ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

E rendelet „Az európai végrehajtható okiratként történő hitelesítés előfeltételei” című 6. cikke (1) bekezdésében így rendelkezik: „Egy tagállamban meghozott, nem vitatott követelésről szóló határozatot a származási bírósághoz bármely időpontban intézett kérelem alapján európai végrehajtható okiratként kell hitelesíteni, ha a) a határozat a származási tagállamban végrehajtható; és b) a határozatot nem a joghatóságra vonatkozóan a 44/2001/EK rendelet II. fejezetének 3. és 6. szakaszában megállapított szabályok megsértésével hozták; és c) a származási tagállam bírósági eljárása megfelel a III. fejezetben meghatározott követelményeknek, amennyiben a követelés a 3. cikk (1) bekezdésének b) vagy c) pontja értelmében nem vitatott; és d) a határozatot az adósnak a 44/2001/EK rendelet 59. cikke értelmében vett lakóhelye szerinti tagállamban hozták, a következő esetekben: — a követelés a 3. cikk (1) bekezdésének b) vagy c) pontja értelmében nem vitatott; és — egy személy, a fogyasztó által a foglalkozási vagy kereső tevékenységén kívüli célból kötött szerződésre vonatkozik; és — az adós a fogyasztó”.
17

X közreműködött a Németországban letelepedett C Ltd 2010. évi forgalmi adó bevallásának elkészítésében. E bevallás 2012 elején érkezett be az adóhivatalhoz. E hivatal 2012. március 12‑i határozatával az adózás rendjéről szóló törvény 80. §‑ának (5) bekezdése alapján elutasította X‑nek a C Ltd képviselőjeként való elismerését a 2010. évi forgalmi adó megállapítására irányuló eljárás tekintetében. Indokolásként kifejtette, hogy X nem jogosult adóügyekben üzletszerűen tanácsot adni.
5

A 76/207 irányelv 6. cikkét a 2002/73 irányelv az alábbiak szerint módosította: „(1) A tagállamok biztosítják, hogy minden személy, aki úgy ítéli meg, hogy az egyenlő bánásmód elvének be nem tartása miatt őt sérelem érte, az ebből az irányelvből eredő igényeit bírósági és/vagy közigazgatási úton – a tagállamok által szükségesnek vélt esetben akár egyeztető eljárás útján is – érvényesíthesse annak a viszonynak a megszűnte után is, amelyben a megkülönböztetés [helyesen: hátrányos megkülönböztetés] állítólagosan történt. (2) A tagállamok nemzeti jogrendszerük keretében meghozzák azokat az intézkedéseket, amelyekkel valódi [helyesen: tényleges] és hatékony kártérítés, illetve jóvátétel biztosítható – a tagállamok jogszabályai alapján – a 3. cikkel ellentétes hátrányos megkülönböztetést elszenvedő személy részére az őt ért veszteségért vagy kárért; mindez visszatartó erejű és arányos az elszenvedett kárral; az ilyen kártérítést vagy jóvátételt nem lehet felső határ megszabásával korlátozni, kivéve azokat az eseteket, amikor a munkaadó bizonyítani tudja, hogy a pályázó ezen irányelv szerinti hátrányos megkülönböztetés következtében csak azt a kárt szenvedte el, hogy pályázatát nem vették figyelembe. [...]”
53

Mindenekelőtt hangsúlyozni kell, hogy alapeljárásban részt vevő felek nem értenek egyet azon okokat illetően, amelyek miatt az alapeljárás felperese nem nyújtotta be a szóban forgó igazolást a nemzeti szabályozásban előírt határidőn belül. Az alapeljárás felperese szerint e helyzet vis maior következménye, amely megakadályozta őt abban, hogy elvesse a szóban forgó növényfajtát és időben beszerezze ezen igazolást. A Központi Szerv a maga részéről azzal érvel, hogy az említett igazolást be lehetett volna szerezni e növényfajta elvetése előtt is, és határidőn belül be lehetett volna nyújtani.
10

Ezen irányelv 32. cikke, amelynek címe „Ismételt kérelmek benyújtása”, így rendelkezik: „[...] (2) Ezen felül a tagállamok a (3) bekezdésben említett különös eljárást is alkalmazhatják, ha egy személy ismételt menedékjog iránti kérelmet [helyesen: menedékjog iránti ismételt kérelmet] nyújt be: [...] b) a korábbi menedékjog iránti kérelemre [helyesen: a menedékjog iránti korábbi kérelemre] vonatkozó határozat meghozatalát követően. A tagállamok úgy is határozhatnak, hogy ezt az eljárást csak a jogerős határozat meghozatala után alkalmazzák. (3) Az ismételt menedékjog iránti kérelmet [helyesen: A menedékjog iránti ismételt kérelmet] mindenekelőtt előzetes elfogadhatósági vizsgálatnak kell alávetni a tekintetben, hogy a korábbi menedékjog iránti kérelem [helyesen: a menedékjog iránti korábbi kérelem] visszavonása vagy az e cikk (2) bekezdésének b) pontja szerinti határozat meghozatala után felmerültek‑e, vagy a kérelmező előadott‑e olyan, a vizsgálattal kapcsolatos új körülményeket vagy tényeket, amelyek alapján [a harmadik országok állampolgárainak, illetve a hontalan személyeknek menekültként vagy a más okból nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésének feltételeiről [helyesen: feltételeire] és az e státuszok tartalmára vonatkozó minimumszabályokról szóló, 2004. április 29‑i 2004/83/EK tanácsi irányelv (HL L 304., 12. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 7. kötet, 96. o.)] értelmében a kérelmező menekültnek minősül. (4) Amennyiben az e cikk (3) bekezdésében említett előzetes elfogadhatósági vizsgálat után olyan új körülmények vagy tények merülnek fel, vagy a kérelmező olyan új körülményeket vagy tényeket ad elő, amelyek jelentősen megnövelik annak valószínűségét, hogy a 2004/83/EK irányelv értelmében a kérelmező menekültnek minősül, a kérelmet a II. fejezettel összhangban tovább kell vizsgálni. (5) A tagállamok nemzeti jogszabályaikkal összhangban egy ismételt menedékjog iránti kérelmet [helyesen: menedékjog iránti ismételt kérelmet] abban az esetben is tovább vizsgálhatnak, ha más olyan okok merülnek fel, amelyek miatt az eljárást folytatni kell. (6) A tagállam dönthet úgy is, hogy csak azokban az esetekben vizsgálja tovább a menedékjog iránti kérelmet, ha az érintett kérelmező rajta kívül álló ok miatt az előző eljárásban nem volt képes az e cikk (3), (4) és (5) bekezdésében meghatározott helyzeteket kihasználni, különösen a 39. cikk alapján a hatékony jogorvoslathoz fűződő jogának gyakorlása útján. [...]”
45

Végül, ezen egyezmény 3. cikkének (5) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a légi fuvarozóra vonatkozó különleges tájékoztatási és iratkiállítási kötelezettségek be nem tartása nem érinti a szállítási szerződés létezését vagy érvényességét, amelyre továbbra is vonatkoznak az említett egyezménynek a szabályai, beleértve a felelősség korlátozására vonatkozó szabályokat is.
5

Az említett irányelv 8. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „A 10. cikkre is figyelemmel a tagállamok azonnal közölnek a Bizottsággal minden műszakiszabály‑tervezetet, kivéve ha az csak egy nemzetközi vagy európai szabvány teljes szövegét ülteti át, ebben az esetben a megfelelő szabványra történő hivatkozás is elegendő; a Bizottságot egy közleményben a szabály elfogadása szükségességének indokairól is tájékoztatni kell, amennyiben ezek nem derülnek ki már a tervezetből is. Ha szükséges, a tagállamok egyidejűleg közlik az elsődlegesen és közvetlenül érintett alapvető törvényi és rendeleti rendelkezések szövegét, ha ezen szövegek ismerete szükséges a műszakiszabály‑tervezet jelentőségének megítéléséhez, amennyiben egy korábbi közleményben még nem tették ezt meg. A tagállamok a fenti feltételek mellett újra közlik a tervezetet, ha olyan változtatásokat hajtanak rajta végre, amelyek jelentős mértékben módosítják azok hatályát, lerövidítik a végrehajtására eredetileg előirányzott időtartamokat, leírásokat vagy követelményeket fűznek hozzá, illetve ez utóbbiakat szigorítják. [...]”
23

A kérdést előterjesztő bíróság különösen az Ambulanz Glöckner ítélet (C‑475/99, EU:C:2001:577) vonatkozásában azt is előadja, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében egy gazdasági tevékenységet, többek között egészségügyi szállítási tevékenységet folytató szervezet nyereségszerzési céljának hiánya nem zárja ki az EUM‑Szerződés rendelkezései értelmében vett vállalkozási minőséget, ily módon az önkéntes szervezetek folytathatnak a többi gazdasági szereplővel versenyezve gazdasági tevékenységet, többek között közbeszerzési eljárásokban való részvételük által. E bíróság előadja továbbá, hogy ez az ítélkezési gyakorlat azt is megállapította, hogy a „visszterhes szerződésnek” a 2004/18 irányelv 1. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett fogalma azon szerződésekre is vonatkozik, amelyek tekintetében a kikötött díjazás a szerződés tárgyát alkotó szolgáltatás nyújtása során felmerülő költségek megtérítésére korlátozódik, különös tekintettel az Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce és társai ítéletre (C‑159/11, EU:C:2012:817).
15

Ezen értesítés szerint az érintett termékeket a 2006. október 17‑i 1549/2006 bizottsági rendelettel (HL L 301., 1. o.) módosított, a vám‑ és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23‑i 2658/87/EGK tanácsi rendelet (HL L 256., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 382. o.) I. mellékletét alkotó Kombinált Nómenklatúra (a továbbiakban: KN) 2008 vámtarifaszámának meghatározása szerinti, rendszerint a 2008 30 55, 2008 30 75 és ex 2008 30 90 KN‑vámtarifaalszámmal bejelentett, Kínából származó feldolgozott és tartósított mandarin (ideértve a tangerine és a satsuma fajtát is), a clémentine, a wilking és a hasonló citrushibridek alkotják, hozzáadott alkoholtartalom nélkül, hozzáadott cukrot vagy egyéb édesítőszert tartalmazva is. Az említett értesítés ugyanakkor megállapítja, hogy e KN‑vámtarifaalszámok csupán tájékoztató jellegűek. Ami e citrusfélék rendes értékének a meghatározását illeti, a Bizottság az értesítésében kifejti, hogy mivel az érintett terméket a Közösségen és Kínán kívül másutt nem állítják elő, azon exportőrök/gyártók kivételével, amelyek azt állítják, és bizonyítani is tudják, hogy piacgazdasági körülmények között működnek, és az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontjával összhangban a panaszos a Kínára vonatkozó rendes értéket „bármilyen észszerű alapon” állapította meg, vagyis a Közösségben a hasonló termékért ténylegesen fizetett vagy fizetendő „megfelelően módosított” árak alapján.
20

Keresetével a Bizottság azt állítja, hogy a Portugál Köztársaság nem teljesítette a 91/271 irányelv 4. cikkéből eredő kötelezettségeit az alábbi 52 agglomeráció települési szennyvizeinek kezelése tekintetében: Alvalade, Odemira, Loriga, Pereira do Campo, Vila Verde (PTAGL 420), Mação, Paço, Pontével, Vila Nova de São Bento, Castro Daire, Arraiolos, Cercal, Vale de Santarém, Castro Verde, Almodôvar, Ferreira do Alentejo, Vidigueira, Amares/Ferreiras, Alcácer do Sal, Amareleja, Gonsundeira, Salvaterra de Magos, Mogadouro, Melides, Vila Verde (PTAGL 421), Santiago do Cacém, Serpa, São Bartolomeu de Messines, Monchique, Montemor‑o‑Novo, Grândola, Estremoz, Maceira, Vendas Novas, Lousada, Felgueiras, Riachos, Tolosa, Meda, Alter do Chão, Tábua, Portel, Viana do Alentejo, Cinfães, Vila de Prado, Ponte de Reguengo, Canas de Senhorim, Repeses, Mangualde, Nelas, Vila Viçosa, Santa Comba Dão.
34

Ezzel ellentétben e rendelkezés más nyelvi változatai, különösen az angol nyelvi változat, e rendelkezés hatályát a jelek szerint a valamely harmadik személlyel szemben benyújtott keresetre korlátozza („a person domiciled in a Member State may also be sued: [...] as a third party”).
5

E rendeletnek „A jogválasztás hiányában alkalmazandó jog” című 4. cikke a következőket írja elő: „(1) Ha a szerződésre alkalmazandó jogról nem született megállapodás a 3. cikknek megfelelően és az 5–8. cikk sérelme nélkül, a szerződésekre alkalmazandó jogot a következőképpen kell meghatározni: a) az adásvételi szerződésre azon ország joga irányadó, ahol az eladó szokásos tartózkodási helye található; b) szolgáltatási szerződésre azon ország joga irányadó, ahol a szolgáltatást nyújtó fél szokásos tartózkodási helye található; c) ingatlannal kapcsolatos dologi jogra vagy ingatlannal kapcsolatos bérleti jogra vonatkozó szerződés esetén az ingatlan fekvése szerinti ország joga irányadó; d) a c) pont ellenére, olyan szerződésre, amelynek tárgya ingatlannak legfeljebb hat egymást követő hónapra ideiglenes magánhasználatra kötött bérlete, azon ország joga irányadó, ahol a bérbeadó szokásos tartózkodási helye található, feltéve, hogy a bérlő természetes személy, és szokásos tartózkodási helye ugyanebben az országban található; e) franchise‑szerződésre azon ország joga irányadó, ahol a franchise‑vevő szokásos tartózkodási helye található; f) a forgalmazási szerződésre azon ország joga irányadó, ahol a forgalmazó szokásos tartózkodási helye található; g) az árverés útján történő adásvételre irányuló szerződésre azon ország joga irányadó, ahol az árverésre sor kerül, ha ez a hely meghatározható; h) olyan multilaterális rendszer keretében kötött szerződésre, amely a megkülönböztetésmentes szabályokkal összhangban és egyetlen jog alkalmazásával összehozza több harmadik félnek a 2004/39/EK irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 17. pontja szerinti pénzügyi eszközökben lévő vételi és eladási szándékát, vagy elősegíti azt, az említett jog az irányadó. (2) Ha a szerződésre az (1) bekezdés nem terjed ki, vagy ha a szerződés elemeire az (1) bekezdés a)–h) pontja közül több is vonatkozna, a szerződésre azon ország joga az irányadó, ahol a szerződés jellegéből adódó teljesítésre kötelezett félnek a szokásos tartózkodási helye található. (3) Ha az eset valamennyi körülménye alapján egyértelmű, hogy a szerződés nyilvánvalóan szorosabban kapcsolódik egy, az (1) vagy (2) bekezdésben említettektől eltérő országhoz, akkor e másik ország jogát kell alkalmazni. (4) Ha az (1) vagy a (2) bekezdés alapján alkalmazandó jog nem állapítható meg, a szerződésre azon ország joga irányadó, amelyhez a szerződés a legszorosabban kapcsolódik.”
43

A jelen ügyben a Bíróság elé terjesztett iratokból kitűnik, hogy a 97 (I)/1997 törvény 24. és 25. cikkével együttesen értelmezett 27. cikkének (1) bekezdése értelmében a 45. életévét be nem töltött köztisztviselő, aki a ciprusi közszolgálatban betöltött állásáról lemond a célból, hogy valamely más tagállamban vagy valamely uniós intézményben, illetve egyéb nemzetközi szervezetnél végezzen szakmai tevékenységet, haladéktalanul átalányösszegben részesül, és elveszíti a jogosultságot arra, hogy az ötvenötödik életévének betöltésekor nyugdíját megállapítsák, kiszámítsák és folyósítsák, míg az a köztisztviselő, aki továbbra is ezt az állást tölti be, vagy azt a célból hagyja el, hogy Cipruson más közszolgálati feladatokat lásson el, az említett összeget haladéktalanul megkapja és fenntartja e jogosultságot.
51

A jogalap harmadik részével a Toshiba azt rója fel a Törvényszéknek, hogy megsértette a személyes felelősség elvét, mivel e bíróság úgy ítélte meg, hogy a fellebbező továbbra is részt vett a kartellben, még a TM T&D létrehozása után is, noha ennek létrehozása után a Toshiba kilépett a szóban forgó piacról. E tekintetben a Toshiba vitatja többek között a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 218–221. pontjában szereplő megállapításait, amennyiben e bíróság szerinte tévedett, amikor lényegében azt mondta ki, hogy a zürichi találkozóig a fellebbezőnek a jogsértésben való részvétele abból a tényből következik, hogy a fellebbező „azt sugallta a többi résztvevőnek, hogy ő vagy a TM T&D továbbra is részt vesz a gentlemen’s agreementben”, anélkül hogy e bíróság konkrétan megvizsgálta volna, hogy a Toshiba jelen volt‑e ezen a találkozón.
4

Az 1/2003 rendelet „A Bizottság és a tagállamok versenyhatóságai közötti együttműködés” című 11. cikke a következőképpen rendelkezik: „(1) A Bizottság és a tagállamok versenyhatóságai a közösségi versenyjog szabályait szoros együttműködésben alkalmazzák. (2) A Bizottság átadja a tagállamok versenyhatóságainak az általa a 7., 8., 9. és 10. cikk, valamint a 29. cikk (1) bekezdésének alkalmazása céljából összegyűjtött legfontosabb dokumentumok másolatait. A tagállam versenyhatóságának kérelmére a Bizottság az ügy értékeléséhez szükséges egyéb meglévő dokumentumok másolatát is biztosítja a számára. (3) Amennyiben a tagállamok versenyhatóságai a[z EUMSZ 101. cikk] vagy [az EUMSZ 102. cikk] alapján járnak el, az első hivatalos vizsgálati cselekmény előtt vagy annak megkezdése után késedelem nélkül írásban értesítik erről a Bizottságot. Ez az információ rendelkezésre bocsátható más tagállamok versenyhatóságai számára is. (4) A tagállamok versenyhatóságai legkésőbb 30 nappal a jogsértés befejezésére felszólító határozat elfogadása, kötelezettségvállalások elfogadása vagy a csoportmentességről szóló rendeletből származó előny visszavonása előtt értesítik a Bizottságot. E célból a Bizottság rendelkezésére bocsátják az ügy összefoglalását, a tervezett határozatot vagy ennek hiányában a tervezett eljárás menetéről szóló bármely dokumentumot. Ez az információ rendelkezésre bocsátható más tagállamok versenyhatóságai számára is. A Bizottság kérelmére az eljáró versenyhatóság a Bizottság rendelkezésére bocsátja az ügy értékeléséhez szükséges, birtokában lévő egyéb dokumentumokat. A Bizottsághoz eljuttatott információ rendelkezésre bocsátható más tagállamok versenyhatóságai számára is. A nemzeti versenyhatóságok a[z EUMSZ 101. cikk] vagy [az EUMSZ 102. cikk] alapján az általuk kezelt ügy értékeléséhez szükséges információkat egymás között is kicserélhetik. (5) A tagállamok versenyhatóságai a közösségi jog alkalmazásával járó bármely ügyben konzultálhatnak a Bizottsággal. (6) Ha a Bizottság a III. fejezet alapján hozott határozat elfogadására irányuló eljárást kezdeményez [helyesen: indít], a tagállamok versenyhatóságainak megszűnik az a jogköre [helyesen: hatásköre], hogy a[z EUMSZ 101. cikket] és [az EUMSZ 102. cikket] alkalmazzák. Amennyiben az egyik tagállam versenyhatósága már eljár az ügyben, úgy a Bizottság csak a nemzeti versenyhatósággal történt konzultációt követően indíthat eljárást.”
38

Ilyen körülmények között a Kúria úgy határozott, hogy előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „1) Az [1896/2006] rendelet tárgyának való megfelelés hiányában vagy joghatóság hiányában kibocsátott európai fizetési meghagyás esetén helye lehet‑e a kibocsátott európai fizetési meghagyás hivatalbóli felülvizsgálatának; vagy az ellentmondás folytán perré alakult eljárásban joghatóság hiányában a per hivatalbóli vagy kérelemre történő megszüntetésének? 2) Amennyiben valamely magyar bíróságnak van joghatósága a per lefolytatására, úgy az irányadó joghatósági szabályt úgy kell‑e értelmezni, hogy a bíróság kijelölése érdekében eljáró Kúriának ki kell jelölnie legalább egy olyan bíróságot, amely a tagállami eljárásjogi szabályok szerinti hatáskör és illetékesség hiányában is köteles az ellentmondás folytán perré alakult eljárás érdemi lefolytatására?”
78

A pénzmosásról szóló irányelv 5. cikke annak „Tárgy, hatály és fogalommeghatározások” című, I. fejezetében található, és a pénzmosás, illetve a terrorizmus finanszírozásának megelőzése érdekében minden, ezen irányelv hatálya alá tartozó területen alkalmazandó. Ebből következik, hogy e cikknek a hatálya nem korlátozódik az említett irányelv „Ügyfél‑átvilágítás” című, II. fejezetének rendelkezéseire. Ekképpen a tagállam előírhatja ügyfél‑átvilágítási intézkedések alkalmazását valamely hitelintézet számára valamely pénzforgalmi intézmény tekintetében, még abban az esetben is, ha teljesülnek a pénzmosásról szóló irányelv 11. cikkének (1) bekezdésében előírt feltételek, így tehát még abban az esetben is, ha egyáltalán nem áll fenn az ezen irányelv 7. cikkének c) pontja szerinti gyanú, továbbá az említett irányelv 7. és 13. cikkében felsoroltaktól eltérő helyzetekben is.
27

A kérdést előterjesztő bíróság ebben az összefüggésben különösen arra keresi a választ, hogy akkor is az általános szabályok 3. b) szabálya értelmében vett, a „kiskereskedelmi forgalom számára készletben kiszerelt áruknak” tekintendők‑e azok a kiskereskedelmi forgalom számára kiszerelt áruk, amelyeket indokolt módon külön csomagolásokban jelentenek be a vámhatóságnál, de amelyek esetében nyilvánvaló, hogy összetartoznak, és azokat arra szánták, hogy egyetlen egységként mutassák be őket a kiskereskedelmi forgalomban, ha az árukat csak a bejelentést követően és a kiskereskedelmi forgalmazásra tekintettel helyezik el közös csomagolásban.
6

A 2011/95 irányelv (3), (4), (6), (8), (9), (16), (23), (24), (33) és (39) preambulumbekezdése kimondja: „(3) Az Európai Tanács 1999. október 15–16‑i tamperei rendkívüli ülésén megállapodás született arról, hogy az Európai Tanács törekedik [a] genfi egyezmény [...] teljes és mindenre kiterjedő alkalmazásán alapuló Közös Európai Menekültügyi Rendszer létrehozására [...] (4) A genfi egyezmény [...] a menekültek védelmét szolgáló nemzetközi jogi rendszer sarokkövét képezi. [...] (6) A tamperei következtetések arról is rendelkeznek, hogy a menekült jogállásra vonatkozó szabályokat ki kell egészíteni a védelem kiegészítő formáira vonatkozó intézkedésekkel, amelyek valamennyi ilyen védelmet igénylő személy részére megfelelő jogállást kínálnak. [...] (8) A 2008. október 15–16‑án elfogadott Európai Bevándorlási és Menekültügyi Paktumban az Európai Tanács megjegyezte, hogy a tagállamok között továbbra is jelentős eltérések mutatkoznak a védelem megadása, illetve e védelem formái tekintetében, ezért a hágai programban előírt Közös Európai Menekültügyi Rendszer létrehozásának befejezésére, és ezáltal magasabb szintű védelem biztosítására irányuló új kezdeményezéseket sürgetett. (9) Az Európai Tanács a Stockholmi Programban ismételten hangsúlyozta, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 78. cikkével összhangban elkötelezett a közös menekültügyi eljáráson és a nemzetközi védelemben részesülők egységes jogállásán alapuló közös és szolidáris védelmi terület legkésőbb 2012‑ig történő létrehozása mellett. [...] (16) Ez az irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat, és szem előtt tartja különösen az Európai Unió Alapjogi Chartája által elismert elveket. […] [...] (23) Annak érdekében, hogy a tagállamok illetékes nemzeti hatóságai a genfi egyezmény alkalmazása során iránymutatást kapjanak, meg kell állapítani a menekült jogállás meghatározásának és tartalmának szabályait. (24) A menedékkérőknek a genfi egyezmény 1. cikke értelmében menekültként történő elismerésére vonatkozóan közös feltételeket kell elfogadni. [...] (33) Meg kell állapítani a kiegészítő védelmi jogállás meghatározásának és tartalmának szabályait is. A kiegészítő védelem biztosítása a genfi egyezményben meghatározott menekültvédelemhez képest kiegészítő és pótlólagos jellegű. [...] (39) A stockholmi program azon felhívásának eleget téve, miszerint egységes menekült‑, vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállást kell létrehozni, valamint a szükséges és tényszerűen indokolt eltérések kivételével, a kiegészítő védelemben részesülők számára a menekülteket ezen irányelv szerint megillető jogokkal és ellátásokkal azonos jogokat és ellátásokat kell biztosítani, valamint azonos jogosultsági feltételek alkalmazandók rájuk.”