Felek

Az ítélet indoklása

Rendelkező rész



Felek

A T-588/08. sz. ügyben,

a Dole Food Company, Inc. (székhelye: Westlake Village, Kalifornia [Egyesült Államok]),

a Dole Germany OHG (székhelye: Hamburg [Németország])

(képviseli őket: J.-F. Bellis avocat)

felpereseknek

az Európai Bizottság (képviselik kezdetben: X. Lewis és M. Kellerbauer, később: M. Kellerbauer és P. Van Nuffel, meghatalmazotti minőségben)

alperes ellen

az EK 81. cikk alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/39.188 – banán-ügy) 2008. október 15-én hozott C(2008) 5955 végleges bizottsági határozat részleges megsemmisítése iránti kérelme tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (nyolcadik tanács),

tagjai: L. Truchot elnök, M. E. Martins Ribeiro (előadó) és H. Kanninen bírák,

hivatalvezető: N. Rosner tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2012. január 25-i tárgyalásra

meghozta a következő

Ítéletet

Az ítélet indoklása

A jogvita alapját képező tényállás

1. A Dole Food Company, Inc. (a továbbiakban: Dole) amerikai társaság, amely friss gyümölcsöt és zöldséget termeszt valamint előre csomagolt és mélyfagyasztott gyümölcsöt állít elő. A Dole Germany OHG a Dole hamburgi (Németország) székhelyű leányvállalata (a továbbiakban együtt: felperesek), amely korábban a Dole Fresh Fruit Europe OHG (a továbbiakban: DFFE) nevet viselte.

2. 2005. április 8-án a Chiquita Brands International, Inc. (a továbbiakban: Chiquita) mentesség iránti kérelmet terjesztett elő a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közlemény (HL 2002. C 45., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 155. o.; a továbbiakban: engedékenységi közlemény) alapján.

3. 2005. május 3-án, azt követően, hogy a Chiquita újabb nyilatkozatokat és kiegészítő dokumentumokat nyújtott be, az Európai Közösségek Bizottsága feltételes mentességet biztosított számára az engedékenységi közlemény (8) bekezdésének a) pontja értelmében.

4. Miután az [EK] 81. és [EK] 82. cikkben meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló 2002. december 16-i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) 20. cikke (4) bekezdésének alapján 2005. június 2-án és 3-án helyszíni vizsgálatokat folytatott a különböző vállalkozások, többek között a DFFE helyiségeiben, és 2006 februárja és 2007 májusa között az 1/2003 rendelet 18. cikkének (2) bekezdése alapján több információkérést küldött, a Bizottság 2007. július 20-án kifogásközlést intézett a Chiquita, a Chiquita International Ltd, a Chiquita International Services Group NV, a Chiquita Banana Company BV, a Dole, a DFFE, a Fresh Del Monte Produce, Inc. (a továbbiakban: Del Monte), a Del Monte Fresh Produce International, Inc., a Del Monte (Germany) GmbH, a Del Monte (Holland) BV, a Fyffes plc (a továbbiakban: Fyffes), a Fyffes International, a Fyffes Group Ltd, a Fyffes BV, FSL Holdings NV, a Firma Leon Van Parys NV (a továbbiakban: Van Parys) és az Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG (a továbbiakban: Weichert) társaságokhoz.

5. A fenti 4. pontban említett vállalkozások számára a Bizottság biztosította a vizsgálati iratokhoz való hozzáférést DVD-re írott másolat formájában, kivéve a mentességet kérelmező vállalkozás által szóban tett nyilatkozatok hangfelvételeit és átiratait, valamint a hozzájuk kapcsolódó dokumentumokat, amelyek a Bizottság helyiségeiben voltak hozzáférhetők (a megtámadott határozat (49) preambulumbekezdése).

6. Az érintett vállalkozások meghallgatását követően, mely meghallgatásra 2008. február 4. és 6. között került sor, a Weichert 2008. február 28-án észrevételeket és mellékleteket tartalmazó levelet nyújtott be a Bizottsághoz.

7. 2008. október 15-én a Bizottság elfogadta az [EK] 81. cikk alkalmazására vonatkozó eljárásban a C(2008) 5955 végleges határozatot (COMP/39 188 ‐ banán-ügy) (a továbbiakban: megtámadott határozat), amelyet a DFFE-vel és a Dole-lal 2008. október 21-én és 22-én közölt.

A megtámadott határozat

8. A Bizottság megállapítja, hogy a megtámadott határozat címzettjeként szereplő vállalkozások az Észak-Európában, azaz Ausztriában, Belgiumban, Dániában, Finnországban, Németországban, Luxemburgban és Hollandiában, valamint Svédországban forgalmazott banán referenciaárának összehangolásában megnyilvánuló összehangolt magatartásban vettek részt 2000. január 1-je és 2002. december 31. (a Chiquita esetében 2002. december 1-je) között (a megtámadott határozat (1)–(3) preambulumbekezdése).

9. A tényállás megvalósulásának idején a banán Európai Közösségbe történő behozatalát a banán piacának közös szervezéséről szóló, 1993. február 13-i 404/93/EGK tanácsi rendelet (HL L 47., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 13. kötet, 388. o.) szabályozta, amely behozatali kontingenseken és árakon alapuló rendszert írt elő. A Bizottság előadja, hogy míg a banán behozatali kontingenseket évente határozták meg és negyedévente osztották fel bizonyos korlátozott mértékű rugalmassággal az adott naptári év negyedévei között, az észak-európai kikötőkbe érkező szállítmányokat és az e régióban forgalmazott mennyiségeket a termelők, importőrök és kereskedők által hetente hozott, termeléssel, szállítással és forgalmazással kapcsolatos döntések határozták meg (a megtámadott határozat (36), (131), (135) és (137) preambulumbekezdése).

10. A banántermesztésben banánmárkák három különböző szintjét különböztették meg, melyeket „harmadoknak” neveznek: a Chiquita márkájú, első osztályú banánt, a másodosztályú (Dole és Del Monte márkájú) banánt és harmadosztályú („egyébnek” is nevezett) banánt, mely több más márkát is magában foglalt. E márkák szerinti felosztás tükröződött a banán árazásában (a megtámadott határozat (32) preambulumbekezdése).

11. Az érintett időszak során az észak-európai banánágazatot heti ciklusokban szervezték meg. A banán latin-amerikai kikötőkből Európába történő szállítása hajóval hozzávetőleg két hetet vett igénybe. A banán általában hetente érkezett az észak-európai kikötőkbe, mely érkezésre egy szabályszerű szállítási menetrenddel összhangban került sor (a megtámadott határozat (33) preambulumbekezdése).

12. A banánt zölden adták fel, és zölden érkezett a kikötőkbe. Ezt követően a banánt vagy közvetlenül a vevőhöz szállították (zöld banán), vagy érlelték, majd hozzávetőleg egy héttel később szállították a vevőhöz (sárga banán). Az érlelést végezhette az importőr maga vagy más az importőr nevében, vagy megszervezhette a vevő is. Az importőrök ügyfelei általában érleléssel foglalkozó társaságok vagy kiskereskedelmi láncok voltak (a megtámadott határozat (34) preambulumbekezdése).

13. A Chiquita, a Dole és a Weichert minden héten, jelen esetben csütörtök reggelente meghatározták a márkájukra vonatkozó referenciaáraikat, és erről tájékoztatták vevőiket. A „referenciaár” kifejezés rendszerint a zöld banánra vonatkozó referenciaárnak felelt meg, a sárga banánra vonatkozó referenciaár általában a zöld banánra vonatkozó ajánlat érlelési díjjal növelt összegének felelt meg (a megtámadott határozat (104) és (107) preambulumbekezdése).

14. A kiskereskedők és a forgalmazók által a banánért fizetett árak (az ún. „tényleges árak” vagy „tranzakciós árak”) vagy a hetente – a jelen esetben csütörtök délutánonként és pénteken (vagy később az adott héten vagy a következő hét elején) – folytatott tárgyalások, vagy olyan szállítási szerződések végrehajtásának eredményei voltak, melyek előre meghatározott árazási formulái rögzített árat tartalmaztak, vagy az árat az eladó vagy annak versenytársa referenciaárához, vagy egy más referenciaárhoz kötötték, mint például az „Aldi árhoz”. A Bizottság kifejti, hogy az Aldi kiskereskedelmi lánc minden csütörtökön 11 óra és 11 óra 30 perc között ajánlatokat kapott a szállítóitól, és ezt követően ellenjavaslatot tett; a szállítóknak fizetett „Aldi ár” meghatározására általában 14 óra körül került sor. 2002 második félévétől az „Aldi árat” egyre többet használták a banán ára megállapításának mutatójaként számos más – többek között a márkával ellátott banánokra vonatkozó – tranzakció tekintetében (a megtámadott határozat (34) és (104) preambulumbekezdése).

15. A Bizottság előadja, hogy a megtámadott határozat címzett vállalkozásai olyan, árképzést megelőző kétoldalú megbeszéléseket folytattak, amelyek során megvitatták a banán árát meghatározó, a következő hétre vonatkozó referenciaárak megállapítása szempontjából releváns tényezőket, valamint megvitatták, illetve nyilvánosságra hozták az ártendenciákat, vagy útmutatást adtak a következő hétre vonatkozó referenciaárak tekintetében. Ezekre a megbeszélésekre azelőtt került sor, hogy az érintett vállalkozások megállapították volna referenciaáraikat, azaz rendszerint szerdánként, és mind a jövőbeni referenciaárakra vonatkoztak (a megtámadott határozat (51) és azt követő preambulumbekezdései).

16. A Dole ekképpen kétoldalú megbeszéléseket folytatott mind a Chiquitával, mind a Weicherttel. A Chiquita tudott a Dole és a Weichert közötti, árképzést megelőző megbeszélésekről, vagy legalábbis előre láthatta, hogy ilyen megbeszélésekre sor kerül (a megtámadott határozat (57) preambulumbekezdése).

17. Ezek az árképzést megelőző kétoldalú megbeszélések a vállalkozásoknak az általuk csütörtök délelőtt meghatározandó referenciaárra vonatkozó magatartásával kapcsolatos bizonytalanságok csökkentésére irányultak (a megtámadott határozat (54) preambulumbekezdése).

18. A Bizottság előadja, hogy a referenciaár csütörtök reggeli megállapítását követően az érintett vállalkozások kétoldalú megbeszélések során vitatták meg referenciaáraikat. Ez az utólagos megbeszélés lehetővé tette számukra az egyedi árképzési döntéseknek a korábbi, árképzést megelőző megbeszélésekre tekintettel történő ellenőrzését, és együttműködésük megerősítését (a megtámadott határozat (198)–(208), (227), (247), (273) és azt követő preambulumbekezdései).

19. A Bizottság szerint a referenciaár legalábbis jelzésként, tendenciaként és/vagy mutatóként szolgált a piac számára a banánárak tervezett alakulását illetően, és fontos volt a banánkereskedelem és az elért árak szemszögéből. Egyébként bizonyos tranzakciók esetében a referenciaáron alapuló formula alkalmazásával az árak közvetlenül a referenciaárra támaszkodtak (a megtámadott határozat (115) preambulumbekezdése).

20. A Bizottság úgy véli, hogy az érintett vállalkozásoknak, amelyek részt vettek az összejátszásban, és amelyek tevékenyek maradtak a banánkereskedelem terén, szükségszerűen figyelembe kellett venniük a versenytársaktól kapott információkat a saját piaci magatartásuk meghatározásakor, amint azt a Chiquita és a Dole kifejezetten el is ismerte (a megtámadott határozat (228) és (229) preambulumbekezdése).

21. A Bizottság úgy találta, hogy a Dole és a Chiquita, illetve a Dole és a Weichert közötti árképzést megelőző megbeszélések befolyásolhatják a gazdasági szereplők által alkalmazott árakat, és kapcsolódnak az árrögzítéshez, továbbá olyan összehangolt magatartásnak adnak helyt, amelynek célja a verseny korlátozása az EK 81. cikk értelmében (a megtámadott határozat (54) és (271) preambulumbekezdése).

22. A Bizottság úgy véli, hogy a megtámadott határozatban leírt valamennyi összejátszásra irányuló megállapodás egységes és folyamatos jogsértésnek minősül, melynek célja a Közösségen belüli verseny korlátozása az EK 81. cikk értelmében. A Bizottság a Chiquitát és a Dole-t felelősnek találta az egységes és folyamatos jogsértés teljes egészében, míg a Weichertet csak a jogsértés azon részében találta felelősnek, melyben részt vett, azaz a Dole-lal való összejátszásra irányuló megállapodásokban (a megtámadott határozat (258) preambulumbekezdése).

23. Tekintettel azon tényre, hogy az észak-európai banánpiacot a tagállamok közötti jelentős mértékű kereskedelem jellemezte, valamint arra, hogy az összejátszásra irányuló a Közösség jelentős területét érintették, a Bizottság úgy találta, hogy az említett megállapodások érzékelhető hatást gyakoroltak a tagállamok közötti kereskedelemre (a megtámadott határozat (333) és azt követő preambulumbekezdései).

24. A Bizottság kifejti, hogy az EK 81. cikk (3) bekezdése szerinti mentességek egyike sem alkalmazható, mivel a vállalkozások elmulasztották megállapodásaikról vagy gyakorlatukról értesíteni a Bizottságot, ami pedig az [EK 81.] és [EK 82.] cikk végrehajtásáról szóló első, 1962. február 6-i 17. tanácsi rendelet (HL 1962. 204. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 3. o.) 4. cikkének (1) bekezdése értelmében a fent hivatkozott rendelkezés alkalmazásának előfeltétele, és olyan elemeket sem terjesztettek a Bizottság elé, amelyek alapján megállapítható lett volna, hogy a jelen esetben fennállnak a mentesség feltételei (a megtámadott határozat (339) és azt követő preambulumbekezdései).

25. A Bizottság előadja, hogy a tényállás megvalósulásának idején hatályban lévő, az egyes versenyszabályok mezőgazdasági termékek termelésére és kereskedelmére történő alkalmazásáról szóló, 1962. április 4-i 26. tanácsi rendelet (HL 1962. 30., 993. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 1. kötet, 6. o.), amely úgy rendelkezett, hogy az EK 81. cikket alkalmazni kell minden olyan megállapodásra, döntésre és összehangolt magatartásra, amely a különböző termékek, többek között a gyümölcsök termeléséhez vagy kereskedelméhez kapcsolódik, a 2. cikkében meghatározta az EK 81. cikk alkalmazása alóli kivételeket. E kivételek alkalmazásának feltételei a jelen ügyben nem állnak fenn, a Bizottság megállapította, hogy a megtámadott határozatban leírt összehangolt magatartás nem mentesülhet a 26. rendelet 2. cikke alapján (a megtámadott határozat (344) és azt követő preambulumbekezdései).

26. A bírságok összegének meghatározását illetően a Bizottság a megtámadott határozatban az 1/2003/EK rendelet 23. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján kiszabott bírságok megállapításáról szóló iránymutatás (HL 2006. C 210., 2. o., a továbbiakban: iránymutatás) és az engedékenységi közlemény rendelkezéseit alkalmazta.

27. A Bizottság meghatározta a kiszabandó bírság alapösszegét, amely a jogsértés súlyosságának függvényében a vállalkozás érintett eladásai értékének 0%-a és 30%-a közötti, a vállalkozás jogsértésben való részvétele éveinek számával megszorzott összegnek, illetve az eladások értéke 15%-a és 25%-a közötti további összegnek felel meg a vállalkozások jogellenes magatartástól való elrettentése céljából (a megtámadott határozat (448) preambulumbekezdése).

28. E számítások alapján a kiszabandó bírság alapösszege:

– a Chiquita esetében 208 000 000 euró;

– a Dole esetében 114 000 000 euró;

– a Del Monte és a Weichert esetében 49 000 000 euró.

29. A kiszabandó bírság alapösszegét 60%-kal csökkentette a Bizottság a megtámadott határozat valamennyi címzettje esetében, tekintettel a banánágazat különleges szabályozási rendszerére és azon tényre, hogy az összehangolás a referenciaárra irányult (a megtámadott határozat (467) preambulum bekezdése). A Weichert, amely nem tudott a Dole és a Chiquita közötti árképzést megelőző megbeszélésekről, további 10% csökkentésben részesült (a megtámadott határozat (476) preambulumbekezdése).

30. A kiigazítást követően a kiszabandó bírság alapösszege a következőképpen alakult:

– a Chiquita esetében 83 200 000 euró;

– a Dole esetében 45 600 000 euró;

– a Del Monte és a Weichert esetében 14 700 000 euró.

31. A Chiquita bírság alóli mentességet kapott az engedékenységi közlemény értelmében (a megtámadott határozat (483)–(488) preambulumbekezdése). További kiigazításokra nem került sor sem a Dole, sem a Del Monte és a Weichert vonatkozásában, a bírság végleges összege esetükben megegyezik a kiszabandó bírság fenti 30. pontban hivatkozott alapösszegeivel.

32. A megtámadott határozat többek között a következő rendelkezéseket tartalmazza:

„Első cikk

A következő vállalkozások megsértették az [EK] 81. cikk rendelkezéseit azáltal, hogy a banán referenciaárának összehangolását eredményező összehangolt magatartásban vettek részt:

– a [Chiquita] 2000. január 1-jétől 2002. december 1-jéig;

– a Chiquita International Ltd 2000. január 1-jétől 2002. december 1-jéig;

– a Chiquita International Services Group NV 2000. január 1-jétől 2002. december 1-jéig;

– a Chiquita Banana Company BV 2000. január 1-jétől 2002. december 1-jéig;

– a [Dole] 2000. január 1-jétől 2002. december 31-ig;

– a [DFFE] 2000. január 1-jétől 2002. december 31-ig;

– a [Weichert] 2000. január 1-jétől 2002. december 31-ig;

– a [Del Monte] 2000. január 1-jétől 2002. december 31-ig.

A jogsértés a következő tagállamokat érintette: Ausztria, Belgium, Dánia, Finnország, Németország, Luxemburg, Hollandia és Svédország.

2. cikk

Az 1. cikkben hivatkozott jogsértésért kiszabott bírságok a következők:

– a [Chiquita], a Chiquita International Ltd, a Chiquita International Services Group NV és a Chiquita Banana Company BV vonatkozásában a bírság egyetemlegesen 0 euró;

– a [Dole] és a [DFFE] vonatkozásában a bírság egyetemlegesen 45 600 000 euró;

– a [Weichert] és a [Del Monte] vonatkozásában a bírság egyetemlegesen 14 700 000 euró;

[...]”

Az eljárás és a felek kérelmei

33. A felperesek a Törvényszék Hivatalához 2008. december 24-én benyújtott keresetlevelükben előterjesztették a jelen keresetet.

34. Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (nyolcadik tanács) úgy határozott, hogy megnyitja a szóbeli szakaszt, és a Törvényszék eljárási szabályzata 64. cikkében szereplő pervezető intézkedések keretében bizonyos dokumentumok benyújtására hívta fel a Bizottságot.

35. A Bizottság 2011. november 10-én benyújtotta a kért dokumentumokat, amelyekről a felpereseket 2011. november 18-án értesítették. A felperesek sem írásban, sem szóban nem terjesztettek elő észrevételeket.

36. A Törvényszék a 2012. január 25-i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit és a Törvényszék által feltett kérdésekre adott válaszaikat.

37. A tárgyalás során a felperesek benyújtottak egy dokumentumot, és kérték annak az eljárás irataihoz való csatolását, amit a Bizottság ellenzett.

38. A felperesek arra kérik a Törvényszéket, hogy:

– semmisítse meg a megtámadott határozatot;

– semmisítse meg a kiszabott bírságot, vagy csökkentse annak összegét;

– kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.

39. A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– utasítsa el a keresetet;

– a felperest kötelezze a költségek viselésére.

A jogkérdésről

I – A felperesek által a tárgyalás során benyújtott dokumentum elfogadhatóságról

40. Emlékeztetni kell arra, hogy az eljárási szabályzat 48. cikkének 1. §-a értelmében a válaszban, illetve a viszonválaszban a felek további bizonyítékokat ajánlhatnak fel érveik alátámasztására, e rendelkezés azonban hozzáteszi, hogy a feleknek a bizonyítékok késedelmes felajánlását indokolniuk kell.

41. Az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a bizonyítékok viszonválaszt követő felajánlása továbbra is lehetséges, ha a bizonyítékot felajánló az írásbeli szakasz lezárását megelőzően nem rendelkezhetett a hivatkozott bizonyítékkal, vagy ha ellenfelének késedelmes bizonyítékfelajánlásai a kontradiktórius elv tiszteletben tartása érdekében igazolják az akta kiegészítését (a Törvényszék T-172/01. sz., M kontra Bíróság ügyben 2004. április 21-én hozott ítélete [EBHT 2004., II-1075. o., 44. pont], amelyet a Bíróság fellebbezési eljárásban a C-243/04. P. sz., Gaki-Kakouri kontra Bíróság 2005. április 14-én hozott ítéletében [az EBHT-ban nem tették közzé] helybenhagyott, valamint a Törvényszék T-51/07. sz., Agrar-Invest-Tatschl kontra Bizottság ügyben 2008. október 8-án hozott ítéletének [EBHT 2008., II-2825. o.] 57. pontja).

42. Amint a Bíróság megállapította a bizonyítékok felajánlására vonatkozó szabály alóli kivételt illetően, az eljárási szabályzat 48. cikkének 1. §-a értelmében a feleknek a bizonyítékaik késedelmes felajánlását indokolniuk kell. E kötelezettség maga után vonja a közösségi bíróság azon hatáskörének elismerését, hogy az vizsgálja e bizonyítékok benyújtásának késedelmére vonatkozó indokolás megalapozottságát, és adott esetben az említett bizonyítékok tartalmát, valamint hogy utasítsa el a felajánlásokat, amennyiben a kérelem jogilag nem kellően megalapozott. Még inkább vonatkozik ez a viszonválasz benyújtását követő bizonyítékfelajánlásokra (a fenti 41. pontban hivatkozott Gaki-Kakouri kontra Bíróság ügyben hozott ítélet 33. pontja).

43. A jelen ügyben a felperesek a tárgyalás során kérték, hogy a Törvényszék csatoljon az eljárás irataihoz egy dokumentumot, mely tartalmazta egyfelől a Chiquita nyilatkozatait – mely szerint az Aldinak az Atlanta érlelő-forgalmazó szállított –, másfelől az e kiskereskedő banánpiaci ajánlatait szabályozó feltételeket, beleértve az időbeli feltételeket.

44. Egyrészt nem vitatott, hogy a Chiquita a közigazgatási eljárás során tette e nyilatkozatait, és azok a Bizottság vizsgálati iratainak részét képezik.

45. Másrészt a felperesek annak állítására szorítkoztak, hogy a szóban forgó dokumentum benyújtását a Bizottság viszonválaszának a zöld banán és a sárga banán közötti különbséggel kapcsolatos vitára vonatkozó, 49. pontjára való válaszadás szükségessége indokolta.

46. Elegendő megállapítani, hogy a viszonválasz e pontjában a Bizottság csupán megismétli a megtámadott határozat megfogalmazását, mely szerint attól függ, hogy az importőr sárga vagy zöld árra hivatkozik, hogy hogyan szervezi meg a banánok eladását, és csupán kiemeli a keresetlevélben szereplő, maguk a felperesek által tett azon megállapítást, mely szerint a sárga banán vételére vonatkozó „Aldi ár” igen jelentős tényező a zöld banán eladása szempontjából.

47. A felperesek által ennek alátámasztására felajánlott bizonyíték nem valamilyen új pontra hivatkozik tehát, hanem a jogvita kezdetétől a felperesek részéről felmerülő kérdésre vonatkozik, mely a zöld banán és a sárga banán megkülönböztetésének állítólag szükségességével, illetve az „Aldi ajánlatnak” a tranzakciós árakra gyakorolt hatásával kapcsolatos.

48. E körülmények között elfogadhatatlannak kell nyilvánítani a felperesek által a tárgyalás során késedelmesen benyújtott dokumentumot.

II – A megtámadott határozat megsemmisítésére irányuló kérelmekről

49. A felperesek egyetlen jogalapra hivatkoznak, mely a versenyellenes célú összehangolt magatartás fennállására vonatkozó bizottsági következtetés téves mivoltán alapul.

50. A felperesek beadványaiból kitűnik, hogy az említett jogalap keretében egyfelől az EK 81. cikk és az EK 253. cikk megsértésére hivatkoznak, másfelől a védelemhez való jog és az EK 253. cikk megsértésére.

A – Az EK 81. cikk és az EK 253. cikk megsértéséről

1. Egy információcsere versenyellenes célú összehangolt magatartásnak minősülése lehetőségéről

51. Először is a felperesek előadják, hogy a szóban forgó magatartás egyszerű információcseréből állt, amely nem képezte részét egy nagyobb kartellnek, és nem volt tehát versenykorlátozó célja. A felperesek úgy érvelnek, hogy az ítélkezési gyakorlat értelmében a puszta tény, hogy egy információcsere csökkentheti a jövőbeni árazási politikákkal kapcsolatos bizonytalanságot, nem nyújt elegendő alapot ahhoz, hogy azt célzott versenykorlátozásnak lehessen minősíteni.

52. A felperesek előadják, hogy a Bizottság tévesen hivatkozik számos, szélesebb kartellmegállapodások részét képező információcserét érintő ügyre, amikor nem állítja, amint azt a megtámadott határozat különböző részei is alátámasztják, hogy a jelen ügyben érintett vállalkozások részt vettek volna tényleges árak rögzítésére irányuló megállapodásban vagy összehangolt magatartásban, referenciaárakra vonatkozó megállapodásban, illetve ezen árak specifikus emelkedésével vagy csökkenésével kapcsolatos megállapodásban vagy összehangolt magatartásban.

53. Először is a megtámadott határozatban megállapított jogsértést illetően e határozat megfogalmazásából egyértelműen kitűnik, hogy a Bizottság a felpereseknek a banán referenciaárának árképzést megelőző kétoldalú megbeszélések révén történő összehangolását rója fel, amely körülmény az árak rögzítésére irányuló összehangolt magatartás jellemzője, és ennélfogva célja a verseny korlátozása az EK 81. cikk értelmében (lásd többek között a megtámadott határozat (1), (54), (261), (263) és (271) preambulumbekezdését), ami nem összeegyeztethetetlen azzal a ténnyel, hogy a Bizottság a jelen ügyben nem állapította meg tényleges árak rögzítésére irányuló megállapodást vagy összehangolt magatartás fennállását, sem referenciaárakra vonatkozó megállapodás, sem ezen árak specifikus emelkedésével vagy csökkenésével kapcsolatos megállapodás vagy összehangolt magatartás fennállását.

54. Ily módon úgy tűnik, hogy a szóban forgó információcsere a Bizottság szerint egy kartell részét képezi, amely az összehangolt magatartás sajátos jogi minősítésének felel meg.

55. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a „megállapodás”, a „vállalkozások társulásai által hozott döntés” és az „összehangolt magatartás” kifejezések szubjektív szempontból az összejátszás azonos jellegű formáit jelenítik meg, és csak intenzitásuk, valamint megjelenési formájuk vonatkozásában különböztethetők meg egymástól (lásd ebben az értelemben a Bíróság C-49/92. P. sz., Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben 1999. július 8-án hozott ítéletének [EBHT 1999., I-4125. o.] 131. pontját).

56. Az összehangolt magatartás fogalmával kapcsolatban a Bíróság megállapította, hogy az ilyen magatartás egyfajta egyeztetést jelent a vállalkozások között, amely – anélkül hogy a szó szoros értelmében vett megállapodás megkötésének szintjét elérné – az e vállalkozások közötti gyakorlati együttműködéssel szándékosan kiiktatja a verseny kockázatait (a Bíróság 40/73–48/73., 50/73., 54/73–56/73., 111/73., 113/73. és 114/73. sz., Suiker Unie és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1975. december 16-án hozott ítéletének [EBHT 1975., 1663. o.] 26. pontja, C-89/85., C-104/85., C-114/85., C-116/85., C-117/85. és C-125/85–C-129/85. sz., Ahlström Osakeyhtiö és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1993. március 31-én hozott ítéletének [EBHT 1993., I-1307. o.] 63. pontja, valamint C-8/08. sz., T-Mobile Netherlands és társai ügyben 2009. június 4-én hozott ítéletének [EBHT 2009., I-4529. o.] 26. pontja).

57. Az összehangolt magatartás fogalma az érintett vállalkozások közötti egyeztetésen kívül magában foglalja az ezen egyeztetésnek megfelelő piaci magatartást is, és az e két tényező közötti okozati összefüggést. E tekintetben vélelmezni kell – hacsak az érdekelt gazdasági szereplők nem bizonyítják ennek ellenkezőjét –, hogy az összehangolásban részt vevő és a piacon továbbra is tevékeny vállalkozások figyelembe veszik a versenytársaikkal cserélt információkat piaci magatartásuk meghatározása érdekében. Ez még inkább így van abban az esetben, ha az összehangolásra hosszú időn keresztül rendszeresen sor kerül (a Bíróság C-199/92. P. sz., Hüls kontra Bizottság ügyben 1999. július 8-án hozott ítéletének [EBHT 1999., I-4287. o.] 161–163. pontja, valamint a fenti 56. pontban hivatkozott T-Mobile Netherlands és társai ügyben hozott ítélet 51. pontja).

58. A jelen ügyben a felperesek nem hivatkozhatnak a megtámadott határozat bizonyos, az összehangolt magatartás és a megállapodás fogalmát megkülönböztető részeire, arra vonatkozó állításaik alátámasztására, hogy az említett határozat nem tartalmaz az árak rögzítését érintő kifogást.

59. Másodszor meg kell jegyezni, hogy azon érv, miszerint egy információcsere csak akkor minősülhet célzott versenykorlátozásnak, ha „olyan szélesebb kartellmegállapodások részét képezi, mint a tényleges árak vagy a piaci részek meghatározására vonatkozó kartellek”, jogilag teljesen megalapozatlan.

60. A versenytársak közötti információcserét illetően emlékeztetni kell arra, hogy egyeztetés és együttműködés összehangolt magatartásnak minősülő kritériumait a Szerződés versenyjogi rendelkezéseinek azon alapvető kiindulópontjára tekintettel kell értelmezni, amely szerint minden gazdasági szereplőnek önállóan kell meghatároznia a közös piacon folytatni kívánt politikáját (a fenti 56. pontban hivatkozott Suiker Unie és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 173. pontja; a 172/80. sz. Züchner-ügyben 1981. július 14-én hozott ítélet [EBHT 1981., 2021. o.] 13. pontja; a fenti 56. pontban hivatkozott Ahlström Osakeyhtiö és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 63. pontja; a C-7/95. P. sz., Deere kontra Bizottság ügyben 1998. május 28-án hozott ítélet [EBHT 1998., I-3111. o.] 86. pontja,valamint a fenti 56. pontban hivatkozott T-Mobile Netherlands és társai ügyben hozott ítélet 32. pontja).

61. Bár ez az önállósági követelmény nem zárja ki azt, hogy a piaci szereplők racionálisan alkalmazkodjanak a versenytársaik megfigyelt vagy várható magatartásához, azt szigorúan tiltja, hogy ezek a szereplők közvetlenül vagy közvetve felvegyék egymással a kapcsolatot azzal a céllal, vagy hatással, hogy egy tényleges vagy lehetséges versenytárs piaci magatartását befolyásolják, vagy hogy az ilyen versenytársnak felfedjék az általuk elhatározott vagy tanúsítani kívánt piaci magatartást, amennyiben e kapcsolat célja vagy hatása olyan versenyfeltételek teremtése, amelyek – figyelembe véve a felkínált termékek vagy szolgáltatások jellegét, a vállalkozások jelentőségét és számát, továbbá az érintett piac volumenét – nem felelnek meg a szóban forgó piacon szokásos feltételeknek (lásd ebben az értelemben a fenti 56. pontban hivatkozott Suiker Unie és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 174. pontját, a fent hivatkozott Züchner-ügyben hozott ítélet 14. pontját, valamint a fenti 60. pontban hivatkozott Deere kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 87. pontját, valamint a fenti 56. pontban hivatkozott T-Mobile Netherlands és társai ügyben hozott ítélet 33. pontját).

62. Ebből következik, hogy a versenytársak közötti információcsere ellentétesnek bizonyulhat a versenyszabályokkal, amennyiben az érintett piac működésével kapcsolatos bizonytalanság fokát csökkenti vagy megszünteti, aminek következménye a vállalkozások közötti verseny korlátozása (lásd a fenti 60. pontban hivatkozott Deere kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 90. pontját, a C-194/99. P. sz., Thyssen Stahl kontra Bizottság ügyben 2003. október 2-án hozott ítélet [EBHT 2003., I-10821. o.] 81. pontját, valamint a fenti 56. pontban hivatkozott T-Mobile Netherlands és társai ügyben hozott ítélet 35. pontját).

63. A Bizottság úgy véli, hogy az árképzést megelőző kétoldalú megbeszélések csökkentették az érintett vállalkozások – bejelentett árnak minősülő – referenciaárral kapcsolatos jövőbeni döntéseit övező bizonytalanságot, és jogosan hozzáfűzi, hogy az ilyen árakra vonatkozó egyeztetés cél általi jogsértésnek is tekinthető (a megtámadott határozat (284) preambulumbekezdése).

64. Azzal kapcsolatban, hogy az összehangolt magatartást akkor is versenyellenes célúnak lehet tekinteni, ha nem áll közvetlen kapcsolatban a fogyasztói árakkal, hangsúlyozni kell, hogy az EK 81. cikk (1) bekezdésének szövege nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy csak azok az összehangolt magatartások lennének tilosak, amelyek közvetlen hatással vannak a végső fogyasztók által fizetett árra. Éppen ellenkezőleg, az EK 81. cikk (1) bekezdésének a) pontjából az következik, hogy az összehangolt magatartás versenyellenes célú lehet, ha „a beszerzési vagy eladási árak, illetve bármely egyéb üzleti feltétel közvetlen vagy közvetett rögzítés[éből]” áll (a fenti 56. pontban hivatkozott T-Mobile Netherlands és társai ügyben hozott ítélet 36. és 37. pontja).

65. Mindenesetre az EK 81. cikk – a Szerződésben foglalt többi versenyjogi szabályhoz hasonlóan – nem csupán a versenytársak vagy a fogyasztók közvetlen érdekeinek, hanem a piac szerkezetének, ezáltal pedig magának a versenynek a védelmére is irányul. Ennélfogva az összehangolt magatartás versenykorlátozó célja fennállásának megállapítása nem tehető függővé annak megállapításától, hogy e magatartás közvetlen kapcsolatban áll a fogyasztói árakkal (a fenti 56. pontban hivatkozott T-Mobile Netherlands és társai ügyben hozott ítélet 38. és 39. pontja).

66. Függetlenül a bizonyos ítélkezési gyakorlatra történő, a megtámadott határozatban szereplő hivatkozás relevanciájától, a Törvényszék feladata megvizsgálni, hogy a jelen ügy körülményei között a Bizottság jogszerűen juthatott-e arra a következtetésre, hogy az egyfelől a Dole és a Chiquita, másfelől a Dole és a Weichert között létrejött információcserék versenykorlátozó célú összehangolt magatartásnak minősülnek.

67. Másodsorban a felperesek úgy érvelnek, hogy a Bizottság tévesen vonta le azt a következtetést, hogy a szóban forgó információcserék célzott versenykorlátozásnak minősülnek, és ezzel kivonta magát azon kötelezettsége alól, hogy megvizsgálja, gyakoroltak-e bármilyen versenykorlátozó hatást.

68. A versenykorlátozó célú és a versenykorlátozó hatású összehangolt magatartások elhatárolását illetően kapcsán emlékeztetni kell arra, hogy a versenykorlátozó cél és hatás feltételeinek nem együttesen, hanem vagylagosan kell fennállniuk annak mérlegelése során, hogy valamely magatartás az EK 81. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom hatálya alá tartozik-e. Az 56/65. sz. LTM-ügyben 1966. június 30-án hozott ítélet (EBHT 1966., 337., 359. o.) óta érvényes állandó ítélkezési gyakorlat szerint e feltételnek a „vagy” kötőszó által jelzett vagylagos jellege miatt először is meg kell vizsgálni az összehangolt magatartás tulajdonképpeni célját, figyelembe véve azt a gazdasági környezetet, amelyben alkalmazásra kerül. Amennyiben azonban az összehangolt magatartás tartalmának elemzése nem tár fel a verseny tekintetében elegendő károssági fokot, meg kell vizsgálni a hatásait, és a magatartás megtiltásához olyan tényezők együttes megléte szükséges, amelyek azt bizonyítják, hogy a verseny működése ténylegesen érezhetően akadályozva vagy korlátozva volt, illetve torzult (lásd ebben az értelemben a Bíróság C-209/07. sz., Beef Industry Development Society és Barry Brothers ügyben 2008. november 20-án hozott ítéletének [EBHT 2008., I-8637. o.] 15. pontját, valamint a fenti 56. pontban hivatkozott T-Mobile Netherlands és társai ügyben hozott ítélet 28. pontját).

69. Annak értékeléséhez, hogy valamely összehangolt magatartást az EK 81. cikk (1) bekezdése tilt-e, felesleges a magatartás tényleges hatásainak figyelembevétele, amennyiben nyilvánvaló, hogy annak célja a közös piacon belüli verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása (lásd ebben az értelemben a Bíróság 56/64. és 58/64. sz., Consten és Grundig kontra Bizottság egyesített ügyekben 1966. július 13-án hozott ítéletét [EBHT 1966., 429., 496. o.]; C-105/04. P. sz., Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 21-én hozott ítéletének [EBHT 2006., I-8725. o.] 125. pontját, valamint a fenti 68. pontban hivatkozott Beef Industry Development Society és Barry Brothers ügyben hozott ítéletének 16. pontját). A „cél általi jogsértések” és a „hatás általi jogsértések” közötti megkülönböztetés azon körülménnyel függ össze, hogy a vállalkozások közötti összejátszás bizonyos formái már természetüknél fogva úgy tekinthetők, hogy károsak a rendes verseny megfelelő működésére (lásd a fenti 68. pontban hivatkozott Beef Industry Development Society és Barry Brothers ügyben hozott ítélet 17. pontját, valamint a fenti 56. pontban hivatkozott T-Mobile Netherlands és társai ügyben hozott ítélet 29. pontját).

70. A versenykorlátozó cél fennállásához elegendő, ha az összehangolt magatartás alkalmas arra, hogy kedvezőtlen hatással legyen a versenyre. Más szavakkal, e magatartásnak a hátterét képező jogi és gazdasági összefüggéseket figyelembe véve csupán ténylegesen képesnek kell lennie arra, hogy a közös piac keretében megakadályozza, korlátozza vagy torzítsa a versenyt. Azon kérdésnek, hogy e hatás ténylegesen bekövetkezik-e, illetve milyen mértékben következik be, csak a bírság összegének kiszámítása, valamint a kártérítéshez való jogok mérlegelése szempontjából van jelentősége (a fenti 56. pontban hivatkozott T-Mobile Netherlands és társai ügyben hozott ítélet 31. pontja).

71. A jelen ügyben a Bizottság, miután megállapította, hogy az érintett vállalkozások által folytatott árképzést megelőző megbeszélések versenyellenes célú összehangolt magatartásnak minősülnek, nem volt köteles a fent hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében megvizsgálni a kifogásolt magatartás hatásait az EK 81. cikk megsértésének megállapításához.

72. Harmadsorban a felperesek úgy érvelnek, hogy azon ítélkezési gyakorlattól való eltérés érdekében, mely szerint az információcserék általában nem „kellően károsak” ahhoz, hogy célzott versenykorlátozásnak minősülhessenek, még azon esetekben sem, ahol a kicserélt információk célja ténylegesen az árak rögzítésének befolyásolása, a Bizottság a megtámadott határozat (315) preambulumbekezdésében mesterségesen különbséget tett az „árképzést megelőző” megbeszélések és az „utólagos” információcserék között, előadva, hogy a jelen ügy az előbbiekre vonatkozik, amelyek súlyosabbnak tekintendőek. E különbségtételt nem támasztja alá semmilyen korábbi ítélet, és ráadásul ellent is mond neki az ítélkezési gyakorlat, amelynek értelmében figyelembe kell venni a piac szerkezetét és a megbeszélések jellemzőit.

73. Amint a Bizottság helyesen megállapítja, a felperesek ezen érve a megtámadott határozat részleges olvasatán alapszik, mivel a (315) preambulumbekezdést a Bizottság által az említett határozatban végzett elemzés egészének összefüggésében kell olvasni.

74. E tekintetben ki kell emelni, hogy a Bizottság az általános „árképzést megelőző megbeszélések” kifejezést használja a referenciaárak összehangolására irányuló, az EK 81. cikk értelmében versenykorlátozó célú összehangolt magatartás megnevezésére a megtámadott határozat (259)–(272) preambulumbekezdésében végzett elemzést követően. Az árképzést megelőző megbeszéléseket a megtámadott határozat (51), (148) és (182) preambulumbekezdése olyan eszmecsereként határozza meg, amelynek során az érintett vállalkozások megvitatták a banán árát meghatározó tényezőket, vagyis a következő hétre vonatkozó referenciaárakkal kapcsolatos tényezőket, valamint megvitatták, illetve nyilvánosságra hozták az ártendenciákat, vagy megjelölték a következő hétre vonatkozó referenciaárakat. E megbeszélésekre azt megelőzően került sor, hogy a felek meghatározták volna referenciaáraikat, és ezek a jövőbeni referenciaárakra vonatkoztak.

75. A Bizottság továbbá a „referenciaárak ismertetésére” is hivatkozik – amelynek tartalmát a megtámadott határozat ugyanazon (51) preambulumbekezdése fejti ki –, a következőképpen:

„[…] A referenciaáraik csütörtök reggeli meghatározását követően a felek kétoldalú alapon ismertették egymással áraikat, vagy legalábbis olyan módszert alkalmaztak, amely lehetővé tette számukra a meghatározott referenciaárakkal kapcsolatos információk cseréjét […]”

76. A megtámadott határozat (51), (198), (227), (248), (250) és (257) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság szerint e referenciaár-cserék a vállalkozások összejátszásra irányuló megállapodásainak részét képezik, mivel az árak meghatározása terén az árképzést megelőző megbeszélések keretében kicserélt információk alapján hozott egyedi döntések ellenőrzésére szolgálnak, és nem képeznek tehát külön jogsértést, hanem az eredmények ellenőrzésének ugyanazon célhoz hozzájáruló mechanizmusát jelentik.

77. A megtámadott határozat (315) preambulumbekezdésének egyedül az a célja, hogy válaszoljon a kifogásközlés címzettjeként szereplő vállalkozások azon érvére, mely szerint az árképzést megelőző megbeszélések csupán egyszerű információcserék, melyek csak akkor sérthetik az EK 81. cikket, ha a versenyellenes hatások megállapítást nyernek. A Bizottság különbséget tesz a jelen ügy és az e vállalkozások által hivatkozott, a Bizottság [EK 81. cikk] alkalmazására vonatkozó eljárásban 1992. február 17-én hozott (IV/31.370 és 31.446 – UK Agricultural Tractor Registration Exchange) 92/157/EGK határozata (HL L 68., 19. o.) alapjául szolgáló ügy között, mely utóbbi egy, a versenyellenes piaci hatásai miatt az EK 81. cikk megsértését eredményező információcsere-rendszert érintett.

78. A Bizottság mindössze azt hangsúlyozza, hogy az árképzést megelőző megbeszélések nem utólagos információcserék voltak, tehát az UK Agricultural Tractor Registration Exchange üggyel ellentétben nem már megvalósított tranzakciókra vonatkoztak, hanem a piacon a versenytársak által a jövőbeni referenciaáraik meghatározását illetően követni szándékozott irányvonal nyilvánosságra hozásának adtak helyet.

79. A felperesek állításaival ellentétben a Bizottság ezzel kapcsolatban nem hasonlítja össze információcseréket, és nem is sorolja őket csoportokba a versenyre gyakorolt károsító hatásuk alapján, az alapján, hogy a tranzakciós árak megállapítását megelőzően, vagy azt követően került-e az információcserékre sor, és nem állítja, hogy előbbiek súlyosabbak lennének, és további értékelés nélkül célzott versenykorlátozásnak lennének tekinthetőek.

80. Az egyetlen különbségtétel, amelyre a Bizottság a megtámadott határozat (315) preambulumbekezdésében támaszkodik, a versenykorlátozó célú kartellek és a versenykorlátozó hatású kartellek között fennálló különbség, amelyet az ítélkezési gyakorlat is elismer.

81. A megtámadott határozat (263)–(271) preambulumbekezdésére hivatkozva a Bizottság kifejti, hogy a Dole-t érintő összehangolt magatartás versenykorlátozó célú volt az EK 81. cikk értelmében, és „ennélfogva nem volt szükséges a piac szerkezetének elemzése”, sem a „megbeszélések vagy az átadott információk jellegének az UK Agricultural Tractor Registration Exchange ügyben meghatározott kritériumok fényében történő elemzése”.

82. Ez utóbbi hivatkozás nem értelmezhető annak bizonyítékaként – mint azt a felperesek teszik –, hogy a Bizottság a jelen ügyben megsértette volna az ítélkezési gyakorlat által meghatározott követelményeket a versenytársak közötti információcserék versenyszabályokkal való összeegyeztethetősége értékelésével kapcsolatban. E hivatkozás valójában nem vonatkozik másra, mint az érintett helyzet és azon helyzet között teendő megkülönböztetésre, melyben az EK 81. cikk megsértésének megállapítása az információcsere-rendszer által a versenyre gyakorolt korlátozó hatások figyelembevételén alapult.

83. A megtámadott határozat (263)–(271) preambulumbekezdésére történő kifejezett hivatkozás, mely preambulumbekezdésekben a Bizottság az érintett vállalkozások között fennálló információcsere-rendszer bizonyos jellegzetességeire, valamint az ügy körülményeinek figyelembevételére emlékeztet, elegendő a felperesek általi értelmezés megcáfolásához.

84. Mindenesetre, amint az a továbbiakban kifejtésre kerül, a Bizottság a szóban forgó magatartást a kétoldalú megbeszélések tartalmának, gyakoriságának és időtartamának, valamint a megbeszélések jogi és gazdasági összefüggéseinek figyelembevételével értékelte.

85. Következésképpen a felperesek fenti 72. pontban említett érvét el kell utasítani.

2. A versenyellenes célú összehangolt magatartás fennállásáról

a) A Chiquita hitelességének hiányáról

86. A felperesek előadják, hogy a Bizottság azon következtetése, mely szerint a szóban forgó információcsere az árak rögzítésére irányuló összehangolt magatartásnak, és következésképpen célzott versenykorlátozásnak minősül, gyakorlatilag kizárólag azon alapul, ahogyan a Chiquita e magatartást a közigazgatási eljárás során leírta, míg az említett vállalkozás teljesen hiteltelen.

87. A felperesek e tekintetben arra hivatkoznak, hogy a Chiquitának személyes érdekeltsége volt a szóban forgó magatartást jogsértésnek minősíteni, valamint hivatkoznak a közigazgatási eljárás igen jelentős időtartamára és a nyilvánvaló ellentmondások fennállására.

88. Ki kell emelni előzetesen, hogy a felperesek a Chiquita vallomásának általánosságban való kizárására irányuló érvelése téves feltételezésen alapszik abban az értelemben, hogy a Chiquita nyilatkozatai csupán egyike a Bizottság által a következtetései megalapozására figyelembe vett tényezőknek, a Dole és a Weichert saját nyilatkozatai, illetve olyan okirati bizonyítékok mellett, mint telefonszámlakivonatok és elektronikus üzenetek, továbbá a Bizottság mindezen tényezőt megvizsgálta és összevetette oly módon, hogy kitűnjenek az ellentmondó elemek és az összehangolt magatartás fennállását megerősítő egybevágó elemek.

89. A szóban forgó gyakorlat – azaz azon tény, miszerint a szóban forgó kétoldalú megbeszélésekre szóban került sor, és a felek arról tájékoztatták a Bizottságot, hogy e megbeszélésekről sem feljegyzéseik, sem jegyzőkönyveik nincsenek – sajátossága azonban magyarázatot nyújt a vállalkozások által a közigazgatási eljárás során tett nyilatkozatok jelentőségére.

90. Először is a Chiquita azzal kapcsolatos személyes érdekeltségét illetően, hogy a szóban forgó magatartást jogsértésnek minősítse, a felperesek előadják, hogy az engedékenységi közlemény alapján e vállalkozás által 2005. április 8-án benyújtott mentességre irányuló kérelem a Performance Food Group „Fresh Express” ágazatának hat héttel korábban bejelentett megszerzéséhez kapcsolódott. A felperesek szerint a Chiquita a műveletet finanszírozó bankok részéről – a Chiquita tevékenységének előzetes ellenőrzését követően – felmerült aggályok enyhítése nélkül nem tudta véglegesíteni a „Fresh Express” ágazat megszerzését, amely ágazatnak nagy stratégiai jelentősége volt számára, és csupán 2005. június 28-án, a feltételes mentesség 2005. május 3-i megszerzését követően jelentette be a Chiquita a megszerzés befejezését.

91. Meg kell jegyezni, hogy a felperesek érve nem felel meg az engedékenységi közleményben meghatározott eljárás belső logikájának. Az a tény ugyanis, hogy valamely vállalkozás a vele szemben kiszabandó bírság csökkentése érdekében az engedékenységi közlemény alkalmazásából eredő előnyökben való részesülés iránti kérelmet nyújt be, nem szükségszerűen ösztönöz arra, hogy a kifogásolt kartell többi tagjával kapcsolatosan elferdített bizonyítékokat terjesszen elő. A Bizottság félrevezetésére irányuló szándék ugyanis megkérdőjelezheti a kérelmező együttműködésének őszinteségét és teljességét, következésképpen veszélyeztetheti az engedékenységi közlemény kedvezményéből teljes mértékben való részesülés lehetőségét (a Törvényszék T-120/04. sz., Peróxidos Orgánicos kontra Bizottság ügyben 2006. november 16-án hozott ítéletének [EBHT 2006., II-4441. o.] 70. pontja).

92. Feltéve, hogy a felperesek állításai helytállóak a Chiquita által benyújtott mentesség iránti kérelem indokait illetően, ezen állítások nem fosztják meg teljes hitelességüktől e vállalkozás nyilatkozatait. A feljelentéshez fűződő személyes érdekeltség fennállása nem szükségszerűen jelenti a hitelesség hiányát.

93. Azon gazdasági szereplők aggályai, melyeknek a Chiquita megszerzési műveletét kellett volna finanszírozniuk, és az ezzel kapcsolatos aggodalmuk, hogy minél jobban körülhatárolják a hitelfelvevő helyzetével kapcsolatos kockázatot, ugyanakkor tekinthetőek úgy, mint a Chiquita nyilatkozatainak a kartell tényleges fennállásával kapcsolatos bizonyító ere jét megerősítő konkrét ténykörülmények.

94. Ráadásul és főképpen, megtévesztő a Chiquita 2005. április 8-i fellépésének kizárólag kedvező fényben történő bemutatása, amennyiben elvonatkoztat az ahhoz kapcsolódó bizonyos és adott esetben kedvezőtlen következménytől, hogy a Chiquita elismeri egy kartellben való részvételét. Míg a mentesség iránti kérelem alapján a Chiquita remélhette, hogy a Bizottság minden szankciója alól mentesül, a fent hivatkozott beismerés és a Bizottság későbbi, az EK 81. cikk megsértését megállapító határozata e vállalkozást kiteszi a harmadik felek által a szóban forgó versenyellenes magatartás következtében elszenvedett károk megtérítése céljából indított kártérítési kereseteknek, ami súlyos pénzügyi terhet jelenthet.

95. E következtetés viszonylagossá teszi a felpereseknek a Chiquita azon állítólagos reményére vonatkozó állítását is, mely szerint a versenytárs vállalkozásokat a közigazgatási eljárás végén pénzügyi hátrány sújtja.

96. Másodsorban a felperesek a közigazgatási eljárás lefolytatására hivatkoznak, úgy érvelve, hogy a Bizottság maga is megállapította, hogy a Chiquita hitelét vesztette, hiszen elutasította e vállalkozás gyakorlatilag összes állítását – beleértve a Fyffes és a Van Parys állítólagos kartellben való részvételére vonatkozókat –, azon indokkal, hogy megalapozatlanok, és kénytelen volt egy „az ügy jelenlegi állása” találkozót szervezni a Chiquitával. Utóbbi csupán e találkozót követően jelölte meg a szóban forgó kétoldalú megbeszéléseket, és csak akkor hivatkozott versenyellenes céljukra.

97. A felperesek emlékeztetnek arra, hogy a Chiquita 2005. április 8-i engedékenység iránti kérelme a következő részt tartalmazta:

„E kérelem az importált banán, ananász, valamint egyéb friss gyümölcs forgalmazásával és értékesítésével kapcsolatos tevékenységekre vonatkozik. A legnagyobb európai – beleértve Svájcot és Norvégiát – banánszállítók a [Chiquita], a [Dole], a Del Monte, a [Fyffes], az Ireland és a Grupo Noboa SA Ecuador (a továbbiakban: Noboa).

A banánimportőrök közötti, az [EK] 81. cikket sértő összehangolt magatartásra hozzávetőleg a 90-es évek eleje (vagy még korábban) és 2005 áprilisa között került sor. Az utóbbi négy vagy öt évben a Chiquita, a Dole, a Del Monte, a Fyffes és a Noboa részt vettek ezen összehangolt magatartásban, és talán ma is, vagy már korábban is e csoportba tartozik több további, kisebb banánszállító, mint például a Durbeck. A fent említett társaságok a banánágazatban rendszeres információcserét kezdtek a jövőbeni európai szállítások mennyiségére és árára, valamint az európai egyéni ügyfeleikre vonatkozóan.

Továbbá e társaságok összehangolt magatartásba kezdtek közvetlenül az árakra, tudniillik a bizonyos európai ügyfelek esetében alkalmazott általános európai referenciaárakra vonatkozóan.”

98. Ebből kitűnik, hogy az engedékenység iránti kérelem különösen a „banánimportőrökre” és „az elmúlt öt évben” az összehangolt magatartásban való részvételükre irányult.

99. A megtámadott határozat tartalmából kitűnik, hogy a Chiquita nyilatkozatait – a felperesek állításaival ellentétben – a Bizottság nagymértékben figyelembe vette. Először is nem vitatott, hogy az említett öt importőr közül három a megtámadott határozat címzettje lett. Másodszor a mennyiségekkel kapcsolatos információk cseréje ténylegesen megállapítást nyert, anélkül hogy a jogsértés alkotóelemeként végül elfogadást nyert volna (lásd a megtámadott határozat (136) és (272) preambulumbekezdését). Harmadszor az importőrök és szállítók referenciaárára vonatkozó árképzést megelőző megbeszélések formájában történő információcsere szerepel a megtámadott határozatban az engedékenység iránti kérelemben kifejezetten hivatkozott behatárolt időtartam részét képező három éven át tartó versenyellenes célú összehangolt magatartás jellemzése céljából.

100. Mindenesetre azon megállapítás, mely szerint a megtámadott határozatban végül megállapított jogsértés nem felel meg teljes mértékben az engedékenység iránti kérelemben megadott elemeknek a jogsértő magatartás célját és időtartamát, valamint az érintett és szankcionált vállalkozások számát illetően, nem alkalmas annak bizonyítására, hogy az említett kérelem benyújtója, és azon nyilatkozatai, melyekre a Bizottság az EK 81. cikk megsértésének fennállásával kapcsolatos következtetéseit részben alapította, ne lennének hitelesek.

101. A Bizottság által indított közigazgatási eljárás felperesek által kiemelt eredménye ellentmond a felperesek azon állításának, mely szerint „a Bizottság túl könnyen elfogadta a Chiquita azon állítását, miszerint az észak-európai banánimportőrök között valamiféle kartell létezett”, és nem végezte el e társagás nyilatkozatainak „kritikai vizsgálatát”.

102. A felpereseknek a Chiquita tanúvallomása hitelességétől való megfosztására irányuló szándéka arra sarkallta előbbieket, hogy ellentmondásos érvelést adjanak el, amely egyszerre kifogásolja, hogy a Bizottság szinte kizárólagosan a Chiquita nyilatkozataira támaszkodott, méghozzá elővigyázatosság és kritikai vizsgálat nélkül, és emeli ki e nyilatkozatok és a megtámadott határozat tartalma közötti különbségeket.

103. Nem vonható le azonban a Chiquita tanúvallomása teljes egészének kizárása sem a Bizottság Chiquitának címzett leveléből, amelyben arra hívja fel utóbbit, hogy nyújtsa be észrevételeit az eredeti engedékenység iránti kérelem és a későbbi nyilatkozatai közötti „esetleges” ellentmondásokat illetően, sem a 2006. október 20-i találkozó tartásából, melynek során a Bizottság és a Chiquita véleménycserét folytattak az engedékenység iránti kérelemben szereplő elemek és a vizsgálatokból és információkérésekből következő elemek összevetését illetően.

104. Meg kell jegyezni, hogy a felperesek, akik hozzáférhettek a vizsgálati iratokhoz, csupán annyit állítanak, hogy a Chiquita a 2006. október 20-i mérlegtalálkozót követően számolt be az árképzést megelőző megbeszélésekről, és nem szolgáltatnak semmi olyan bizonyítékot, mely cáfolhatná a Bizottság azon megállapítását, miszerint a Chiquita ezekre az árképzést megelőző megbeszélésekre először 2005 július-augusztusában hivatkozott (11. és 12. sz. nyilatkozat), azaz több mint egy évvel e találkozót megelőzően.

105. A megtámadott határozat (149) preambulumbekezdése, melyben a Bizottság kifejti, hogy „[a]mikor a Chiquita tájékoztatta a Bizottságot az árképzést megelőző megbeszélésekről, melyeket a Dole-lal folytatott, előadta, hogy a megbeszélések témája a banánra vonatkozó értékesítési és piaci feltételek, és az ártényezők, valamint a hivatalos árajánlatok voltak”, a Bizottság aktájának 9227. és azt követő oldalaira hivatkozik, amelyek a Chiquita vállalkozás 12. sz., 2005. augusztus 25-i nyilatkozatának felel meg. Ráadásul a keresetlevél A6. melléklete a Chiquita 28. sz. nyilatkozatának felel meg, amelyben utóbbi pontosításokat tesz a versenytárs vállalkozásokkal folytatott megbeszélésekért felelős korábbi alkalmazottja, B. magatartását illetően, és emlékeztet arra, hogy korábbi, 11. sz., 2005. július 4-i, 12. sz., 2005. augusztus 25-i, valamint 13. sz., 2006. január 20-i nyilatkozataiban már leírta mindazt, amit e megbeszélésekről tudott.

106. Harmadszor a Dole előadja, hogy a Chiquita alkalmazottjának, B.-nek az előbbi egyik alkalmazottjával, H.-val folytatott kétoldalú megbeszélésekre vonatkozó tanúvallomása több belső ellentmondást is tartalmaz, amelyek komoly kétségeket ébresztenek a pontosságát és megbízhatóságát illetően, és ráadásul a Dole alkalmazottja tanúvallomásának is ellentmond.

107. Először is a felperesek a Chiquita nyilatkozatainak változásaira hivatkoznak a megbeszélések időpontjait illetően, miszerint a megbeszélésekre hétfőn és kedden, majd szerdán és csütörtökön került sor.

108. E helyzetet világosan megmagyarázza a megtámadott határozat (71)–(74), és (156) preambulumbekezdése, amelyekből kitűnik, hogy miután kiegészítésképpen meghallgatta korábbi és jelenlegi alkalmazottait, és miután felülvizsgálta korábbi alkalmazottja, B. telefonszámláit, a Chiquita pontosította az eredeti nyilatkozatát, hozzáfűzve, hogy a hívásokra általában szerdán késő délután került sor, majd ezeket egy második hívás követte az árképzési határozatot megelőző belső konferenciahívást megelőzően, sőt néha közvetlenül megelőzően csütörtök kora délelőtt.

109. Ki kell emelni, hogy a Dole következetesen elismerte az információkérésekre adott válaszaiban, hogy a telefonhívásokra szerda délután, és – jóllehet a Dole szerint igen ritkán – csütörtök délelőtt került sor (a megtámadott határozat (73) preambulumbekezdése), valamint hogy a vállalkozások nyilatkozatait megerősítik B. rendelkezésre álló telefonszámlakivonatait, melyekből kitűnik, hogy B. mikor hívta H.-t, amely telefonszámlakivonatokkal kapcsolatban a felperesek nem tettek észrevételeket.

110. Másodszor a hívások eredetét illetően a felperesek a Chiquita első nyilatkozatára hivatkoznak, mely szerint „H., a Dole-tól, néha elsőként hívta fel B.-t, és néha a Chiquita hívta fel elsőként a Dole-t”, majd a Chiquita második nyilatkozatára hivatkoznak, mely szerint „legtöbbször H. hívta fel B.-t”, mely utóbbi állítást egyébként H. vitat.

111. A Chiquita fent említett nyilatkozatai nem tartalmaznak tényleges ellentmondást, hanem csupán egy pontosítást a hívások többségének eredetére vonatkozóan, és azon tény, hogy a Dole e pontot vitatja, nem teszi lehetővé a Chiquita tanúvallomása egészének megbízhatatlanságára történő jogos hivatkozást, e vallomást pedig megerősíti a Dole, aki előadta, hogy alkalmazottai, H. és G. megbeszéléseket folytattak B.-vel, a Chiquita alkalmazottjával, és „néha megtörténhetett, hogy H. vette fel a kapcsolatot B.-vel szerda délután, ha a Dole nem hallott felőle szerda délután, és különösen ha valami rendkívüli körülmény állt fent a piac alakulásában” (a megtámadott határozat (60) és (61) preambulumbekezdése).

112. Ezen elemek alapján a Bizottság jogosan vonhatta le azt a következtetést – anélkül, hogy ezt a felperesek vitatnák –, hogy a Chiquita és a Dole tényleg megbeszéléseket folytattak, még ha a felek eltérően is emlékeznek e hívások „többsége” kezdeményezőjének személyét illetően, és mindkét fél elismeri ráadásul, hogy a saját alkalmazottjuk is felvette a kapcsolatot a másik féllel bizonyos alkalmakkor (a megtámadott határozat (62) preambulumbekezdése).

113. Harmadszor a felperesek megjegyzik, hogy B. azt állította, hogy a Dole tájékoztatta „a következő heti árak megállapításával kapcsolatos [...] valószínű szándékáról”, majd, ugyanebben a nyilatkozatban azt állítja, hogy a hívások célja „a Dole-tól egy végleges jelzés megszerzése volt az árak tervezett megállapításával kapcsolatos szándékára vonatkozóan”.

114. A Dole ugyanezen kifogást felhozta a kifogásközlésre adott válaszában, amelyre a Bizottság a megtámadott határozat (169) preambulumbekezdésében a következőképpen válaszol:

„A Bizottság általánosságban arra hívja fel a figyelmet, hogy mivel e megbeszélések árképzést megelőző megbeszélések voltak, világos, hogy a versenytársakkal közölt árra vonatkozó jelzések vagy szándékok nem lehettek végleges referenciaárak, mivel utóbbit csak a rákövetkező napon határozták meg. Ráadásul a Chiquita előadja a társasági nyilatkozatában, hogy szerinte a megbeszélések célja az volt, hogy a Dole-tól egy »végleges jelzést« szerezzen »a várható árra vonatkozó szándékát« illetően. Ez egyértelműen arra utal, hogy a Chiquita nem állította azt, hogy a Dole a végleges árról tájékoztatta volna. A Chiquita továbbá előadja, hogy a B. által adott árazási ajánlások »a Dole valószínű szándékán« alapultak, amelyről a Dole-lal folytatott árképzést megelőző megbeszélések során szerzett tudomást. A Bizottság úgy véli, hogy e nyilatkozatok nem ellentmondásosak, és világosan kitűnik belőlük, hogy mi volt a megbeszélések célja a Chiquita szempontjából.”

115. A keresetlevélben szereplő egyetlen utalás, hogy H. csupán a „referenciaárak indikatív tendenciáira” vonatkozó megbeszélésekre emlékezett, nem mond ellent a Bizottság fent hivatkozott megállapításának, és nem támasztja alá a Chiquita tanúvallomása ellentmondásosságára és az ebből eredő megbízhatatlanságára vonatkozó állításokat.

116. Negyedszer a Chiquita és a Dole közötti, a megbeszélések gyakoriságának pontos meghatározásával kapcsolatos eltérés nem szükségszerűen jelenti – amint azt a felperesek állítják – a Chiquita tanúvallomása megbízhatóságának hiányát.

117. A Dole és a Chiquita közötti kétoldalú megbeszélések gyakoriságának kérdését a megtámadott határozat (76)–(86) preambulumbekezdése vizsgálja, és a Bizottság figyelembe vette a Dole válaszát, melyben utóbbi elismerte, hogy e kétoldalú megbeszélésekre hozzávetőleg évente húsz alkalommal került sor (a megtámadott határozat (83) preambulumbekezdése).

118. A fenti megfontolásokból következik, hogy el kell utasítani a felpereseknek a Chiquita tanúvallomása általánosságban való kizárására irányuló, az utóbbi hitelességének állítólagos hiányán alapuló érvelését.

b) A Chiquita és a Dole gazdálkodási rendszerének a kifogásolt összejátszással való összeegyeztethetetlenségéről

119. A felperesek arra hivatkoznak, hogy a Bizottság azon elmélete, mely szerint a felek közötti kétoldalú megbeszélések célja a referenciaáraik összehangolása volt, összeegyeztethetetlen azon ténnyel, hogy a Chiquita és a Dole különböző termékek, különböző ügyfelek és a banánpiac háromhetes ciklusának különböző hete tekintetében állapítottak meg referenciaárat. Így elméletileg sem lenne lehetséges a referenciaárak összehangolása az információcserék alapján, amennyiben a Chiquita és a Dole két teljesen eltérő terméket értékesítenek, melyek ugyanazon piacon nincsenek versenyben.

120. A Chiquita által meghatározott referenciaár az érett banánra vonatkozott, amelyet a kiskereskedőknek szállítanak, míg a Dole által meghatározott referenciaár az éretlen banánra vonatkozott, melyet az érleléssel foglalkozó forgalmazóknak szállítanak. A felperesek szerint a Chiquita az előző héten Észak-Európába érkezett és a kiskereskedőknek a következő héten szállított banán vonatkozásában állapította meg a sárga referenciaárát, míg a Dole a következő héten Észak-Európába érkező és a kiskereskedőknek csak két héttel később szállított banán vonatkozásában állapította meg a zöld referenciaárát.

121. E helyzet nem csupán Németországra jellemző, ahol a Chiquita kizárólag külső ügyfeleit tájékoztatta a sárga referenciaárról, mivel leányvállalata, az Atlanta végezte az érleléssel és a forgalmazással kapcsolatos tevékenységeket. A Chiquita arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy az északi országokra vonatkozóan csütörtökön meghozott ármegállapítási döntések az érlelés alatt álló banánra is vonatkoztak.

122. A felperesek végül azt kifogásolják, hogy a Bizottság nem fejtette ki világosan és egyértelműen az álláspontját, megsértve ezzel az EK 253. cikket, különösen azzal, hogy nem magyarázta meg „helytálló módon, hogy a zöld banánra vonatkozó referenciaár megállapításához állítólag releváns elemekkel kapcsolatos információcsere miként lehetne bármi módon is releváns a sárga banán árának megállapításakor”.

Az EK 253. cikk állítólagos megsértéséről

123. Az előző pontban hivatkozott kifogás megfogalmazásából és különösen a „helytálló módon” kifejezés használatából, valamint a felperesek által kifejtett érvelés tartalmából kitűnik, hogy e kifogás lényegében nem az EK 230. cikk értelmében vett lényeges eljárási szabályok megsértésére irányul. A szóban forgó kifogás valójában egybemosódik a megtámadott határozat megalapozottságára, és ekképpen ezen jogi aktus érdemi jogszerűségére vonatkozó kifogással, amely aktus a felperesek szerint jogellenes, tekintettel arra, hogy a Bizottság nem bizonyította a Dole és a Chiquita közötti jogellenes összejátszás fennállását, sőt fennállásának lehetőségét sem.

124. Mindenesetre feltételezve, hogy az EK 253. cikk megsértésére vonatkozó állítás elfogadható, az mindenféle alapot nélkülöz.

125. Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 253. cikkben előírt indokolást mindig hozzá kell igazítani a szóban forgó jogi aktus természetéhez, és abban világosan és egyértelműen ki kell fejteni az aktust megalkotó intézmény érvelését, amelynek segítségével az érdekeltek megismerhetik a meghozott intézkedés indokait, és az illetékes bíróság felülvizsgálatot gyakorolhat. Az indokolási kötelezettséget az eset összes körülményeire, így különösen a jogi aktus tartalmára, a felhozott indokok jellegére, és a címzettek vagy a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett egyéb személyek magyarázathoz fűződő érdekére tekintettel kell vizsgálni. Nem szükséges, hogy az indokolás valamennyi jelentőséggel bíró tény- és jogkérdésre külön kitérjen, mivel azt, hogy valamely aktus indokolása megfelel-e az EK 253. cikk követelményeinek, nem pusztán az aktus szövegére figyelemmel kell megítélni, hanem az összefüggéseire, valamint az érintett tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére való tekintettel is (lásd a Bíróság C-367/95. P. sz., Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben 1998. április 2-án hozott ítéletének [EBHT 1998., I-1719. o.] 63. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

126. Továbbá, még ha azon határozatok indokolásában, amelyeket a versenyszabályok alkalmazásának biztosítása érdekében hoz, a Bizottság nem is köteles megvitatni minden ténybeli és jogi kérdést, illetve megfontolást, amelyek miatt ilyen határozatot hoz, az EK 253. cikk értelmében köteles legalább azokat a tényeket és megfontolásokat megemlíteni, amelyek a határozat összefüggésében alapvető jelentőségűek, lehetővé téve az uniós bíróságnak és az érdekelt feleknek azon feltételek megismerését, amelyek között a Bizottság a Szerződést alkalmazta (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T-374/94., T-375/94., T-384/94. és T-388/94. sz., European Night Services és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1998. szeptember 15-én hozott ítéletének [EBHT 1998., II-3141. o.] 95. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

127. A jelen ügyben a Bizottság a megtámadott határozat (4), (5), (32), (34), (104), (141)–(143), (182), (196) és (287) preambulumbekezdésében kellő pontossággal és egyértelműséggel magyarázta el az álláspontját a szóban forgó termék – azaz a friss banán – egységes jellegét illetően, az említett termék azon sajátosságát, hogy a zölden importált gyümölcsöt akkor kínálják a fogyasztóknak, amikor már – az érlelés után – sárga, az érlelés megszervezésének módját, és következésképp a banán forgalmazását, a referenciaárakkal kapcsolatos kereskedelmi tárgyalások menetét, illetve a zöld banán és a sárga banán referenciaára között fennálló kapcsolatot.

128. Ki kell emelni továbbá, hogy a felperesek nem adták elő a közigazgatási eljárás során azon érvelésüket, mely lényegében a Dole és a Chiquita tevékenységének a referenciaár kétoldalú megbeszélések révén történő összehangolását lehetetlenné tévő elhatárolása és egymástól való időbeli elkülönülése megállapítására irányul.

129. Nem vitatott, hogy a kifogásközlés kifejezetten említést tesz arról, hogy a szóban forgó termék a banán (friss gyümölcs), és három összejátszásra irányuló magatartást határoz meg:

– az Észak-Európába érkező banánszállítmányok mennyiségére vonatkozó információcsere (a mennyiségekre vonatkozó információcsere);

– az árak megállapítását megelőzően a banánpiac feltételeire, ártendenciákra vagy a referenciaár megjelölésére vonatkozó kétoldalú megbeszélések;

– a banán referenciaárára vonatkozó információcsere (referenciaár-csere).

130. A kifogásközlés (429) bekezdésében a Bizottság egyértelműen megállapította, hogy „minden egyes kétoldalú megállapodás” és e megállapodások összessége olyan jogsértést valósít meg, amelynek célja a Közösségen és az Európai Gazdasági Térségen (EGT) belüli verseny korlátozása az EK 81. cikk és az EGT-Megállapodás 53. cikke értelmében.

131. A kifogásközlésre adott válaszában a Dole vitatta, hogy bármilyen jogsértés fennállt volna, azonban e célból egyáltalán nem hivatkozott arra, hogy a Chiquitához képest lényegesen eltérő módon forgalmazna banánt. Ha meg is jegyzi, hogy a Dole-lal és az ágazat többi részével ellentétben a referenciaáraknak volt bizonyos igen korlátozott és visszafogott felhasználása a Chiquita részéről a tevékenysége sajátosságából eredően, e megállapítás kizárólag a „Dole plus” szerződésekre vonatkozik, amelyeknél a Chiquita márkájú banán tranzakciós ára valójában a Dole által hetenként meghatározott referenciaártól függött.

132. A kifogásközlésre adott, fent említett válaszban a Dole egyértelműen hangsúlyozta a banánimportőrök és „különösen a Dole és a Chiquita” közötti állandó versengést, lévén utóbbi minősült a Dole „legjelentősebb versenytársának”.

133. Ebben a szakaszban emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott jogi aktus szövegét illetően felvilágosítást nyújtó magyarázatok és pontosítások előadhatóak az eljárás során (lásd ebben az értelemben a Bíróság 36/59–38/59. és 40/59. sz., Präsident és társai kontra Főhatóság egyesített ügyekben 1960. július 15-én hozott ítéletét [EBHT 1960., 857., 892. o.], a C-310/93. P. sz., BPB Industries és British Gypsum kontra Bizottság ügyben 1995. április 6-án hozott ítéletének [EBHT 1995., I-865. o.] 11. pontját, valamint Léger főtanácsnok ezen ügyre vonatkozó indítványának [EBHT 1995., I-867. o.] 24. pontját). A Bíróság kimondta, hogy a megtámadott határozat szerzője által tett pontosítások, amelyek már önmagában elégséges indokolást egészítenek ki, tulajdonképpen nem tartoznak az indokolási kötelezettség betartásának körébe, még akkor sem, ha hasznosak lehetnek a határozat indokolásának az uniós bíróság által elvégzett belső felülvizsgálata szempontjából, mivel lehetővé teszik az intézmény számára, hogy kifejtse a határozatának alapjául szolgáló indokokat (lásd ebben az értelemben a Bíróság C-286/98. P. sz., Stora Kopparbergs Bergslags kontra Bizottság ügyben 2000. november 16-án hozott ítéletének [EBHT 2000., I-9925. o.] 61. pontját).

134. A jelen ügyben a felperesek által az először a bírósági eljárás során emelt konkrét kifogásra válaszul a Bizottság által az eljárás folyamán nyújtott pontosítások csupán megmagyarázták a megtámadott határozatban már szereplő indokolást, amely kiterjed az Észak-Európába – többek között a Dole és a Chiquita által – importált banán különböző forgalmazási módjaira.

135. Következésképpen a Bizottságnak semmi esetre sem róható fel az EK 253. cikk megsértése.

Az ügy érdeméről

136. Meg kell állapítani, hogy a felperesek által felhozott kifogás nem fogadható el, mivel nem bizonyított és téves előfeltételezésen alapul, mely szerint a zöld és a sárga banán két teljesen eltérő termék, mely két külön piacra tartozik, mely piacokon egyfelől a Dole, másfelől a Chiquita kizárólagosan tevékenykedik.

137. A felperesek feltevése nem felel meg az érintett piac valós helyzetének, ami kitűnik a Bizottság által a megtámadott határozatban tett megállapításokból, a Dole és a Chiquita közigazgatási eljárás során tett nyilatkozataiból, valamint maguknak a felpereseknek a beadványaiból.

138. Amint az alábbi indokolásból kitűnik, ezek az okirati bizonyítékokkal alátámasztott megállapítások és nyilatkozatok rámutatnak a banán (friss gyümölcs) piacának létére, amely piacot a Dole és a Chiquita zöld és sárga banán értékesítésével kapcsolatos tevékenységének egymás mellettisége és egyidejűsége, az e két vállalkozás között a zöld banán Észak-Európa tekintetében megállapított áráról tökéletes kölcsönös megértésben folytatott kommunikáció, illetve azon tény jellemzett, hogy a zöld banán ára szolgált a sárga banán ára megállapításának alapjául.

139. Először is ki kell emelni, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban a szóban forgó ágazatot és különösen a szóban forgó terméket egyértelműen friss banánként határozza meg, és meghatározza az érintett piac működését is.

140. A Bizottság kifejti, hogy az éretlen (zöld) banánra és az érett (sárga) banánra egyaránt vonatkozik a megtámadott határozat, és a friss banán értékesítését a szárított és főzőbanánon kívül bármilyen banán értékesítéseként határozza meg (a megtámadott határozat (4) preambulumbekezdése).

141. A megtámadott határozatból kitűnik, hogy az Észak-Európába importált banánt általában a Karib-térségben, Közép-Amerikában és Afrika bizonyos országaiban termesztik (a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdése). Az érintett időszak folyamán az észak-európai banánágazat heti ciklusokban szerveződött. A banán latin-amerikai kikötőkből Európába történő szállítása hajóval hozzávetőleg két hetet vett igénybe. A banán általában hetente érkezett az észak-európai kikötőkbe, mely érkezésre egy szabályszerű szállítási menetrenddel összhangban került sor (a megtámadott határozat (33) preambulumbekezdése). A banánt zölden adták fel, és zölden érkezett a kikötőkbe. A banánt érlelni kellett ahhoz, hogy fogyaszthatóvá váljon (a megtámadott határozat (34) preambulumbekezdése).

142. A Bizottság megállapítja, hogy a banánt vagy közvetlenül a vevőhöz szállították (zöld banán), vagy érlelték, majd hozzávetőleg egy héttel később szállították (sárga banán), ami azt jelenti, hogy az érlelést megszervezheti a vevő, vagy végezheti az importőr maga vagy más az importőr nevében (a megtámadott határozat (34) preambulumbekezdése).

143. A Bizottság szerint a Chiquita, a Dole és a Weichert minden héten meghatározták a márkával ellátott banánra vonatkozó referenciaárukat, a jelen esetben csütörtök reggel, és erről tájékoztatták ügyfeleiket (a megtámadott határozat (34) és (104) preambulumbekezdése). A „referenciaár” kifejezés általában a zöld banánra vonatkozó referenciaárra utalt („zöld ajánlat”). A sárga banánra vonatkozó referenciaár („sárga ajánlat”) általában az érlelési díj összegével növelt zöld ajánlattal egyezett meg (a megtámadott határozat (104) preambulumbekezdése), a zöld banánra vonatkozó referenciaár meghatározta ekképpen a sárga banánra vonatkozó referenciaárat (a megtámadott határozat (287) preambulumbekezdése).

144. A felek által hetente megállapított referenciaárat Észak-Európa tekintetében alkalmazták. A Chiquita úgy nyilatkozott, hogy „az »Észak-Európához kapcsolódó« referenciaárak Németországra (beleértve Ausztriát, Svédországot, Finnországot és Dániát), valamint a Benelux államokra vonatkoztak”, továbbá hogy, amikor a Dole-lal a német „zöld árról” tárgyalt, „abba beletartozott a többi észak-európai országgal kapcsolatos ár is” (a megtámadott határozat (104) és (141) preambulumbekezdése).

145. A Dole-nál a vizsgálat során talált dokumentumok alátámasztják, hogy e vállalkozásnak volt egy „EU15 Észak-Európájának” nevezett referenciaára, és külön referenciaárai Norvégia, az „EU10 Észak-Európája”, Franciaország, Olaszország és az Egyesült Királyság tekintetében. A Dole a kifogásközlésre adott válaszában előadta, hogy ez az ár a német ár volt. A Dole azt is világosan kifejtette, hogy „a zöld eladásai általában egy heti áron alapultak”, valamint hogy „a versenytársak mindenesetre tudták, hogy [az árképzést megelőző megbeszélések során megtárgyalt] referenciaár az EU15 [nem közzétett információ] piacaira vonatkozott” (a megtámadott határozat (104), (142) és (143) preambulumbekezdése).

146. A Bizottság kifejti, hogy a banánimportőrök csütörtök délután és pénteken (vagy később az adott héten vagy a következő hét elején) tárgyaltak az ügyfelekkel a banán áráról, amikor a tranzakciók a hetente kialkudott áron alapultak. Az importőrök ügyfelei általában érleléssel foglalkozó társaságok vagy kiskereskedelmi láncok. A sárga ár az érett banán ára, míg a zöld ár az éretlen banáné (a megtámadott határozat (34) preambulumbekezdése).

147. A Bizottság arra is rámutat, hogy a márkapreferencia alapján létezett egyfajta differenciálási szint. A banántermesztésben három különböző márkát különböztetnek meg, melyeket „harmadoknak” neveznek: a Chiquita márkájú, első osztályú banánt, a Dole és Del Monte márkájú, másodosztályú banánt és harmadosztályú („egyébnek” is nevezett, több másik márkát magukban foglaló) banánt. E márkák szerinti felosztás tükröződik a banán árazásában is, a Chiquita márkájú banán ára a legmagasabb, ezt követi a Dole és Del Monte márkájú banán ára, a legalacsonyabb pedig az egyéb banán ára (a megtámadott határozat (32) preambulumbekezdése).

148. A Bizottság szerint az így leírt banánpiac működésének keretében került sor a különböző árképzést megelőző megbeszélésekre a Dole és a Chiquita között, melyek során e két vállalkozás megvitatta a kínálat és a kereslet feltételeit, vagy más szavakkal az árképzést meghatározó tényezőket, azaz a következő hétre vonatkozó referenciaárak megállapítása szempontjából releváns tényezőket, valamint megvitatták, illetve nyilvánosságra hozták az ártendenciákat, és a következő heti referenciaárakkal kapcsolatos útmutatásokat, mielőtt e referenciaárak meghatározására sor került volna (a megtámadott határozat (148), (182) és (196) preambulumbekezdése).

149. Másodsorban meg kell jegyezni, hogy azon kifogás alátámasztására, mely szerint a referenciaárakat illetően a Dole és a Chiquita közötti összejátszásnak még a lehetősége sem állt fent, és e kifogásra válaszul, a felek pontosításokkal szolgáltak e két vállalkozás gazdálkodási módjára vonatkozóan.

150. Először is a Dole-t illetően a Bizottság megjegyzi, hogy német leányvállalata, a DFFE „főként” zöld banánt ad el saját érlelési lehetőséggel rendelkező német kiskereskedőknek, illetve érleléssel foglalkozó európai társaságoknak (a megtámadott határozat (12) preambulumbekezdése).

151. Az iratokból és a felperesek beadványaiból kitűnik, hogy a Dole tevékenységébe beletartozott a sárga banán értékesítése is.

152. A közigazgatási eljárás során a Dole ekképpen felvetette azon kiskereskedők helyzetét, akik a DFFE-től a sárga ajánlat közlését kérték (B.9. melléklet).

153. A felperesek előadták továbbá, hogy a Dole-nak több olyan leányvállalata is volt, amelyek Észak-Európában érleléssel foglalkozó forgalmazóként tevékenykedtek, tudniillik a Kempowski, a Saba és a VBH vállalkozások. E vállalkozások Dole márkájú sárga banánt értékesítettek, melyet zölden vettek a Saba és a VBH esetében többek között a Dole-tól. Ezenfelül a Dole által 2002-ben Belgiumban és Luxemburgban megvalósított sárgabanán-eladások egy kis részét a francia leányvállalata valósította meg.

154. A felperesek által közölt adatokból kitűnik, hogy a Dole leányvállalatai 2002-ben 98 177 616 euró értékben adtak el sárga banánt, míg a friss banánt illetően a Dole eladásainak teljes összege 2002-ben 198 331 150 euró volt, amely összeg felülvizsgálva, a megtámadott határozat többi címzettjétől vásárolt banán összértékét levonva 190 581 150 euró tett ki (a megtámadott határozat (451)–(453) preambulumbekezdése).

155. A Saba és a VBH 2002-ben 64,4 millió és 13,9 millió euró értékben adtak el banánt Észak-Európában, amelyből 29,4 millió és 8,3 millió euró volt Dole márkájú banán. A német leányvállalat, a Kempowski, amely a Cobanától vette a banánját, és nem a Dole-tól, 2002-ben 16,8 millió euró értékben adott el banánt Észak-Európában, melyből hozzávetőleg 2,9 millió euró volt Dole márkájú banán. A Dole márkájú banán a Dole érleléssel foglalkozó leányvállalatai által értékesített teljes összege Észak-Európában 2002-ben 40,6 millió eurót tett ki, azaz valamennyivel kevesebbet, mint a zöld banán DFFE által megvalósított eladásai értékének fele, mely utóbbit a közigazgatási eljárás során 99 451 555 euróra, majd a jelen eljárás keretében 98 997 663 euróra becsülték.

156. Meg kell ezenkívül állapítani, hogy az eladások értékének a Bizottság által a bírságösszeg megállapítása céljából történt meghatározásával kapcsolatban a felperesek által felhozott kifogások között kifejezetten szerepel a Dole által eladott sárga banán mennyiségének jelentősége.

157. A fenti megállapításokból következik, hogy a felpereseknek az Atlanta Chiquita általi ellenőrzésével kapcsolatban kifejtett saját érvelése szerint a Dole sárga banán kiskereskedők számára történő értékesítésébe kezdett, nem rendelkezve saját érlelési lehetőséggel, és ezen értékesítési tevékenységhez tényleges érdeke fűződött. Amennyiben a felperesek által az eljárás során benyújtott dokumentumok azt mutatják, hogy az Atlanta konkrét kapcsolatban állt a Chiquitával 2003 előtt is, mely év során ez utóbbi a kezdeti csupán 5%-os részesedését megnövelte, hogy a szóban forgó érleléssel foglalkozó társaság irányítását hivatalosan átvegye, a Kemposwki, a Saba, a VBH és a Dole France leányvállalati minősége minden kétséget kizár a jogsértés teljes időtartama alatt, mivel azt a felperesek teljes mértékben elismerték.

158. Másodszor a Chiquitát illetően az iratokból kitűnik, hogy a maguk a felperesek által a keresetlevél 31. pontjában használt megfogalmazás szerint a „referenciaár” kifejezés jelentheti a „zöld vagy sárga referenciaárat”.

159. A Bizottság az eljárás során benyújtotta a Chiquita áraira vonatkozó, „az európai ár kiigazítása” című belső jelentéseket.

160. E jelentések a naptári év minden egyes hetére vonatkozóan tartalmaznak táblázatokat, melyek tartalmazták egyfelől a Chiquita banánszállítmányok mennyiségét, valamint a versenytársai és a banántermesztő társaságok szállítmányainak összesített mennyiségét, másfelől a Chiquita, illetve a versenytársak árait. E táblázatok lehetővé teszik az előző hétre, illetve az előző év azonos hetére vonatkozó adatokkal történő összehasonlítást is.

161. A Chiquita árait illetően a jelentések szisztematikusan tartalmaznak egy „Németország (euró) sárga” megjegyzést, melyet egy ár, majd ugyanezen sorban egy újabb, 2 euróval alacsonyabb ár megjelölése követ, amely utóbbi az „európai árnak” felel meg, melyet a német márkára hivatkozás követ, a két ár között 4 német márka (DEM) különbséget jelölve.

162. E jelentésekhez gyakran csatoltak belső elektronikus leveleket, melyek megismétlik az információk lényegét, többek között egy adott hét tekintetében a Chiquita fent hivatkozott „zöld árát” és „sárga árát”, mely utóbbi rendszeresen 2 euróval magasabb az előbbinél.

163. E dokumentumok alátámasztják a Chiquita azon állítását, mely szerint „a zöld referenciaár nagyjából a sárga referenciaárnál 2 euróval alacsonyabb ár”, és következésképpen az említett árak átváltható mivoltát.

164. Az 1. sz. társasági nyilatkozatában a Chiquita a következőképpen fogalmaz:

„A Chiquita minden csütörtök reggel »házon belül« meghatározta a következő hétre vonatkozó zöld referenciaárat. Ritka, hogy a listaár megegyezzen a Chiquita ügyfeleivel szemben alkalmazott tényleges árral. A referenciaárak az engedményeket és kedvezményeket megelőző nagykereskedelmi árak. E belső döntés alapján a Chiquita nemzeti felelősei tájékoztatták az ügyfeleiket a következő heti ajánlatról.”

165. Meg kell jegyezni, hogy a közigazgatási eljárás során a Chiquita úgy nyilatkozott, hogy „Európában a gyümölcsöket vagy érleléssel foglalkozó nagykereskedők számára, mint amilyen az Atlanta (Németország), vagy közvetlenül a (saját érlelést végző) kiskereskedők számára forgalmazzák”. Ami különösen a németországi tevékenységét illeti, a Chiquita előadta, hogy az Atlantának, nagykereskedőknek és közvetlenül kiskereskedőknek adott el banánt, hozzátéve, hogy az utóbbi években kezdett kiskereskedőkkel folyamatosan szerződéseket kötni.

166. Ily módon úgy tűnik, hogy a zöld eladások nem csupán az Atlanta hasznára valósulnak meg, mely utóbbi érleléssel foglalkozó forgalmazóval a Chiquita szoros kapcsolatban állt, illetve hogy a Dole és a Chiquita közös ügyfélkörrel rendelkezett.

167. B. 2001. április 30-i, P.-nek címzett (a Chiquita két igazgatója) elektronikus levele, melyre a megtámadott határozat (107) preambulumbekezdése hivatkozik, megerősíti a zöld banán Chiquita általi értékesítésének tényét. E levél a következőképpen szól:

„Bizonyított, hogy amint a [Dole/Del Monte/Tuca] elérik a 36,00 DEM árat, ügyfeleik (kiskereskedők) ellenállnak, mivel ilyen kínálati szinten a fogyasztói árnak át kell lépnie a 3,00 DEM//kg határt. Semmi kétség afelől, hogy e »jelenség« egy bizonyos ideig érinteni fog minket. [Ez] azt jelenti, hogy a kínálati plafonunk 40,00 DEM lesz (zöld ajánlat).”

168. A fent említett elektronikus levél egyértelmű szövege bizonyítja, hogy – a felperesek állításaival ellentétben – a Chiquita zöld ára nem csupán egy egyszerű elvi fogalom volt, mely a versengő ajánlatokkal történő összehasonlítás „házon belüli” megkönnyítését szolgálta.

169. A Dole saját nyilatkozatai megerősítik azt a tényt, hogy a Chiquitának létezett zöld ajánlata a banánjára vonatkozóan.

170. A keresetlevél tehát kifejti, hogy a Saba társaság, a Dole érleléssel foglalkozó forgalmazóként tevékenykedő svéd leányvállalata a zöld banánt különböző importőröktől, köztük a Chiquitától szerezte be.

171. A kifogásközlésre adott válaszában a Dole kifogásolta a piaci részesedésének Bizottság általi meghatározását, mivel az figyelembe vette a sárga banán eladását is, jóllehet a vizsgálat a zöld banán importjára vonatkozott. A Dole hozzáfűzte, hogy a kétszeres értékelés problémája nem korlátozódik az ő helyzetére, és kiemelte, hogy a „Chiquita kiskereskedő és nagykereskedő ügyfeleinek zöld banánt adott el, valamint a Benelux államokban, Németországban és Ausztriában található érlelési hálózata által forgalmazott sárga banánt”.

172. E nyilatkozat, mely a Chiquita által a zöld banán értékesítési tevékenységét ugyanúgy kezeli, mint a sárga banán eladási tevékenységét, rámutat arra is, hogy a sárga banán Chiquita általi forgalmazása nem vezethető vissza csupán az Atlanta közbenjárására.

173. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a Chiquita a legnagyobb banánszállító Európában (a megtámadott határozat (8) preambulumbekezdése), és a friss banán eladásainak teljes összege 2001-ben 347 631 700 euró volt (a megtámadott határozat (451)–(453) preambulumbekezdése).

174. A fenti megfontolásokból kitűnik, hogy megalapozatlan valamennyi olyan piaci megközelítés, mely a Dole-t és a Chiquitát az egyik esetében a zöld banán, a másik esetében a sárga banán egyedüli forgalmazási tevékenységére korlátozza, a Chiquita és az Atlanta közötti kapcsolat kizárólagosságával.

175. Mind a Dole, mind a Chiquita értékesített egyfelől zöld banánt érleléssel foglalkozó társaságoknak és olyan kiskereskedőknek, akik maguk oldják meg a gyümölcsök érlelését, és másfelől sárga banánt leányvállalatokon és egy kapcsolt vállalkozáson keresztül, illetve a Chiquita esetében az érlelés megszervezésével, és e célból érleléssel foglalkozó, külső társaságok igénybevételével.

176. A Dole által bemutatott, 2007. április 10-i gazdasági tanulmány egyik részlete megerősíti a „banán” piacának különböző szereplői által kötött szerződéses megállapodások változékonyságát, megállapítva, hogy „néha a zöld banánt az importőrök közvetlenül az élelmiszer-áruházaknak adják el, akik ezt követően az érleléssel foglalkozó társaságnak díjat fizetnek a nyújtott szolgáltatásért”, valamint hogy „más esetekben az érleléssel foglalkozó társaságok veszik meg a zöld banánt banánimportőröktől, és saját nevükben tárgyalnak a forgalmazókkal”, és „míg bizonyos importőrök rendelkeznek saját érleléssel foglalkozó társasággal, mások harmadik feleket vonnak be termékeik érlelése céljából”. A Chiquita kifejtette továbbá, hogy olykor az importőrök maguk érlelték a gyümölcsöket, „és adták el sárgán”, valamint hogy bizonyos kiskereskedők rendelkeznek saját érlelőközpontokkal, és „zölden vásárolnak”.

177. Ily módon úgy tűnik, hogy – ahogyan azt a Bizottság, helytállóan állította – az importőr sárga vagy zöld árra hivatkozása csupán attól függ, hogy miként szervezi meg a banán eladását: amennyiben zölden értékesíti érleléssel foglalkozó társaságok vagy olyan kiskereskedők számára, akik maguk vállalják a gyümölcsök érlelését, zöld referenciaárat jelöl meg, míg ha maga szervezi meg az érlelést egy külső társaság bevonásával, vagy maga végzi a leányvállalatai vagy kapcsolt vállalkozásai létesítményeiben, majd a kiskereskedőknek éretten adja el a banánokat, sárga referenciaárat jelöl meg.

178. Harmadszor ki kell emelni, hogy a fent említett tevékenységek összessége egy egyedi időbeli „sémába” illeszkedik, amelyet a Dole és a Chiquita majdnem ugyanazokkal a szavakkal jellemzett a közigazgatási eljárás során.

179. A Dole és a Chiquita a következőképpen írják le a banán forgalmazása háromhetes ciklusnak megfelelő időrendjét:

– az első hét csütörtökének reggelén az importőrök meghatározzák banánjaik referenciaárát, és erről tájékoztatják ügyfeleiket;

– az első hét csütörtökének délutánjától kezdődően e hét végéig, sőt a második hét hétfőjéig akár, az importőrök a vevőkkel tárgyalnak a tranzakciós árakról;

– a második hét hétfőjén (néha az első hét végén): a hajók megérkeznek az európai kikötőkbe, a banánt kirakodják, és az érlelőközpontokba szállítják;

– a harmadik hét elején (néha a második hét végén): az érett banán fogyasztás céljára piacra kerül.

180. Ez az ütemezés megfelel a Bizottság által a megtámadott határozat (34) preambulumbekezdésében tett megállapításnak, mely szerint a banánt vagy közvetlenül a vevőhöz szállították (zöld banán), vagy érlelték, majd hozzávetőleg egy héttel később szállították a vevőhöz (sárga banán), mely megfogalmazás összefoglalja a forgalmazási folyamatot, és kiemeli, hogy a valamennyi banánra érvényes érlelési idő tulajdonképpen nem csökkenthető.

181. A felperesek a keresetlevél 34. pontjában, megismételve a fent említett időbeli „sémát”, kifejtették, hogy a „banán piaca” hagyományosan egy igen szigorú, előre meghatározott heti ütemezést követ „az importőrök és ügyfeleik” között folyó tárgyalások módját és időpontját illetően. Az összes importőrt magában foglaló, egységes piac működésével kapcsolatos általános megállapításon kívül a felperesek kifejtették az ezen ütemezés mögötti objektív és kényszerítő okot, tudniillik azon tényt, hogy a banán rendkívül romlandó termék, ami a tranzakciós árak gyors meghatározásával jár minden héten az érkező banán hatékony kitárolása érdekében.

182. Ki kell emelni, hogy az ily módon leírt háromhetes ciklus keretében került sor a Dole és a Chiquita márkájú sárga banán leányvállalatokon, illetve érleléssel foglalkozó forgalmazóként eljáró kapcsolt vállalkozáson keresztüli értékesítésére a második hét csütörtökének reggelén a kiskereskedőkkel közölt sárga referenciaáron.

183. Amint az a Chiquitának a válasz C 5. mellékletében szereplő, bizonyos északi országokban lebonyolított tranzakciókkal kapcsolatos nyilatkozatából, illetve az Atlanta egyik alkalmazottja által 2003. január 2-án a Chiquita egyik alkalmazottjának küldött elektronikus levél tartalmából kitűnik, e sárga referenciaár megállapítására akkor került sor, amikor a banán érlelődött tehát a második hét folyamán, és e banánt sárgán szállították a kiskereskedőknek a következő héten vagy a harmadik hét elején.

184. A Dole saját nyilatkozatai szerint a sárga banán Saba és VBH általi forgalmazásának időbeli „sémája” megfelel az Atlanta „sémájának”, melyben a második hét csütörtökén tájékoztatták az ügyfeleket az érlelés alatt álló, az előző héten zölden vásárolt gyümölcsökre vonatkozó sárga árról, és a sárga banánt a következő hét elején szállították le a kiskereskedőknek.

185. Harmadsorban meg kell állapítani, hogy a Dole és a Chiquita zöld és sárga banán értékesítésével kapcsolatos tevékenységének egymásmellettisége és egyidejűsége által jellemzett piacfelépítés összhangban van a Bizottságnak az e két vállalkozás közötti jogellenes összejátszás fennállására vonatkozó következtetésével.

186. E tekintetben két tényezőre figyelemmel kell megvizsgálni a Dole és a Chiquita nyilatkozatait és az e vállalkozások tevékenységére vonatkozó okirati bizonyítékokat.

187. Először is az iratokból kitűnik, hogy a Dole és a Chiquita megvitatta az árképzést megelőző különböző megbeszéléseik folyamán a kínálat és a kereslet feltételeit, vagy más szavakkal az árképzést meghatározó tényezőket, azaz a következő hétre vonatkozó referenciaárak megállapítása szempontjából jelentős tényezőket, valamint megvitatták, illetve nyilvánosságra hozták az ártendenciákat, vagy a következő heti referenciaárakkal kapcsolatos útmutatásokat, mielőtt e referenciaárak meghatározására sor került volna (a megtámadott határozat (148), (182) és (196) preambulumbekezdése).

188. A Chiquita a 28. sz. szóbeli nyilatkozatában a Dole-lal folytatott megbeszéléseit illetően kifejtette, hogy „a Chiquita és a Dole az európai árra hivatkoztak, azaz a zöld banán »hivatalos« német árára”. Emlékeztetni kell arra, hogy a Chiquita áraira vonatkozó belső jelentések szisztematikusan tartalmaznak egy „Németország (euró) sárga” megjegyzést, melyet egy ár, majd ugyanezen sorban egy újabb, két euróval alacsonyabb ár követ, amely utóbbi az „európai árnak”, azaz a Chiquita zöld árának felel meg.

189. A Chiquita hozzáfűzte, hogy amikor a Dole-lal a német „zöld árról” folytatott megbeszélést, „az magában foglalta a többi észak-európai országra vonatkozó árat is”.

190. A Bizottság kiemeli, hogy a Dole-nál a vizsgálat során megtalált dokumentumok azt mutatják, hogy e vállalkozásnak volt egy „EU15 Észak-Európája” ára, melyet a Dole német árként határoz meg, ami nem mond ellent a Chiquita által adott magyarázatnak (a megtámadott határozat (143) preambulumbekezdése). A Dole az információkérésre adott válaszában előadta, hogy „a versenytársak mindenesetre tudták, hogy [az árképzést megelőző megbeszélések során megtárgyalt] referenciaár az EU15 [nem közzétett információ] piacaira vonatkozott” (a megtámadott határozat (143) preambulumbekezdése).

191. A Dole és a Chiquita által megvitatott, illetve „az árképzést megelőző megbeszélések” során nyilvánosságra hozott árakra vonatkozó információkérés keretében feltett kérdésekre a Dole azt válaszolta, hogy „[a] referenciaár az EU15 Észak-Európája piacaira vonatkozott”.

192. Emlékeztetni kell arra, hogy a Dole a kifogásközlésre adott válaszának 130. oldalán kifejtette, hogy „[H.] elmagyarázta, hogy ő és [B.] néha mondhatták, hogy arra számítanak, hogy az árak egy euróval vagy 50 centtel emelkedni fognak, de sosem született semmilyen egyezség az árak emelésére vonatkozóan”, valamint hogy „az emberek legfeljebb megvitatták személyes nézeteiket arra vonatkozóan, hogy a Chiquita és a Dole referenciaárai miként változhatnak” (a megtámadott határozat (158) és (170) preambulumbekezdése, valamint a 217. lábjegyzet).

193. Az indikatív referenciaárra és az ártendenciákra vonatkozó megbeszéléseket illetően a Dole maga vélte úgy, hogy ezek „a Chiquitával szerda délután folytatott megbeszélések közepe táján került sor” (a megtámadott határozat (153) preambulumbekezdése).

194. A Dole és a Chiquita nyilatkozatai, valamint a Bizottság által tett megállapítások olyan helyzetről tanúskodnak, melyet két vállalkozás között a zöld banán Észak-Európa tekintetében megállapított áráról tökéletes kölcsönös megértésben folytatott kommunikáció jellemez.

195. Meg kell állapítani, hogy a felperesek nem vitatják, hogy valóban folytak kétoldalú megbeszélések, és nem vitatják a Bizottság által tett megállapításokat sem, csupán a kifogásolt megbeszélések jelentőségét próbálják a piac általános feltételeiről folytatott egyszerű beszélgetéssé csökkenteni, mely megbeszélések maguk is egy folyamatos információcsere keretébe illeszkedtek, melyet az említett piac gazdasági szereplői általánosan „banánrádiónak” neveztek.

196. A kétoldalú megbeszéléseknek maga a Dole által elmondott tartalma ugyanakkor nincs összhangban a felperesek e megközelítésével, és még kevésbé a Dole és a Chiquita tevékenységének elhatárolása és egymástól független léte által jellemzett banánpiaccal.

197. Másodszor az iratokból kitűnik, hogy a zöld banán referenciaára meghatározó a sárga banán referenciaára szempontjából.

198. Amint a fenti 157–161. pontból kitűnik, a Chiquita áraira vonatkozó belső jelentések vizsgálata rámutatott, hogy a sárga ár megegyezik a zöld ajánlat két euró érlelési díjjal emelt összegével.

199. A Dole egyértelműen elismerte és megmagyarázta a zöld banán és a sárga banán ára közötti kapcsolatot.

200. Először is a Dole a közigazgatási eljárás során előadta (B. 9. melléklet), hogy a zöld vételi ár szolgált a Saba, a Kempowski és a francia leányvállalata által értékesített sárga banán ára meghatározásának alapjául. Ez utóbbi tevékenységének leírása keretében a Dole is kifejtette, hogy a zöld vételi ár a sárga referenciaárak előkészítésére szolgált, amely utóbbit ezt követően elektronikus levélben vagy telefaxon megküldték az ügyfeleknek, vagy arról telefonon tájékoztatták őket.

201. A Dole megmagyarázta, hogy belga leányvállalata, a VBH továbbította bizonyos ügyfeleinek (Metro, Delhaize, Carrefour) a sárgán szállított banán heti árát, mely ár a DFFE által közölt zöld referenciaáron alapult, és azt a VBH és az ügyfele által kötött szerződésben rögzített összeggel növelte. A Dole kifejtette, hogy „[e] sárga ár magában foglalta az érlelést, a szállítást [és a] forgalmazást, csomagolást és a termék többi specifikációját, amelyeket egyes ügyfelek kérhetnek”, hogy „az ár tehát a heti zöld ár és a növelések függvényében alakul[t]”. A Dole kifejtette továbbá, hogy „a kiskereskedőkkel kötött szerződések […] az ár kiszámítására vonatkozó képletet tartalmaz[t]ak (azaz: sárga ár = DFFE által közölt zöld ár + a termékspecifikációk és a logisztikai költségek miatti növelések – visszatérítések)”.

202. A felperesek, miután a keresetlevélben azt állították, hogy a Dole leányvállalatai „a zöld ajánlatra való legcsekélyebb hivatkozás nélkül” határozták meg a sárga banán árát, a válaszban (5. lábjegyzet) azt állították, hogy jóllehet igaz, hogy a VBH három ügyfele tekintetében az előző pontban leírt módon állapította meg az árait, ezt csupán az állítólagos jogsértés végét „követően” tette. A VBH az árak meghatározásának e módját különösen a Delhaize és a Carrefour esetében alkalmazta 2004-ben és 2005-ben, a Metro esetében pedig 2004 és 2006 között. A felperesek megerősítették, hogy e szerződéseket említette a Bizottság 2006. február 10-i információkérésére adott válasz, mely információkérés a „2000-től napjainkig” tartó időszakra vonatkozott. Amikor a Bizottság úgy határozott, hogy a jogsértés megállapítását a 2000 és 2002 közötti időszakra korlátozza a megtámadott határozatban, nem vizsgálta meg, hogy a nyújtott információk erre az időszakra vonatkoznak-e.

203. Meg kell állapítani, hogy az ellenkérelem mellékleteinek vizsgálata nem mutatott rá semmi olyan jelre, amely alátámasztaná a felpereseknek az a szóban forgó árak megállapításai módjának ratione temporis alkalmazására vonatkozó állítását. A felperesek egyébként nem terjesztenek elő olyan konkrét és objektív bizonyítékot, mely alátámaszthatná állításaik hitelességét, de még arra utaló jelet sem, hogy a VBH miként határozta meg az árait 2000 és 2002 között. Egyértelmű volt a Bizottság 2006. február 10-i információkérésében, hogy az érintett időszak 2000. január 1-jével kezdődik. Mivel a Dole válasza nem tartalmaz semmilyen korlátozó pontosítást arra vonatkozóan, hogy a VBH és ügyfelei, a Metro, a Delhaize és a Carrefour közötti szerződésekben szereplő ármeghatározási módszert mikortól alkalmazták, semmi sem enged arra következtetni, hogy e válasz nem az egész érintett időszakra, beleértve a 2000 és 2002 közötti időszakot, vonatkozna.

204. Mindenesetre, az időbeliséggel kapcsolatos kérdésektől függetlenül, a Dole-nak a közigazgatási eljárás során tett nyilatkozatai megerősítik a Chiquita nyilatkozatait, és a keresetlevélben a maguk a felperesek által a zöld és a sárga banán ára közötti kapcsolatra vonatkozóan szolgáltatott információkat, mivel e fogalmakat a megtámadott határozatban érintett jogsértő időszak előtt, alatt és után is ismerte a piac.

205. A felperesek ugyanis a keresetlevélben (41. pont) kifejtik, hogy a DFFE hetente tárgyalt megállapodások vagy „Aldi plus szerződések” elnevezésű, rögzített árképzést alkalmazó hosszú távú szállítási megállapodások révén értékesítette a zöld banánt. Az említett szerződéseket illetően a felperesek előadják, hogy „jóllehet e szerződések a zöld banán érleléssel foglalkozó forgalmazóknak történő eladására vonatkoznak, az árak az Aldi által a sárga banán eladására megállapított vételi áron alapultak, melyet átalakítottak a zöld banánnak megfelelő árrá”, valamint hogy „ezen átalakítás úgy történt, hogy az Aldi (sárga) árából levontak ládánként 3,07 euró átlagköltséget, mely a (zöld) banán kikötőből az érlelőközpontba történő szállításának, az érlelésnek, az előre csomagolásnak, illetve az érlelő létesítményből az Aldi elosztóközpontjáig történő szállításnak a költségeit jelenti”.

206. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a felperesek úgy érvelnek, hogy Észak-Európában a banán tényleges árának meghatározó eleme az Észak-Európa legnagyobb piacának, a német piacnak egy igen jelentős kiskereskedője, a kizárólag márkátlan sár