ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32

A felperesek szerint a megtámadott határozat (88)–(92) preambulumbekezdése nem jelöli meg a jogilag megkövetelt módon azokat a konkrét indokokat, amelyek alapján a Bizottság úgy határozott, hogy az iránymutatás 37. pontja alapján kivételesen kiigazítja az érintett vállalkozásokkal szemben kiszabott bírságok alapösszegeit, ezzel összefüggésben pedig különböző, vagyis 85%, 88%, 90%, illetőleg 98% mértékű csökkentéseket alkalmaz velük szemben. Különösen nem érthető, hogy a Bizottság mely indokok alapján biztosított a Hamelinnek [bizalmas]%‑os csökkentést. Az indokolásnak ez az elégtelensége annál is súlyosabb, és megfordítva, az indokolási kötelezettség annál is erőteljesebb, mivel a jelen ügyben a Bizottság eltért a bírságok meghatározását illetően az iránymutatásban kifejtett általános módszertől. A felperesek a válaszban lényegében kiemelik, hogy a Bizottság első alkalommal az ellenkérelemben fejtette ki a bírságok alapösszegei e kiigazításának valódi indokait. E késedelmes magyarázat azonban nem orvosolhatja a megtámadott határozat indokolásának elégtelenségét, hanem azt bizonyítja, hogy e kiigazítással a Bizottság hatáskörrel való visszaélést is elkövetett. Így az ellenkérelem 28., 64. és 65. pontjában a Bizottság előadta, hogy még ha a Hamelin nem is minősült „egytermékes vállalkozásnak, a rá vonatkozó alapösszeget is ki kellett igazítani az iránymutatás 37. pontja alapján, méltányossági okból ugyanolyan módszer szerint, annak érdekében, hogy az tükrözze a jogsértésben való részvételét, továbbá hogy a jelzett kiigazításokat követően a különböző vállalkozásokkal szemben kiszabott bírságokat illetően helyreálljon az egyensúly”. Márpedig a felperesek szerint a megtámadott határozat (92) preambulumbekezdéséből nem tűnik ki az az okfejtés, amely szerint a Hamelinnel szemben kiszabott bírság összegét a Bizottság valójában méltányossági okból, nem pedig a Hamelin „egytermékes” jellegénél fogva csökkentette.
55

Ezen értékelés nem szenved hibában. Amint arra a fellebbezési tanács rámutatott, a „start‑up” szó kellőképpen bevetté vált a köznyelvben – mind Olaszországban, mind a többi tagállamban – ahhoz, hogy megállapítható legyen, hogy a közönség egy része azt meg fogja érteni, még az angolul nem értők is. Azon a tényen kívül, hogy a felperes igen különleges személykategóriákra alapított példákat hozott fel, nem szolgáltatott olyan bizonyítékokat, amelyek lehetővé tennék annak megállapítását, hogy az érintett közönség nagy része nem ismeri a start‑up szót, és nincs tisztában annak pontos jelentésével, sem annak megállapítását, hogy e közönség nem ismerheti az „initiative” szót. A felperes még kevésbé bizonyította azt, hogy a „start-up” és az „initiative” szavakat ismerő közönség az érintett közönség elhanyagolható részét képezné. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy ahhoz, hogy valamely megjelölés a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) vagy c) pontjában foglalt tilalom hatálya alá essen, elegendő, ha a célközönség egy része tekintetében akár egyetlen kizáró ok fennáll, és nem szükséges e tekintetben azt vizsgálni, hogy az érintett közönség részét képező többi fogyasztó is ismeri‑e az említett megjelölést [lásd: 2015. november 25‑ibd breyton‑design kontra OHIM (RACE GTP) ítélet, T‑520/14, nem tették közzé, EU:T:2015:884, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat]. Egyébként hozzá kell tenni, hogy a 207/2009 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerint ugyanezen cikk (1) bekezdését akkor is alkalmazni kell, ha a kizáró ok csupán az Unió egy részében áll fenn.
24

A felperes azt állítja, hogy még ha az OFJ nem is köznevesült, amit nem ismer el, a fellebbezési tanács értékelési hibát követett el az ütköző megjelölések hasonlóságának az 1151/2012 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének b) pontja alkalmazása keretében történő elemzése során. Hangzásbeli szempontból a „toscoro” szót, legalábbis az angolban, az olaszban és a spanyolban az utolsó szótagra eső hangsúllyal ejtik ki. A „toscano” szó kiejtésében, legalábbis az angolban a hangsúly az középső szótagra esik. Az ütköző megjelölések tehát ebben a tekintetben különböznek. Az ütköző megjelölések, azok helyesírására tekintettel, vizuális szempontból is különböznek. Végül, fogalmi szempontból a „toscoro” kitalált szó, míg a szóban forgó OFJ a toscanai olívaolaj fogalmát közvetíti. Az ütköző megjelölések ebből a szempontból is különböznek. A felperes szerint a fellebbezési tanácsnak nem kellett volna részekre osztania a vitatott védjegyet és a szóban forgó OFJ‑t. A felperes egyébiránt azt állítja, hogy a szóban forgó OFJ nem rendelkezik jóhírnévvel. Ebben az összefüggésben az átlagos fogyasztó nem fogja az ütköző megjelöléseket egymással összetéveszteni, és a felperes vitatja a fellebbezési tanács azon megállapítását, amely szerint a vitatott védjegy a szóban forgó OFJ‑re utal. A felperes hozzáteszi, hogy a fellebbezési tanács értékelési hibákat követett el egyrészt a felperes azon érve elutasításával, amely szerint az EUIPO a szóban forgó OFJ‑hez nagyon hasonló védjegyeket lajtromozott, másrészt azzal a megállapításával, hogy az olívakrém összehasonlítható az olívaolajjal.
66

Márpedig a Bizottság feltevése, amely azzal jár, hogy az eredetileg a 98/37 irányelv alapján elfogadott egyik harmonizált szabvány sem képes felállítani a 2006/42 irányelvben előírt alapvető egészségvédelmi és biztonsági követelményeknek való megfelelőség vélelmét, jelentősen csökkenti az utóbbi irányelv hatályának első időszakában használható harmonizált szabványok számát, és így sérti a rendszer hatékonyságát. E tekintetben „[a 98/37 irányelv] értelmében összehangolt szabványok címeinek és hivatkozásainak” a Hivatalos Lapban 2009 márciusában történő utolsó közzététele 57 oldalból állt (HL 2009. C 74., 4. o.), míg a 2006/42 irányelv alapján 2009 szeptemberében történő első közzététel csak 26 oldalból állt (HL 2009. C 214., 1. o.), és a második hasonló, éppen a 2006/42 irányelv átültető intézkedéseinek hatálybalépése előtt, 2009. december 29‑én tett közzététel még csak 37 oldalt tartalmazott (HL 2009. C 309., 29. o.). Szem előtt tartva, hogy e közzétételek egy oldala átlagosan tíz harmonizált szabványt sorol fel, a Bizottság álláspontja ahhoz vezet, hogy a 2006/42 irányelv rendelkezéseinek konkrét alkalmazásakor 2009 decemberének végén, a 98/37 irányelv hatályának végéhez viszonyítva körülbelül 200 harmonizált szabvánnyal kevesebbet használhattak a gyártók a termékeiknek az új irányelvben előírt alapvető egészségvédelmi és biztonsági követelményeknek való megfelelősége vélelme fennállásának bizonyításához, ami ellentétes a harmonizált szabványok megfelelőségi rendszerének a két egymást követő irányelv által tulajdonított jelentős szereppel. Meg kell állapítani, hogy a 2011. áprilisi közzétételig (HL 2011. C 110., 1. o.) kellett várni, hogy a harmonizált szabványok mennyisége hasonló legyen azon harmonizált szabványok mennyiségéhez, amelyek vonatkozásában hivatkozást tettek közzé a két irányelv tekintetében.
45

Kétségtelen, hogy ezen érv úgy is értelmezhető, mint amely hallgatólagosan magában foglalja azt is, hogy a beavatkozó fél nem nyújthatott volna be a „The Specials” zenei együttes nevének európai uniós védjegyként történő lajstromozása iránti kérelmet. Mindenesetre a felperes a vitatott védjegy megszűnésének megállapítása iránti eljárás keretében nem hivatkozott a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdése b) pontja alapján a beavatkozó félnek az említett védjegy bejelentésekor fennálló rosszhiszeműségére.
189

A támogató dokumentum 5.1.2.1.2 pontjából kétségtelenül az következik, hogy a Zanotelli és társai (2010) tanulmány a DEHP endokrin rendszert károsító anyagként való minősítését illetően nem volt meggyőző. E tanulmányból nem tűnik ki egyértelműen, hogy a halaknál a DEHP hatásaként megfigyelt „növekedéslassulás” (reduction in growth) az endokrin rendszerhez kapcsolódik‑e vagy sem (it is not clear whether the effect is endocrine mediated or not). Hasonlóképpen, a Wang és társai (2013) tanulmány szerint semmilyen, az endokrin rendszerhez kapcsolódó vagy szisztematikus káros hatást nem figyeltek meg, illetve vizsgáltak (no endocrine related or systemic adverse effects were investigated nor observed).
50

A fenti megfontolásokra tekintettel arra kell következtetni egyrészt, hogy a Tanács által a megtámadott jogi aktusokban figyelembe vett indokolás lehetővé tette a felperes számára azoknak az okoknak a megértését, amelyek miatt a nevét továbbra is szerepeltették a szóban forgó jegyzékekben, annál is inkább, mivel a 2015. március 16‑i levélben előadott pontosítások is figyelembe vehetők, másrészt pedig arra, hogy a Törvényszék gyakorolhatja az ezen indokolás megalapozottságára vonatkozó felülvizsgálatát.
4

A bejelentési kérelem hivatalos formanyomtatványának a lajstromoztatni kért formatervezési minta leírására szolgáló részében a Ball Europe a következő szöveget tüntette fel, angol nyelven: „Group of cans for drink, all having a sleek but high appearance with reduced neck, preferably made of thin sheet metal, especially for filling volumes of 250 ml, 300 ml or 330 ml, respectively.” („Italdobozok együttese, amelyek sima fényes, de nyújtott kinézetűek, szűkített nyakkal, lehetőség szerint vékony fémlemezből gyártva, különösen 250 ml, 300 ml, illetve 330 ml űrtartalommal.”)
156

Az Európai Unió Bírósága úgy érvel, hogy a felperes nem bizonyítja, hogy kellőképpen közvetlen okozati összefüggés állna fenn egyrészt a 2010. február 12. és 2012. szeptember 27. között megfizetett bankgarancia‑költségek, másrészt az észszerű időn belüli határozathozatal állítólagos elmulasztása között. Ugyanis először is e vagyoni kár a felperes azon saját döntéséből ered, hogy nem tesz eleget a bírság teljes mértékű, azonnali megfizetésére vonatkozó kötelezettségének. Ezt követően az okozati összefüggésnek az uniós jogban érvényesülő meghatározása szempontjából az okozati összefüggés fennállását nem bizonyíthatja egyedül az a megállapítás, hogy a határozathozatal észszerű ideje túllépésének hiányában a felperes nem köteles megfizetni a bankgaranciához kapcsolódó azon költségeket, amelyek ezen időtúllépésre vonatkoznak. Végül, még ha feltételezzük is, hogy az okozati összefüggésnek a felperes által javasolt meghatározását kell is alkalmazni, az a körülmény, hogy ez utóbbi 2013. augusztus 2‑án, azaz 10 hónappal a 2012. szeptember 27‑iGuardian Industries és Guardian Europe kontra Bizottság ítélet (T‑82/08, EU:T:2012:494) kihirdetését, és 16 hónappal a 2014. november 12‑iGuardian Industries és Guardian Europe kontra Bizottság ítélet (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363) kihirdetését követően szüntette meg a garanciát, megerősíti azon időtartam, amelyre a felperes bankgaranciát nyújtott, valamint a T‑82/08. sz. ügy intézésében mutatkozó késedelem közötti közvetlen okozati összefüggés fennállásának hiányát.
66

A ítélkezési gyakorlat értelmében amennyiben valamely védjegy szó‑ és ábrás elemekből is áll, főszabály szerint a védjegy szóeleme az ábrás eleménél nagyobb megkülönböztető képességgel rendelkezik, mivel az átlagos fogyasztó könnyebben utal a szóban forgó árura az áru nevének felidézésével, mint az ábrás elem leírásával (lásd: 2008. szeptember 9‑iHonda Motor Europe kontra OHIM – Seat [MAGIC SEAT] ítélet, T‑363/06, EU:T:2008:319, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Egyébiránt, amint azt a fellebbezési tanács is megállapította a 2013. szeptember 10‑i határozat 43. pontjában, az érintett fogyasztó hajlamos azokra az elemekre emlékezni, amelyek valamilyen érzéket idéznek fel. Vélhetően tehát a „sotto il sole italiano” szóelemben az olasz nyelvet beszélő fogyasztókon kívül a spanyol, a portugál és a francia nyelvet beszélő fogyasztók is megértik, nem csupán a „sole” kifejezést, hanem az „italiano” kifejezést is, mint – a bortermelés lehetséges helyének megjelöléseként – Olaszországra való hivatkozást. Valószínűleg egyébként e kifejezést megérti az uniós fogyasztók többsége, amennyiben az az Unió nyelveinek jelentős részében szintén ezen országra utal.
31

E tekintetben a felperesek először is többek között arról a levelezésről tesznek említést, amelyre két – az egyik lengyel, a másik osztrák – ügyvédi iroda között került sor. Az osztrák irodát egyes társaságok – amelyek nevét nem fedték fel – megbízták azzal, hogy vagy saját maga nyújtson be, vagy pedig a lengyel irodával nyújtasson be számos, mindenfélére kiterjedő panaszt a felperesek ellen a lengyel és/vagy osztrák közigazgatási hatóságokhoz és a büntetőügyekben eljáró bíróságokhoz. Márpedig e feljelentéseknek és nyomásgyakorlásoknak – amelyeket a felperesek „visszaélésszerűen indított büntető‑ és közigazgatási eljárásnak” is minősítenek, és amelyeket elsősorban az RWA‑nak tulajdonítanak – alapvetően az volt a céljuk, hogy téves vagy valótlanságokon alapuló információk koordinált szolgáltatásával elérjék, hogy a felperesek közül hárommal szemben az elkövetkező három évre megtiltsák a párhuzamos kereskedelmi tevékenységeik gyakorlását, valamint hogy a felpereseket különösebb alap nélkül erőteljesebb adóellenőrzéseknek vessék alá. Az RWA lengyel magánnyomozókat is megbízott azzal, hogy figyeljék a felperesek tevékenységeit.
6

Az e kérelem alátámasztására felhozott törlési ok a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjával együttesen értelmezett 52. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő törlési ok volt.
93

Emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott jogi aktus melléklete B.1 pontjának a Tanács által elhatározott jegyzékbe való felvételre irányuló intézkedést igazoló „További információk” szakaszában említett körülmények között az alábbi öt indok szerepel: „A [Badica és a Kardiam] a természeti erőforrások, többek között a gyémánt és az arany illegális kiaknázása és kereskedelme révén támogatást nyújt fegyveres csoportoknak – különösen a Séléka egykori tagjainak és az anti‑Balakának – a Közép‑afrikai Köztársaságban. A [Badica] 2014‑ben is vásárolt gyémántot a Közép‑afrikai Köztársaság keleti részén fekvő Briából és Sam‑Ouandjából (Haute Kotto tartomány), ahol is a Séléka egykori tagjai adót rónak ki a gyémánt légi úton történő kereskedelmére, és védelmi pénzt szednek a gyémántkitermelőktől. A B[adica] több briai és sam‑ouandjai beszállító‑gyűjtője is szoros kapcsolatban áll a Séléka egykori parancsnokaival. A belga hatóságok 2014 májusában két csomag, a B[adica] antwerpeni képviseletére küldött gyémántot foglaltak le. A képviseletet Belgiumban hivatalosan K[ardiam] néven jegyezték be. A gyémántszakértők megállapították, hogy a lefoglalt gyémántok nagy valószínűséggel Közép‑Afrikából származnak, és jellegzetes sam‑ouandjai és briai jegyeket viselnek magukon, sőt az ország délnyugati részén fekvő Nolából (Sangha Mbaéré tartomány) származó gyémántok jellegzetességei is megfigyelhetők rajtuk. A Közép‑afrikai Köztársaságból – többek között az ország nyugati részéről – a külföldi piacokra illegális úton eljuttatott gyémántokat megvásárló kereskedők Kamerunban tevékenykednek a B[adica] nevében. A B[adica] 2014 májusában Yalokéban (Ombella‑Mpoko) kitermelt aranyat is exportált. A yalokéi aranybányák a Séléka ellenőrzése alatt álltak 2014. február elejéig, amikor is az anti‑Balaka csoportok vették át az ellenőrzést felettük.”
14

A Bizottságban e gyakorlatra tekintettel kérdés merült fel azt illetően is, hogy a Srí Lankából származó, és a felperes által ezen országból származóként bejelentett kerékpáralkatrészek valóban ezen országból származnak‑e. A felperes e tekintetben a Srí Lanka‑i Demokratikus Szocialista Köztársaság kereskedelmi minisztériuma által kiállított FORM „A” származási bizonyítványokat nyújtott be azon kerékpáralkatrészekre vonatkozóan, amelyeket egyrészt a Flying Horse közvetítésével a Great Cyclestől, másrészt a Vechensontól vásárolt. A Bizottság a vizsgálata keretében azt is kérte, hogy küldjék meg a számára a FORM „A” származási bizonyítványok iránti kérelem alátámasztásaképpen benyújtott igazolásokat, a felperes ennek a kérelemnek is eleget tett.
171

Lényegében az EKB arra jutott, hogy egy esetleges szétválás háromféle következménnyel járhat a felperes számára. Először is, befolyással lenne az üzleti modelljére. E tekintetben utalt a Crédit mutuel csoport tagjai által támasztott növekvő versenynyomásra, amellyel ily módon a felperesnek szembe kellene néznie, és annak kétségességére, hogy különválása esetén is használhatná‑e a Crédit mutuel védjegyet. Másodszor, a különválás a felperesre vonatkozó „CET 1” minimum alapvető tőke követelmény számítására is hatással lehetne, mivel a fejlett megközelítés helyett a sztenderd megközelítést lenne kénytelen alkalmazni, amely a rá vonatkozó tőkekövetelmények növekedésével járna. Harmadszor, egy ilyen esetleges szétválás a felperes likviditáskockázati profiljára is hatással lenne, mivel így elvesztené azt az előnyt, amelyet a Crédit mutuel csoportban működő szolidaritási mechanizmus jelent számára. Ez külső hitelminősítését, ebből következően refinanszírozási költségeit is érinthetné.
23

A felperes arra hivatkozik ezenkívül, hogy mielőtt a bejelentők 2003‑ban új zenekart alapítottak volna, a zenétől nagyon is távoli feladatokkal foglalkoztak, a világ meglehetősen különböző helyein éltek, elsődlegesen szünidőben, eseti koncerteken találkoztak, amelynek más művészeti események alkalmával e koncertekre is ellátogató személyek közül került ki garantált közönsége, a lehetséges legtöbb felállást kipróbálták, ideértve a gyerekeikkel való koncertezést is, és semmilyen jelentős művet nem alkottak a Quilapayún név alatt.
100

A jelen esetben a felperes először is az EUIPO iránymutatásaira hivatkozik, amelyek szerint „amennyiben önmagában színek kombinációját jelentik be, az igényelt jog terjedelmének meghatározása érdekében a benyújtott grafikai ábrázolásnak e színeket le kell a térben határolnia (what you see is what you get – amit látsz, azt kapsz). A grafikai ábrázolásnak egyértelműen meg kell jelölnie a különböző színek arányát és helyzetét, tehát a kérdéses színeket előre meghatározott módon és állandó jelleggel egymáshoz rendelő szisztematikus elrendezést kell tartalmaznia.” Ebből azt a következtetést vonja le a felperes, hogy az EUIPO gyakorlata az önmagukban vett színvédjegyek lajstromozása iránti kérelmeknek az „amit látsz, azt kapsz” szabály alapján történő vizsgálatát írta elő.
63

Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni először is, hogy a fent említett 56. cikk (2) bekezdésének megfelelően a CPVO elfogadta a 2001. november 15‑i jegyzőkönyvet, annak érdekében, hogy megállapítsa a szakmai szempontok szerinti vizsgálatra alkalmazandó iránymutatásokat és a Beta vulgaris L. ssp. Vulgaris var. altissima Döll cukorrépafajba tartozó fajták nyilvántartásba vételére vonatkozó feltételeket. Az említett jegyzőkönyv „Vizsgálandó anyagok” (material to be examined) című III.2 pontja és „A kísérlet kialakítása és termesztési feltételek” (trial designs and growing conditions) című III.5 pontja értelmében a bejelentett fajtákat és a referenciafajtákat közvetlenül, a termesztés során kell összehasonlítani, általában legalább két független vegetációs ciklus alatt. Végezetül, a megtámadott határozatban a fellebbezési tanács maga is hangsúlyozta e követelmény betartásának fontosságát, amely követelmény megfogalmazása szerint előfeltétele a közösségi növényfajta‑oltalom megadásának (lásd a fenti 28. pontot).
48

Az, hogy a felperesek a keresetlevélben nem hivatkoztak ilyen hátrányos megkülönböztetésre, különleges jelentőségű a jelen ügyben. A megtámadott határozat ugyanis nem különíthető el a kontextusától. Az iratanyagból konkrétan az tűnik ki, hogy a felperesek a keresetlevél benyújtásakor a birtokában voltak a sajtószolgálat azon levelének, amelyben a Parlament megtagadta, hogy U. Voigt rendelkezésére bocsássa a szintén 2015. június 16‑ra tervezett sajtókonferenciához szükséges berendezéseket. Márpedig ez a megtagadás két indokon alapul. Először is a sajtószolgálat levele emlékeztet azokra a belépési korlátozásokra, amelyeket az intézmény egyrészt az orosz diplomatákra, és másrészt az orosz politikusokra, azaz pontosabban a Gosudarstvennaya Duma Federal’nogo Sobrania Rossiskoï Federatsii (az Orosz Föderáció szövetségi gyűlésének állami dumája) és a Soviet Federatsii Federal’nogo Sobrania Rossiskoï Federatsii (az Orosz Föderáció szövetségi gyűlésének föderációs tanácsa) tagjaira vonatkozóan előírt, amint az a Parlamentnek a fenti 14. pontban említett pervezető intézkedések keretében adott válaszából kitűnik. Másodszor ugyanezen levél említi annak a kockázatát, hogy A. Petrov és F. Biryukov jelenléte megzavarja az intézmény tevékenységét. Ezenfelül a megtámadott határozatnak az volt a célja, hogy megtiltsa a felperesekkel szemben a politikai intézménynek minősülő Parlament épületeibe annak érdekében való belépést, hogy egy képviselő meghívására politikai témában, azaz az „európai együttműködés” témájában szervezett ülésen részt vegyenek. Az első két felperes továbbá fontos felelős megbízatással rendelkezik a Rogyina orosz politikai pártban, és a harmadik felperest nemzetközi kapcsolatokkal foglalkozó egyetemi professzorként mutatják be. Ezen túlmenően a szóban forgó ülés állítólagosan egy politikai fórumnak, nevezetesen az „Orosz nemzeti fórumnak” a meghosszabbítása, mely fórumon a három felperes részt vett, és amelyet a Parlament a 2015. június 10‑i állásfoglalásában kritizált. Végezetül a tárgyaláson a felperesek megerősítették, hogy a 2015. június 16‑i rendezvények, amelyekre őket meghívták, azt célozták, hogy kifejthessék a politikai véleményüket az „európai együttműködésről” annak érdekében, hogy egyrészt az „Orosz nemzeti fórum” című fórumon a 2015. június 10‑i állásfoglaláséval ellentétes megvilágítást mutassanak be, és másrészt folytassák az e fórumon megkezdett munkát. E körülmények között a politikai ügyekben tájékozott és szokásos mértékben gondos felperesnek ismernie kellett a megtámadott határozatot övező politikai kontextust.