy tűnik, a GSK által előadott érvek nem alkalmasak ezen megállapítás megcáfolására.

81 Annál is inkább, mert a GSK nem tudta alátámasztani azt, hogy a Bizottság nem szolgáltatott bizonyítékot egyrészről a GW által a spanyol nagykereskedőkkel szemben felállított exporttilalomra, másrészről ezen tilalom hallgatólagos elfogadására a nagykereskedők részéről.

82 A a versenyszabályokat alkalmazó határozataiban a Bizottság feladata bizonyítani az általa megállapított jogsértéseket, és szolgáltatni azokat a bizonyítékokat, amelyek kellő bizonyossággal igazolni tudják a jogsértést megvalósító tényállási elemeket (a Bíróság 29/83. és 30/83. sz., CRAM és Rheinzink kontra Bizottság egyesített ügyekben 1984. március 28‑án hozott ítéletének [EBHT 1984., 1679. o.] 20. pontja és a C‑2/01. P. és C‑3/01. P. sz., BAI és Bizottság kontra Bayer ügyben 2004. január 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑23. o.] 62. pontja).

83 Ezek az elemek lehetnek közvetlen – például írásos formában megjelenő – bizonyítékok (az Elsőfokú Bíróság T‑25/95., T‑26/95., T‑30/95–T‑32/95., T‑34/95–T‑39/95., T‑42/95–T-46/95., T‑48/95., T‑50/95–T‑65/95., T‑68/95–T‑71/95., T‑87/95., T‑88/95., T‑103/95. és T‑104/95. sz., Cimenteries CBR és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2000. március 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑491. o.] 862. pontja és a fellebbezés vonatkozásában a fenti 55. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 237. pontja) vagy ennek hiányában közvetett – például magatartás formájában megjelenő – bizonyítékok (a fenti 47. pontban hivatkozott Bayer kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 73. pontja és fellebbezés vonatkozásában a fenti 82. pontban hivatkozott BAI és Bizottság kontra Bayer ügyben hozott ítélet 100. pontja).

84 A jelen esetben korábban kifejtésre került, hogy a Bizottság egy levélváltásra támaszkodva kétséget kizáróan igazolta, hogy a GW a spanyol nagykereskedők részére felajánlotta az általános értékesítési feltételek szerint meghatározott piaci magatartást, amelyet a nagykereskedők többsége elfogadott. Ennélfogva, amint azt a Bizottság a tárgyaláson újból kihangsúlyozta, szükségtelen a GW és ezen nagykereskedők magatartására vonatkozóan egyéb elemeket felkutatni.

85 Ugyanígy a GSK nem támasztotta alá azt sem, hogy a GW által megkeresett nagykereskedők végső soron nem értettek egyet vele.

86 Ha a Bizottság – mint a jelen esetben is – bizonyította a megállapodás fennállását, akkor az ebben részt vevő vállalkozás feladata olyan bizonyítékok előterjesztése, hogy elhatárolódott a megállapodástól, amely bizonyítéknak egyértelmű akaratát kell bizonyítania, továbbá hogy a többi résztvevő tudomására hozta, hogy tartózkodik a megállapodás végrehajtásától (lásd e tekintetben a fenti 82. pontban hivatkozott BAI és Bizottság kontra Bayer ügyben hozott ítélet 63. pontját; a fenti 55. pontban hivatkozott Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 81–84. pontját és az Elsőfokú Bíróság T‑61/99. sz., Adriatica di Navigazione kontra Bizottság ügyben 2003. december 11‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑5349. o.] 135–138. pontját).

87 A jelen esetben, még ha az általános értékesítési feltételeket aláíró spanyol nagykereskedők egy része tényleg megkérdőjelezte ezek jogszerűségét, amint azt a határozat (12) preambulumbekezdése kimondja, az ügy irataiból akkor sem derül ki, hogy ezek az ítélkezési gyakorlat értelmében vett elhatárolódások voltak‑e. Ugyanígy meg kell állapítani, hogy ezen nagykereskedők közül néhányan exportálták a GW‑től 4A áron vásárolt gyógyszereket. Ez annál is inkább igaz, mivel ügy irataiból az is kiderül, hogy ezek a nagykereskedők végül elfogadták, hogy a GSK felszólítására kifizetik a 4A és a 4B közötti árkülönbséget. Ezek a tények azonban minden esetben csak néhány nagykereskedőre vonatkoznak, így nem állapítható meg, hogy elhatárolódtak‑e a GW‑vel korábban megkötött megállapodástól.

88 Másrészről tény, hogy három szakmai szövetség, az Aseprofar, az Asociación de empresarios de cooperativas farmacéuticas és a Fedifar panaszt nyújtott be a Bizottságnál és a Servicio de defensa de competenciánál (versenyhivatal), amint arra a határozat (3) preambulumbekezdésében hivatkozik, és hogy az általános értékesítési feltételeket aláíró nagykereskedők némelyike ezen szövetségek tagjai közé tartozik (az Aseprofar, az Asociación de empresarios de cooperativas farmacéuticas esetén közvetlenül, a Fedifar esetén közvetve). Ugyanakkor az a körülmény, hogy a többi tagjuk között az általános értékesítési feltételeket aláíró nagykereskedőket is magukban foglaló szakmai szövetségek ilyen panaszt nyújtottak be, nem elegendő önmagában annak igazolására, hogy a nagykereskedők összessége egyáltalán nem akart, vagy a panasz benyújtásának időpontjától kezdve többé nem akart együttműködni a GW‑vel.

89 Ennélfogva nem támasztható alá, hogy a GW és az általános értékesítési feltételeket aláíró nagykereskedők nem nyilvánították ki egybehangzó akaratukat.

90 A fentiekből következően a GSK érvelésének ismeretében nem állapítható meg, hogy a Bizottság tévesen állapította volna meg a megállapodás fennállását.

3. A verseny korlátozásának fennállásáról

a) A határozat tartalma

91 A Bizottság a határozat (116)–(143) és (189) preambulumbekezdésében megállapította, hogy az általános értékesítési feltételek 4. cikkének egyszerre célja és hatása a verseny korlátozása.

92 Először is, e rendelkezés céljának vizsgálata során a Bizottság mindenekelőtt megállapította a határozat (116) preambulumbekezdésében, hogy az a GW által forgalmazott gyógyszerek Spanyolország és az egyéb tagállamok között folytatott párhuzamos kereskedelmének korlátozására irányul. A határozat (117) preambulumbekezdésében azt is megállapította, hogy a spanyolországi továbbértékesítésre szánt és megtéríttetni kívánt gyógyszerekre vonatkozó 4A ár és a más tagállamokban továbbértékesítésre szánt és megtéríttetni kívánt gyógyszerekre vonatkozó 4B ár összehasonlításából kiderül, hogy alkalmazása adott esetben kizárhatja vagy meggátolhatja a párhuzamos kereskedelmet.

93 A Bizottság ezt követően a (117)–(119) preambulumbekezdésekben úgy vélte, hogy az általános értékesítési feltételek 4. cikke a kiviteli tilalommal azonos hatást eredményez, mivel az esetek jelentős többségében megakadályozza a párhuzamos kereskedelmet, míg más esetekben a kettős árazással majdnem azonos hatást vált ki. Azt is megállapította a határozat (120)–(123). preambulumbekezdésében, hogy a egészségbiztosítási rendszer által térített gyógyszerek nagykereskedelmi árának rögzítésére vonatkozó spanyol jogi szabályozás nem befolyásolja a fenti megállapítást.

94 A Bizottság végül a határozat (124) és (125) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a Bíróság és az Elsőfokú Bíróság a kiviteli tilalmakat, kettős árazási rendszereket vagy a párhuzamos kereskedelem egyéb korlátait tartalmazó megállapodásokat mindig a versenyt korlátozó megállapodásokként kezelte, így az általános értékesítési feltételek 4. cikkét úgy kell értelmezni, mint amelynek célja a verseny korlátozása.

95 A Bizottság másodsorban, az általános értékesítési feltételek 4. cikke által kiváltott hatás vizsgálata során a határozat (126) preambulumbekezdésében megállapította, hogy magasabb nagykereskedői árak alkalmazása export esetén, amelyhez hozzáadódnak még az ezen művelethez kapcsolódó tranzakciós költségek (szállítás, újracsomagolás, stb.) korlátozhatja az ezen ár hiányában megvalósuló párhuzamos kereskedelmet.

96 A Bizottság ezt követően a határozat (127)–(135) preambulumbekezdésében megállapította, hogy ez a rendelkezés nem csak a versenyben a Spanyol Királyságnak felróhatóan bekövetkező torzulást semlegesíti, és nem indokolja kivételes szabályozási környezet sem.

97 A Bizottság ezenfelül a határozat (136)–(140) preambulumbekezdésében fenntartotta, hogy az általános értékesítési feltételek 4. cikkében meghatározott differenciált árak korlátozzák egyrészről a párhuzamos kereskedelem származási országában működő nagykereskedők cselekvési szabadságát, másrészről az ezen nagykereskedők és a párhuzamos kereskedelemben részt vevő, a rendeltetési országban működő forgalmazók közötti versenyt.

98 A Bizottság végül, a határozat (141)–(143) preambulumbekezdésében megállapította, hogy az árfolyamingadozások milyen mértékben járultak hozzá 1996. és 1998. között a párhuzamos gyógyszer-kereskedelemhez, különösen Spanyolország és az Egyesült Királyság között.

b) A felek érvei

99 A GSK lényegében arra hivatkozik, hogy az általános értékesítési feltételek 4. cikke nem korlátozza a versenyt.

100 Elsősorban fenntartja, hogy a verseny már torzult a nemzeti egészségbiztosítási rendszerek által térített gyógyszerek terén, és hogy az általános értékesítési feltételek 4. cikke csupán ezt, az egyrészről az ilyen gyógyszerek árára vonatkozó nemzeti szabályozásnak, másrészről a vonatkozó közösségi szabályozás hiányának felróható helyzetet szándékozik kiegyensúlyozni.

101 Másodsorban a GSK kifejti, hogy az általános értékesítési feltételek 4. cikkének nem tárgya a verseny korlátozása, és hogy a Bizottság nem bizonyította annak ilyen hatását sem, tekintettel a szóban forgó piac egyediségére, és általánosabban az e rendelkezés hátteréül szolgáló jogi és gazdasági környezetre.

102 A Bizottság, a beavatkozók által támogatva, vitatja ezen érvelés megalapozottságát. Úgy véli, helyesen állapította meg, hogy az általános értékesítési feltételek 4. cikkének célja és hatása a verseny korlátozása, mivel alkalmas a párhuzamos kereskedelem kizárására vagy akadályozására.

c) Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

103 A GSK nem azoknak az adatoknak a tényszerű pontosságát vitatja, amelyekre a Bizottság az EK 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazása folyamán támaszkodott, hanem az intézmény ebből levont álláspontját. Minden kifogása lényegében a versenykorlátozás kizárólag a gyógyszerágazatra jellemző jogi és gazdasági környezetben való fennállásának elemzéséből levont következtetésekre irányul. Pontosabban ezek a kifogások elsősorban az általános értékesítési feltételek 4. cikke előtt fennálló versenyhelyzetre vonatkoznak, másodsorban az ezen rendelkezés következtében létrejövő versenykorlátozó hatásra.

A verseny állapotáról az általános értékesítési feltételek 4. cikke előtti időszakban

104 Amint arra a GSK jogosan hivatkozik, a nemzeti egészségbiztosítási rendszer által térített gyógyszerek területét számos tagállamban ma is a gazdasági tevékenység megszervezésén túlterjedő szabályozás jellemzi, főképp az árakra vonatkozóan (a Bíróság 181/82. sz., Roussel és társai ügyben 1983. november 29‑én hozott ítéletének [EBHT 1983., 3849. o.] 8. pontja). Ezen eltérő állami szabályozások egyidejű fennállása torzíthatja a versenyt (a Bíróság C‑267/95. és C‑268/95. sz., Merck és Beecham egyesített ügyekben 1996. december 5‑én hozott ítéletének [EBHT 1996., I‑6285. o.] 47. pontja). Emellett a nemzeti piacok bizonyos részekre töredezettségét is említi e téren (lásd analógia útján a Bíróság 40/73–48/73., 50/73., 54/73–56/73., 111/73., 113/73. és 114/73. sz., Suiker Unie és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1975. december 16‑án hozott ítéletének [EBHT 1975., 1663. o.] 24. pontját).

105 Ugyanakkor a fenti 67–70. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően, az EK 81. cikk (1) bekezdése csak akkor nem alkalmazható, ha a megállapodás által érintett ágazatra olyan szabályozás vonatkozik, amely kizárja a verseny megakadályozásának, torzításának vagy korlátozásának lehetőségét.

106 Márpedig – amint arra a GSK írásos beadványaiban és a tárgyaláson rámutatott – a jelen esetben létezik a gyógyszergyártók közötti verseny, amely elsősorban nem az árra vonatkozik, hanem olyan jellemzőkre, mint például az innováció (a fenti 104. pontban hivatkozott Roussel és társai ügyben hozott ítélet 9. pontja).

107 Emellett verseny állhat fenn a gyártó és a forgalmazói vagy a párhuzamos kereskedők és a nemzeti forgalmazók között, amellyel különösen a vonatkozó nemzeti szabályozások következtében kialakuló jelentős árkülönbözetek előnyét lehet kihasználni; és amely a jogosultnak időleges monopóliumot biztosító szabadalmi oltalom alatt álló gyógyszerek esetén a szabadalom érvényességi ideje alatt az e gyógyszerek ára közötti verseny egyetlen lehetségesformáját képezi, amint arra a GSK írásbeli beadványaiban szintén rámutatott.

108 Ennélfogva a GSK által leírt szabályozási környezet alkalmas arra, hogy korlátozza a versenyt, azonban nem vezethet annak kizárásához vagy arra az eredményre, hogy az EK 81. cikk (1) bekezdése ne legyen alkalmazható.

Az általános értékesítési feltételek 4. cikkének felróható versenykorlátozásról

109 Mivel a GSK arra hivatkozik, hogy a Bizottság nem vette szabályszerűen figyelembe a vonatkozó jogi és gazdasági környezetet a verseny korlátozásának vizsgálata folyamán, meg kell állapítani, hogy az EK 3. cikk (1) bekezdésének g) pontjában és az EK 81. cikkben szabályozott versenyen hatékony versenyt kell érteni, vagyis a verseny olyan mértékét, amely szükséges a Szerződés célkitűzéseinek eléréséhez. A verseny intenzitása az érintett termékek, valamint az érintett piacok szerkezete által megkívánt mértékben változhat. Emellett a verseny jellemzői eltérő fontossággal bírhatnak, az árverseny nem a verseny egyetlen hatékony formája, és nem olyan forma, amelynek minden körülmények között abszolút elsőbbséget kellene biztosítani (a Bíróság 26/76. sz., Metro kontra Bizottság ügyben 1977. október 25‑én hozott ítéletének [EBHT 1977., 1875. o., a továbbiakban Metro I‑ítélet] 20. és 21. pontja és a fenti 66. pontban hivatkozott CIF‑ügyben hozott ítélet 68. pontja).

110 Következésképpen a verseny EK 81. cikk (1) bekezdése szerinti korlátozásának jellemzése folyamán figyelembe kell venni a tényleges közeget, és így azt a jogi és gazdasági környezetet, amelyben a korlátozásért felelős megállapodás létrejött. E kötelezettség alapján mind a megállapodás célját, mind hatását vizsgálni kell (a fenti 55. pontban hivatkozott Société technique minière ügyben hozott ítélet, 359. és 360. o.; a Bíróság 56/64. és 58/64. sz., Consten és Grundig kontra Bizottság egyesített ügyekben 1966. július 13‑án hozott ítélete [EBHT 1966., 429., 497. o.] és a C‑399/93. sz., Oude Luttikhuis és társai ügyben 1995. december 12‑én hozott ítéletének [EBHT 1995., I‑4515. o.] 20. pontja).

111 Ennek megfelelően, ha valamely megállapodás rendelkezéseinek jogi és gazdasági környezetükben való vizsgálata során felmerül a verseny hátrányos befolyásolása, feltételezendő, hogy e megállapodás célja a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása (lásd e tekintetben a fenti 55. pontban hivatkozott Société technique minière ügyben hozott ítéletet, 359. és 362. o. és a fenti 110. pontban hivatkozott Consten és Grundig kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletet, 497. o.), ily módon nem szükséges a hatás vizsgálata (a fenti 110. pontban hivatkozott Consten és Grundig kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet, 496. o. és a fenti 75. pontban hivatkozott Bizottság kontra Anic Participazioni ügyben hozott ítélet 99. pontja).

112 Ezzel szemben ettől eltérő esetben meg kell vizsgálni ezen megállapodás hatását, és a jogilag megkövetelt módon bizonyítani kell, hogy ténylegesen vagy potenciálisan akadályozza, korlátozza vagy torzítja a versenyt (a fenti 55. pontban hivatkozott Société technique minière ügyben hozott ítélet, 359., 360. és 362. o. és a Bíróság C‑7/95. P. sz., Deere kontra Bizottság ügyben 1998. május 28‑án hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑3111. o.] 75. és 77. pontja).

113 Ezt követően a jelen ügyben meg kell vizsgálni a GSK által az általános értékesítési feltételek 4. cikkének céljára és hatására vonatkozóan előadott érvelést.

– A versenyellenes cél fennállásáról

114 A GSK nem vitatja, hogy az általános értékesítési feltételek 4. cikkének létrehozását a GW által forgalmazott 82 gyógyszer Spanyolország és a többi tagállam, főként az Egyesült Királyság közötti párhuzamos kereskedelme korlátozásának szándéka vezette.

115 Az ítélkezési gyakorlatból kiderül, hogy a végső soron a párhuzamos kereskedelem megtiltására irányuló megállapodásokat elvileg úgy kell tekinteni, mint amelyeknek célja a verseny megakadályozása (a fenti 110. pontban hivatkozott Consten és Grundig kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet, 496–498. o., a Bíróság 19/77. sz., Miller International kontra Bizottság ügyben 1978. február 1‑jén hozott ítéletének [EBHT 1978., 131. o.] 7. és 18. pontja; a 32/78., 36/78. és 82/78. sz., BMW Belgium kontra Bizottság egyesített ügyekben 1979. július 12‑én hozott ítéletének [EBHT 1979., 2435. o.) 20–28. és 31. pontja és a fenti 76. pontban hivatkozott Sandoz Prodotti Farmaceutici kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 16. pontja).

116 Az is nyilvánvaló, hogy az egyértelműen a párhuzamos kereskedelem vonatkozásában egyértelműen hátrányos bánásmódra irányuló megállapodást elvileg úgy kell tekinteni, mint amelynek célja a verseny korlátozása (a Bíróság 96/82–102/82., 104/82., 105/82., 108/82. és 110/82. sz., IAZ és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1983. november 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1983., 3369. o.) 23–25. pontja és a C‑551/03. P. sz., General Motors kontra Bizottság ügyben 2006. április 6‑án hozott ítéletének (EBHT 2006. I‑3173. o.] 67. és 68. pontja).

117 Ugyanakkor a GSK megalapozottan állította, hogy ha a jogi és gazdasági környezetet figyelembe vette volna, a Bizottság kizárólag azon körülmény alapján, mely szerint az általános értékesítési feltételek 4. cikke olyan differenciált árrendszert hozott létre, amelynek célja a párhuzamos kereskedelem korlátozása, nem juthatott volna arra a következtetésre, hogy ezen rendelkezés célja a verseny korlátozása volt.

118 A Közösség – különösen a belső piac működésére irányuló – feladatainak ellátásához szükséges, alapvető rendelkezésnek számító EK 81. cikk (1) bekezdésében megjelölt célkitűzés (a Bíróság C‑126/97. sz., Eco Swiss ügyben 1999. június 1‑jén hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑3055.o.] 36. pontja és a C‑453/99. sz., Courage és Crehan ügyben 2001. szeptember 20‑án hozott ítéletének [EBHT 2001., I‑6297. o.] 20. pontja) ugyanis annak elkerülésére irányul, hogy a versenynek a vállalkozások egymás közötti vagy harmadik személlyel közösen megvalósított korlátozása csökkentse a kérdéses termékek végső fogyasztóinak jólétét (az Elsőfokú Bíróság T‑213/01. és T‑214/01. sz., Österreichische Postsparkasse és Bank für Arbeit und Wirtschaft kontra Bizottság egyesített ügyekben 2006. június 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., I‑1601. o.] 115. pontja; lásd még e tekintetben a fenti 110. pontban hivatkozott Consten és Grundig kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletet, 493. o. és a Bíróság 28/77. sz., Tepea kontra Bizottság ügyben 1978. június 20‑án hozott ítéletének [EBHT 1978., 1391. o.] 56. pontját). A tárgyaláson a Bizottság mindenekelőtt több alkalommal kiemelte, hogy a jelen ügyben folytatott vizsgálat során ez a cél vezette, amikor arra a következtetésre jutott, hogy az általános értékesítési feltételek teljes bizonyossággal a fogyasztók jólétét korlátozzák, és amikor ezt követően azt vizsgálta, hogy ez a korlátozást ellensúlyozza‑e a fogyasztókat szolgáló hatékonyságnövekedés.

119 Következésképpen az EK 81 cikk (1) bekezdésének alkalmazása a jelen ügyben nem függhet kizárólag attól, hogy a kérdéses megállapodás a párhuzamos gyógyszer-kereskedelem korlátozására vagy a közös piac részekre osztására irányul‑e, amelyek alapján megállapítható, hogy érinti‑e a tagállamok közötti kereskedelmet, hanem elemezni kell azt is, hogy célja vagy hatása‑e ennek a megállapodásnak a verseny fogyasztók kárára történő megakadályozása, korlátozása vagy torzítása a kérdéses piacon. Ennek megfelelően a fenti 111. és 112. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következően az elemzést – amelyet röviden össze lehet foglalni, ha a megállapodás rendelkezéseiből magukból a verseny hátrányos megváltozása tűnik ki, amint azt a Bizottság a tárgyaláson állította – mindazonáltal egyéb esetekben részletesen ki kell egészíteni, ám jelen esetben nem ez a helyzet (a fenti 55. pontban hivatkozott Société technique minière ügyben hozott ítélet, 358–361. o. és a fenti 110. pontban hivatkozott Consten és Grundig kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet, 495–498. o.).

120 Különösen a fenti 115. és 116. pontban hivatkozott ítéletek alapjául szolgáló, a fenti 110. pontban hivatkozott Consten és Grundig kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletben a Bíróság – a Bizottság beadványaiban kifejtett álláspontjával szemben – nem ítélte úgy, hogy egy, a párhuzamos kereskedelem korlátozására irányuló megállapodást természeténél fogva, azaz a verseny bármilyen elemzésétől függetlenül a verseny korlátozására irányulónak kellene tekinteni. Épp ellenkezőleg, a Bíróság először is annak megállapítására korlátozódott, hogy a Közösség legalapvetőbb céljaival ellentétes lehet egy gyártó és egy forgalmazó közötti olyan megállapodás, amely újrateremtené a tagállamok közötti kereskedelem nemzeti piacok szerinti felosztását (494. o.), amely megfontolás következtében elutasította az EK 81. cikk (1) bekezdésének a vertikális megállapodásokra való alkalmazhatatlanságára alapított jogalapot (492–494. o.). Másodsorban elrendelte a verseny rövidített, de a valóságnak megfelelő elemzését, amelyben többek között arra utalt, hogy a kérdéses megállapodás a hatékony verseny alól kivont árak alkalmazása érdekében a nagykereskedelmi verseny lehetőségének megszüntetésére irányul, amely megfontolások következtében elutasította a versenykorlátozás hiányára alapított jogalapot (496–498. o.).

121 Ennélfogva, ha a párhuzamos kereskedelem vitathatatlanul részesül is bizonyos védelemben, az nem önmagában valósul meg, hanem – amint azt a Bíróság megállapította – csak akkor, ha elősegíti egyrészről a kereskedelem fejlesztését, másrészről a verseny megerősítését (a Bíróság C‑373/90. sz. X‑ügyben 1992. január 16‑án hozott ítéletének [EBHT 1992., I‑131. o.] 12. pontja), azaz ezen második szempontból akkor, ha a hatékony verseny révén előnyöket juttat a végső fogyasztóknak az ellátás vagy az árak terén (a fenti 118. pontban hivatkozott Tepea kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 43. és 56. pontja). Következésképpen, ha megállapítható, hogy egy megállapodás célja a párhuzamos kereskedelem korlátozása, alapvetően abból kell kiindulni, hogy a verseny korlátozására irányul, ám ez csak annyiban érvényes, amennyiben feltételezhető, hogy ezáltal a fogyasztókat megfosztják ezektől az előnyöktől.

122 Márpedig, figyelembe véve azt a jogi és gazdasági környezetet, amelyben a GSK általános értékesítési feltételei létrejöttek, nem tételezhető fel, hogy megfosztanák a gyógyszerek végső fogyasztóit az ilyen kedvezményektől. A nagykereskedők, amelyeknek feladata, amint azt a Bíróság megállapította, hogy a kiskereskedelem számára ellátást biztosítsanak a gyártók közötti verseny alapján (a fenti 109. pontban hivatkozott Metro I‑ítélet 40. pontja), olyan gazdasági szereplők, amelyek az értékesítési lánc közbenső szakaszában működnek, és megtarthatják azokat az előnyöket, amelyek a párhuzamos kereskedelemből az árak vonatkozásában keletkeznek; ebben az esetben ezek az előnyök nem kerülnek a végső fogyasztókhoz.

123 A határozat tényállásról szóló I. szakaszában, különösen a „Gyógyszerek párhuzamos kereskedelme a Közösségen belül: a nemzeti szabályozás és az árfolyammozgások hatása” című F. alszakaszban, illetve a „GW termékeinek párhuzamos kereskedelme a Közösségen belül: hatás az értékesítés feltételeire” című G. alszakaszban szerepel a háttér ilyen leírása.

124 Ezen leírásból kiderül, hogy a jogi és gazdasági környezet főbb jellemzői, amint azt a GSK írásbeli beadványaiban és a tárgyaláson előadta, a következőek.

125 Elsősorban a határozat (31), (36) és (50) preambulumbekezdése szerint a nemzeti egészségbiztosítási rendszer által térített gyógyszerek ára nem az egész Közösségben fennálló versenyfolyamat eredményeként alakult ki, hanem a tagállamok többségében közvetlenül a közigazgatási eljárásban kerülnek meghatározásra, más tagállamokban közvetve ellenőrzésre.

126 Másodsorban a határozat (31) preambulumbekezdése szerint a vonatkozó nemzeti jogszabályok közelítése ebben a szakaszban korlátozottan lehetséges. A 89/105 irányelv valóban úgy rendelkezik, hogy ezen gyógyszerek árát, amennyiben a nemzeti jog előírja, átlátható eljárásban, objektív és ellenőrizhető szempontok alapján kell megállapítani. Egyebekben a határozat (50) preambulumbekezdése szerint a nemzeti jog előírhatja meghatározott szempontok figyelembevételét, az érintett tagállam egészségügyi és az egészségbiztosítás finanszírozására vonatkozó politikájának megfelelően, amint azt a 89/105 irányelv szintén megállapítja. Nevezetesen ez valósul meg a spanyol jogban is, amely a határozat (37) és (38) preambulumbekezdése szerint a nagykereskedelmi ár legmagasabb mértékét határozza meg közvetlenül, és a kiskereskedelmi árat közvetve. A brit jog ezzel szemben nem rögzíti az árakat, azonban a határozat (44) és (46) preambulumbekezdése szerint előírja a gyógyszeripari vállalkozások nyereségének ellenőrzését.

127 Harmadsorban a határozat (29)–(31) és (34) preambulumbekezdése szerint a tagállamok közötti jelentős árkülönbség fennállásának strukturális oka a vonatkozó nemzeti jogszabályok közötti eltérés.

128 Negyedsorban a határozat (30), (32) és (53) preambulumbekezdése szerint, az árak közötti eltérés konjunkturális oka az árfolyamingadozás: ez a jelenség, amely 1998. március 6‑án, amikor a GSK bejelentette az általános értékesítési feltételeit a Bizottságnak, a Közösség valamennyi tagállamát potenciálisan érintette, 2001. május 8‑án, a határozat Bizottság általi elfogadásának napján érintette az Egyesült Királyságot, Dániát és Svédországot is, amint az a határozat (53) preambulumbekezdéséből kiderül.

129 Ötödsorban a határozat (29) preambulumbekezdése szerint ezek az árkülönbségek okozták a Közösségen belüli párhuzamos kereskedelmet. Ezen párhuzamos kereskedelem legfontosabb célországai, amint azt a határozat (33) és (34) preambulumbekezdése felsorolja, Dánia, Hollandia és az Egyesült Királyság.

130 Hatodsorban néhány tagállam olyan rendelkezéseket fogadott el, amelyek ösztönző hatással voltak a párhuzamos kereskedelemre, függetlenül attól, hogy – a Bizottság a határozat (31), (33), (34), (36) és (52) preambulumbekezdésében tett és a GSK által egyébként vitatott megjegyzéseiből kiderül –, ez valóban céljuk volt‑e, vagy sem. Ez történt többek között az Egyesült Királyságban is, ahol – amint arra a határozat (49) preambulumbekezdése kitér – a National Health Service automatikusan térít a gyógyszerészek részére egy, a gyártó által a brit piacon értékesített gyógyszer árával megegyező – a gyógyszerész által feltételezetten egyéb helyről történő, alacsonyabb árú beszerzés révén elért megtakarításnak megfelelő – 4–5%‑os átalánnyal csökkentett összeget.

131 Hetedsorban – amint az a határozat (31) és (51) preambulumbekezdéséből kiderül – a beteg általában az általa megvásárolt, a nemzeti egészségbiztosítási rendszer által térített gyógyszerek árának csak egy részét viseli, amely tagállamonként változik. A nemzeti egészségbiztosítási rendszer viseli ezen költség nagyobb részét. Ez valósul meg az Egyesült Királyságban, ahol, a határozat (48) preambulumbekezdése szerint a beteg 6 angol fontot (GBP) fizet minden gyógyszer után, kivéve ha a betegek azon csoportjához tartozik, amelynek tagjai mentesek az ilyen fizetés alól.

132 A Bizottság az általános értékesítési feltételek 4. cikkének tárgya vonatkozásában folytatott vizsgálat keretében hivatkozik ezen leírás egyes szempontjaira. Erre hivatkozik a határozat (117) preambulumbekezdésében a rendelkezés párhuzamos kereskedelemre kifejtett, nem vitatott hatásának megállapításánál. Ugyanígy erre hivatkozik a határozat (121) preambulumbekezdésében annak, a GSK megállapításával ellentétes magyarázatánál, hogy a gyógyszeripari vállalkozásoknak joga van a spanyol gyógyszernagykereskedelmi ármegállapítási eljárás keretén belül egymással megállapodni.

133 Ugyanakkor a Bizottság egyszer sem vizsgálta az ágazat egyedi és lényeges jellemzőit, azt, hogy a kérdéses termékek ára, amelyet a tagállamok tartanak ellenőrzésük alatt azok közvetlen vagy közvetett, megfelelőnek ítélt szinten történő rögzítésével, a Közösségben struktúrájuk okán szükségszerűen eltérőek, és ellentétben más, a Bizottság által írásos beadványaiban és a tárgyaláson hivatkozott olyan fogyasztói cikkekkel, mint a sportcikkek vagy motorkerékpárok, mindenesetre nagymértékben kívül esnek a kereslet és a kínálat szabad játékterén.

134 Ez alapján nem feltételezhető, hogy a párhuzamos kereskedelem kihatással van a nemzeti egészségbiztosítási rendszerek által térített gyógyszerek végső fogyasztóival szemben alkalmazott árakra, és így olyan érezhető előnnyel jár, mintha ezeket az árakat a kereslet-kínálat határozná meg.

135 Végül maga a Bizottság is elismeri a párhuzamos kereskedelem első pillantásra kétséges hatását a végső fogyasztók jólétére, mivel a határozat (161) preambulumbekezdésében idézett, és felek által írásbeli beadványaikban és az Elsőfokú Bíróság által feltett írásbeli kérdésekre adott válaszaikban hivatkozott, a gyógyszeripari termékek közös piacáról szóló 1999. november 25‑i COM(1998) 588 végleges közleményében megjegyezte, hogy a párhuzamos kereskedelem – kivéve, ha dinamikus hatással van az árakra – hatékonyságot csökkentő hatást fejt ki, mivel az anyagi haszon az egészségügyi rendszer vagy a betegek helyett nagyobbrészt, vagy teljesen a párhuzamos kereskedelmet folytatókhoz kerül (6. o.).

136 Ennélfogva nem lehet arra a következtetésre jutni, hogy az általános értékesítési feltételek 4. cikkének – amely a GSK szerint biztosítani hivatott azt, hogy a Spanyol Királyság által rögzített nagykereskedelmi árat kizárólag a törvény által előírt gyógyszerek esetén alkalmazzák – vizsgálatából magából felismerhető a verseny akadályozása, korlátozása vagy torzítása.

137 A Bizottság és a beavatkozók egyetlen érve sem tudja ezt a megállapítást megcáfolni.

138 A Bizottság annak feltételezésével, hogy e megállapodások hasonlítanak a korábbi határozathozatali gyakorlatában megvizsgált általános értékesítési feltételekre, vagy azokkal egyenértékűek, nem korlátozhatja magát – amint azt a határozat (118) és (119) preambulumbekezdésében és írásbeli beadványaiban tette –, párhuzamok felállítására e megállapodások között. Ugyanis az ilyen eljárás végső soron a jogi és gazdasági háttér fent említett a Bizottság által hivatkozott, az EK 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazására irányuló határozatok által nem tartalmazott elemeit hagyja figyelmen kívül.

139 Másrészről a Bizottság nem hivatkozhat alappal arra, mint ahogy a határozat (120)–(123) preambulumbekezdésében és írásbeli beadványaiban tette, hogy a gyógyszerek nagykereskedelmi árára vonatkozó spanyol szabályozásnak végső soron nincs jelentősége, tekintettel a gyógyszeripari vállalkozások részére biztosított tárgyalási pozícióra. Az ítélkezési gyakorlatra tekintettel az az állítása sem megalapozott, mely szerint a vonatkozó különböző tagállami szabályozások egyidejű fennállása sem meghatározó (a fenti 115. pontban hivatkozott BMW Belgium kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 5. pontja és az Elsőfokú Bíróság T‑175/95. sz., BASF kontra Bizottság ügyben 1999. május 19‑én hozott ítéletének EBHT 1999., II‑1581. o.] 121–123. és 136. pontja), amint arra írásos beadványaiban szintén kitért.

140 Még ha feltételezhető is ugyanis, hogy a spanyol szabályozás tárgyalási pozíciót biztosít a gyógyszeripari vállalkozások számára, amint azt a Bizottság és a beavatkozók a tárgyaláson állították, e szabályozásnak és más tagállamok szabályozásával való együttes alkalmazásának akkor is meghatározó hatása van a verseny egyik lényeges elemére (lásd analógia útján a fenti 56. pontban hivatkozott Suiker Unie és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 17. és 71. pontját), egy olyan háttérelemre, amelyet nem lehet a verseny elemzése során figyelmen kívül hagyni.

141 Ennek megfelelően nem lehet párhuzamot vonni a Bizottság által hivatkozott ügyek, amelyek, amint azt az intézmény maga is elismerte a tárgyaláson, az új gépjárművek (a fenti 115. pontban hivatkozott BMW Belgium kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 5. pontja) vagy a gépkocsik átfestéséhez szükséges termékek (a fenti 139. pontban hivatkozott BASF kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 123. pontja) árának rögzítésére vonatkozó, csak egy adott tagállamban hatályos intézkedésekről szólnak, valamint a jelen ügy között, amelyet az a tény jellemez, hogy az érintett termékek árát végső soron a tagállamok rögzítik, amely árak, eltekintve valamely, a párhuzamos kereskedelem során érvényesülő szórványos versenytől, strukturális szükségszerűségből következően kívül esnek a kereslet-kínálat mechanizmusán, és az egész Közösségen belül eltérő szinteken kerülnek megállapításra.

142 Végül a fenti 116. pontban hivatkozott General Motors kontra Bizottság ügyben hozott ítéletnek a Bizottság és a beavatkozók által, az Elsőfokú Bíróság írásbeli kérdéseire adott válaszaiban és a tárgyaláson hivatkozott 75. pontjából nem következik, hogy az előző pontban említett tényállást figyelmen kívül lehetne hagyni.

143 Ezen ítélet 75. pontjából ugyanis az derül ki, hogy adóharmonizáció hiánya akkor is – mint a Bizottság a tárgyaláson kifejette –, ha kihat a szóban forgó ágazatban fennálló versenyre, nem enged arra következtetni, hogy a gépkocsik párhuzamos kereskedelmének korlátozására vonatkozó megállapodás célja a kereskedelem korlátozása. Ezzel szemben ebből egyáltalán nem lehet arra következtetni, hogy a jelen ügyben vizsgált tagállami szabályozások lényegtelenek a verseny vizsgálata szempontjából, noha céljuk a nemzeti egészségbiztosítási rendszerek által térített gyógyszerek árképzésének a verseny alóli kivonása.

144 A beavatkozók nem tudták kellőképpen bizonyítani azt, amit a tárgyaláson állítottak, hogy valójában a szóban forgó tagállami szabályozások nem a nemzeti egészségbiztosítási rendszerek által térített gyógyszerek árképzésének a verseny helyett történő megállapítására, hanem a verseny gyógyszeripari vállalkozások piaci ereje miatt kialakult hiányának pótlására és méltányos árak biztosítására irányulnak.

145 Amikor a közösségi bíróság az EK 81. cikk (1) bekezdését alkalmazó bizottsági határozattal szemben benyújtott megsemmisítés iránti keresetről dönt, az EK 230. cikk alapján vizsgálja ezen határozat jogszerűségét. Márpedig a beavatkozók érvelése a Bizottság által határozatában nem említett, sőt meg sem vizsgált tényeken alapul. Nem az Elsőfokú Bíróság feladata a Bizottság helyett ezen vizsgálat lefolytatása.

146 Emellett ezek az érvek ellentétesek a GSK érveivel, melyek szerint a tárgyban a szabadalmakra vonatkozó tagállami szabályozás célja, hogy időleges monopólium megadásával biztosítsa a gyógyszeripari vállalkozások számára kutatási és fejlesztési költségeik (a továbbiakban K&F) megtérülését, amely révén a generikus gyógyszerek előállítói visszaállíthatják az árversenyt oly módon, hogy a szabadalom érvényessége idején a piacon működő, a párhuzamos kereskedelemben részt vevők között mesterséges, nem pedig az EK 3. cikk (1) bekezdés g) pontja és az EK 81. cikk értelmében vett verseny áll fenn.

147 Következésképpen nem lehet elfogadni a Bizottság elsődleges megállapítását, amely szerint az általános értékesítési feltételek 4. cikkére – mivel célja a verseny korlátozása – vonatkozik az EK 81. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom. Mivel az érintett termékek árát az alkalmazandó jogi szabályozás szerint nagymértékben a kereslet és a kínálat befolyásolja, és a közigazgatási hatóságok rögzítik, illetve ellenőrzik, nem lehet eleve adottnak tekinteni, hogy a párhuzamos kereskedelem az árak csökkentését és a végső fogyasztók jólétének növelését szolgálja. Az általános értékesítési feltételek 4. cikkében található fogalmak e környezetben történő elemzése révén nem állapítható meg, hogy ez, a párhuzamos kereskedelem korlátozására irányuló rendelkezés a végső fogyasztók jólétének csökkentésére irányul‑e. Ebben a szokatlan helyzetben a megállapodás versenyre tett hatásának elemzése ezért nem irányulhat kizárólag a célkitűzésre, hanem a hatásokat is vizsgálni kell, annak ellenőrzésére, hogy a szabályozó hatóság előre láthatta‑e azokat, a megállapodás puszta szövegének a szövegkörnyezet figyelembevételével történő olvasata során.

– A versenyellenes hatás fennállásáról

148 Egy megállapodás versenyre tett hatásának vizsgálata elsősorban az érintett a piac vagy piacok meghatározását követeli meg, mind tárgyuk, mind földrajzi helyzetük szerint (a Bíróság C‑234/89. sz. Delimits‑ügyben 1991. február 28‑án hozott ítéletének [EBHT 1989., I‑935. o.] 15., 16. és 18. pontja).

149 A jelen ügyben az érintett termékek piacának vonatkozásában a Bizottság úgy vélte a határozat (112) és (113) preambulumbekezdésében – a GSK észrevételeit figyelembevéve, amelyek szerint a párhuzamos kereskedelem valamint az általános értékesítési feltételek 4. cikkének természete és hatálya tanúsíthatják egy olyan piac létezését, amelyben megtalálható valamennyi vényre kapható gyógyszer –, hogy nem szükséges a GW piaci részesedésének megállapítása mind a 82 érintett gyógyszer tekintetében. Mivel a Bizottság a tárgyaláson kétségbe vonta a GSK ezen megállapítások alapjául szolgáló észrevételeinek fennállását, meg kell állapítani, hogy a bejelentés kiegészítésének értelmezése alapján a határozat nem tartalmaz e tekintetben ténybeli tévedést.

150 Az érintett földrajzi piac kérdésében a Bizottság végső soron a határozat (114) preambulumbekezdésében azt az álláspontot képviselte, hogy azt nemzeti piacnak kell tekintetni, a Közösség tagállamaiban fennálló, az árra és megtérítésre vonatkozó szabályok, a márkára és a csomagolásra vonatkozó stratégiák, az elosztási rendszerek és a gyógyszerfelírási szokások közötti eltérések miatt.

151 Magukat a megállapodás által érintett piacokat a Bizottság nem sorolta fel kifejezetten. Ugyanakkor a (112)–(114), (117) és (126) preambulumbekezdésből következik, hogy – amint azt a Bizottság az Elsőfokú Bíróság írásbeli kérdéseire adott válaszában megerősítette – egyrészről a spanyol piacról van szó, ahol a spanyol nagykereskedők a GW‑től vásárolhatják a gyógyszereket, másrészről a Közösség egyéb nemzeti piacairól, ahol ezek a kereskedők eladhatják azokat, azaz ahol a spanyol és a belföldi árak közötti különbség elég nagy ahhoz, hogy a párhuzamos kereskedelem jövedelmező lehessen.

152 A GSK, amint azt a tárgyaláson megerősítette, nem vitatja a Bizottság álláspontját az érintett földrajzi piacot illetően. Ennélfogva megállapítható, hogy a jelen ügyben a gyógyszerek árára és annak visszatérítésére vonatkozó szabályozások közötti eltérések figyelembevételével nemzetinek tekinthető ez a piac, amely olyan térséget jelent, ahol az érintett termék objektív versenyfeltételeinek egyformáknak vagy legalábbis kellőképpen hasonlóknak kell lenniük valamennyi gazdasági szereplő számára (a Bíróság 27/76. sz., United Brands kontra Bizottság ügyben 1978. február 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1978., 207. o.] 44. és 53. pontja és az Elsőfokú Bíróság T‑83/91. sz., Tetra Pak kontra Bizottság ügyben 1994. október 6‑án hozott ítéletének [EBHT 1994., II‑755. o.] 91. pontja).

153 A GSK ezzel szemben vitatja a Bizottság által az érintett termékek piaca tárgyában előadott álláspontot. Fenntartja, hogy a Bizottságnak a vonatkozó spanyol szabályozás ismeretében különbséget kellett volna tennie a viszontértékesítésre szánt és Spanyolország által térített gyógyszerek szabályozott piaca, valamint a többi tagállamban viszontértékesítésre szánt és térített gyógyszerek szabad piaca között. Ez a kifogás azonban nem megalapozott.

154 A határozat (112) és (113) preambulumbekezdéséből kiderül, hogy a Bizottság nem foglalkozott mélyrehatóan az érintett termékek piacának behatárolásával. A Bizottság az Elsőfokú Bíróság azon írásbeli kérdésére, hogy melyek voltak ennek gyakorlati okai, azt a választ adta, hogy szükségtelennek találta az érintett termékek piacának behatárolását, mivel enélkül is megállapítható a versenyellenes célkitűzés, ezért erre vonatkozóan csak egy tömör meghatározást adott.

155 Válaszában és a tárgyaláson azt a magyarázatot adta továbbá, hogy bár e tekintetben végső soron nem alakította ki részletes álláspontját, ugyanakkor az e tárgyban alkalmazott hagyományos, azaz a European Pharmaceutical Medical Research Association (EphMRA) által készített anatómiai gyógyászati osztályozás (ATC) harmadik szintjén alapuló meghatározást alkalmazta. Ez, mint azt a határozat (16) és (110) preambulumbekezdése megjegyzi, megfelel a gyógyászati javallatokban meghatározott alcsoportoknak és az érintett gyógyszerek farmakológiai tulajdonságainak.

156 Valamely közösségi jogi aktus ellen irányuló megsemmisítés iránti kereset tárgyában való határozathozatal során az Elsőfokú Bíróságnak értelmeznie kell ezen jogi aktust, különösen akkor, ha az azt kibocsátó intézmény magyarázatot terjeszt elő annak értelmezésére (a Bíróság C‑194/99. sz., Thyssen Stahl kontra Bizottság ügyben 2003. október 2‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., I‑10 821. o.] 55. és 56. pontja). A jelen ügyben a határozat egészének olvasatából kiderül, hogy a Bizottság közvetett, de a szükséges mértékű indokolást készített a vizsgált piac, azaz a spanyol egészsé