HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 328/5

A Törvényszék (ötödik tanács) T-559/14. sz., Ackermann Saatzucht GmbH & Co. KG és társai kontra Európai Parlament és az Európai Unió Tanácsa ügyben 2015. május 18-án hozott végzése ellen az Ackermann Saatzucht GmbH & Co.KG, a Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG, aDeutsche Saatveredelung AG, az Ernst Benary, Samenzucht GmbH, a Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH, a Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG, a Klemm + Sohn GmbH & Co. KG, a KWS Saat AG, a Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG, a Nordsaat Saatzuchts GmbH, a Peter Franck-Oberaspach, a P. H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH, a Saatzucht Streng – Engelen GmbH & Co. KG, a Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG, a Strube Research GmbH & Co. KG, a Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR, és a W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG által 2015. július 24-én benyújtott fellebbezés

(C-408/15. P sz. ügy)

(2015/C 328/05)

Az eljárás nyelve: angol

Felek

Fellebbezők: Ackermann Saatzucht GmbH & Co.KG, Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG, Deutsche Saatveredelung AG, Ernst Benary, Samenzucht GmbH, Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH, Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG, Klemm + Sohn GmbH & Co. KG, KWS Saat AG, Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG, Nordsaat Saatzuchts GmbH, Peter Franck-Oberaspach, P. H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH, Saatzucht Streng – Engelen GmbH & Co. KG, Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG, Strube Research GmbH & Co. KG, Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR, W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG (képviselők: P. de Jong avocat, P. Vlaemminck, B. Van Vooren advocaten)

A többi fél az eljárásban: Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa

A fellebbezők kérelmei

A fellebbezők azt kérik, hogy a Bíróság:

— állapítsa meg, hogy a Törvényszék a T-559/14. sz. ügyben hozott végzésben tévesen alkalmazta a jogot annak megállapításakor, hogy a felpereseket személyükben nem érinti a genetikai erőforrásokhoz való hozzáféréssel és a hasznosításukból származó hasznok igazságos és méltányos megosztásával kapcsolatban a felhasználókra vonatkozó, a Nagojai Jegyzőkönyv szerinti, az Unióban alkalmazandó megfelelési szabályokról szóló, 2014. április 16-i 511/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (1);

— helyezze hatályon kívül teljes egészében a Törvényszék T-559/14. sz. ügyben hozott végzését, állapítsa meg, hogy a fellebbezőket közvetlenül és személyükben érinti a vitatott rendelet, és állapítsa meg, hogy a megsemmisítés iránti kereset ezért elfogadható;

— utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé érdemi határozathozatalra.

Jogalapok és fontosabb érvek

Első jogalap- A fellebbezők álláspontja szerint a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mikor azt állapította meg, hogy a vitatott rendelet a felpereseket nem érinti személyükben. Azzal érvelnek, hogy az EUMSZ 263. cikk (4) bekezdése értelmében személyükben érintettek, mivel jogi konfliktus áll fenn két olyan nemzetközi egyezmény között, amelyeknek az EU részese (az új növényfajták oltalmára létesült nemzetközi egyezmény, és a biológiai sokféleség egyezményhez kapcsolódó nagojai jegyzőkönyv) , melyek közül az első végrehajtja az Európai Unió Alapjogi Chartájának a tudományos kutatás szabadságára vonatkozó 13. cikkét. Következésképpen az EU mindkét nemzetközi egyezményt végrehajtotta két közvetlenül alkalmazandó rendelettel: a korábbi 2100/94 rendelettel, amely elismerte a kutatás szabadságára vonatkozó alapjogot a fellebbezők tekintetében, és a későbbi, vitatott 511/2014 rendelettel, amely ezt az alapjogot súlyosan korlátozta. Mindkét rendeletre jellemző, hogy tagállami szintű beavatkozás nem szükséges, és nem is megengedett az uniós jog szerint, és uniós szinten nem szükséges elfogadni végrehajtó vagy felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat.

E jogi kontextusban a fellebbezők azzal érvelnek, hogy az EUMSZ 263. cikk (4) bekezdése értelmében személyükben (és közvetlenül) érintettek, mivel teljesülnek a következő feltételek: egy olyan jogi személykategóriába tartoznak, amelyet „különleges jogi sajátosságuk” határoz meg (a kereskedelmi növényi anyagokhoz való szabad hozzáférésre vonatkozó pozitív jog, azaz, a nemesítői mentesség jogosultjai), amelyet nem maga a vitatott rendelet tartalmaz, hanem egy másik közvetlenül alkalmazandó rendelet, amely nem igényel további, nemzeti szintű végrehajtást; a vitatott rendelet ellentétes magasabb szintű jogi normákkal, nevezetesen az Európai Unió Alapjogi Chartájának a 13. cikkével, valamint egy olyan nemzetközi egyezménnyel, amelynek az Európai Unió részese; a jogi kategória zárt és abszolút, amelyből következően a fellebbezők nem szociális-gazdasági értelemben érintettek személyükben, hanem jogi értelemben, mivel kizárólag egyetlen alapvető nemesítői mentesség érintett, „hasonló” jogok nem.

Második jogalap- A fellebbezők azzal érvelnek, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor nem határozott arról, hogy az uniós jogalkotó köteles volt-e arra, hogy magasabb szintű jogszabályok kifejezett rendelkezései alapján konkrétan figyelembe vegye a fellebbezők helyzetét, miközben a vitatott rendelet a fellebbezőket olyan szerződéses viszonyba kényszeríti, amely ellentétes a magasabb szintű jogszabállyal, konkrétan az Európai Unió Alapjogi Chartájának 13. cikkével.

Harmadik jogalap- A fellebbezők azzal érvelnek, hogy az elfogadhatatlanság megállapítása az Európai Unió bírói jogvédelmi rendszerében joghézaghoz vezet, ami sérti az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkét. Másrészről a növénynemesítők a jogaikat közvetlenül a közösségi növényfajta-oltalmi jogról szóló rendeletből (CPVR rendeletből) származtatják, amely az Európai Unió Alapjogi Chartája 13. cikkének és az új növényfajták oltalmáról szóló egyezmény (UPOV-egyezmény) szerinti nemzetközi uniós kötelezettségeknek az Európai Unió általi végrehajtása. Másrészről a vitatott 511/2014 rendelet közvetlenül alkalmazandó gondossági kötelezettséget ír elő, míg maga a vitatott rendelet a Nagojai Jegyzőkönyv végrehajtásának minősül, melynek az Európai Unió aláírója. Mindkét esetről megállapítható, hogy sem az uniós intézmények részéről (rendeleti jellegű uniós jogi aktusok formájában) sem pedig a tagállamok részéről a nemzeti jogukban abszolút semmilyen további végrehajtás nem szükséges, és az uniós jog szerint jogilag nem is megengedett. Következésképpen bírói felülvizsgálat ténylegesen nem lehetséges az EUMSZ 267. cikk alapján, és az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében nem is lesznek rendeleti jellegű jogi aktusok. A fellebbezők érvelése szerint az Inuit-ítélet (C-583/11 P) 92. pontjában foglalt kritérium alkalmazásakor abban az esetben, ha a bírósági felülvizsgálat megfelelő szintje a vitatott intézkedés végrehajtásáért való felelősséghez kapcsolódik, csupán az a következtetés vonható le, hogy ebben az esetben a bírói felülvizsgálat egyetlen rendelkezésre álló és megfelelő eljárásjogi útja kizárólag az EUMSZ 263. cikk szerint közvetlen kereset.

(1) HL L 150., 59. o.