A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
2022. február 22.*
„Előzetes döntéshozatal  –  Sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás  –  
Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés  –  Európai elfogatóparancs  –  
2002/584/IB kerethatározat  –  Az 1. cikk (3) bekezdése  –  Tagállamok közötti átadási eljárások  –  
Végrehajtási feltételek  –  Az Európai Unió Alapjogi Chartája  –  A 47. cikk második bekezdése  –  
A független, pártatlan és a törvény által megelőzően létrehozott bíróság előtti tisztességes 
eljáráshoz való alapvető jog  –  Rendszerszintű vagy általános hiányosságok  –  Két szakaszból álló 
vizsgálat  –  Alkalmazási feltételek  –  A végrehajtó igazságügyi hatóság annak konkrét és pontos 
értékelésére vonatkozó kötelezettsége, hogy komoly és bizonyítékokkal alátámasztott okokból  
vélelmezhető-e, hogy az európai elfogatóparanccsal érintett személyt az e tagállamnak történő 
átadása esetén a független, pártatlan és a törvény által megelőzően létrehozott bíróság előtti 
tisztességes eljáráshoz való alapvető joga sérelmének valós veszélye fenyegeti ”
A C-562/21. PPU. és C-563/21. PPU. sz. egyesített ügyekben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti két kérelem tárgyában, 
amelyeket a Rechtbank Amszterdam (amszterdami bíróság, Hollandia) a Bírósághoz 2021. 
szeptember 14-én érkezett, 2021. szeptember 14-i határozataival terjesztett elő az
X (C-562/21 PPU)
Y (C-563/21 PPU)
ellen kibocsátott európai elfogatóparancsok végrehajtására irányuló eljárásokban,
A BÍRÓSÁG (nagytanács),
tagjai: K. Lenaerts elnök, L. Bay Larsen elnökhelyettes, A. Arabadjiev, A. Prechal, C. Lycourgos, 
S. Rodin, I. Jarukaitis, N. Jääskinen (előadó), I. Ziemele és J. Passer tanácselnökök, M. Ilešič, 
J.-C. Bonichot, L. S. Rossi, A. Kumin és N. Wahl bírák,
főtanácsnok: A. Rantos,
hivatalvezető: M. Ferreira főtanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2021. november 16-i tárgyalásra,
HUHatározatok Tára
* Az eljárás nyelve: holland.
ECLI:EU:C:2022:100                                                                                                          1
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
– X képviseletében N. M. Delsing és W. R. Jonk advocaten,
– az Openbaar Ministerie képviseletében C. L. E. McGivern és K. van der Schaft,
– a holland kormány képviseletében M. K. Bulterman és J. Langer, meghatalmazotti minőségben,
– Írország képviseletében J. Quaney, meghatalmazotti minőségben, segítője: R. Kennedy SC,
– a lengyel kormány képviseletében S. Żyrek, J. Sawicka és B. Majczyna, meghatalmazotti 
minőségben,
– az Európai Bizottság képviseletében S. Grünheid, K. Herrmann, P. Van Nuffel és J. Tomkin, 
meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2021. december 16-i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek a 2009. február 26-i 2009/299/IB tanácsi 
kerethatározattal (HL 2009. L 81., 24. o.) módosított, az európai elfogatóparancsról és a 
tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13-i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat 
(HL 2002. L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.; a 
továbbiakban: 2002/584 kerethatározat) 1. cikke (3) bekezdésének, valamint az Európai Unió 
Alapjogi Chartája (továbbiakban: Charta) 47. cikkének értelmezésére vonatkoznak.
2 E kérelmeket a C-562/21. PPU. sz. ügyben a Sąd Okręgowy w Lublinie (lublini regionális bíróság, 
Lengyelország) által 2021. április 6-án X-szel szemben kiszabott szabadságvesztés-büntetés 
végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs, illetve a C-563/21. PPU. sz. ügyben a 
Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Zielona Góra-i regionális bíróság, Lengyelország) által 2021. 
április 7-én Y-nal szemben büntetőeljárás lefolytatása céljából kibocsátott európai 
elfogatóparancs Hollandiában történő végrehajtása keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
3 A 2002/584 kerethatározat (5), (6) és (10) preambulumbekezdésének szövege az alábbi:
„(5) Az [Európai] Uniónak abból a kitűzött céljából, hogy a szabadság, a biztonság és a jog 
érvényesülésének térségévé váljon, következik a tagállamok közötti kiadatás eltörlése és 
annak az igazságügyi hatóságok közötti átadási rendszerrel való felváltása. Emellett az 
elítéltek vagy gyanúsítottak – büntetőítélet végrehajtása vagy büntetőeljárás lefolytatása 
céljából történő – átadásának új, egyszerűsített rendszerének bevezetése lehetővé teszi a 
jelenlegi kiadatási eljárások bonyolultságának és a jelenlegi kiadatási eljárásokban rejlő 
2                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:1002022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
késlekedés kockázatának a megszüntetését is. A tagállamok között mindeddig irányadó 
hagyományos együttműködési kapcsolatokat a szabadság, a biztonság és a jog 
érvényesülésének térségében a büntetőügyekben hozott bírósági határozatok szabad 
mozgásán nyugvó rendszernek kell felváltania mind az ítélethozatal előtti, mind az azt 
követő szakaszban.
(6) Az e kerethatározatban előírt európai elfogatóparancs az első konkrét megvalósulása a 
büntetőjog területén a kölcsönös elismerés elvének, amelyre az Európai Tanács az 
igazságügyi együttműködés »sarokköveként« utalt.
[…]
(10) Az európai elfogatóparancs szabályozása a tagállamok közötti nagy fokú bizalomra épül. 
Végrehajtása csak abban az esetben függeszthető fel, ha a tagállamok egyike súlyosan és 
tartósan megsérti az [EUSZ] 6. cikk (1) bekezdésében rögzített alapelveket, és ezt a Tanács 
a Szerződés 7. cikkének (1) bekezdése szerint, a 7. cikkének (2) bekezdésében rögzített 
következményekkel megállapítja.”
4 E kerethatározatnak „Az európai elfogatóparancs meghatározása és végrehajtásának 
kötelezettsége” című 1. cikke a következőket írja elő:
„(1) Az európai elfogatóparancs egy tagállamban kibocsátott igazságügyi hatósági határozat, 
amely azt a célt szolgálja, hogy egy másik tagállam a büntetőeljárás lefolytatása, 
szabadságvesztés-büntetés, illetve szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása végett a 
keresett személyt elfogja és átadja.
(2) A tagállamok minden európai elfogatóparancsot a kölcsönös elismerés elve alapján és e 
kerethatározat rendelkezéseinek megfelelően hajtanak végre.
(3) E kerethatározat nem érinti az [EUSZ 6. cikkben] biztosított alapvető jogok és alapvető 
jogelvek tiszteletben tartásának a kötelezettségét.”
5 Az említett kerethatározat 3., 4. és 4a. cikkében az európai elfogatóparancs végrehajtása kötelező, 
illetve mérlegelhető megtagadásának okai szerepelnek.
6 Ugyanezen kerethatározat 8. cikke meghatározza az európai elfogatóparancs tartalmát és 
formáját.
7 A 2002/584 kerethatározatnak a „Határozat az átadásról” című 15. cikke értelmében:
„(1) Az érintett személy átadásáról az e kerethatározatban előírt határidőkön belül és feltételek 
mellett a végrehajtó igazságügyi hatóság határoz.
(2) Ha a végrehajtó igazságügyi hatóság úgy ítéli meg, hogy a kibocsátó tagállam által közölt 
információk nem elégségesek ahhoz, hogy az átadás kérdésében határozzon, kéri, hogy a 
szükséges kiegészítő információkat, különösen a 3–5. cikkre, valamint a 8. cikkre tekintettel, 
soron kívül bocsássák a rendelkezésére, és a 17. cikkben előírt határidők betartását szem előtt 
tartva határidőt szabhat ezek kézhezvételére.
ECLI:EU:C:2022:100                                                                                                                  32022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
(3) A kibocsátó igazságügyi hatóság bármilyen további hasznos információt bármikor 
megküldhet a végrehajtó igazságügyi hatóságnak.”
A holland jog
8 A 2002/584 kerethatározatot a holland jogba a legutóbb a 2021. március 17-i törvénnyel 
(Stb. 2021., 155. szám) módosított, 2004. április 29-i Wet tot implementatie van het kaderbesluit 
van de Raad van de Europese Unie betreffende het Europees aanhoudingsbevel en de procedures 
van overlevering tussen de lidstaten van de Europese Unie (Overleveringswet) (az Európai Unió 
Tanácsának az európai elfogatóparancsról és az Európai Unió tagállamai közötti átadási 
eljárásokról szóló kerethatározatának átültetéséről szóló törvény [a személyek átadásáról szóló 
törvény]; Stb. 2004., 195. sz.) ültette át.
Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
C-562/21. PPU. sz. ügy
9 A Sąd Okręgowy w Lublinie (lublini regionális bíróság) által 2021. április 6-án kibocsátott európai 
elfogatóparancs végrehajtása iránti kérelemmel fordultak a kérdést előterjesztő bírósághoz, a 
Rechtbank Amsterdamhoz (amszterdami bíróság, Hollandia). Ez az európai elfogatóparancs egy 
lengyel állampolgár elfogására és átadására irányul a vele szemben 2020. június 30-án jogerős 
ítéletben kényszerítés, illetve erőszakkal való fenyegetés miatt kiszabott két év 
szabadságvesztés-büntetés végrehajtása céljából.
10 Az érintett nem egyezett bele a Lengyel Köztársaság részére történő átadásába. Jelenleg előzetes 
letartóztatásban van Hollandiában, a kérdést előterjesztő bíróság átadásra vonatkozó 
határozatának meghozataláig.
11 A kérdést előterjesztő bíróság jelzi, hogy a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra előterjesztett 
kérdésben kifejtetteken kívül nem talált egyéb olyan okot, amely az említett átadás ellen szólna.
12 E bíróság úgy véli, hogy 2017 óta a kibocsátó tagállamban az igazságszolgáltatás függetlensége 
tekintetében rendszerszintű vagy általános hiányosságok állnak fenn. E hiányosságok, amelyek 
már a jelen ítélet 9. pontjában említett európai elfogatóparancs kibocsátásának időpontjában is 
fennálltak, azóta még súlyosabbá váltak. Az említett bíróság szerint következésképpen fennáll 
annak a valós veszélye, hogy a kibocsátó tagállamnak való átadása esetén sérülne az érintett 
személynek a Charta 47. cikke második bekezdésében biztosított tisztességes eljáráshoz való 
alapvető joga.
13 A kérdést előterjesztő bíróság szerint az említett hiányosságok többek között az e rendelkezés által 
biztosított, a törvény által megelőzően létrehozott bírósághoz való alapvető jogot érintik.
14 E bíróság úgy véli, hogy a szóban forgó hiányosságok többek között a 2018. január 17-én hatályba 
lépett, 2017. december 8-iustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz 
niektórych innych ustawból (a nemzeti igazságszolgáltatási tanácsról szóló törvény és egyes egyéb 
törvények módosításáról szóló törvény) (Dz. U., 2018., 3. tétel; a továbbiakban: 2017. december 8-i
4                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:1002022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
törvény), különösen pedig a Krajowa Rada Sądownictwa (nemzeti igazságszolgáltatási tanács, 
Lengyelország; a továbbiakban: KRS) által a lengyelországi igazságszolgáltatási szervek tagjainak 
kinevezésében játszott szerepéből erednek.
15 E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság, Lengyelország) 
2020. január 23-i állásfoglalására hivatkozik, amelyben ez utóbbi bíróság megállapította, hogy a 
KRS, mivel a 2017. december 8-itörvény hatálybalépése óta közvetlenül a politikai hatóságok alá 
tartozik, nem minősül független szervnek. A függetlenség e hiánya a bírák kinevezési eljárásával 
kapcsolatos hiányosságokat idéz elő. Ami a Sąd Najwyższyn (legfelsőbb bíróság) kívüli más 
bíróságokat illeti, e határozatból kitűnik, hogy az ítélkező testületet a Kodeks postępowania 
karnego (lengyel büntetőeljárási törvénykönyv) értelmében nem szabályszerűen hozták létre, 
amennyiben e testületben olyan személy vesz részt, akit a 2018. január 17-én hatályba lépett 
szabályozásnak megfelelően a KRS javaslatára neveztek ki bírónak, mivel a szóban forgó 
hiányosság a jelen ügy körülményei között a lengyel alkotmány, a Charta 47. cikke és az 1950. 
november 4-én Rómában aláírt, az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló 
európai egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. tv.; a továbbiakban: EJEE) 6. cikke értelmében 
vett függetlenség és pártatlanság garanciáinak megsértését eredményezi.
16 A kérdést előterjesztő bíróság a 2021. július 15-i Bizottság kontra Lengyelország (Fegyelmi 
felelősségi rendszer) ítéletre (C-791/19 , EU:C:2021:596 , 108. és 110. pont ) is hivatkozik.
17 E bíróság egyébiránt megjegyzi, hogy tudomást szerzett egy 2020. január 25-én elkészített listáról, 
amely a KRS javaslatára a 2017. december 8-itörvény hatálybalépése óta kinevezett 384 bíró nevét 
tartalmazza. Az említett bíróság valószínűnek tartja azt, hogy a kinevezések száma azóta tovább 
nőtt.
18 E körülmények között úgy véli, hogy fennáll annak a valós veszélye, hogy a 2017. december 8-i
törvény hatálybalépését követően a KRS javaslatára kinevezett bíró vagy bírák vettek részt az 
érintett személy elleni büntetőeljárásban.
19 E tekintetben kifejti, hogy az érintett személy 2020. február 14.óta ténylegesen nem vitathatja 
valamely bíró kinevezésének érvényességét vagy az igazságszolgáltatási feladatai ellátásának 
jogszerűségét. Ugyanis a 2020. február 14-én hatályba lépett, 2019. december 20-i ustawa o 
zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz 
niektórych innych ustaw (a rendes bíróságok szervezetéről szóló törvény, a legfelsőbb bíróságról 
szóló törvény és egyes más törvények módosításáról szóló törvény; Dz. U. 2020., 190. tétel) 
értelmében a lengyel bíróságok nem vizsgálhatnak meg ilyen kérdéseket.
20 Ezenkívül a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy az Emberi Jogok Európai Bírósága az 
ítélkezési gyakorlatában megállapította, hogy az EJEE 6. cikkének (1) bekezdésében biztosított, 
„törvény által létrehozott” bírósághoz való jog, bár önálló jog, szoros kapcsolatban áll az e 
rendelkezésben előírt függetlenség és pártatlanság garanciáival. A kérdést előterjesztő bíróság e 
tekintetben az ezen ítélkezési gyakorlat által annak meghatározása érdekében megállapított 
kritériumokra hivatkozik, hogy a bírák kinevezési eljárásával kapcsolatban megállapított 
szabálytalanságok az EJEE 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, törvény által létrehozott 
bírósághoz való jog megsértésének minősülnek-e (EJEB, 2020. december 1., Ástráðsson kontra 
Izland, CE:ECHR:2020:1201JUD002637418, 243–252. §; EJEB, 2021. július 22., Reczkowicz kontra 
Lengyelország, CE:ECHR:2021:0722JUD004344719, 221–224. §).
ECLI:EU:C:2022:100                                                                                                                  52022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
21 A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy ezeket a kritériumokat a 
szabadságvesztés-büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából 
kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtásával összefüggésben is alkalmazni kell-e.
22 E körülmények között a Rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság, Hollandia) úgy határozott, 
hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a 
Bíróság elé:
„Mely kritériumot kell alkalmaznia a jogerős szabadságvesztés büntetés vagy szabadságelvonással 
járó intézkedés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtásáról 
határozni hivatott végrehajtó igazságügyi hatóságnak annak vizsgálata során, hogy a kibocsátó 
tagállamban az ítélethez vezető eljárás során sérült-e a törvény által megelőzően létrehozott 
bírósághoz való jog, ha e tagállamban e jog esetleges megsértése esetén nem áll rendelkezésre 
hatékony jogorvoslat?”
C-563/21. PPU. sz. ügy
23 A Sąd Okręgowy w Zielonej Górze (Zielona Góra-i regionális bíróság, Lengyelország) által 2021. 
április 7-én kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtása iránti kérelemmel szintén a kérdést 
előterjesztő bírósághoz fordultak. Ez az európai elfogatóparancs egy lengyel állampolgár 
büntetőeljárás lefolytatása céljából történő elfogására és átadására irányul.
24 Az érintett személy, aki nem egyezett bele a Lengyel Köztársaság részére történő átadásába, 
Hollandiában előzetes letartóztatásban van a kérdést előterjesztő bíróság átadásra vonatkozó 
határozatának meghozataláig.
25 A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a jelen ügyben előzetes döntéshozatalra 
előterjesztett kérdésekben kifejtetteken kívül nem talált egyéb olyan okot, amely az említett 
átadás ellen szólna.
26 E bíróság a jelen ítélet 12–17. pontjában említettekkel és a C-562/21. PPU. sz. ügyben 
előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelemben kifejtettekkel megegyező indokokra 
hivatkozik, amelyek alapján úgy véli, hogy a kibocsátó tagállamban az igazságszolgáltatás 
függetlenségét érintő rendszerszintű vagy általános hiányosságok hatással vannak többek között 
az érintett személynek a Charta 47. cikke második bekezdésében biztosított, a törvény által 
megelőzően létrehozott bírósághoz való alapvető jogára.
27 A C-563/21. PPU. sz. ügyben átadni kért személy helyzetét illetően a kérdést előterjesztő bíróság 
úgy véli, hogy fennáll annak a valós veszélye, hogy a jelen ítélet 14. pontjában említett, 2017. 
december 8-itörvény hatálybalépése óta a KRS javaslatára kinevezett bíró vagy bírák járnak el az 
érintett személy elleni büntetőeljárásban, amennyiben e személynek a Lengyel Köztársaság 
részére büntetőeljárás lefolytatása céljából történő átadására sor kerül.
28 Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy az a személy, akinek átadását 
büntetőeljárás lefolytatása céljából kérik, ténylegesen nem hivatkozhat egyedileg az ellene 
folytatott büntetőeljárásban eljárni hivatott bíró vagy bírák kinevezése során felmerült 
szabálytalanságokra. Ellentétben ugyanis azzal a személlyel, akinek átadását a 
C-562/21. PPU. sz. ügyben szereplő esethez hasonlóan szabadságvesztés-büntetés vagy 
szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából kérik, az a személy, akinek átadását 
büntetőeljárás lefolytatása céljából kérik, a lengyel bíróságokon az ügyek véletlenszerű 
6                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:1002022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
kiosztásának módja miatt nem ismertetheti a végrehajtó igazságügyi hatóság előtt az átadását 
követően eljárni hivatott ítélkező testület összetételét. Ezenkívül, a jelen ítélet 19. pontjában 
említett, 2019. december 20-i törvény 2020. február 14-én hatálybalépése okán ez a személy a 
Lengyel Köztársaságnak való átadását követően nem vitathatja ténylegesen valamely bíró 
kinevezésének érvényességét vagy az igazságszolgáltatási feladatai ellátásának jogszerűségét.
29 Egyébiránt az Emberi Jogok Európai Bíróságának a jelen ítélet 20. pontjában említett ítélkezési 
gyakorlatát illetően a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy az e bíróság által 
annak meghatározása érdekében alkalmazott kritériumokat, hogy a bírák kinevezési eljárásával 
kapcsolatban megállapított szabálytalanságok az EJEE 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, 
törvény által létrehozott bírósághoz való jog megsértésének minősülnek-e, a büntetőeljárás 
lefolytatása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtásával összefüggésben is 
alkalmazni kell-e.
30 Végül a kérdést előterjesztő bíróság arra is választ vár, hogy a 2018. július 25-i Minister for Justice 
and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítéletben (C-216/18 PPU , 
EU:C:2018:586 ) megállapított és a 2020. december 17-i Openbaar Ministerie (A kibocsátó 
igazságügyi hatóság függetlensége) ítéletben (C-354/20 PPU és C-412/20 PPU , EU:C:2020:1033 ) 
megerősített kritériumok alkalmazandók-e azon kérdés értékelése során, hogy az érintett 
személyt az átadása esetén a törvény által megelőzően létrehozott bírósághoz való alapvető joga 
sérelmének valós veszélye fenyegeti, illetve hogy igenlő válasz esetén, hogyan kell ezeket a 
kritériumokat alkalmazni.
31 E körülmények között a Rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) úgy határozott, hogy az 
eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság 
elé:
„1)Helyénvaló-e a 2018. július 25-i Minister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási 
rendszer hiányosságai) ítéletben (C-216/18 PPU , EU:C:2018:586 ) meghatározott, és a 2020. 
december 17-i Openbaar Ministerie (A kibocsátó igazságügyi hatóság függetlensége) ítéletben 
(C-354/20 PPU és C-412/20 PPU , EU:C:2020:1033 ) megerősített kritériumok alkalmazása, ha 
fennáll annak valós veszélye, hogy az érintett személlyel szemben olyan bíróság előtt indul 
eljárás, amelyet nem törvény hozott megelőzően létre?
2)Helyénvaló-e a 2018. július 25-i Minister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási 
rendszer hiányosságai) ítéletben (C-216/18 PPU , EU:C:2018:586 ) meghatározott, és a 2020. 
december 17-i Openbaar Ministerie (A kibocsátó igazságügyi hatóság függetlensége) ítéletben 
(C-354/20 PPU és C-412/20 PPU , EU:C:2020:1033 ) megerősített kritériumok alkalmazása, ha 
az átadásába bele nem egyező keresett személy nem felelhet meg e kritériumoknak, mivel az 
adott időpontban az ügyek véletlenszerű kiosztásának módja miatt nem lehetséges azon 
bíróságok összetételének megállapítása, amelyek előtt vele szemben eljárás indul?
3)A bírák lengyelországi kinevezése érvényességének vitatására irányuló hatékony jogorvoslat 
hiánya olyan körülmények között, amikor nyilvánvaló, hogy a keresett személy az adott 
időpontban nem állapíthatja meg, hogy azok a bíróságok, amelyek előtt vele szemben eljárás 
indul, érvénytelenül kinevezett bírákból állnak, a tisztességes eljáráshoz való jog lényeges 
tartalmának olyan megsértését eredményezi-e, amely alapján a végrehajtó tagállam köteles 
megtagadni a keresett személy átadását?”
ECLI:EU:C:2022:100                                                                                                                  72022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
A Bíróság előtti eljárás
32 A kérdést előterjesztő bíróság azt kérte, hogy a Bíróság a jelen előzetes döntéshozatalra utalásokat 
a Bíróság eljárási szabályzatának 107. cikkében előírt sürgősségi eljárásban bírálja el.
33 Kérelmének alátámasztása érdekében a kérdést előterjesztő bíróság rámutat arra, hogy az előzetes 
döntéshozatalra előterjesztett kérdések az EUM-Szerződés harmadik részének V. címe alá tartozó 
területre vonatkoznak, hogy X és Y jelenleg meg van fosztva szabadságától, valamint hogy a 
Bíróság által ezen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre adandó válasz közvetlen és 
döntő befolyással lesz az érintett személyek fogva tartásának időtartamára.
34 A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint figyelembe kell venni azt a körülményt, hogy az alapügyben 
érintett személy meg van fosztva szabadságától, és hogy további fogva tartása az alapjogvita 
kimenetelétől függ (2021. október 26-i Openbaar Ministerie [A végrehajtó igazságügyi hatóság 
által történő meghallgatáshoz való jog] ítélet, C-428/21 PPU és C-429/21 PPU , EU:C:2021:876 , 
32.pont , valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35 Márpedig a jelen ügyben, amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatokból kitűnik, az 
érintett személyek jelenleg előzetes letartóztatásban vannak, és a Bíróságnak az előterjesztett 
kérdésekre adott válasza közvetlen és döntő hatással lesz e fogva tartás időtartamára.
36 E körülmények között az előadó bíró javaslatára, a főtanácsnok meghallgatását követően a Bíróság 
első tanácsa 2021. szeptember 29-én úgy határozott, hogy helyt ad a kérdést előterjesztő bíróság 
azon kérelmeinek, hogy a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmeket sürgősségi előzetes 
döntéshozatali eljárásban bírálják el.
37 A Bíróság első tanácsa egyebekben úgy határozott, hogy a C-562/21. PPU. és a 
C-563/21. PPU. sz. ügyet visszautalja a Bíróság elé annak érdekében, hogy azokat a nagytanács elé 
utalja.
38 A Bíróság első tanácsának elnöke a 2021. szeptember 29-i végzésével elrendelte a C-562/21. PPU. 
és C-563/21 PPU. sz. ügyek egyesítését az írásbeli és a szóbeli szakasz lefolytatása, valamint az 
ítélet meghozatala céljából.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
39 A C-562/21. PPU. sz. ügyben előterjesztett egyetlen kérdésével és a C-563/21. PPU. sz. ügyben 
előterjesztett három kérdésével, amelyeket együttesen kell vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság 
lényegében arra keresi a választ, hogy a 2002/584 kerethatározat 1. cikkének (2) és (3) bekezdését 
úgy kell-e értelmezni, hogy amennyiben az európai elfogatóparanccsal érintett személy átadásáról 
dönteni hivatott végrehajtó igazságügyi hatóság olyan információkkal rendelkezik, amelyek a 
kibocsátó tagállam igazságszolgáltatásának függetlenségét érintő rendszerszintű vagy általános 
hiányosságok fennállásáról tanúskodnak, különösen a bírói hatalom tagjainak kinevezésére 
irányuló eljárást illetően, e hatóság megtagadhatja az átadást amiatt, hogy fennáll annak a valós 
8                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:1002022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
veszélye, hogy az átadása esetén sérülne e személynek a Charta 47. cikke második bekezdésében 
biztosított, a törvény által megelőzően létrehozott bíróság előtti tisztességes eljáráshoz való 
alapvető joga, mivel:
– szabadságvesztés-büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából 
kibocsátott európai elfogatóparancs esetében ezen alapvető jognak az említett személy 
elítélését eredményező eljárásban történő esetleges megsértése esetén nincs helye hatékony 
bírósági jogorvoslatnak, és
– büntetőeljárás lefolytatása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs esetében az érintett 
személy az említett átadás időpontjában az ügyek véletlenszerű kiosztásának módja miatt nem 
tudja megállapítani azon ítélkező testületek összetételét, amelyek előtt vele szemben eljárás 
indul, és a kibocsátó tagállamban nincs hatékony jogorvoslat a bírák kinevezése 
érvényességének vitatására.
Előzetes észrevételek
40 Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy mind a tagállamok közötti kölcsönös bizalom elve, 
mind pedig a köztük fennálló kölcsönös bizalmon alapuló kölcsönös elismerés elve alapvető 
jelentőséggel bír az uniós jogban, mivel lehetővé teszik egy belső határok nélküli térség 
létrehozását és fenntartását. Pontosabban a kölcsönös bizalom elve, különösen a szabadságon, a 
biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében mindegyik államtól megköveteli, 
hogy – kivételes körülményektől eltekintve – úgy tekintse, hogy az összes többi tagállam 
tiszteletben tartja az uniós jogot, és különösen az uniós jog által elismert alapvető jogokat (2021. 
október 26-i Openbaar Ministerie [A végrehajtó igazságügyi hatóság által történő 
meghallgatáshoz való jog] ítélet, C-428/21 PPU és C-429/21 PPU , EU:C:2021:876 , 37.pont , 
valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
41 Így a tagállamok az uniós jog végrehajtásakor az uniós jog alapján kötelesek lehetnek arra, hogy 
feltételezzék, a többi tagállam tiszteletben tartja az alapvető jogokat, és így nemcsak az nem 
lehetséges, hogy valamely másik tagállamtól az alapvető jogok uniós jog által biztosított védelmi 
szintjénél magasabb nemzeti védelmi szintet követeljenek meg, hanem – a kivételes esetektől 
eltekintve – azt sem vizsgálhatják meg, hogy ezen másik tagállam a konkrét esetben ténylegesen 
tiszteletben tartotta-e az Unió által biztosított alapvető jogokat (2014. december 18-i 2/13 [Az 
Uniónak az EJEE-hez történő csatlakozása ] vélemény, EU:C:2014:2454 , 192. pont ).
42 Ezzel összefüggésben a 2002/584 kerethatározat célja az elítéltek vagy a bűncselekmény 
elkövetésével gyanúsítottak átadása egyszerűsített és hatékonyabb rendszerének bevezetése útján 
az igazságügyi együttműködés megkönnyítése és meggyorsítása annak érdekében, hogy elősegítse 
az Unió azon célkitűzésének elérését, hogy a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülésének azon 
nagy fokú bizalomra épülő térségévé váljon, amelynek a tagállamok között fenn kell állnia (2021. 
október 26-i Openbaar Ministerie [A végrehajtó igazságügyi hatóság által történő 
meghallgatáshoz való jog] ítélet, C-428/21 PPU és C-429/21 PPU , EU:C:2021:876 , 38.pont , 
valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
43 A kölcsönös elismerés elve, amely a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés 
„sarokköveként” szolgál, amint az a 2002/584 kerethatározat (6) preambulumbekezdéséből 
kitűnik, e kerethatározat 1. cikkének (2) bekezdésében fejeződik ki, amely kimondja azon 
szabályt, amelynek értelmében a tagállamok minden európai elfogatóparancsot a kölcsönös 
elismerés elve alapján és az említett kerethatározat rendelkezéseinek megfelelően hajtanak végre 
ECLI:EU:C:2022:100                                                                                                                  92022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
(2021. október 26-i Openbaar Ministerie [A végrehajtó igazságügyi hatóság által történő 
meghallgatáshoz való jog] ítélet, C-428/21 PPU és C-429/21 PPU , EU:C:2021:876 , 40.pont , 
valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
44 Ebből következően a végrehajtó igazságügyi hatóságok főszabály szerint csakis a végrehajtás 
megtagadásának a 2002/584 kerethatározatban taxatíve felsorolt eseteiben tagadhatják meg az 
európai elfogatóparancs végrehajtását, és annak végrehajtását kizárólag az e kerethatározat 
5. cikkében kimerítő jelleggel felsorolt feltételekhez köthetik. Következésképpen, míg az európai 
elfogatóparancs végrehajtása a főszabály, a végrehajtás megtagadása kivételként tekintendő, 
amelyet szigorúan kell értelmezni (2018. július 25-i Minister for Justice and Equality [Az 
igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai] ítélet, C-216/18 PPU , EU:C:2018:586 , 41. pont , 
valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2020. december 17-i Openbaar Ministerie [A 
kibocsátó igazságügyi hatóság függetlensége] ítélet, C-354/2020 PPU és C-412/20 PPU , 
EU:C:2020:1033 , 37.pont ).
45 Így az európai elfogatóparancs mechanizmusának alapját képező, a tagállamok közötti nagy fokú 
bizalom azon az előfeltevésen nyugszik, amely szerint a kibocsátó tagállamnak a büntetőeljárást, 
illetve a szabadságvesztés-büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtására 
irányuló eljárást, vagy akár az érdemi büntetőeljárást lefolytatni hivatott büntetőbíróságok 
megfelelnek a Charta 47. cikkének második bekezdésében biztosított tisztességes eljáráshoz való 
alapvető jog követelményeinek (lásd ebben az értelemben: 2018. július 25-i Minister for Justice 
and Equality [Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai] ítélet, C-216/18 PPU , 
EU:C:2018:586 , 58.pont ). Ez az alapvető jog ugyanis döntő jelentőségű a jogalanyok uniós jogból 
eredő valamennyi joga védelmének biztosítása és a tagállamok EUSZ 2. cikkben felsorolt közös 
értékeinek, különösen pedig a jogállamiság értékének a megőrzése szempontjából (lásd ebben az 
értelemben: 2020. december 17-i Openbaar Ministerie [A kibocsátó igazságügyi hatóság 
függetlensége] ítélet, C-354/2020 PPU és C-412/20 PPU , EU:C:2020:1033 , 39.pont , valamint az 
ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
46 E körülmények között, bár az egyes tagállamok feladata, hogy – az ezen mechanizmus 
működésének alapját képező kölcsönös bizalom és kölcsönös elismerés elvének teljes körű 
alkalmazását garantálandó – biztosítsák, a Bíróság végső felülvizsgálata mellett, az 
igazságszolgáltatás függetlenségének megőrzését, tartózkodva minden olyan intézkedéstől, amely 
ezt sértheti (lásd ebben az értelemben: 2020. december 17-i Openbaar Ministerie [A kibocsátó 
igazságügyi hatóság függetlensége] ítélet, C-354/2020 PPU és C-412/20 PPU , EU:C:2020:1033 , 
40.pont ), amennyiben fennáll annak valós veszélye, hogy az európai elfogatóparanccsal érintett 
személynek a kibocsátó igazságügyi hatóságnak történő átadása esetén sérül ezen alapvető joga, a 
végrehajtó igazságügyi hatóság e kerethatározat 1. cikkének (3) bekezdése alapján kivételes 
jelleggel megtagadhatja az európai elfogatóparancs végrehajtását (lásd ebben az értelemben: 
2018. július 25-i Minister for Justice and Equality [Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai]
ítélet (C-216/18 PPU , EU:C:2018:586 , 59.pont ).
47 Ezt követően a Bíróság azt is hangsúlyozta, hogy a 2002/584 kerethatározatot a Charta 
rendelkezéseinek fényében oly módon kell értelmezni, hogy az ne sértse a tagállamok közötti 
igazságügyi együttműködés rendszerének hatékonyságát, amelynek az európai elfogatóparancs 
– az uniós jogalkotó által szabályozott formájában – az egyik alapvető elemét képezi (2021. 
október 26-i Openbaar Ministerie [A végrehajtó igazságügyi hatóság által történő 
meghallgatáshoz való jog] ítélet, C-428/21 PPU és C-429/21 PPU , EU:C:2021:876 , 43.pont , 
valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
10                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:1002022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
48 A Bíróság így megállapította, hogy többek között annak biztosítása érdekében, hogy az európai 
elfogatóparancs működése ne bénuljon meg, az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének első 
albekezdésében előírt, lojális együttműködésre vonatkozó kötelezettségnek kell vezérelnie a 
végrehajtó és a kibocsátó igazságügyi hatóságok közötti párbeszédet. A lojális együttműködés 
elvéből többek között az következik, hogy a tagállamok kölcsönösen tiszteletben tartják és segítik 
egymást a Szerződésekből eredő feladatok végrehajtásában (2021. október 26-i Openbaar 
Ministerie [A végrehajtó igazságügyi hatóság által történő meghallgatáshoz való jog] ítélet, 
C-428/21 PPU és C-429/21 PPU , EU:C:2021:876 , 44.pont , valamint az ott hivatkozott ítélkezési 
gyakorlat).
49 Végül, a fenti megfontolásokat folytatva, a kibocsátó és a végrehajtó igazságügyi hatóságoknak a 
büntetőügyekben folytatott hatékony együttműködés biztosítása érdekében teljes mértékben ki 
kell használniuk a többek között a 2002/584 kerethatározat 8. cikkének (1) bekezdésében és 
15. cikkében előírt eszközöket, ily módon elősegítve az ezen együttműködés alapjául szolgáló 
kölcsönös bizalmat (2018. december 6-iIK [Mellékbüntetés végrehajtása] ítélet, C-551/18 PPU , 
EU:C:2018:991 , 63.pont , valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Azokról a feltételekről, amelyek mellett a végrehajtó igazságügyi hatóság a 2002/584 
kerethatározat 1. cikkének (3) bekezdése alapján megtagadhatja az európai 
elfogatóparanccsal érintett személy átadását azon okból, hogy fennáll annak a valós 
veszélye, hogy e személynek a kibocsátó igazságügyi hatóság részére történő átadása esetén 
sérül a törvény által megelőzően létrehozott bíróság előtti tisztességes eljáráshoz való 
alapvető joga
50 A Bíróság többek között a jelen ítélet 40–46. pontjában felidézett megfontolások fényében, 
a 2002/584 kerethatározat 1. cikkének (3) bekezdését illetően megállapította, hogy amennyiben 
az európai elfogatóparanccsal érintett személy átadásáról dönteni hivatott végrehajtó igazságügyi 
hatóság olyan információkkal rendelkezik, amelyek az ezen elfogatóparancsot kibocsátó tagállam 
igazságszolgáltatásának függetlenségét érintő rendszerszintű vagy általános hiányosságokról 
tanúskodnak, mindazonáltal nem feltételezheti, hogy komoly és bizonyítékokkal alátámasztott 
okokból vélelmezhető, hogy az utóbbi tagállamnak történő átadás esetén ezt a személyt a 
tisztességes eljáráshoz való alapvető joga megsértésének valós veszélye fenyegeti, anélkül hogy 
konkrét és pontos vizsgálatot ne végezne, figyelembe véve többek között az említett személy 
személyes helyzetét, a szóban forgó bűncselekmény jellegét, és az európai elfogatóparancs 
kibocsátásának ténybeli hátterét, így a hatóságoknak az adott ügy elbírálásának befolyásolására 
alkalmas nyilatkozatait vagy aktusait (lásd ebben az értelemben: 2020. december 17-i Openbaar 
Ministerie [A kibocsátó igazságügyi hatóság függetlensége] ítélet, C-354/2020 PPU és 
C-412/20 PPU , EU:C:2020:1033 , 69.pont ).
51 Ennélfogva a valamely tagállam igazságszolgáltatásának függetlenségét érintő rendszerszintű vagy 
általános hiányosságok fennállására vagy súlyosbodására vonatkozó információk önmagukban 
nem elegendőek az e tagállam igazságügyi hatósága által kibocsátott ilyen elfogatóparancs 
végrehajtása megtagadásának igazolására (lásd ebben az értelemben: 2020. december 17-i
Openbaar Ministerie [A kibocsátó igazságügyi hatóság függetlensége] ítélet, C-354/2020 PPU és 
C-412/20 PPU , EU:C:2020:1033 , 63.pont ).
52 A jelen ítélet 50. pontjában említett és a Charta 47. cikkének második bekezdését illetően első 
alkalommal a 2018. július 25-i Minister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer 
hiányosságai) ítéletben (C-216/18 PPU ,EU:C:2018:586 , 47–75. pont ) kifejtett kétszakaszos 
vizsgálat keretében a végrehajtó igazságügyi hatóságnak először is meg kell határoznia, hogy 
ECLI:EU:C:2022:100                                                                                                                112022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
léteznek-e olyan objektív, megbízható, pontos és kellően aktuális adatok, amelyek alkalmasak 
annak bizonyítására, hogy a kibocsátó tagállam igazságszolgáltatásának függetlenségét érintő 
rendszerszintű vagy általános hiányosságok okán fennáll a Charta e rendelkezésében biztosított 
tisztességes eljáráshoz való alapvető jog megsértésének valós veszélye (2020. december 17-i
Openbaar Ministerie [A kibocsátó igazságügyi hatóság függetlensége] ítélet, C-354/2020 PPU és 
C-412/20 PPU , EU:C:2020:1033 , 54.pont , valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
53 A második szakaszban a végrehajtó igazságügyi hatóságnak konkrétan és pontosan meg kell 
vizsgálnia, hogy az első szakaszban megállapított hiányosságok milyen mértékben lehetnek 
hatással az említett tagállamnak a keresett személlyel szemben indított eljárások lefolytatására 
hatáskörrel rendelkező bíróságaira, valamint hogy e személy személyes helyzetére, az eljárás 
alapjául szolgáló bűncselekmény jellegére és az európai elfogatóparancs ténybeli hátterére 
tekintettel, illetve a 2002/584 kerethatározat 15. cikkének (2) bekezdésének megfelelően 
ugyanezen tagállam által alkalmasint szolgáltatott információkra figyelemmel, komoly és 
bizonyítékokkal alátámasztott okokból vélelmezhető-e, hogy az érintett személy az e tagállamnak 
történő átadása esetén ennek a veszélynek ki lenne téve (lásd ebben az értelemben: 2020. 
december 17-i Openbaar Ministerie [A kibocsátó igazságügyi hatóság függetlensége] ítélet, 
C-354/2020 PPU és C-412/20 PPU , EU:C:2020:1033 , 55. pont , valamint az ott hivatkozott 
ítélkezési gyakorlat).
54 A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a Charta 
47. cikkének második bekezdésében rögzített tisztességes eljáráshoz való alapvető joggal együtt 
járó függetlenségi és pártatlansági garanciák tekintetében a Bíróság által a 2018. július 25-i
Minister for Justice and Equality (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítéletben 
(C-216/18 PPU , EU:C:2018:586 ) és a 2020. december 17-i Openbaar Ministerie (A kibocsátó 
igazságügyi hatóság függetlensége) ítéletben (C-354/20 PPU és C-412/20 PPU , EU:C:2020:1033 ) 
megállapított ezen kétszakaszos vizsgálat alkalmazandó-e a törvény által megelőzően létrehozott 
bírósághoz kapcsolódó, ezen alapvető joggal szintén együtt járó garancia esetében, és ha igen, 
milyen feltételek és részletszabályok mellett kell e vizsgálatot alkalmazni. Konkrétabban a kérdést 
előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy hogyan befolyásolja ezt a vizsgálatot az a körülmény, 
hogy a KRS-hez hasonló, döntően a törvényhozó hatalom vagy a végrehajtó hatalom képviselőiből, 
illetve az általuk választott tagokból álló szerv részt vesz a kibocsátó tagállamban a bírói hatalom 
tagjainak kinevezésében vagy előléptetésében.
55 A jelen ítélet 52. és 53. pontjában felidézett kétszakaszos vizsgálatnak az előző pontban említett 
esetben való alkalmazhatóságát illetően először is hangsúlyozni kell, hogy maga a Charta 
47. cikkének második bekezdése értelmében elválaszthatatlan kapcsolat áll fenn az e rendelkezés 
értelmében vett tisztességes eljáráshoz való alapvető jog szempontjából a bírák függetlenségére és 
pártatlanságára vonatkozó garancia, illetve a törvény által megelőzően létrehozott bírósághoz 
fordulás garanciája között.
56 Így a Bíróságnak – az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlata fényében 
kialakított – ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy bár az ilyen bírósághoz való jog, amelyet 
mind az EJEE 6. cikkének (1) bekezdése, mind pedig a Charta 47. cikkének második bekezdése 
biztosít, önálló jog, ugyanakkor szorosan kapcsolódik a függetlenség és pártatlanság e két 
rendelkezésből eredő garanciáihoz. Konkrétabban, noha az említett rendelkezések által előírt 
valamennyi követelmény olyan meghatározott célt szolgál, amely a tisztességes eljárás sajátos 
garanciáit jelenti, azok olyan alapelvek tiszteletben tartására irányulnak, mint a jog uralmának 
elve és a hatalmi ágak szétválasztása. E követelmények mindegyikének alapját azon kötelezettség 
képezi, hogy megőrizzék azt a bizalmat, amelyet az igazságszolgáltatásnak a jogalanyokban 
12                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:1002022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
keltenie kell, valamint e hatalmi ág többi hatalmi ágtól való függetlenségét (lásd ebben az 
értelemben: 2021. október 6-iW. Ż. [A legfelsőbb bíróság rendkívüli felülvizsgálati és közjogi 
tanácsa – Kinevezés] ítélet, C-487/19 , EU:C:2021:798 , 124. pont , valamint az ott hivatkozott 
ítélkezési gyakorlat).
57 Ami konkrétabban a bírák kinevezésének folyamatát illeti, a Bíróság – továbbra is az Emberi Jogok 
Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatára utalva – kimondta, hogy tekintettel azokra az alapvető 
következményekre, amelyekkel ez az eljárás a jog uralma által szabályozott demokratikus államban 
az igazságszolgáltatás megfelelő működésére és legitimitására nézve jár, az ilyen eljárás 
szükségképpen az EJEE 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „törvény által létrehozott 
bíróság” fogalmának szerves részét képezi, ugyanakkor pontosította, hogy e rendelkezés 
értelmében valamely bíróság függetlensége többek között a tagjai kinevezésének módja révén 
mérhető (lásd ebben az értelemben: 2021. október 6-iW. Ż. [A legfelsőbb bíróság rendkívüli 
felülvizsgálati és közjogi tanácsa – Kinevezés] ítélet, C-487/19 , EU:C:2021:798 , 125. pont , 
valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
58 A Bíróság továbbá hangsúlyozta, hogy a független, pártatlan és a törvény által megelőzően 
létrehozott bírósághoz fordulás garanciái, és különösen azok, amelyek az ilyen bíróság fogalmát, 
valamint összetételét határozzák meg, a tisztességes eljáráshoz való jog sarokkövét képezik. Annak 
ellenőrzése, hogy összetétele révén valamely fórum ilyen bíróságnak minősül-e – ha e tekintetben 
komoly kétség merül fel –, szükséges ahhoz a bizalomhoz, amelyet egy demokratikus 
társadalomban a bíróságoknak a jogalanyokban kell keltenie (2021. október 6-iW. Ż. [A 
legfelsőbb bíróság rendkívüli felülvizsgálati és közjogi tanácsa – Kinevezés] ítélet, C-487/19 , 
EU:C:2021:798 , 126. pont , valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
59 Másodszor kiemelendő, hogy annak elfogadása, hogy valamely végrehajtó igazságügyi hatóság 
pusztán a jelen ítélet 54. pontjának második mondatában említetthez hasonló körülmény alapján 
megtagadhatja az európai elfogatóparancs végrehajtását, a 2002/584 kerethatározat 1. cikke 
(3) bekezdésének olyan értelmezéséhez vezetne, amely figyelmen kívül hagyja a Bíróságnak ezen 
ítélet 44. és 46. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatát.
60 Egyebekben e rendelkezés értelmezése keretében nemcsak az átadni kért személyek alapvető 
jogainak tiszteletben tartását kell biztosítani, hanem más érdekeket is figyelembe kell venni, így 
például adott esetben az érintett bűncselekmények áldozatait megillető alapvető jogok 
tiszteletben tartásának szükségességét.
61 E tekintetben az, hogy az európai elfogatóparancs mechanizmusával összefüggésben a 
büntetőeljárásban harmadik személyeket is megilletnek jogok, a végrehajtó tagállam számára 
együttműködési kötelezettséget jelent. Ezenkívül e jogokra tekintettel azon megállapításnak, hogy 
fennáll annak valós veszélye, hogy a kibocsátó tagállam részére történő átadás esetén sérülne az 
érintett személynek a tisztességes eljáráshoz való alapvető joga, elegendő bizonyítékokon kell 
alapulnia (lásd még ebben az értelemben: EJEB, 2019. július 9., Castaño kontra Belgium, 
EC:ECHR:2019:0709JUD000835117, 82., 83. és 85. §).
62 Ugyanebből a szempontból a 2002/584 kerethatározat egyik célkitűzése a büntetlenség elleni 
küzdelem. Amennyiben a kibocsátó tagállamban az igazságszolgáltatás függetlenségét érintő 
rendszerszintű vagy általános hiányosságok fennállása önmagában elegendő lenne ahhoz, hogy 
lehetővé tegye a végrehajtó igazságügyi hatóság számára, hogy ne végezze el a jelen ítélet 52. és 
53. pontjában említett kétszakaszos vizsgálatot, és megtagadja az e kerethatározat 1. cikkének 
(3) bekezdése alapján a kibocsátó tagállam által kibocsátott európai elfogatóparancs 
ECLI:EU:C:2022:100                                                                                                                132022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
végrehajtását, ez azon személyek büntetlenségének magas kockázatát vonná maga után, akik 
elítélésüket vagy bűncselekmény elkövetésével való gyanúsításukat követően megpróbálnak 
elmenekülni az igazságszolgáltatás elől, még akkor is, ha nincsenek olyan konkrét adatok, 
amelyek alapján megállapítható lenne, hogy átadás esetén a tisztességes eljáráshoz való alapvető 
joguk megsértése valós veszélyének lennének kitéve (lásd ebben az értelemben: 2020. december 
17-i Openbaar Ministerie [A kibocsátó igazságügyi hatóság függetlensége] ítélet, C-354/2020 
PPU és C-412/20 PPU , EU:C:2020:1033 , 64.pont ).
63 Harmadszor, az előző pontban említett megközelítés az európai elfogatóparancs mechanizmusa 
végrehajtásának tényleges felfüggesztéséhez vezetne e tagállam vonatkozásában, megsértve az 
Európai Tanács és a Tanács e tekintetben fennálló hatáskörét.
64 Amint ugyanis arra a Bíróság emlékeztetett, e végrehajtás csak abban az esetben függeszthető fel, 
ha a tagállamok egyike súlyosan és tartósan megsérti az EUSZ 2. cikkben rögzített alapelveket, 
köztük a jogállamiság elvét, és ezt a Tanács az EUSZ 7. cikk (2) bekezdése szerint, az 
EUSZ 7. cikk (3) bekezdésében rögzített következményekkel megállapítja (2020. december 17-i
Openbaar Ministerie [A kibocsátó igazságügyi hatóság függetlensége] ítélet, C-354/2020 PPU és 
C-412/20 PPU , EU:C:2020:1033 , 57.pont ).
65 Következésképpen a végrehajtó igazságügyi hatóság csakis abban az esetben köteles 
automatikusan megtagadni a kibocsátó tagállam által kibocsátott valamennyi európai 
elfogatóparancs végrehajtását, anélkül hogy konkrétan vizsgálnia kellene, hogy fennáll-e a valós 
veszélye annak, hogy az érintett személy tisztességes eljáráshoz való alapvető jogának lényeges 
tartalma sérül, ha az Európai Tanács határozatot hoz, és a Tanács ennek következtében e 
tagállam tekintetében felfüggeszti a 2002/584 kerethatározat alkalmazását (2020. december 17-i
Openbaar Ministerie [A kibocsátó igazságügyi hatóság függetlensége] ítélet, C-354/2020 PPU és 
C-412/20 PPU , EU:C:2020:1033 , 58.pont , valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
66 A jelen ítélet 55–65. pontjában kifejtett megfontolásokból az következik, hogy a végrehajtó 
igazságügyi hatóság köteles elvégezni az ezen ítélet 52. és 53. pontjában említett kétszakaszos 
vizsgálatot annak értékelése céljából, hogy fennáll-e annak valós veszélye, hogy a kibocsátó 
tagállamnak való átadás esetén sérülne az érintett személynek a Charta 47. cikke második 
bekezdésében biztosított, a törvény által megelőzően létrehozott bíróság előtti tisztességes 
eljáráshoz való alapvető joga.
A vizsgálat első szakaszáról
67 E vizsgálat első szakaszában a végrehajtó igazságügyi hatóságnak általános jelleggel kell értékelnie, 
hogy fennáll-e annak valós veszélye, hogy különösen a kibocsátó tagállam bíróságai 
függetlenségének hiányával vagy a törvény által megelőzően létrehozott bíróság követelményének 
be nem tartásával kapcsolatos, e tagállamban fennálló rendszerszintű vagy általános hiányosságok 
okán sérül a tisztességes eljáráshoz való alapvető jog (lásd ebben az értelemben: 2018. július 25-i
Minister for Justice and Equality [Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai] ítélet, 
C-216/18 PPU , EU:C:2018:586 , 61.pont , valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
68 Az ilyen értékelést a Charta 47. cikkének második bekezdésében biztosított alapvető jog védelmi 
szintjének fényében kell elvégezni (lásd ebben az értelemben: 2018. július 25-i Minister for Justice 
and Equality [Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai] ítélet, C-216/18 PPU , EU:C:2018:586 , 
62.pont , valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
14                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:1002022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
69 E tekintetben, ami egyrészt a függetlenség és pártatlanság követelményeit illeti, amelyek – amint 
azt a jelen ítélet 55–58. pontja kiemeli – szorosan kapcsolódnak a törvény által megelőzően 
létrehozott bírósághoz kapcsolódó követelményhez, e követelmények olyan szabályok meglétét 
igénylik – különösen, ami a fórum összetételét, a kinevezést, a megbízatás időtartamát, valamint 
az elfogultsági okokat, a kizárási okokat és a tagok elmozdításának okait illeti –, amelyek a 
jogalanyok számára biztosítják minden, az említett fórum külső tényezők általi 
befolyásolhatatlanságára, valamint az ütköző érdekek vonatkozásában fennálló semlegességére 
vonatkozó jogos kétség kizárását (lásd ebben az értelemben: 2021. november 16-i Prokuratura 
Rejonowa w Mińsku Mazowieckim és társai ítélet, C-748/19–C-754/19 , EU:C:2021:931 , 67.pont , 
valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
70 A kinevezésről szóló határozatokat illetően többek között az szükséges, hogy az ilyen határozatok 
elfogadására vonatkozó érdemi feltételek és eljárási szabályok olyanok legyenek, hogy az 
érdekeltek kinevezését követően a jogalanyokban ne merüljön fel jogos kétség az érintett bírákat 
illetően (2020. március 26-i Simpson kontra Tanács és HG kontra Bizottság [felülvizsgálat] ítélet, 
C-542/18 RX-II és C-543/18 RX-II , EU:C:2020:232 , 71.pont , valamint az ott hivatkozott ítélkezési 
gyakorlat).
71 Másrészt, ami a törvény által megelőzően létrehozott bíróság követelményét illeti, a Bíróság – az 
Emberi Jogok Európai Bíróságának az EJEE 6. cikkére vonatkozó ítélkezési gyakorlatára hivatkozva 
(EJEB, 2014. július 8., Biagioli kontra San Marino, CE:ECHR:2014:0708DEC000816213, 72–74. §; 
EJEB, 2019. május 2., Pasquini kontra San Marino, CE:ECHR:2019:0502JUD005095616, 100. és 
101. §) – megjegyezte, hogy a „törvény által létrehozott” kifejezés többek között a jogállamiság 
elvét tükrözi. Ez a kifejezés nem csupán a bíróság fennállásának jogi alapjára vonatkozik, hanem 
az egyes ügyekben eljáró ítélkező testület összetételére, valamint a belső jog bármely más 
rendelkezésére, amelynek megsértése szabálytalanná teszi egy vagy több bíró részvételét az ügy 
vizsgálatában, ami magában foglalja különösen az érintett bíróság tagjainak függetlenségére és 
pártatlanságára vonatkozó rendelkezéseket. Ezenkívül a „törvény által létrehozott” bíróság általi 
elbíráláshoz való jog jellegénél fogva magában foglalja a bírák kinevezésének folyamatát is (lásd 
ebben az értelemben: 2020. március 26-i Simpson kontra Tanács és HG kontra Bizottság 
[felülvizsgálat] ítéletet, C-542/18 RX-II és C-543/18 RX-II , EU:C:2020:232 , 73.pont ).
72 A Charta 47. cikkének második bekezdése értelmében vett, a törvény által megelőzően létrehozott 
bírósághoz való alapvető jog megsértésének értékelésére vonatkozó kritériumokat illetően 
hangsúlyozni kell, hogy nem minden, a bírák kinevezésére irányuló eljárással kapcsolatos 
szabálytalanság tekinthető ilyen jogsértésnek.
73 A bíráknak az érintett igazságszolgáltatási rendszer keretében történő kinevezése során elkövetett 
szabálytalanság a törvény által létrehozott bíróság követelményének megsértését vonja maga után, 
különösen akkor, ha e szabálytalanság olyan természetű és súlyú, hogy azzal a valós veszéllyel jár, 
hogy más hatalmi ágak – különösen a végrehajtó hatalom – jogosulatlanul gyakoroljanak valamely 
mérlegelési jogkört, veszélyeztetve a kinevezési eljárás eredményének feddhetetlenségét, ezáltal 
kétséget ébresztve a jogalanyokban az érintett bíró vagy bírák függetlenségét és pártatlanságát 
illetően (lásd ebben az értelemben: 2021. október 6-iW. Ż. [A legfelsőbb bíróság rendkívüli 
felülvizsgálati és közjogi tanácsa – Kinevezés] ítélet, C-487/19 , EU:C:2021:798 , 130. pont , 
valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
74 A törvény által megelőzően létrehozott bíróság követelményének megsértésére, következésképpen 
az ilyen jogsértésre vonatkozó megállapítás számos olyan tényező átfogó értékelésétől függ, 
amelyek együttesen véve jogos kétségeket ébresztenek a bírák függetlenségét és pártatlanságát 
ECLI:EU:C:2022:100                                                                                                                152022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
illetően (lásd ebben az értelemben: 2021. március 2-iA. B. és társai [A legfelsőbb bíróság bíráinak 
kinevezése – Jogorvoslat] ítélet, C-824/18 , EU:C:2021:153 , 131. és 132. pont ; 2021. október 6-i
W. Ż. [A legfelsőbb bíróság rendkívüli felülvizsgálati és közjogi tanácsa – Kinevezés] ítélet, 
C-487/19 , EU:C:2021:798 , 152–154. pont ).
75 Így az a körülmény, hogy egy olyan szerv, mint a nemzeti igazságszolgáltatási tanács, amely a bírák 
kinevezésének folyamatában vesz részt, döntő jelleggel a jogalkotó által kiválasztott tagokból áll, 
önmagában nem vonhatja kétségbe az ezen eljárás végén kinevezett bírák függetlenségét (lásd 
ebben az értelemben: 2020. július 9-iLand Hessen ítélet, C-272/19 , EU:C:2020:535 , 55.és 
56.pont ). Mindazonáltal más lehet a helyzet akkor, ha ugyanez a körülmény – más releváns 
elemekkel és azon feltételekkel együtt, amelyek mellett e kiválasztásokra sor kerül – ilyen 
kétségeket ébreszt (lásd ebben az értelemben: 2021. július 15-i Bizottság kontra Lengyelország 
[Fegyelmi felelősségi rendszer] ítélet, C-791/19 , EU:C:2021:596 , 103. pont ).
76 Az a körülmény tehát, hogy a döntően a jogalkotó vagy a végrehajtó hatalom képviselőiből vagy az 
általuk választott tagokból álló szerv részt vesz a kibocsátó tagállam bíráinak kinevezésére irányuló 
eljárásban, önmagában nem elegendő a végrehajtó igazságügyi hatóságnak az érintett személy 
átadását megtagadó határozatának igazolására.
77 Ebből következik, hogy az európai elfogatóparancs végrehajtásához kapcsolódó átadási eljárással 
összefüggésben annak értékelése, hogy fennáll-e annak valós veszélye, hogy különösen a 
kibocsátó tagállam bíróságai függetlenségének hiányával vagy a törvény által megelőzően 
létrehozott bíróság követelményének be nem tartásával kapcsolatos, e tagállamban fennálló 
rendszerszintű vagy általános hiányosságok okán sérül a tisztességes eljáráshoz való alapvető jog, 
az említett tagállam igazságszolgáltatási rendszerének működésére, különösen pedig ugyanezen 
tagállam bíráinak kinevezését szabályozó általános keretre vonatkozó objektív, megbízható, 
pontos és kellően aktuális adatok alapján végzett, átfogó értékelést feltételez.
78 A jelen ügyben a Bizottság által az EUSZ 7. cikk (1) bekezdése alapján a Tanácshoz intézett 
indokolással ellátott javaslatban szereplő információkon túl (2018. július 25-i Minister for Justice 
and Equality [Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai] ítélet, C-216/18 PPU , EU:C:2018:586 , 
61.pont ) különösen releváns tényezőknek bizonyulnak ezen értékelés szempontjából a kérdést 
előterjesztő bíróság által említett információk, mégpedig a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság) 
2020. január 23-i állásfoglalása, illetve a Bíróság ítélkezési gyakorlata, így például a 2019. 
november 19-i A. K. és társai (A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsának függetlensége) ítélet 
(C-585/18, C-624/18 és C-625/18 , EU:C:2019:982 ), a 2021. március 2-iA. B. és társai (A 
legfelsőbb bíróság bíráinak kinevezése – Jogorvoslat) ítélet (C-824/18 , EU:C:2021:153 ), a 2021. 
július 15-i Bizottság kontra Lengyelország (Fegyelmi felelősségi rendszer) ítélet (C-791/19, 
EU:C.2021:596), és a 2021. október 6-iW.Ż. (A legfelsőbb bíróság rendkívüli felülvizsgálati és 
közjogi tanácsa – Kinevezés) ítélet (C-487/19 , EU:C:2021:798 ), amelyek a kibocsátó tagállam 
igazságszolgáltatási rendszerének működésére vonatkozó információkat tartalmaznak.
79 Az említett értékelés keretében a végrehajtó igazságügyi hatóság figyelembe veheti az Emberi 
Jogok Európai Bíróságának azon ítélkezési gyakorlatát is, amelyben a bírák kinevezésére irányuló 
eljárás kapcsán a törvény által létrehozott bíróság követelményének megsértését állapították meg 
(lásd többek között: EJEB, 2021. július 22., Reczkowicz kontra Lengyelország, 
CE:ECHR:2021:0722JUD004344719).
16                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:1002022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
80 A teljesség kedvéért hozzá kell tenni, hogy e releváns tényezők között szerepel a kibocsátó 
tagállam azon alkotmánybírósági ítélkezési gyakorlata is, amely megkérdőjelezi az uniós jog 
elsőbbségét és az EJEE kötelező jellegét, valamint a Bíróság és az Emberi Jogok Európai Bírósága 
azon ítéleteinek kötelező erejét, amelyek e tagállam igazságszolgáltatási rendszerének szervezésére 
– többek között a bírák kinevezésére – vonatkozó szabályainak az uniós joggal, illetve ezen 
egyezménnyel való összeegyeztethetőségére vonatkoznak.
81 Amennyiben a végrehajtó igazságügyi hatóság a jelen ítélet 78–80. pontjában említettekhez 
hasonló tényezők alapján úgy ítéli meg, hogy fennáll a tisztességes eljáráshoz való alapvető jog 
megsértésének valós veszélye, különösen az említett tagállam bíróságai függetlenségének 
hiányával vagy a törvény által megelőzően létrehozott bíróság követelményének be nem tartásával 
kapcsolatos, a kibocsátó tagállamban fennálló rendszerszintű vagy általános hiányosságok okán, 
nem tagadhatja meg az európai elfogatóparancs végrehajtását anélkül, hogy el ne végezné az ezen 
ítélet 52. és 53. pontjában említett vizsgálat második szakaszát.
A vizsgálat második szakaszáról
82 E második szakaszban a végrehajtó igazságügyi hatóságnak értékelnie kell, hogy az e vizsgálat első 
szakaszában megállapított rendszerszintű vagy általános hiányosságok konkretizálódhatnak-e 
abban az esetben, ha az érintett személyt átadják a kibocsátó tagállamnak, és hogy az ügy sajátos 
körülményei között e személy ily módon ki lenne-e téve a Charta 47. cikkének második 
bekezdésében biztosított, törvény által megelőzően létrehozott bíróság előtti tisztességes 
eljáráshoz való alapvető joga megsértése valós veszélyének.
83 Az európai elfogatóparanccsal érintett személynek kell olyan konkrét bizonyítékokat 
előterjesztenie, amelyek alapján a szabadságvesztés-büntetés vagy szabadságelvonással járó 
intézkedés végrehajtása céljából történő átadásra vonatkozó eljárás esetében vélelmezhető, hogy 
a kibocsátó tagállam igazságszolgáltatási rendszerének rendszerszintű vagy általános hiányosságai 
konkrét hatást gyakoroltak a büntetőügyének elbírálására, illetve a büntetőeljárás lefolytatása 
céljából történő átadásra vonatkozó eljárás esetében vélelmezhető, hogy az ilyen hiányosságok 
hatással lehetnek az ügy elbírálására. A fent említett rendszerszintű vagy általános 
hiányosságoknak az adott esetre kifejtett hatására vonatkozó ilyen konkrét bizonyítékok 
előterjesztése nem érinti e személy azon lehetőségét, hogy az adott ügyre vonatkozóan egyéb 
pontos és konkrét bizonyítékokat nyújtson be, amelyek alkalmasak annak bizonyítására, hogy az az 
eljárás, amelynek érdekében a kibocsátó igazságügyi hatóság az átadását kéri, konkrétan sértené a 
tisztességes eljáráshoz való alapvető jogát.
84 Abban az esetben, ha a végrehajtó igazságügyi hatóság úgy ítéli meg, hogy az érintett személy által 
előterjesztett bizonyítékok ugyan arra engednek következtetni, hogy e rendszerszintű és általános 
hiányosságok e személy egyedi esetére konkrét hatást gyakoroltak vagy gyakorolhatnak, mégsem 
elegendőek annak bizonyításához, hogy ilyen esetben fennáll a törvény által megelőzően 
létrehozott bírósághoz való alapvető jog megsértésének valós veszélye, és ezáltal ahhoz, hogy 
megtagadja a szóban forgó európai elfogatóparancs végrehajtását, e hatóságnak a 2002/584 
kerethatározat 15. cikkének (2) bekezdése alapján kérnie kell, hogy a kibocsátó igazságügyi 
hatóság soron kívül bocsásson rendelkezésére minden további szükséges információt.
85 Mivel a kibocsátó igazságügyi hatóság köteles megküldeni ezeket az információkat a végrehajtó 
igazságügyi hatóságnak (2018. július 25-i Generalstaatsanwaltschaft [Fogvatartási körülmények 
Magyarországon] ítélet, C-220/18 PPU , EU:C:2018:589 , 64.pont , valamint az ott hivatkozott 
ítélkezési gyakorlat), a kibocsátó igazságügyi hatóságnak minden, a lojális együttműködés hiányát 
ECLI:EU:C:2022:100                                                                                                                172022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
tanúsító magatartását a végrehajtó igazságügyi hatóság releváns tényezőnek tekintheti annak 
értékelése szempontjából, hogy az átadni kért személyt az átadása esetén a Charta 47. cikkének 
második bekezdésében rögzített, törvény által megelőzően létrehozott bíróság előtti tisztességes 
eljáráshoz való alapvető joga sérelmének valós veszélye fenyegeti.
86 Ennek pontosítását követően, és ami egyrészt a C-562/21. PPU. sz. ügyben szóban forgó, 
szabadságvesztés-büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából 
kibocsátott európai elfogatóparancs esetét illeti, az átadni kért személynek kell olyan konkrét 
körülményekre hivatkoznia, amelyek alapján úgy véli, hogy a kibocsátó tagállam 
igazságszolgáltatási rendszerének rendszerszintű vagy általános hiányosságai konkrét hatással 
voltak az ellene folytatott büntetőeljárásra, többek között a szóban forgó büntetőügyben eljárni 
hivatott ítélkező testület összetételére, oly módon, hogy ezen ítélkező testület egy vagy több 
bírája nem nyújtotta az uniós jog értelmében megkövetelt függetlenség és pártatlanság garanciáját.
87 Amint az a jelen ítélet 74–76. pontjából kitűnik, és a holland kormány által állítottakkal 
ellentétben, e tekintetben nem elegendő az azt bizonyító információ, hogy az átadni kért személy 
elítéléséhez vezető eljárásban részt vevő egy vagy több bírát olyan szerv javaslatára nevezték ki, 
amely döntően a jogalkotó vagy a végrehajtó hatalom képviselőiből, illetve az általuk választott 
tagokból áll, ahogyan a KRS a 2017. december 8-itörvény hatálybalépése óta.
88 Következésképpen az is szükséges, hogy az érintett személy a büntetőügyét tárgyaló ítélkező 
testület tekintetében olyan bizonyítékokat szolgáltasson, amelyek többek között az érintett bíró 
vagy bírák kinevezésére irányuló eljárásra, valamint e bírák esetleges kirendelésére vonatkoznak, 
amelyek alapján a végrehajtó igazságügyi hatóság a jelen ügy körülményei között megállapíthatja, 
hogy komoly és bizonyítékokkal alátámasztott okokból vélelmezhető, hogy az említett ítélkező 
testület összetétele hatással lehetett e személynek a Charta 47. cikke második bekezdésében 
rögzített, a törvény által megelőzően létrehozott, független és pártatlan bíróság előtti tisztességes 
eljáráshoz való alapvető jogára az ellene folytatott büntetőeljárás során.
89 Így például azok az információk, amelyek a végrehajtó igazságügyi hatóság rendelkezésére állnak, 
és amelyek egy adott bírónak az átadni kért személy elleni büntetőügyben eljáró ítélkező testületbe 
történő kirendeléséről tanúskodnak, amely kirendelésről az igazságügyi miniszter előre nem 
ismert kritériumok alapján határozott, és amelyet e miniszter indokolás nélkül bármikor 
visszavonhat, olyan komoly és bizonyítékokkal alátámasztott okok alapjául szolgálhatnak, 
amelyek az érintett személy konkrét ügyében ezen alapvető jog megsértésének valós veszélyére 
engednek következtetni (lásd analógia útján: 2021. november 16-i Prokuratura Rejonowa w 
Mińsku Mazowieckim és társai ítélet, C-748/19–C-754/19 , EU:C:2021:931 , 77–90.pont ).
90 Ezenkívül releváns az érintett személy elítéléséhez vezető büntetőeljárás lefolytatására vonatkozó 
minden információ, mint például adott esetben az, hogy e személy alkalmasint élt-e a számára 
nyitva álló jogorvoslati lehetőségekkel. Figyelembe kell venni különösen azt a lehetőséget, hogy az 
érintett személy a kibocsátó tagállamban kérheti-e az ítélkező testület egy vagy több tagjának 
kizárását a tisztességes eljáráshoz való alapvető jogának megsértése okán, valamint azt, hogy 
ugyanez a személy élhet-e az ilyen kizárás kérelmezéséhez való jogával, továbbá figyelembe kell 
venni az ilyen kérelem nyomán az említett eljárásban vagy az esetleges fellebbezési eljárásban tett 
intézkedésekre vonatkozóan szerzett információkat.
18                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:1002022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
91 A jelen ügyben a lengyel kormány az írásbeli észrevételeiben megjegyezte – anélkül, hogy ezt a 
tárgyaláson megkérdőjelezték volna –, hogy a lengyel eljárásjog az érintett személy számára 
lehetővé teszi, hogy kérje valamelyik bíró vagy az ítélkező testület egészének kizárását az ellene 
folyamatban lévő büntetőeljárásban, amennyiben e személynek kétségei vannak az érintett tanács 
egy vagy több bírájának függetlenségét, illetve pártatlanságát illetően.
92 Márpedig a jelen előzetes döntéshozatali eljárás keretében a Bíróság rendelkezésére álló iratok 
alapján – a nemzeti jog helyzetére és annak különböző releváns rendelkezéseire vonatkozó 
további pontosítások hiányában – semmi nem enged arra következtetni, hogy az érintett 
személynek a jogai érvényesítésére vonatkozó lehetőségét kérdésessé tette volna a kérdést 
előterjesztő bíróság által hivatkozott, és a jelen ítélet 19. pontjában említett azon körülmény, 
hogy a 2019. december 20-i törvény 2020. február 14-i hatálybalépése óta nem lehet hatékonyan 
megtámadni a bíró kinevezésének érvényességét, vagy az igazságszolgáltatási feladatai ellátásának 
jogszerűségét.
93 Másrészt, ami C-563/21. PPU. sz. ügyben szóban forgó, büntetőeljárás lefolytatása céljából 
kibocsátott európai elfogatóparancs esetét illeti, hangsúlyozni kell, hogy a kérdést előterjesztő 
bíróság által említett azon körülmény, hogy az átadni kért személy az esetleges átadását 
megelőzően nem szerezhet tudomást az alkalmasint ellene indított büntetőeljárás lefolytatására 
hivatott bírák kilétéről, önmagában nem elegendő ahhoz, hogy megtagadja az átadást.
94 A 2002/584 kerethatározattal létrehozott rendszerben ugyanis semmi nem enged arra 
következtetni, hogy valamely személynek a kibocsátó tagállam részére büntetőeljárás lefolytatása 
céljából történő átadása annak biztosításától függne, hogy ez az eljárás egy meghatározott bíróság 
előtti büntetőeljáráshoz vezet, még kevésbé pedig a büntetőügyet elbírálni hivatott bírák pontos 
azonosításától.
95 Az ezzel ellentétes értelmezés megfosztaná a jelen ítélet 52. és 53. pontjában említett vizsgálat 
második szakaszát a hatékony érvényesülésétől, és nem csupán a 2002/584 kerethatározat ezen 
ítélet 42. pontjában hivatkozott célkitűzésének megvalósítását veszélyeztetné, hanem az európai 
elfogatóparancs mechanizmusának alapját képező, a tagállamok közötti kölcsönös bizalmat is.
96 Mindemellett a C-563/21. PPU. sz. ügyben szereplőkhöz hasonló körülmények között, amikor az 
európai elfogatóparanccsal érintett személy elleni büntetőügyben eljárni hivatott ítélkező testület 
összetétele nem ismert abban az időpontban, amikor a végrehajtó igazságügyi hatóságnak 
döntenie kell e személy kibocsátó tagállam részére történő átadásáról, e hatóság ezáltal nem 
mentesülhet az adott ügy körülményeinek annak megállapítása érdekében való átfogó értékelése 
alól, hogy az említett személy által szolgáltatott és a kibocsátó igazságügyi hatóság által 
alkalmasint kiegészített információk alapján fennáll-e annak valós veszélye, hogy e személynek 
– átadása esetén – sérülne a törvény által megelőzően létrehozott bíróság előtti tisztességes 
eljáráshoz való alapvető joga.
97 Amint arra a főtanácsnok az indítványának 63. pontjában lényegében rámutatott, e tényezők 
között szerepelhetnek különösen a hatóságoknak az adott ügy elbírálásának befolyásolására 
alkalmas nyilatkozatai. A végrehajtó igazságügyi hatóság bármely más, általa relevánsnak tartott 
információt is alapul vehet, így például az érintett személy személyes helyzetére, az eljárás 
alapjául szolgáló bűncselekmény jellegére, és az európai elfogatóparancs kibocsátásának ténybeli 
hátterére vonatkozó információkat, de adott esetben minden más olyan információt, amely az 
ECLI:EU:C:2022:100                                                                                                                192022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
érintett személy elleni, a kibocsátó tagállam részére történő átadását követően lefolytatott 
eljárásban valószínűleg hatáskörrel rendelkező ítélkező testületek bíráival kapcsolatban 
rendelkezésére áll.
98 E tekintetben mindazonáltal pontosítani kell – a jelen ítélet 87. pontjában kifejtett 
megfontolásokat folytatva –, hogy a döntően a jogalkotó vagy a végrehajtó hatalom képviselőiből, 
illetve az általuk választott tagokból álló szerv – ahogyan a 2017. december 8-itörvény 
hatálybalépése óta a KRS – javaslatára történő, a hatáskörrel rendelkező bíróság keretében, illetve 
– amennyiben ismert – az ítélkező testületben eljáró egy vagy több bíró kinevezésével kapcsolatos 
információ nem elegendő annak megállapításához, hogy az érintett személyt átadása esetén a 
törvény által megelőzően létrehozott bíróság előtti tisztességes eljáráshoz való alapvető joga 
sérelmének valós veszélye fenyegeti. Ennek megállapítása mindenesetre az érintett bíró vagy 
bírák kinevezésére vonatkozó eljárás esetről esetre történő értékelését feltételezi.
99 Hasonlóképpen, bár a végrehajtó igazságügyi hatóság nem zárhatja ki, hogy a büntetőeljárás 
lefolytatása céljából kibocsátott európai elfogatóparanccsal érintett személyt átadás esetén ezen 
alapvető joga megsértésének valós veszélye fenyegeti, pusztán amiatt, hogy e személynek a 
kibocsátó tagállamban lehetősége van arra, hogy kérje a büntetőügyének elbírálására hivatott 
ítélkező testület egy vagy több tagjának kizárását, e lehetőség fennállását ez a hatóság 
mindazonáltal figyelembe veheti e veszély fennállásának értékelése szempontjából releváns 
tényezőként (lásd analógia útján: 2018. július 25-i Generalstaatsanwaltschaft [Fogvatartási 
körülmények Magyarországon] ítélet, C-220/18 PPU , EU:C:2018:589 , 117. pont ).
100 E tekintetben az a körülmény, hogy a bíró kizárása a büntetőeljárás lefolytatása céljából 
kibocsátott európai elfogatóparancs kontextusában adott esetben csak az érintett személy 
átadását, illetve azt követően kérhető, hogy az érintett személy tudomást szerzett az ellene 
folytatott büntetőeljárásban határozni hivatott ítélkező testület összetételéről, nem releváns 
annak értékelése szempontjából, hogy az említett személyt átadása esetén az említett alapvető 
joga megsértésének valós veszélye fenyegeti-e.
101 Amennyiben az átfogó értékelést követően a végrehajtó igazságügyi hatóság azt állapítja meg, hogy 
komoly és bizonyítékokkal alátámasztott okokból vélelmezhető, hogy az érintett személyt átadása 
esetén a törvény által megelőzően létrehozott, független és pártatlan bíróság előtti tisztességes 
eljáráshoz való alapvető joga megsértésének valós veszélye fenyegeti, e hatóságnak a 2002/584 
kerethatározat 1. cikkének (3) bekezdése alapján meg kell tagadnia az érintett európai 
elfogatóparancs végrehajtását. Ellenkező esetben az elfogatóparancsot e kerethatározat 
1. cikkének (2) bekezdésében meghatározott, főszabály szerinti kötelezettségnek megfelelően 
végre kell hajtania (lásd ebben az értelemben: 2020. december 17-i Openbaar Ministerie [A 
kibocsátó igazságügyi hatóság függetlensége] ítélet, C-354/20 PPU és C-412/20 PPU , 
EU:C:2020:1033 , 61.pont ).
102 A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, 
hogy a 2002/584 kerethatározat 1. cikkének (2) és (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy 
amennyiben az európai elfogatóparanccsal érintett személy átadásáról dönteni hivatott 
végrehajtó igazságügyi hatóság olyan információkkal rendelkezik, amelyek az ezen 
20                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:1002022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
elfogatóparancsot kibocsátó tagállam igazságszolgáltatásának függetlenségét, többek között a bírói 
hatalom tagjainak kinevezésére vonatkozó eljárást érintő rendszerszintű vagy általános 
hiányosságokról tanúskodnak, e hatóság csakis akkor tagadhatja meg e személy átadását:
– szabadságvesztés-büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából 
kibocsátott európai elfogatóparancs keretében, ha az említett hatóság megállapítja, hogy az 
ügy sajátos körülményeire tekintettel komoly és bizonyítékokkal alátámasztott okokból 
vélelmezhető, hogy – különösen az említett személy által szolgáltatott, a büntetőügyét elbíráló 
ítélkező testület összetételére, vagy ezen ítélkező testület függetlenségének és pártatlanságának 
értékelése szempontjából releváns bármely más körülményre vonatkozó bizonyítékokra 
tekintettel – e személynek sérült a Charta 47. cikkének második bekezdésében biztosított, a 
törvény által megelőzően létrehozott, független és pártatlan bíróság előtti tisztességes 
eljáráshoz való alapvető joga, és
– büntetőeljárás lefolytatása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs keretében, ha 
ugyanezen hatóság megállapítja, hogy az ügy sajátos körülményeire tekintettel komoly és 
bizonyítékokkal alátámasztott okokból vélelmezhető, hogy – különösen az érintett személy 
által a személyes helyzetére, a büntetőeljárás alapjául szolgáló bűncselekmény jellegére, az 
európai elfogatóparancs kibocsátásának ténybeli hátterére, vagy az ellene indított eljárásban 
valószínűleg eljárni hivatott ítélkező testület függetlenségének és pártatlanságának értékelése 
szempontjából releváns bármely más körülményre vonatkozó bizonyítékokra tekintettel – e 
személyt átadása esetén ezen alapvető joga sérelmének valós veszélye fenyegeti.
A költségekről
103 Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt 
folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az 
észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek 
költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
A 2009. február 26-i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal módosított, az európai 
elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13-i
2002/584/IB tanácsi kerethatározat 1. cikkének (2) és (3) bekezdését úgy kell értelmezni, 
hogy amennyiben az európai elfogatóparanccsal érintett személy átadásáról dönteni 
hivatott végrehajtó igazságügyi hatóság olyan információkkal rendelkezik, amelyek az ezen 
elfogatóparancsot kibocsátó tagállam igazságszolgáltatásának függetlenségét, többek között 
a bírói hatalom tagjainak kinevezésére vonatkozó eljárást érintő rendszerszintű vagy 
általános hiányosságokról tanúskodnak, e hatóság csakis akkor tagadhatja meg e személy 
átadását:
– szabadságvesztés-büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából 
kibocsátott európai elfogatóparancs keretében, ha az említett hatóság megállapítja, hogy 
az ügy sajátos körülményeire tekintettel komoly és bizonyítékokkal alátámasztott 
okokból vélelmezhető, hogy – különösen az említett személy által szolgáltatott, a 
büntetőügyét elbíráló ítélkező testület összetételére, vagy ezen ítélkező testület 
függetlenségének és pártatlanságának értékelése szempontjából releváns bármely más 
körülményre vonatkozó bizonyítékokra tekintettel – e személynek sérült az Európai 
ECLI:EU:C:2022:100                                                                                                                212022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )
Unió Alapjogi Chartája 47. cikkének második bekezdésében biztosított, a törvény által 
megelőzően létrehozott, független és pártatlan bíróság előtti tisztességes eljáráshoz való 
alapvető joga, és
– büntetőeljárás lefolytatása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs keretében, ha 
ugyanezen hatóság megállapítja, hogy az ügy sajátos körülményeire tekintettel komoly és 
bizonyítékokkal alátámasztott okokból vélelmezhető, hogy – különösen az érintett 
személy által a személyes helyzetére, a büntetőeljárás alapjául szolgáló bűncselekmény 
jellegére, az európai elfogatóparancs kibocsátásának ténybeli hátterére, vagy az ellene 
indított eljárásban valószínűleg eljárni hivatott ítélkező testület függetlenségének és 
pártatlanságának értékelése szempontjából releváns bármely más körülményre 
vonatkozó bizonyítékokra tekintettel – e személyt átadása esetén ezen alapvető joga 
sérelmének valós veszélye fenyegeti.
Aláírások
22                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:1002022. 02. 22- I ÍTÉLET – C-562/21. PPU. ÉS C-563/21. PPU. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEK 
OPENBAAR MINISTERIE (A KIBOCSÁTÓ TAGÁLLAM TÖRVÉNYEI ÁLTAL LÉTREHOZOTT BÍRÓSÁG )