ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
17

E körülmények között a Curtea de Apel Oradea (nagyváradi fellebbviteli bíróság, Románia) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé: „(1) Úgy kell‑e értelmezni a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdését, hogy a felek szerződésből eredő jogai és kötelezettségei közötti jelentős egyenlőtlenség fennállását szigorúan a szerződés megkötésének időpontjára figyelemmel kell értékelni, vagy az azt az esetet is magában foglalja, amikor az időszakosan vagy folyamatosan teljesítendő szerződés teljesítése során az átváltási árfolyam jelentős ingadozásai miatt a szolgáltatás teljesítése a fogyasztó számára túlzott terhet jelent a szerződés megkötésének időpontjához képest? 2) Úgy kell‑e értelmezni a 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése értelmében vett világos és érthető szerződési feltételt, hogy e szerződési feltételnek csak a fent említett feltétel szerződésbe foglalásának alapját képező indokokat, valamint annak működési mechanizmusát kell tartalmaznia, vagy valamennyi olyan lehetséges következményt is magában kell foglalnia, amely alapján a fogyasztó által fizetett ár változhat, így például az árfolyamkockázatot, valamint a 93/13 irányelv fényében tekinthető‑e úgy, hogy a banknak a hitelnyújtás időpontjában az ügyfelek irányában fennálló tájékoztatási kötelezettsége kizárólag a hitel feltételeire, vagyis a kamatokra, a díjakra, a hitelfelvevőt terhelő biztosítékokra vonatkozik, és nem tartozik e kötelezettség körébe a külföldi pénznem esetleges fel‑ vagy leértékelődése? 3) Úgy kell‑e értelmezni a 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdését, hogy a »szerződés elsődleges tárgya« és az »az árnak vagy díjazásnak az ellenértékként szállított árunak vagy nyújtott szolgáltatásnak való megfelelése« kifejezések magukban foglalják az eladók és szolgáltatók, valamint a fogyasztók által valamely külföldi pénznemben kötött hitelszerződésben foglalt olyan feltételt is, amely nem képezte egyedi tárgyalás tárgyát, és amelynek alapján a hitelt ugyanazon pénznemben kell visszafizetni?”
108

Ami az első 14 napos határidő be nem tartásának Bizottság által hivatkozott indokolását, vagyis az információkiszivárgások kockázatát illeti, meg kell jegyezni, hogy ezen indokolás elfogadása a Bizottságnak az első határidő be nem tartása alóli módszeres felmentéséhez vezetne, mivel ilyen kockázat főszabály szerint mindig fennáll, amint azt maga a Bizottság is kijelenti. Ehhez hasonlóan az az elgondolás, amelyet a Törvényszék is előad a megtámadott ítélet 113–115. pontjában, amely szerint a sürgősség hirtelen jön létre, valahányszor végrehajtási rendeletet kell elfogadni, a biztosított kivételt módszeres jelleggel ruházná fel.
(19)

Biztosítani kell [az új tagállamoknak az alábbi egyezményhez való csatlakozásáról szóló későbbi egyezményekkel módosított, a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27‑i] [e]gyezmény [(HL 1972. L 299., 32. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.)] és e rendelet közötti folytonosságot, ennek érdekében átmeneti rendelkezéseket kell megállapítani. Ugyanez a folytonossági követelmény vonatkozik [ennek az] Egyezménynek az […] értelmezésére is, és az e rendelet hatálybalépésekor folyamatban lévő ügyekben is az [1968. évi egyezmény Bíróság általi értelmezéséről szóló, felülvizsgált és módosított első] Jegyzőkönyvet [(HL 1998. C 27., 28. o.)] kell alkalmazni.”
9

A 2007. augusztus 21‑i decreto‑lei no 291/2007, que aprova o regime do sistema do seguro obrigatório de responsabilidade civil automóvel e transpõe parcialmente para a ordem jurídica interna a Directiva no 2005/14/CE, do Parlamento Europeu e do Conselho, de 11 de Maio, que altera as Directivas nos 72/166/CEE, 84/5/CEE, 88/357/CEE e 90/232/CEE, do Conselho, e a Directiva no 2000/26/CE, relativas ao seguro de responsabilidade civil resultante da circulação de veículos automóveis (a gépjármű‑felelősségbiztosítási rendszer jóváhagyásáról és a gépjármű‑felelősségbiztosításról szóló 72/166/EGK, 84/5/EGK, 88/357/EGK és 90/232/EGK tanácsi, illetve 2000/26/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet módosító 2005. május 11‑i 2005/14/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv részleges átültetéséről szóló 291/2007. sz. törvényrendelet) 4. cikkének (1) bekezdése (Diáro da República 1. sorozat, 160. szám, 2007.augusztus 21.) értelmében: „Minden olyan személy, aki polgári jogi értelemben felelősnek tekinthető olyan szárazföldi gépjármű vagy annak pótkocsija által harmadik személyeknek okozott személyi sérülés és anyagi kár megtérítéséért, amelynek vezetéséhez külön engedély szükséges, és szokásos üzemben tartási helye Portugáliában található, ahhoz, hogy a gépjármű forgalomban való részvételét engedélyezzék, olyan biztosítási fedezettel kell rendelkeznie, amely a jelen törvényrendeletnek megfelelően biztosítja e felelősséget.”
42

Először is ugyanis a 2013/33 irányelv 8. cikke (3) bekezdésének első albekezdése kimerítően sorolja fel azokat a különböző indokokat, amelyek igazolhatják az őrizetbe vételt, és ezen indokok mindegyike egyedi szükségletet testesít meg, így önálló jelleggel rendelkezik (lásd ebben az értelemben: 2016. február 15‑iN. ítélet, C‑601/15 PPU, EU:C:2016:84, 59. pont). E tekintetben az említett irányelv 8. cikke (3) bekezdése első albekezdése a) pontjának a szövegéből kitűnik, hogy valamely kérelmezőt csak akkor érinthet ilyen intézkedés, ha együttműködési kötelezettsége ellenére nem közölte személyazonosságát vagy állampolgárságát, vagy pedig nem mutatta be az említett adatok igazolását lehetővé tévő személyazonosító okmányokat. Hasonlóképpen, e 8. cikk (3) bekezdése első albekezdésének b) pontjából következik, hogy a kérelmezőt csak akkor lehet őrizetbe venni, ha arra a nemzetközi védelem iránti kérelmének benyújtásához alapul szolgáló „‑ az őrizet mellőzése esetén be nem szerezhető – [egyes adatok megállapítása céljából van szükség] és különösen abban az esetben, ha fennáll a kérelmező szökésének veszélye”.
6

A 2014/24 irányelv 63. cikkének (1) bekezdése a következőket mondja ki: „Az 58. cikk (3) bekezdése szerint meghatározott, a gazdasági és pénzügyi helyzetre vonatkozó kritériumok, valamint az 58. cikk (4) bekezdése szerint meghatározott, a technikai és szakmai alkalmasságra vonatkozó kritériumok tekintetében, a gazdasági szereplő adott esetben és egy adott szerződés vonatkozásában egyéb szervezetek kapacitásait is igénybe veheti, a velük fennálló kapcsolatának jogi természetétől függetlenül. […] Amennyiben a gazdasági szereplő más szervezetek kapacitásaira kíván támaszkodni, bizonyítania kell az ajánlatkérő szerv felé, hogy a szükséges erőforrások a rendelkezésére fognak állni; a bizonyítás történhet például oly módon, hogy bemutatja az említett szervezetek erre vonatkozó kötelezettségvállalását. Az ajánlatkérő szervnek az 59., 60. és 61. cikknek megfelelően ellenőriznie kell, hogy azok az egyéb szervezetek, amelyeknek kapacitásait a gazdasági szereplő igénybe kívánja venni, megfelelnek‑e a vonatkozó kiválasztási kritériumoknak, és hogy fennállnak‑e esetükben az 57. cikk szerinti kizárási okok. Az ajánlatkérő szervnek elő kell írnia, hogy a gazdasági szereplő cserélje le azt a szervezetet, amely nem felel meg valamely vonatkozó kiválasztási szempontnak, illetve amelynek esetében fennáll valamelyik kötelező kizárási ok. Az ajánlatkérő szerv előírhatja, vagy a tagállam rendelkezése miatt köteles lehet előírni, hogy a gazdasági szereplő lépjen azon szervezet helyébe, amelynek esetében fennáll valamelyik nem kötelező kizárási ok. Ha egy gazdasági szereplő a gazdasági és pénzügyi kapacitásra vonatkozó szempontok tekintetében más szervezetek kapacitásait veszi igénybe, akkor az ajánlatkérő szerv előírhatja, hogy a gazdasági szereplő és az említett szervezetek közösen feleljenek a szerződés teljesítéséért. […]”
7

Az említett rendelet 28. cikke a következőket írja elő: „(1) A tagállamok senkit nem tarthatnak őrizetben kizárólag azon az alapon, hogy az e rendelettel létrehozott eljárás hatálya alá tartozik. (2) Ha komoly veszély áll fenn a szökésre, a tagállamok e rendelettel összhangban egyedi elbírálás alapján őrizetben tarthatják az érintett személyt az átadási eljárások biztosítása érdekében és kizárólag akkor, ha az őrizet arányos, továbbá ha kevésbé kényszerítő jellegű alternatív intézkedések alkalmazása nem lenne hatékony. (3) Az őrizetnek a lehető legrövidebb ideig kell tartania, és nem lehet hosszabb, mint az e rendelet alapján történő átadás megtörténtéig előírt közigazgatási eljárások kellő gondossággal történő elvégzéséhez észszerűen szükséges idő. Ha egy személyt ezen cikk alapján őrizetben tartanak, az átvétel vagy visszavétel iránti megkeresés határideje nem haladhatja meg a kérelem benyújtásától számított egy hónapot. Az a tagállam, amely e rendelettel összhangban lefolytatja az eljárást, ilyen esetekben sürgős választ kér. A kérés beérkezésétől számított két héten belül választ kell adni. Amennyiben két héten belül nem érkezik válasz, az a megkeresés elfogadását jelenti, és a személy átvételének vagy visszavételének kötelezettségét vonja maga után, ideértve a megérkezésével kapcsolatos megfelelő intézkedésekre vonatkozó rendelkezéseket is. Ha egy személyt ezen cikk alapján őrizetben tartanak, a megkereső tagállam e személyt a gyakorlatban lehetséges legrövidebb időn belül átadja a felelős tagállamnak, de legkésőbb hat héttel azt követően, hogy egy másik tagállam hallgatólagosan vagy kifejezetten elfogadta az érintett személy átvétele vagy visszavétele iránti megkeresést, vagy hat héttel azt követően, hogy a fellebbezés vagy felülvizsgálat a 27. cikk (3) bekezdésével összhangban már nem bír halasztó hatállyal. Ha a megkereső tagállam nem tartja be az átvétel vagy visszavétel iránti megkeresésre vonatkozó határidőket, vagy ha az átadás a harmadik albekezdésben említett hathetes időtartamon belül nem történik meg, a személy nem tartható tovább őrizetben. A 21., 23., 24. és 29. cikk továbbra is értelemszerűen alkalmazandó. (4) A felelős tagállamhoz történő átadási eljárások biztosítása érdekében az őrizetben tartási körülmények és az őrizetben tartott személyekkel kapcsolatban alkalmazandó biztosítékok tekintetében a [befogadási irányelv] 9., 10. és 11. cikke alkalmazandó.”
1

Fellebbezésükkel Salvatore Aniello Pappalardo, a Pescatori La Tonnara Soc. coop., a Fedemar Srl, a Testa Giuseppe & C. Snc, a Pescatori San Pietro Apostolo Srl, a Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C. és a Valentino Pesca Sas di Ciaccio Luciano e Camplone Arnaldo & C. az Európai Unió Törvényszéke Pappalardo és társai kontra Bizottság ügyben 2016. április 27‑én hozott azon ítéletének (T‑316/13, nem tették közzé, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2016:247) hatályon kívül helyezését kéri, amelyben a Törvényszék elutasította az Atlanti‑óceánon a nyugati hosszúság 45°‑ától keletre és a Földközi‑tengeren kékúszójú tonhalra irányuló halászatot folytató erszényes kerítőhálós hajók vonatkozásában alkalmazandó sürgősségi intézkedések meghozataláról szóló, 2008. június 12‑i 530/2008/EK bizottsági rendelet (HL 2008. L 155., 9. o.) elfogadásának következtében állítólagosan elszenvedett kár megtérítésére irányuló keresetüket.
13

2013. április 11‑én az olasz kormány arra kérte a Bizottságot, hogy a 178/2002 rendelet 53. cikkében előírt eljárás alapján hozzon az 1829/2003 rendelet 34. cikkében meghatározott, e kukorica termesztését megtiltó sürgősségi intézkedéseket. Kérelmének alátámasztásaként e kormány benyújtotta a Consiglio per la ricerca e la sperimentazione in agricoltura (mezőgazdasági kutató- és elemzőintézet, Olaszország) (CRA) és az Istituto Superiore per la Protezione e la Ricerca Ambientale (környezetvédelmi és kutatóintézet, Olaszország) (ISPRA) tudományos tanulmányait.
„(6)

Ez az irányelv […] közelíti a tagállamoknak a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó jogszabályait, ideértve a fogyasztók gazdasági érdekeit közvetlenül sértő tisztességtelen reklámokat, amelyek ezáltal közvetett módon sértik a jogszerűen eljáró versenytársak gazdasági érdekeit is. […] Ez az irányelv nem vonatkozik a kizárólag a versenytársak gazdasági érdekeit sértő vagy a kereskedők közötti ügyletekhez kapcsolódó tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló nemzeti jogszabályokra, és nem is érinti azokat; a tagállamok – amennyiben úgy kívánják – a szubszidiaritás elvének teljes körű figyelembevételével és a közösségi joggal összhangban továbbra is maguk szabályozhatják ezeket a gyakorlatokat. […]
19

Azt sem lehet tehát meghatározni, hogy a Bolagsupplysningen az észt bíróságokhoz is fordulhat‑e az általa állítólagosan elszenvedett teljes kár megtérítése végett. Emlékeztetve azon elvre, hogy a személyiségi jogok valamely internetes honlap tartalma általi állítólagos megsértése esetén a sértett személynek lehetősége van arra, hogy az okozott teljes kár megtérítése érdekében felelősség megállapítása iránti keresetet nyújtson be vagy e tartalom közzétevőjének letelepedési helye szerinti tagállam bíróságaihoz, vagy pedig azon tagállam bíróságaihoz, ahol a sértett személy érdekeinek központja található (2011. október 25‑ieDate Advertising és társai ítélet, C‑509/09 és C‑161/10, EU:C:2011:685, 52. pont), a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy ezen elvet konkrétan a természetes személyek személyiségi jogai megsértésének összefüggésében fogadták el. Ezért nem bizonyított, hogy az említett elv jogi személyekre is alkalmazandó.
2

E kérelmet a Shields & Sons Partnership és a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (adó‑ és vámügyi hivatal, Egyesült Királyság) (a továbbiakban: adóhatóság) között folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, amelynek tárgya, hogy utóbbi visszavonta a mezőgazdasági termelőkre vonatkozó közös térítésiátalány‑rendszer (a továbbiakban: térítésiátalány‑rendszer) alkalmazása céljából az alapeljárás felperese részére kiadott igazolást.
5

Az említett végrehajtási rendelet 1. cikke ekképp rendelkezik: „(1) Végleges dömpingellenes vámot kell kivetni a jelenleg az ex 6911 10 00, ex 6912 00 10, ex 6912 00 30, ex 6912 00 50 és az ex 6912 00 90 (TARIC‑kódok: 6911 10 00 90, 6912 00 10 11, 6912 00 10 91, 6912 00 30 10, 6912 00 50 10 és 6912 00 90 10) KN‑kódok alá tartozó és a Kínából származó asztali és konyhai kerámiaáruk behozatalára, kivéve a kerámiakéseket, a kerámia fűszerdarálókat és a kerámiadaráló részeit, a kerámiahámozókat, kerámia késélezőket és a pizza vagy kenyér sütéséhez használt kordierit kerámia pizzaköveket. (2) Az (1) bekezdésben meghatározott, az alább felsorolt vállalatok által gyártott termékek vámfizetés előtti, nettó, uniós határparitáson számított árára alkalmazandó végleges dömpingellenes vámtételek a következők: (3) A (2) bekezdésben felsorolt vállalatok esetében meghatározott egyéni dömpingellenes vámtétel alkalmazásának feltétele, hogy a tagállamok vámhatóságainak olyan érvényes kereskedelmi számlát mutassanak be, amely megfelel a II. mellékletben meghatározott követelményeknek. Ha ilyen számlát nem mutatnak be, az összes többi vállalatra alkalmazandó vámot kell alkalmazni. (4) Eltérő rendelkezés hiányában a vámokra vonatkozó hatályos rendelkezéseket kell alkalmazni.”
2

E kérelmet a Mercedes Benz Financial Services UK Ltd és a Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (az Egyesült Királyság adó‑ és vámhatósága, a továbbiakban: adóhatóság) között a járműveknek egy mintaszerződés alapján történő átadásának a hozzáadottérték‑adóval (a továbbiakban: héa) terhelt ügyletek szempontjából történő minősítése tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
26

E körülmények között a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé: „A héairányelv 144. cikkét és 86. cikkének (1) bekezdését (a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról – közös hozzáadottértékadó‑rendszer: egységes adóalap‑megállapításról szóló, 1977. május 17‑i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv [HL 1977. L 145., 1. o., magyar nyelvű különkiadás: 9. fejezet, 1. kötet, 23. o.] ezeknek megfelelő 14. cikkének (1) és (2) bekezdését és 11. cikke B. részének (3) bekezdését) együttesen úgy kell‑e értelmezni, hogy az úgynevezett „bejövő” ([„inbound”]) – a repterekről a tagállam területén található rendeltetési helyig, „DDU” fuvarparitáson teljesített – belföldi fuvarozási szolgáltatásokból álló kapcsolódó szolgáltatások héa alóli mentesülésének az az egyetlen feltétele, hogy azok értéke a termékek behozatalakor – a vámeljárás során történő tényleges adóztatástól függetlenül – az adóalap részét képezze, következésképpen nem egyeztethető össze a fent említett [uniós] rendelkezésekkel a 633. sz. rendelet időbeli hatálya okán akkor hatályos változata 9. cikke (1) bekezdése 2. pontjának és 69. cikke (1) bekezdésének olyan együttes olvasata, amelynek alapján minden egyes esetben, következésképpen a héa tekintetében nem adóztatható behozatalok – mint a jelen ügyben is szereplő dokumentumok és elhanyagolható értékű termékek behozatala – esetén is teljesíteni kell azt a további követelményt, amely a szóban forgó termékek behozatalának időpontjában a héa tényleges alkalmazására (és az adó vámeljárásban történő konkrét megfizetésére) vonatkozik; esetlegesen a fuvarozási szolgáltatások fő szolgáltatásokhoz (behozatalok) viszonyított járulékos jellegét és a két ügylettípus mögött meghúzódó egyszerűsítés okát is figyelembe véve?”
52

Ennélfogva, figyelemmel a 44/2001 rendelet 6. cikkének 1. pontja mögött meghúzódó célra, amely többek között annak elkerülésére irányul, hogy egymásnak ellentmondó határozatok szülessenek, ilyen körülmények esetén az azonos ténybeli helyzet fennállásának – még ha ez utóbbinak be is kell bizonyosodnia, amelynek megítélése a kérdést előterjesztő bíróság feladata, és még ha ilyen értelmű kérelmet elő is terjesztenek – magában kell foglalnia a különböző alperesek eljárásainak összességét, ideértve az anyavállalat által saját nevében végzett szállításokat is, és nem korlátozódhat ezen eljárások csupán egyes aspektusaira vagy elemeire.
97

Így a kérdést előterjesztő bíróságnak ahhoz, hogy a vitatott nyilvántartás bizonyítékként való elutasításának arányosságát értékelje, meg kell vizsgálnia azt, hogy nemzeti jogszabályai az e nyilvántartásban szereplő adatok tekintetében korlátozzák‑e, vagy sem, a 95/46 irányelv 10–12. cikkében kifejtett, a tájékoztatáshoz való jogot és a hozzáférési jogot, valamint azt, hogy az ilyen korlátozás adott esetben indokolt‑e. Továbbá, még akkor is, ha ez az eset áll fenn, és támpontok is állnak is fenn arra nézve, hogy jogos érdek fűződik a szóban forgó nyilvántartás esetleges bizalmas kezeléséhez, a nemzeti bíróságoknak esetről esetre meg kell vizsgálniuk, hogy e támpontok nagyobb súllyal esnek‑e latba mint az egyén jogainak védelméhez fűződő érdek, és hogy az ezen bíróság előtt folyamatban lévő eljárás keretében léteznek‑e az ezen bizalmas kezelés biztosítására szolgáló más eszközök, különösen az ezen nyilvántartásban szereplő más természetes személyek személyes adatait illetően.
30

Ami az osztrák kormány számára az alapügyben szereplő jogvita határon átnyúló elemének állítólagos hiányát illeti, rá kell mutatni, hogy amellett, hogy e kérdések nem csupán az EUM‑Szerződés rendelkezéseire vonatkoznak, hanem a 2005/36 irányelvre is, a kérdést előterjesztő bíróság olyan eljárásban fordult a Bírósághoz, amelyet egy fogtechnikusokat tömörítő szövetség, nevezetesen az MDTA indított olyan nemzeti jogi rendelkezések érvényességével kapcsolatban, melyek nem csupán a máltai állampolgárokra, hanem más tagállamok állampolgáraira is vonatkoznak. Következésképpen az e bíróság által a Bíróság ítélete nyomán meghozandó határozatának joghatásai ez utóbbi állampolgárokra is kiterjednek (lásd ebben az értelemben: 2013. május 8‑iLibert és társai ítélet, C‑197/11 és C‑203/11, EU:C:2013:288, 35. pont; 2016. november 15‑iUllens de Schooten ítélet, C‑268/15, EU:C:2016:874, 51. pont).
51

Amint ugyanis az (2) preambulumbekezdéséből is következik, a 2006/126 irányelv célja a közúti közlekedésbiztonság javítása, valamint azon személyek szabad mozgásának megkönnyítése, akik a vezetői engedélyt kiállító tagállamtól eltérő tagállamban telepednek le. Ezenfelül ezen irányelv (3) és (4) preambulumbekezdéséből az következik, hogy az irányelv kifejezetten az állampolgárok, a rendőri szervek és a vezetői engedélyekkel kapcsolatos ügyvitelért felelős igazgatási szervek tekintetében az átláthatósági problémák megoldására és elkerülésére, valamint a vezetői engedélyek hamisításának elkerülésére irányul, ami a különböző tagállamokban a különböző jogszabályok egymás mellett élésének, illetve a több mint 110 különféle, a tagállamokban érvényes vezetőiengedély‑mintának a következménye. Az említett irányelv ennek megfelelően, amint az a jelen ítélet 39. pontjában is megállapításra került, végső soron arra irányul, hogy olyan egységes közösségi vezetőiengedély‑mintát vezessen be, amelynek minimumkövetelményét ugyanezen irányelv harmonizálta, és amely a tagállamokban fennálló különböző vezetői engedélyek felváltására irányul, ily módon progresszíven felszámolva a vezetési jártasság nemzeti igazolásainak elismerését.
2

E kérelmet a The English Bridge Union Limited (a továbbiakban: EBU) és a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Egyesült Királyság adó‑ és vámhatósága; a továbbiakban: adóhatóság) között azon nevezési díjakhoz kapcsolódó hozzáadottérték‑adó (héa) fizetésére vonatkozó kötelezettség tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő, amelyeket az EBU az általa szervezett kontraktversenybridzs‑tornákon szedett be.
24

Végül kétségek állnak fenn azon kérdéssel kapcsolatban is, hogy a felperes jóhiszeműségének vizsgálata keretében – az ügy többi körülményével együtt, ideértve a kambodzsai vállalkozások és a szóban forgó hatóságok működési modelljét is – jelentőséget kell‑e tulajdonítani azon ténynek is, hogy az Aqua Pro az említett árukat nem közvetlenül a kambodzsai vállalkozástól szerezte be, hanem forgalmazási szerződés értelmében egy német vállalkozástól, mivel e kereskedelmi modell főszabály szerint már önmagában kizárja az Aqua Pro és a kambodzsai vállalkozás közötti közvetlen együttműködést, hiszen közöttük nem került sor kapcsolatfelvételre.
11

2013. június 24‑én a Polbud a lengyel cégjegyzékből való törlés iránti kérelmet nyújtott be a cégbírósághoz. E kérelem indoka a társaság székhelyének Luxemburgba való áthelyezése volt. A törlési eljárás érdekében a cégbíróság 2013. augusztus 21‑i határozatában felkérte e társaságot, hogy mutassa be először is a taggyűlésnek a megszűnt társaság könyveinek és bizonylatainak megőrzőjét kijelölő határozatát, másodszor, a 2011. január 1‑je és szeptember 29., a 2011. szeptember 30. és december 31., a 2012. január 1‑je és december 31., továbbá a 2013. január 1‑je és május 28. közötti időszakokra vonatkozó, a végelszámoló és a számviteli könyvek vezetésével megbízott személy által aláírt pénzügyi beszámolókat, valamint harmadszor a taggyűlés végelszámolási zárójelentés elfogadásáról szóló határozatát.
24

Noha ily módon e rendelkezésből az tűnik ki, hogy az európai uniós védjegy az érvényesség vélelmét élvezi, amely védjegybitorlási kereset keretében, törlés iránt előterjesztett viszontkereseti kérelemmel megdönthető, meg kell állapítani, hogy kizárólag e rendelkezés szövege nem teszi lehetővé annak meghatározását, hogy amennyiben a védjegybitorlási per alperese e keresettel szemben a védjegy törlését megalapozó okot hoz fel, és ezenkívül ugyanezen törlési ok alapján törlés iránti viszontkereseti kérelmet nyújt be, az európai uniós védjegybíróságnak az említett viszontkeresetnek helyt kell‑e adnia azt megelőzően, hogy a védjegybitorlási keresetet elutasíthatná.