Az Európai Központi Bank intézményi önállósága keretében létrehozhat olyan fegyelmi rendszert, amelyben a fegyelmi bizottság összetételére vonatkozó szabályok akár lényegesen eltérnek a tisztviselők személyzeti szabályzata IX. mellékletének 2. szakaszában szereplő, az uniós tisztviselők és egyéb alkalmazottak tekintetében létrehozandó fegyelmi bizottságra vonatkozó szabályoktól. E tekintetben még ha a Bank személyzeti szabályzatának 8.3.5. cikke nem is ír elő az adminisztráció által kijelölt tagok és a személyi állomány képviselői által kijelölt tagok közötti ugyanolyan egyensúlyt, mint amely a tisztviselők személyzeti szabályzatában szerepel, a Bankra vonatkozóan a személyzeti szabályzaton kívül kellő garancia található a fegyelmi bizottság által megfogalmazandó és az igazgatóság elé tárandó vélemény pártatlanságának és objektivitásának biztosítására: elsősorban a fegyelmi bizottság összetétele, különösen a tagok különböző szervezeti egységhez tartozása; másodsorban az a körülmény, hogy a személyzeti szabályzat 8.3.7. cikke előírja, hogy a fegyelmi bizottság testületi vitái és munkája személyes és bizalmas jellegűek, az EKB bizalmasságra vonatkozó belső szabályainak megfelelően, a fegyelmi bizottság tagjai saját nevükben járnak el, és feladataikat teljes mértékben független módon látják el; harmadsorban a testületi viták testületi jellege, végül negyedsorban az érintett azon lehetősége, hogy valamely tag kizárását kérje.

E tekintetben az a körülmény, hogy az emberi erőforrások főigazgatóság főigazgatója vagy főigazgató‑helyettese jogszabály alapján tagja a fegyelmi bizottságnak nem jelenti azt, hogy a személyi állomány minden tagjára, ebből következően a fegyelmi bizottság testületi vitáira döntő befolyást gyakorol vagy tud gyakorolni. Másfelől elfogadható, hogy a Bank és alkalmazottai közötti munkaviszonyhoz hasonló, nem a személyzeti szabályzat által szabályozott viszonyrendszerben a fegyelmi bizottságban a Bank érdekeit a személyi állomány ilyen tagja képviselje, különösen mivel az emberi erőforrások főigazgatóság főigazgatója nem tagja az igazgatóságnak, amely fegyelmi ügyekben a döntéshozó szerv.

Ilyen körülmények között nem róható fel a fegyelmi bizottság adminisztráció által kijelölt tagjai egyikének, hogy a fegyelmi eljárással érintett személy fegyelmi bizottság általi meghallgatásakor olyan módon kérdezte az érintettet, amelyet az vádlónak érzett. Az ilyen magatartás ugyanis – még ha be is bizonyosodik – nem szükségszerűen elfogultságról árulkodik, hanem magyarázható a vitához kontradiktórius módon való hozzájárulás szándékával is, szembesítve az érintett személyt a terhére rótt kifogásokkal. Márpedig még ha az említett személy a meghallgatáson szubjektíven vádló hangvételűnek érezhette is az emberi erőforrások főigazgatóság főigazgató‑helyettesének megnyilvánulását, ez önmagában nem jelenti a védelemhez való jog vagy az ártatlanság vélelme elvének megsértését.

Nem állítható határozottan az sem, hogy munkaköre miatt az emberi erőforrások főigazgatóság főigazgatója vagy főigazgató‑helyettese szükségszerűen összeférhetetlen helyzetben volna, vagyis olyan helyzetben, melyben feladatai ellátása során az alkalmazottnak olyan ügyben kell állást foglalnia, amelynek kezeléséhez vagy kimeneteléhez olyan személyes érdeke fűződik, amely csorbítaná függetlenségét. Emellett a Bank személyzeti szabályzatának 8.3.5. cikke nem az említett főigazgatóra vagy főigazgató‑helyettesre bízza a fegyelmi bizottság elnökletét, hanem a Bankon kívüli személyre, még akkor is, ha e személy nem rendelkezik szavazati joggal. Mindenesetre az uniós bíróság a Központi Bankok Európai Rendszere és az Európai Központi Bank alapokmányáról szóló jegyzőkönyv 36.2. cikkén alapuló bírósági felülvizsgálata lehetővé teszi az Emberi Jogok Európai Egyezménye 6. cikkének (1) bekezdése és az Emberi Jogok Európai Bírósága ítélkezési gyakorlata szerinti független és pártatlan bíróság előtt megfelelő és hatékony kereset megindítását, így lehetővé teszi adott esetben a fegyelmi bizottság összetételével kapcsolatos hiányosságok és hibák orvoslását.

(lásd a 148. és 150–157. pontot)

Elsőfokú Bíróság: X kontra EKB ítélet, T‑333/99, EU:T:2001:251; Onidi kontra Bizottság ítélet, T‑197/00, EU:T:2002:135, 132. pont; Zavvos kontra Bizottság ítélet, T‑21/01, EU:T:2002:177, 336. pont; Giannini kontra Bizottság ítélet, T‑100/04, EU:T:2008:68, 223. pont;

az Európai Unió Törvényszéke: Andreasen kontra Bizottság ítélet, T‑17/08 P, EU:T:2010:374, 145. pont.