T‑19/07. sz. ügy

Systran SA és

Systran Luxembourg SA

kontra

az Európai Bizottság

„Szerződésen kívüli felelősség – Ajánlati felhívás a Bizottság automatikus fordítói szolgáltatásának karbantartására és nyelvi fejlesztésére irányuló projekt megvalósítására – Egy kereskedelmi forgalomban kapható számítógépi program forráskódja – Szerzői jog bitorlása – Know‑how engedély nélküli kiszolgáltatása – Kártérítési kereset – Szerződésen kívüli jogvita – Elfogadhatóság – Tényleges és biztos kár – Okozati összefüggés – A kár összegének átalányértékelése”

Az ítélet összefoglalása

1. Kártérítési kereset – Tárgy – Az Unió ellen az EK 288. cikk második bekezdése alapján előterjesztett kártérítési kérelem – Az uniós bíróság kizárólagos hatásköre – A fennálló felelősség szerződéses vagy szerződésen kívüli jellegének értékelése – Szempontok

(EK 235. cikk, EK 238. cikk, EK 240. cikk, és EK 288. cikk, (2) bekezdés; a Törvényszék eljárási szabályzata, 113. cikk)

2. Kártérítési kereset – Tárgy – A Bizottság know‑how‑val kapcsolatos titoktartási kötelezettségének állítólagos megsértéséből eredő károk megtérítése – Szerződésen kívüli alap – Az uniós bíróság hatásköre

(EK 235. cikk, EK 287. cikk és EK 288. cikk, (2) bekezdés; alapvető jogok kartája, 41. cikk)

3. Eljárás – Keresetlevél – Alaki követelmények

(A Bíróság alapokmánya, 21. cikk, (1) bekezdés, és 53. cikk, (1) bekezdés; a Törvényszék eljárási szabályzata, 44. cikk, (1) bekezdés, c) pont)

4. Kártérítési kereset – Az uniós bíróság hatásköre – A szerzőijog‑bitorlás Bizottság általi elkövetésére vonatkozó állítás elbírálására irányuló hatáskör – Feltételek

(EK 235. cikk, és EK 288. cikk, (2) bekezdés)

5. Kártérítési kereset – Az uniós bíróság hatásköre – Az Uniónak a kár megtérítésére a szerződésen kívüli felelősség terén a tagállamok jogában közös általános elveknek megfelelően történő kötelezése

(EK 235. cikk, és EK 288. cikk, (2) bekezdés)

6. Szerződésen kívüli felelősség – Feltételek – Magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogszabály kellően súlyos megsértése – Tényleges és biztos kár – Okozati összefüggés

(EK 288. cikk, (2) bekezdés)

7. Jogszabályok közelítése – Szerzői jog és szomszédos jogok – 91/250 irányelv – Számítógépi programok jogi védelme – Korlátozásokkal érintett aktusok – Kivételek – Terjedelem

(91/250 tanácsi irányelv, 4. és 5. cikk)

8. Szerződésen kívüli felelősség – Feltételek – Magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogszabály kellően súlyos megsértése

(EK 288. cikk, (2) bekezdés)

1. A szerződésen alapuló felelősség esetében csak az EK 238. cikk értelmében vett választottbírósági kikötés esetén rendelkezik az uniós bíróság hatáskörrel. Ilyen kikötés hiányában a Törvényszék az EK 235. cikk alapján valójában nem dönthet szerződéses eredetű kártérítésre irányuló keresetről. Ennek hiányában a Törvényszék a számára az EK 240. cikkben kizárólagosan fenntartott jogviták körén kívülre terjesztené ki hatáskörét, ugyanis e rendelkezés a nemzeti bíróságok általános szabályok szerinti hatáskörébe utalja azon jogviták elbírálását, amelyeknek az Unió is részese. Az uniós bíróság szerződésen alapuló ügyekre vonatkozó hatásköre eltér az általános szabályoktól, így azt megszorítóan kell értelmezni, vagyis a Törvényszék csak olyan kereseteket vizsgálhat meg, amelyek a szerződésből erednek, vagy amelyek közvetlen kapcsolatban állnak az abból fakadó kötelezettségekkel.

Ezzel szemben szerződésen kívüli felelősség esetében az uniós bíróság anélkül is hatáskörrel rendelkezik, hogy szükséges lenne a jogvitában részt vevő felek megegyezésének előzetes kinyilvánítása. Az EK 235. cikk szerinti hatásköre fennállásának megállapításához a Törvényszéknek az ügy iratainak különböző releváns elemeire tekintettel meg kell vizsgálnia, hogy a felperesek által előterjesztett kártérítés iránti kereset objektív és általános jelleggel szerződéses eredetű vagy szerződésen kívüli eredetű kötelezettségeken alapul‑e, ami lehetővé teszi a jogvita szerződésen alapuló vagy szerződésen kívüli jellegének meghatározását. Ezek az elemek többek között a felek állításainak, a kártérítés iránti kereset tárgyát képező kár alapjául szolgáló ténynek és a jogvita tárgyát képező kérdést szabályozó szerződéses vagy szerződésen kívüli rendelkezéseknek a vizsgálata alapján állapíthatók meg. Amikor szerződésen kívüli felelősséggel kapcsolatban jár el, a Törvényszék tehát teljes mértékben vizsgálhatja egy szerződés tartalmát, ahogy azt egy fél által bármilyen, érvelése alátámasztása érdekében hivatkozott dokumentum esetében is teszi annak megállapítása érdekében, hogy az alkalmas‑e a számára az EK 235. cikk által kifejezetten biztosított hatáskör megkérdőjelezésére. E vizsgálat a Törvényszék hatáskörének megalapozása érdekében hivatkozott tények értékelésének körébe tartozik, amelyek hiánya az eljárási szabályzat 113. cikke értelmében vett eljárásgátló ok.

(vö. 58–62. pont)

2. Az uniós jog általános elve az EK 287. cikk által kifejezett azon elv, amelynek értelmében a vállalkozásoknak joguk van üzleti titkaik védelméhez. Az Alapjogi Charta 41. cikke szintén kifejti, hogy az igazgatási szerveknek tiszteletben kell tartaniuk a szakmai és üzleti titokhoz fűződő jogos érdekeket.

Az üzleti titkok közé tartoznak a know‑how‑ra vonatkozó műszaki információk is, amelyeknek nemcsak a nyilvánosságra hozatala, hanem az információt nyújtó személytől eltérő más jogalany részére történő továbbítása is súlyosan sértheti az előbbi érdekeit. Ahhoz, hogy a műszaki információk jellegüknél fogva az EK 287. cikk hatálya alá tartozzanak, mindenekelőtt elengedhetetlen, hogy csak a személyek szűk köre ismerje őket. Továbbá olyan információknak kell lenniük, amelyek nyilvánosságra hozatala alkalmas arra, hogy súlyos kárt okozzon akár az információt nyújtónak, akár harmadik személynek. Végül az is szükséges, hogy azok az érdekek, amelyek az információ nyilvánosságra hozatala révén sérülhetnek, objektíve védelemre szoruljanak.

Mivel az adott ügyben annak állítólagosan felróható és károkozó jellegét, hogy a Bizottság harmadik személynek tulajdonjog vagy know‑how által védett információkat adott át azok jogosultjának kifejezett engedélye nélkül, a tagállamok jogában közös, az ilyen ügyekben alkalmazandó általános elvekre figyelemmel kell értékelni, nem pedig a múltban kötött szerződésekben szereplő olyan szerződéses rendelkezések alapján, amelyek nem a felperes szerzői jogát és know‑how‑ját érintik, a jogvita tárgya szerződésen kívüli jellegű.

(vö. 79–80., 103. pont)

3. Minden keresetlevélnek tartalmaznia kell a jogvita tárgyát és a felhozott jogalapok rövid ismertetését. Ennek kellően világosnak és pontosnak kell lennie ahhoz, hogy lehetővé tegye az alperes részére védekezésének előkészítését, és hogy az uniós bíróság gyakorolhassa bírósági felülvizsgálati jogkörét. A jogbiztonság és a gondos igazságszolgáltatás biztosítása végett szükséges, hogy az alapvető ténybeli és jogi elemek, amelyeken a kereset alapul, legalább összefoglalva, viszont koherens és érthető módon kiderüljenek magából a keresetlevél szövegéből. A valamely intézmény által állítólagosan okozott károk megtérítése iránti kérelmet tartalmazó keresetlevél akkor felel meg e követelményeknek, ha tartalmazza többek között azokat az elemeket, amelyek alapján azonosítható a felperes által az intézmény terhére rótt magatartás.

(vö. 107–108. pont)

4. Ha egy szerződésen kívüli felelősség megállapítása iránti keresetben a szerzői jog bitorlásának fogalmára a know‑how bizalmas jellegével együttesen kizárólag a Bizottság magatartásának jogellenessé minősítése céljából hivatkoznak, a szóban forgó magatartás jogellenes jellegének értékelését a tagállamok jogában közös általános elvek alapján kell elvégezni, és az nem igényli hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság előzetes határozatát.

Következésképpen az EK 235. cikk és az EK 288. cikk második bekezdése által a szerződésen kívüli felelősség tekintetében az uniós bíróságra ruházott hatáskörre, valamint egy számítógépi program szerzői jogának bitorlás folytán egy felperes által elszenvedett kár Bizottság általi megtérítésének elérésére alkalmas nemzeti jogorvoslati út hiányára figyelemmel semmi sem zárja ki, hogy a bitorlás felperes által használt fogalmát figyelembe lehessen venni a Bizottság magatartásának jogellenessé minősítése szempontjából egy kártérítés iránti kereset keretében.

A bitorlásnak a felperes által egy ilyen kereset keretében használt fogalmát kizárólag a tagállamok jogában közös általános elvek alapján kell értelmezni, amelyeket a számítógépi programok tekintetében több harmonizációs irányelvben átvettek, illetve meghatároztak. Következésképpen egy ilyen kártérítési kereset keretében a Törvényszék hatáskörrel rendelkezik a bitorlás megállapítására abban az értelemben, amelyet egy tagállam hatáskörrel rendelkező nemzeti hatósága kölcsönözhetne ennek a kifejezésnek ezen állam jogának alkalmazásában.

(vö. 115–117. pont)

5. Az EK 288. cikk második bekezdéséből és az EK 235. cikkből következően az uniós bíróság hatáskörébe tartozik az Unió minden olyan kártérítési formára való kötelezése, amely a szerződésen kívüli felelősség terén megfelel a tagállamok jogában közös általános elveknek, beleértve – amennyiben az ezen elveknek megfelelőnek tűnik – a természetbeni, adott esetben valamely cselekvésre vagy az attól való tartózkodásra felszólító meghagyás formájában megvalósuló kártérítést is. Következésképpen az Unió főszabály szerint nem mentesülhet az uniós bíróságtól származó, hasonló eljárási intézkedés alól, mivel annak kizárólagos hatásköre van az Uniónak felróható károk megtérítésével kapcsolatos keresetek elbírálására.

Abban az esetben, amikor a szerzői jog Bizottság általi megsértésére hivatkoznak, az állítólagosan okozott kár teljes megtérítése megköveteli, hogy e szerzői jog jogosultjának joga az eredeti állapotában helyreállításra kerüljön, e helyreállítás pedig legalább azt igényli – függetlenül az esetleges kár számszerű összegétől –, hogy azonnal hagyjanak fel a jogosult jogát sértő magatartással. A kár teljes megtérítése ilyen esetben megvalósulhat a bitorlás eredményének elkobzásával, illetve megsemmisítésével vagy a Törvényszék határozatának a Bizottság költségén történő közzétételével is.

(vö. 120–123. pont)

6. Az Uniónak az EK 288. cikk második bekezdése szerinti, szerződésen kívüli kártérítési felelősségének megállapíthatósága feltételezi az intézménynek felrótt magatartás jogellenességére, a kár tényleges bekövetkezésére, valamint a magatartás és az állítólagos kár közötti okozati összefüggésre vonatkozó feltételek egyidejű fennállását.

Az intézménynek felrótt jogellenes magatartásnak olyan jogsértést kell megvalósítania, amely a személyek részére jogokat keletkeztető valamely jogszabály kellően egyértelmű megsértésének minősül. Ha ez az intézmény csak jelentősen korlátozott vagy gyakorlatilag a semmivel egyenlő mérlegelési mozgástérrel rendelkezik, akkor az uniós jog egyszerű megsértése is elegendő annak megállapításához, hogy kellően egyértelmű jogsértésről van szó.

A megtéríteni kért kárnak ténylegesnek és határozottnak kell lennie, valamint kellően közvetlen okozati összefüggésnek kell fennállnia az intézmény magatartása és a kár között.

(vö. 126–127., 268. pont)

7. A számítógépi programok jogi védelméről szóló 91/250 irányelv 5. cikke által a program szerzőjének kizárólagos joga alá tartozó és ezen irányelv 4. cikkében meghatározott cselekmények kapcsán előírt jogszabályi kivétel csak a számítógépi program jogszerű megszerzője által végzett munkákra vonatkozik, a megszerző által harmadik személyre bízott munkákra viszont nem. E kivétel emellett az ahhoz szükséges cselekményekre korlátozódik, hogy a számítógépi programot az azt jogszerűen megszerző személy a rendeltetési célnak megfelelően használhassa, beleértve a hibajavítást is.

(vö. 225. pont)

8. Egy számítógépi programon egy vállalkozás javára fennálló szerzői jogok és know‑how‑k kellően súlyos megsértésének minősül, amely jogsértés alkalmas az Unió szerződésen kívüli felelősségének megalapozására, az a tény, hogy a Bizottság magának biztosította azt a jogot, hogy olyan munkákat végeztessen el, amelyek az említett szoftver olyan elemeinek módosításával járnak, mint például a forráskód, anélkül hogy megszerezte volna ehhez az említett vállalkozás előzetes engedélyét.

(vö. 250., 261. pont)

A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (harmadik tanács)

2010. december 16.( )

„Szerződésen kívüli felelősség – Ajánlati felhívás a Bizottság automatikus fordítói szolgáltatásának karbantartására és nyelvi fejlesztésére irányuló projekt megvalósítására – Egy kereskedelmi forgalomban kapható számítógépi program forráskódja – Szerzői jog bitorlása – Know-how engedély nélküli kiszolgáltatása – Kártérítési kereset – Szerződésen kívüli jogvita – Elfogadhatóság – Tényleges és biztos kár – Okozati összefüggés – A kár összegének átalányértékelése”

A T‑19/07. sz. ügyben,

a Systran SA (székhelye: Párizs [Franciaország]),

a Systran Luxembourg SA (székhelye: Luxembourg [Luxemburg])

(képviselik őket: J.‑P. Spitzer és E. De Boissieu ügyvédek)

felpereseknek

az Európai Bizottság (képviselik kezdetben: E. Montaguti és F. Benyon, később: E. Traversa és E. Montaguti, meghatalmazotti minőségben, segítőik: A. Berenboom és M. Isgour ügyvédek)

alperes ellen

a felpereseket – a Bizottság által az automatikus fordítói szolgáltatásának karbantartására és nyelvi fejlesztésére vonatkozó ajánlati felhívást követően elkövetett jogsértések miatt – állítólagosan ért kár megtérítése iránt előterjesztett keresete tárgyában,

A TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács),

tagjai: J. Azizi elnök, E. Cremona és S. Frimodt Nielsen (előadó) bírák,

hivatalvezető: T. Weiler tanácsos,

tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2009. október 27‑i tárgyalásra,

meghozta a következő

Ítéletet

A jogvita előzményei

I – A Systran szoftver különböző változatairól

1 A Systran automatikus fordítói szoftver (más néven „Systran‑rendszer”) négy változatát kell megkülönböztetni:

– az eredeti változatot (a továbbiakban: Systran Mainframe), amelyet 1968‑ban Peter Toma alkotott meg, és amelyet a kaliforniai World Translation Center, Inc. (WTC) társaság és más kapcsolt vállalkozások (a továbbiakban együtt: WTC‑csoport) forgalmaz;

– az Európai Bizottság által eredetileg használt változatot (a továbbiakban: EC‑Systran Mainframe), amely 1975 és 1987 között a WTC‑csoport és a Bizottság között kötött több szerződés, a Bizottság és a szolgáltatók között kötött több szerződés, valamint a Systran‑csoport (a WTC‑csoport átvevője) között kötött több szerződés tárgya volt;

– az új változatot (a továbbiakban: Systran Unix), amelyet az első felperes, a Systran SA (a továbbiakban: Systran) alkotott meg a WTC‑csoport 1986‑ban történt megszerzését követően annak érdekében, hogy az Unix és Windows környezetben működjön; ezt a változatot a Systran‑csoport 1993‑tól fejlesztette;

– a Bizottság által használt új változatot (a továbbiakban: EC‑Systran Unix), amely a Systran Luxembourg SA második felperes társaság (a továbbiakban: Systran Luxembourg) és a Bizottság között 1997‑ben kötött szerződés tárgya volt.

II – A felek közötti kapcsolatok története

2 A felek, egyrészről a WTC‑csoport, majd átvevője, a Systran‑csoport, illetve másrészről a Bizottság közötti szerződéses kapcsolatok történetének áttekintése szükséges ahhoz, hogy meg lehessen határozni a Systran‑szoftver Bizottság által használt változataira, vagyis az EC‑Systran Mainframe‑re és az EC‑Systran Unixra vonatkozó tulajdonjogok és felhasználási jogok terjedelmét. A Bizottság azon állításának alátámasztása érdekében hivatkozik a kapcsolatok e történetére, hogy a jelen kereset szerződésen alapul, míg a felperesek megjegyzik, hogy e szerződések közül, amelyekre egyébként nem is hivatkoznak, egy sincs kihatással szellemi tulajdonjogaikra, illetve a keresetre.

A – Első időszak: a Systran Mainframe‑től az EC‑Systran Mainframe‑ig

3 A felek abban egyetértenek, hogy a Systran automatikus fordítószoftver megalkotója Peter Toma, valamint hogy a WTC‑csoportba tartozó társaságok kizárólagos tulajdonosai voltak e szoftver Systran Mainframe változatának.

1. A WTC (és más társaságok), valamint a Bizottság közötti eredeti szerződések

4 1975. december 22‑én a WTC és a Bizottság szerződést írt alá, amely egyrészt a Systran automatikus angol–francia fordítórendszer telepítésére és fejlesztésére, másrészt pedig a Systran automatikus francia–angol fordítórendszer eredeti fejlesztésére vonatkozott (a továbbiakban: eredeti szerződés).

5 Az eredeti szerződés „Tárgy” című 1. cikkének (1) bekezdése a következőképpen szól:

„A Szerződő Fél vállalja, hogy a Bizottság számára elvégzi a Systran automatikus angol–francia fordítórendszerének (a továbbiakban: alaprendszer) utólagos fejlesztését, valamint a Systran automatikus francia–angol fordítórendszer eredeti fejlesztését.”

6 Az eredeti szerződés „Díjazás” című 3. cikke a következőket tartalmazza:

„A jelen szerződés alapján elvégzett szolgáltatások ellenértékeként a Bizottság 161 800 USD‑t fizet a Szerződő Félnek a következő feltételek szerint:

[…]

Ez az összeg tartalmazza a szerződés teljes időtartama alatt az alaprendszer felhasználási jogának átengedéséért járó ellenértéket. A felek megállapodnak abban, hogy az fedezi a Szerződő Fél által a jelen szerződés teljesítése során viselt valamennyi költséget, beleértve a személyzet, a számítógépidő, a szállítás és az üzembe helyezés költségeit is.”

7 Az eredeti szerződés „A rendszer felhasználása a szerződés lejárta után” című 4. cikke a következőképpen szól:

„a) A szerződő felek megállapodnak abban, hogy a rendszerre vonatkozó jogokat – előbbinek a szerződés lejártakor fennálló állapota szerint (a továbbiakban: módosított rendszer) –, valamint az ahhoz kapcsolódó dokumentációt a Szerződő Fél korlátozott mértékben átengedi a Bizottságnak, vagyis kizárólag a Bizottság saját szükségleteire, illetve a Közösség tagállami közigazgatásainak hasonló szükségleteire, és kizárólag az angolról franciára és franciáról angolra történő fordítás céljára, ugyanakkor időbeli korlátozás nélkül. […]

b) Amennyiben a jelen szerződés teljesítését követően a Bizottság akár belső úton, akár harmadik személy közvetítésével tovább kívánja fejleszteni a módosított rendszert, a Közösség további nyelvpárjait használva, 100 000 USD‑t meg nem haladó átalányösszeget fizet a Szerződő Félnek az első nyelvpárért, és 80 000 USD‑t minden további párért, vagy 200 000 USD‑t minden, új nyelvet tartalmazó kombinációért. Ezek az összegek fedezik a Bizottság arra vonatkozó jogát, hogy a fejlesztett módosított rendszert kizárólagosan és szabadon felhasználja, időbeli korlátozás nélkül.

Ha egyebekben a jelen szerződés teljesítése után a Bizottság a módosított rendszer későbbi fejlesztését kívánja kérni a Szerződő Féltől egy további nyelvpárt használva, részére 25 000 USD‑t meg nem haladó összegű átalányösszeget fizet az első párért, és 20 000 USD‑t minden további párért, vagy 50 000 USD‑t minden, új nyelvet tartalmazó kombinációért.

c) A Szerződő Fél megőrzi a jogot, hogy saját javára és céljaira használja a módosított rendszert annak a jelen szerződés, illetve a későbbi, más nyelvpárok használatát tartalmazó fejlesztési szerződések keretében kifejlesztett állapotában, ahogy az a b) pont második bekezdésében szerepel, a kifejezetten a Bizottság részére fejlesztett szótárak kivételével. A Szerződő Fél a szótárakhoz eseti engedély alapján férhet hozzá, az ár 20%‑át meg nem haladó éves bérleti díj fejében, és azok ingyenesen csak demonstrációs célra állnak a szerződő fél rendelkezésére.”

8 Az eredeti szerződés 5. cikke f) pontjának értelmében a szerződésre alkalmazandó jog a luxemburgi jog volt, az esetleges jogvita pedig a luxemburgi bíróságok illetékességébe tartozott.

9 Az eredeti szerződést követően, 1976 és 1987 között a Bizottság számos szerződést kötött a WTC‑csoportba tartozó társaságokkal, egyrészt a Systran‑rendszer javítása, másrészt pedig az új nyelvpárok kifejlesztése céljából (összesen kilenc nyelvpár tekintetében).

10 Emellett a Bizottság különböző, a WTC‑csoporton kívüli társaságokkal olyan szerződéseket kötött, amelyek engedélyezték ezek számára, hogy a Systran‑rendszert a tagállamok kormányzati szervei, illetve a Közösség intézményei javára használják fel, anélkül hogy e társaságok az eredeti szerződés feleivé váltak volna. Az egyik ilyen, a „Technikai együttműködési megállapodás” című szerződésben, amelyet 1985. január 18‑án kötöttek egy francia társasággal, a Gachot SA‑val, a Bizottság kijelentette, hogy „a Systran‑rendszer, vagyis a szoftverek és a szótárak a Bizottság tulajdonában maradnak” (a „Felhasználási jogok” című 4. cikk). Ezen együttműködési megállapodás alkalmazásában a Bizottság engedélyezte a Gachot SA‑nak, hogy „az európai közszféra szerveinek javára használja Systran automatikus fordítórendszerét”, és ennek fejében a Gachot információkat nyújtott a Bizottságnak az elkészült fordítások minőségével kapcsolatban, amelyek lehetővé tették utóbbi számára a rendszer teljesítményének javítását (a „Tárgy” című 1. cikk). A Bizottság és a Gachot társaság közötti együttműködés pénzügyi hozzájárulás nélkül zajlott (a „Költségek” című 3. cikk).

2. Együttműködési szerződés a Systran ‑csoport és a Bizottság között

11 Több, 1985 szeptembere után létrejött szerződés révén a Gachot társaság megszerezte a WTC‑csoport társaságait, amelyek a Systran technológia, illetve a Systran Mainframe változat tulajdonosai voltak, és a megszerzés révén maga vált a Systranná.

12 Az 1987. február 2‑án a Távközlési, Információs Iparági és Innovációs Főigazgatóság főigazgatója által a Gachot társasághoz intézett levélben a Bizottság azt kérte, hogy az válaszoljon több kérdésre, amit a társaság 1987. február 5‑i levelében meg is tett.

„1. kérdés: Gachot úr tudja bizonyítani, hogy (ő maga vagy a Gachot társaság […]) a WTC és a Systran Institut társaságok tulajdonosa vagy többségi részvényese, illetve, hogy vállalja az e társaságok által a Bizottsággal szemben viselt mindenfajta felelősséget?”

„Válasz: Társaságunk valóban megvásárolta egyrészt [Peter] Toma valamennyi, a WTC‑ben és a Latsecben birtokolt részvényét, illetve másrészt a Systran Institut részvényeinek 76%‑át. Ezért teljes mértékben jogosultak vagyunk a Csoport egésze nevében fellépni, és képviselni azt a Bizottsággal szemben.”

„2. kérdés: Mi történik ezzel a felelősségi körrel, ha Gachot úr (vagy a Gachot [társaság]) többé már nem e társaságok tulajdonosa (vagy többségi részvényese)? Gachot úr vállalja, hogy tiszteletben tartatja e felelősségi kört az esetleges vásárlókkal?”

„Válasz: Semmiféle átruházást nem tervezünk. Éppen ellenkezőleg, Csoportunk e területen a folyamatos fejlesztés politikáját követi. Emellett a Bizottságnak e területen semmi oka az aggodalomra, mivel a szerződések a WTC és a Bizottság, vagyis jogi személyek között állnak fenn, és az e társaságok részvényeinek birtoklása kapcsán bekövetkező változás semmiképpen nem lehet kihatással a már megkötött szerződésekre.”

„3. kérdés: Gachot úr meg tudja erősíteni, hogy a Bizottság a WTC‑vel és a Systran Institut‑vel kötött különböző szerződések alapján rendelkezik a Systran [kilenc] nyelvi változatának tekintetében az európai közszférára vonatkozó nem kizárólagos hasznosítási joggal?”

„Válasz: A WTC és a Bizottság között kötött szerződések […] alapján egyértelmű, hogy a Bizottság rendelkezik saját, illetve a Közösség tagországai kormányzati ügynökségeinek szükségletei céljára a nem kizárólagos használati jogokkal, éspedig a Systran II általa megszerzett [nyelvpárjait] érintő nyelvi változatai vonatkozásában […].”

„8. kérdés: Gachot úr továbbra is kész engedélyezni olyan kormányközi szervezetek számára, amelyek illetékességi területe kívül esik a Bizottság illetékességi területén a Systran [szoftver] használatát számára fizetendő díj ellenében?”

„Válasz: A Gachot társaság természetesen rendelkezésre kívánja bocsátani a Systran‑rendszert olyan nemzetközi szervezetek számára, amelyek illetékességi területe kívül esik a Közösség illetékességi területén, mégpedig az e szervezetekkel kötendő különböző megállapodások alapján […].”

„14. kérdés: A WTC társaság kész átruházni a Bizottságra a korábbihoz hasonló feltételek mellett egy spanyol–angol Systran‑rendszer hasznosítási jogát? A fizetendő ár ugyanolyan nagyságrendű lesz, mint a német–angol rendszer kapcsán ajánlott?”

„Válasz: A WTC társaság teljes mértékben kész a Bizottságnak nem kizárólagos hasznosítást biztosító engedélyt adni a spanyol–angol rendszerre, és adott esetben az olasz–angol, illetve a portugál–angol rendszerre is. Az ár és a feltételek lényegében a rendszer fejlettségének állapotától függnek abban az időpontban, amikor a Bizottság megszerzi azokat.”

„15. kérdés: A WTC társaság kész kifejleszteni olyan új rendszereket, amelyek tartalmazzák a dán és görög nyelveket mint célnyelveket, és azok (nem kizárólagos) hasznosítási jogát átruházni a Bizottságra mind a köz, mind a magánszféra tekintetében?”

„Válasz: a WTC teljes mértékben kész bármilyen európai nyelvpárokat tartalmazó rendszer kifejlesztésére, ahogy más olyan rendszerekére is, amelyekre a Bizottságnak szüksége lehet.”

„16. kérdés: Gachot urat érdekelné a Systran‑rendszer átültetése C nyelvre Unix alatt, ami növelné az informatika hordozhatóságot? Kész lenne a szükséges finanszírozás egészének vagy egy részének vállalására (amely valószínűleg egymillió ECU nagyságrendű lesz)?”

„Válasz: A Systran‑rendszer átültetése C nyelvre Unix alatt olyan terv, amit előirányoztunk. Ugyanakkor először jóval fontosabbnak tűnt az, hogy erőfeszítéseinket a fordítás minőségének javítására, illetve a Systran[‑rendszer] különböző változatainak egységesítésére összepontosítsuk. A Systran[‑rendszer] átültetése Unix alá, bár igen érdekes, de a finanszírozási eszközök konkretizálásának függvénye […].”

13 A „Távközlési, Információs Iparági és Innovációs” Főigazgatóság egy tisztviselője által 1987. március 5‑én a Gachot társaságnak küldött faxban a Bizottság a következők szerint írta le az éppen tárgyalás alatt álló „Systran‑megállapodás” tartalmát:

„Jogok, célkitűzések és kötelezettségek

A Megállapodás keretében a két fél által megszerzett jogok teljes mértékben egyensúlyban állnak.

A Systran‑csoport az alapszoftverek tulajdonosa, és a Bizottság kilenc [nyelvpárra] vonatkozó hasznosítási jogai csak a közösségi intézményekre, illetve a tagállamok hivatalos szerveire terjednek ki.

Ezzel szemben a Bizottság a tulajdonosa az általa 1975 óta létrehozott szótáraknak.

Mindkét fél körülbelül 8 millió ECU‑t fektetett be jogai megszerzése érdekében, és jelenleg befektetései gyümölcsöztetésére törekszik.

A Bizottságnak erkölcsi kötelessége annak biztosítása, hogy a Közösség gazdaságát az adófizetői által finanszírozott befektetésben részesítse, míg a Systran‑csoport mihamarabb meg kívánja kezdeni a rendszer értékesítését Európában.

E két cél teljes mértékben azonos irányú és összeegyeztethető a javasolt Megállapodás keretében.

Emellett a Bizottság és a Systran‑csoport érdekében áll, hogy a Systran [szoftverből] hatékony eszközt alkosson, a szoftverek és szótárak harmonizációja révén […].”

14 1987. augusztus 4‑én a Systran‑csoport és a Bizottság aláírt egy szerződést, amely a Systran fordítórendszer fejlesztésének és javításának közös megszervezéséről szólt a Közösség akkori és jövőbeli hivatalos nyelvei vonatkozásában, valamint ennek működtetéséről (a továbbiakban: együttműködési szerződés).

15 Az együttműködési szerződés, egy „előzetes ismertetés” keretében kiemelte a következőket:

„1. A Systran‑rendszer, amelyet a WTC társaság alakított ki, egy automatikus fordítórendszer, amely egy alapszoftverből, nyelvi szoftverekből, külső szoftverekből, valamint különböző kétnyelvű szótárakból áll.

2. 1975. szeptember 22‑én a Bizottság szerződést kötött a WTC társasággal, amely a Systran‑rendszer Bizottság általi felhasználásáról, illetve e rendszer WTC általi eredeti fejlesztéséről szólt.

A Bizottság és a WTC társaság később más szerződéseket is kötött, amelyek tárgya egyrészt a már létező rendszer javítása, másrészt pedig [új nyelvpárokra] irányuló rendszerek fejlesztése volt.

Ezeknek az 1976 és 1985 között kötött szerződéseknek a tárgya a fordítószoftverek és az érintett nyelvek alapszótárainak javítása, fejlesztése volt.

3. A rendszerek fenntartását és utólagos fejlesztését több másik, a Bizottság és a szolgáltató társaságok között kötött szerződés biztosította. E szerződések a Bizottság szükségleteinek és céljainak kielégítését célozták.

4. 1985 óta a Bizottság különböző társaságokkal olyan szerződéseket kötött, amelyekben engedélyezte utóbbiak számára a Systran‑rendszer használatát kormányzati szervezetek, illetve az Európai Közösség intézményei javára olyan információk ellenértékeként, amelyek lehetővé tették a Bizottság számára a rendszer teljesítményének javítását.

5. A felek tehát megállapítják, hogy a Bizottság rendelkezik az alaprendszerre, illetve javításaira vonatkozóan […] a WTC által megadott felhasználási engedéllyel, amely az Európai Közösség területén történő felhasználásra korlátozódik, a fenti 4. [pontban] meghatározott ágazatokban.

6. A Systran‑rendszeren a Bizottság és szerződő partnerei által végzett [a fenti 3. pontban említett] javítások és fejlesztések, különösen a szótárak, a Bizottság kizárólagos tulajdonát képezik.

7. A felek úgy vélik, hogy érdekük, illetve a Systran felhasználóinak érdeke az, hogy e rendszert folyamatosan fejlesszék. Azért döntöttek a jelen együttműködési szerződés megkötése mellett, hogy egyesítsék erőfeszítéseiket, és így folytassák a fejlesztést.

Ebben a szellemben a felek kölcsönösen elismerik a másik fél felhasználási jogát a Systran‑rendszer tekintetében, amely a rendszer közszférában, illetve magánszférában történő használatának köszönhetően elvégzett tökéletesítések alapján módosulhat.”

16 Az együttműködési szerződés „[t]ulajdonjogokra” vonatkozó 4. cikke a következőképpen rendelkezik:

„A Systran különböző nyelvi változatai és azok összetevői azon partnerek tulajdonában maradnak, amelyek tulajdonában álltak az aláírás időpontjában.

A Systran ‑csoporthoz tartozó társaságok vállalják, hogy tulajdonjogaikat csak a Bizottság szolgálatainak előzetes tájékoztatását követően, azok hozzájárulásával ruházzák át. Az átvevőnek el kell fogadnia, hogy megszerzi e társaságok jelen együttműködési szerződésből eredő jogait és kötelezettségeit.”

17 Az együttműködési szerződés I. mellékletének bevezetése kimondja, hogy:

„Bár a Bizottság mindig is tulajdonosa volt a szótáraknak, és egyéb, általa a Systran különböző változataihoz kifejlesztett összetevőknek, az alapszoftver tulajdonjoga megoszlott több társaság között, és a Bizottság a rendszer, illetve javításai és fejlesztései felhasználására vonatkozó szerződéseket kötött többek között a [WTC‑vel és a] Systran Institut‑vel.

Mivel a Gachot társaság […] 1986 eleje óta fő részvényese volt e társaságoknak, a Systran fejlesztésére és felhasználására vonatkozó jelen átfogó szerződést valamennyi érintett fél között kötötték […].”

18 Az együttműködési szerződés „[j]avításokról és díjakról” szóló 4a. cikke a következőképpen rendelkezik:

„A rendszer valamennyi, a Systran‑csoport általi felhasználásából eredő fejlesztését és javítását haladéktalanul közlik a Bizottsággal, illetve annak rendelkezésére bocsátják.

A rendszer valamennyi, a Bizottság általi felhasználásából eredő fejlesztését és javítását haladéktalanul közlik a Systran‑csoporttal, illetve annak rendelkezésére bocsátják.

A rendszer nem eredeti értelemben vett felhasználásából eredő módosítások a felek közötti tárgyalás tárgyát képezik.

Egy kezdeti kétéves időszakon belül valamennyi fél felhasználhatja a másik fél fejlesztéseit és javításait, anélkül, hogy azért bármilyen díjazást fizetne.

Ennek az időszaknak a végén, figyelemmel a megszerzett tapasztalatokra, a Bizottság és a Systran‑csoport meghatározzák jövőbeli szerződéses együttműködésük módozatait.”

19 Az együttműködési szerződés „[f]elhasználási jogokról” szóló 5. cikke a következőképpen rendelkezik:

„a) A Bizottság a közszférában a Közösség területén jogosult használni a közös rendszert annak legfejlettebb változatában, és használati engedélyeket adni e rendszer vonatkozásában az előzetes ismertetés [4. pontjában] meghatározott, a Közösség területén található nemzeti állami szervezeteknek és nemzetközi szervezeteknek.

b) […]

c) A Systran‑csoporthoz tartozó társaságok vállalják, hogy lehetővé teszik a rendszer használatát minden magánszervezet számára a kereskedelmi használatra vonatkozó feltételeknek megfelelően.”

20 Az együttműködési szerződés 11. és 12. cikke értelmében a szerződésre alkalmazandó jog a belga jog volt, és a felek között a szerződés értelmezésével, teljesítésével vagy teljesítésének elmaradásával kapcsolatos bármilyen jogvita választottbírósági útra tartozott.

21 1988 és 1989 között a Bizottság négy szerződést kötött a Gachot társasággal annak érdekében, hogy engedélyt szerezzen a Systran szoftver használatára a német–angol, német–francia, angol–görög és spanyol–angol nyelvpárok tekintetében.

22 1991. december 11‑i ajánlott levelében a Bizottság a 8. cikknek megfelelően felmondta az együttműködési szerződést hat hónapos felmondási idővel. E rendelkezés alkalmazásában az volt kikötve, hogy egy hároméves időszak eltelte után mindegyik fél rendelkezik a Systran‑rendszerrel abban az állapotában, amelyben az az egyes feleknél volt. A Bizottság szerint a felmondást az igazolta, hogy a Systran nem teljesítette szerződéses kötelezettségeit, és díjazást akart kérni két nyelvpárra (francia–olasz és francia–spanyol) vonatkozó fejlesztésekért, amelyeket a Bizottság végzett és bocsátott a Systran rendelkezésére az együttműködési szerződés alapján. Az együttműködési szerződés megszűnésének időpontjában az EC‑Systran Mainframe változatnak tizenhat nyelvi változata volt.

23 A későbbiekben a Systran‑csoport elkészítette és forgalomba hozta a Systran szoftver egy új változatát, amely Unix és Windows operációs rendszereken is működött (Systran Unix), míg a Bizottság kifejlesztette a Mainframe operációs rendszeren futó, a Unix és Windows operációs rendszerekkel inkompatibilis EC‑Systran Mainframe változatot a fent hivatkozott tizenhat nyelvpár tekintetében, amelyeket kiegészített egy külső szerződő fél segítségével kifejlesztett görög–francia nyelvpárral.

B – Második időszak: a Systran Unixtól az EC‑Systran Unixig

24 Annak érdekében, hogy lehetővé tegyék, hogy az EC‑Systran Mainframe változat Unix és Windows környezetben is működjön, a Systran Luxembourg és a Bizottság négy szerződést kötött (a továbbiakban: migrációs szerződések).

25 1997. december 19‑én, az első migrációs szerződés aláírását megelőzően a Bizottság levélben kérte a Systran hozzájárulását több kérdésben, így a következő kettőben is:

„1. A Systran [n]év használata

A prezentációk során, a dokumentációkban, illetve a levelezésben gyakran utalunk a »Bizottság automatikus fordítói szolgáltatására«. Figyelemmel arra, hogy ez a Systran‑rendszeren alapul, logikusabb lenne a Systran név használata vagy […] a Systran EK változata megnevezés használata ilyen alkalmakkor.

2. A Systran [társaság] [...] és a Bizottság rendszerei kölcsönös használatának elve

A Bizottság használhatja a Systran társaság termékeit […] szerverén. Utóbbi szintén használhatja a Bizottság rendszerét.

A Systran társaság […] és leányvállalatai vállalják, hogy nem élnek pénzbeli követeléssel a »Systran‑csoport« és a Bizottság között a múltban kötött szerződések alapján.”

26 1997. december 22‑én, az első migrációs szerződés aláírásának napján a Systran a következők kifejtésével válaszolt a Bizottság ezen kérésére:

„1. A Systran [n]év használata

Hozzájárulunk ahhoz, hogy a Bizottság használhassa a SYSTRAN védjegyet. E használatnak következetesen az eredeti Systran‑rendszerből származó teljes automatikus fordítói szolgáltatásra kell vonatkoznia. Ennek következtében a SYSTRAN védjegyre vonatkozó használati jogot csak a Systran automatikus fordítói szolgáltatás terjesztése és rendelkezésre bocsátása tekintetében biztosítjuk.

2. A Systran [társaság] [...] és a Bizottság rendszerei kölcsönös használatának elve

Megerősítjük hozzájárulásunkat ahhoz, hogy a Bizottság belső szükségletei céljára használhassa a Systran termékeket Unix és/vagy Windows környezetben.

A Systran társaság vállalja, hogy nem él pénzbeli követeléssel a Systran‑csoport és a Bizottság között a múltban kötött szerződések alapján.”

27 A Systran Luxembourg és a Bizottság között kötött első migrációs szerződés 2. cikke a következő meghatározást tartalmazza a „Bizottság automatikus fordítói szolgáltatására”:

„A Bizottság »Systran EC version« [a Systran EK változata] elnevezésű automatikus fordítói szolgáltatása az eredetileg a »World Translation Center« (La Jolla, USA) által kifejlesztett, 1976 után pedig a Bizottság által belső célokra továbbfejlesztett Systran automatikus fordítói szolgáltatás különös változata. A Bizottság automatikus fordítói szolgáltatása különbözik a »Systran Original Version‑től« [a Systran‑rendszer eredeti változatától], vagyis a Systran SA France és leányvállalatai által kifejlesztett és forgalmazott automatikus fordítói szolgáltatástól.”

(The Commission’s machine translation system, or ‘Systran EC version’, designates a specific version of the Systran machine translation system originally developed by the World Translation Center, La Jolla, USA, which since 1976 has been further developed by the European Commission for internal purposes. The Commission’s machine translation system is distinct from the ‘Systran Original Version’, which refers to the machine translation system developed and commercialised by Systran S.A. of France and its subsidiaries.)

28 Az első migrációs szerződés „Szabadalmak, francia jog szerinti certificats d’utilité (használati minták), védjegyek, formatervezési minták, ipari és szellemi tulajdonjogok” című 13. cikke a következőképpen rendelkezik:

„1. A Bizottságot haladéktalanul tájékoztatják a jelen szerződés teljesítése során a Szerződő Fél [vagyis a Systran Luxembourg] minden eredményéről, illetve az általa megszerzett szabadalomról; ez az eredmény vagy szabadalom az Európai Közösségek tulajdona, amely a már létező ipari vagy szellemi tulajdonjogok esetét kivéve szabadon rendelkezhet arról.

2. A Bizottság automatikus fordítói szolgáltatása, beleértve annak összetevőit is, a Bizottság tulajdonában maradnak, még ha azokat a szerződés teljesítése során módosítják is, kivéve a már létező ipari vagy szellemi tulajdonjogok esetét.

[…]

5. Harmadik személy által indított eljárás esetében, különösen, ha jog iránti követelésről van szó, adott esetben a szerződés teljesítése után is, az érintett fél a lehető leghamarabb tájékoztatja erről a másik felet, és a két fél együttesen lép fel, illetve kölcsönösen átadják egymásnak azokat az információkat és bizonyítékokat, amelyek birtokukban vannak, vagy amelyeket megszereznek.”

(1. Any results or patent obtained by the Contractor [vagyis a Systran Luxembourg] in performance of this contract shall be immediately reported to the Commission and shall be the property of the European Communities, which may use them as they see fit, except where industrial or intellectual property rights already exist.

2. The Commission’s machine translation system, together with all its components shall, whether modified or not in the course of the contract, remain the property of the Commission, except where industrial or intellectual property rights already exist.

[…]

5. At the first sign of proceedings by a third party, in particular of a claim, even after completion of the contract, the party involved shall notify the other party as soon as possible and the two parties shall then act in unison and provide each other with all the information and evidence that they possess or obtain.)

29 Az első migrációs szerződés 15. és 16. cikke értelmében a szerződésre alkalmazandó jog a luxemburgi jog volt, és a Közösség, valamint a Systran Luxembourg közötti valamennyi, e szerződésekkel kapcsolatos jogvita a luxemburgi bíróságok illetékességébe tartozott.

30 Emellett a negyedik migrációs szerződés első módosítása a szerződés megszűnését 2002. március 15‑ével irányozta elő, és kiemelte, hogy erre az időpontra „a Szerződő Fél vállalja, hogy 2002. március 15‑ére valamennyi, a szerződés tárgyát képező feladatot elvégzi, így különösen: valamennyi, a Systran‑csoport által követelt és a Systran automatikus fordítói szolgáltatáshoz kapcsolódó jog (védjegyek, szabadalmak, szellemi és ipari tulajdonjogok, szerzői jog, stb.) naprakésszé tett bizonyítását”. A Bizottság szerint a Systran Luxembourg nem közölte vele ezeket az információkat.

C – Harmadik időszak: a 2003. október 4‑i ajánlati felhívástól

31 2003. október 4‑én a Bizottság ajánlati felhívást írt ki a Bizottság automatikus fordítói szolgáltatásának karbantartására és nyelvi fejlesztésére. Az ajánlati felhívást követően a közbeszerzésben szereplő tíz rész közül kettőt a Gosselies társaságnak ítéltek oda. Azokról a részekről van szó, amelyek az angolt vagy a franciát használják forrásnyelvként.

32 2003. október 31‑i levelében a Systran a következőket jelezte a Bizottságnak:

„Tudomást szereztünk a 2003. október 4‑én kiadott ajánlati felhívásról […]. E dokumentum elolvasása alapján úgy tűnik, hogy az Önök által elvégeztetni kívánt munkák sérthetik társaságunk szellemi tulajdonjogait. Annak érdekében, hogy fenntartsuk társaságunk és a Bizottság között a konstruktív együttműködés légkörét, szeretnénk megismerni az Önök véleményét ezzel kapcsolatban. A fent kifejtett okok miatt megérthetik, hogy nem válaszolhatunk erre az ajánlati felhívásra.”

33 2003. november 17‑i válaszában a Bizottság rámutatott:

„Megkaptam október 31‑i levelét. Az általunk elvégeztetni kívánt munkák álláspontunk szerint nem alkalmasak a szellemi tulajdoni jogok megsértésére. Osztom a jó szakmai kapcsolatok fenntartására vonatkozó óhaját, tiszteletben tartva a Bizottság eljárásait.”

34 E levélváltást követően további levelezés folyt a Systran és a Bizottság között, illetve a Bizottság találkozókat is szervezett az e társaság igényeit érintő pontosítások megtétele céljából.

35 A kapcsolattartás során a felperesek a következő körülményekre hivatkoztak:

– a Systran‑csoport birtokában van egy „Systran” (vagy „Systran‑rendszer”) elnevezésű automatikus fordítói szoftver, és a Systran‑csoport annak különböző változatait fejleszti;

– a Systran‑csoport és a Bizottság között kötött egymást követő szerződések alapján a Systran átdolgozta szoftverét, hogy létrehozzon egy „EC‑Systran” megnevezésű változatot;

– 1999 és 2002 között a Systran‑csoport biztosította az EC‑Systran‑rendszer migrációját, hogy az működni tudjon Unix alatt; ennek érdekében a Systran‑csoport a Systran korábbi, az eredeti szoftverre és a Unix alatt működő Systran‑rendszer magjára – amelyet a Systran‑csoport 1993‑ban saját szükségleteire teljes mértékben átírt – vonatkozó jogait használta fel.

36 Válaszul a Bizottság rámutatott, hogy ezek a körülmények, illetve a felperesek informatikai szakértője által 2005. január 6‑án bemutatott műszaki dokumentáció nem képezték a „szellemi tulajdonjogok bizonyítékát”, ahogy arra a Systran‑csoport a Systran szoftver tekintetében hivatkozott. „Bizonyító erejű iratok” hiányában e tekintetben a Bizottság úgy vélte, hogy a Systran‑csoport alaptalanul kifogásolta az ajánlati felhívás alapján megbízott társaság által elvégzett munkákat.

37 Összefoglalva, a Systran‑csoport nem hivatkozhatott az őt megillető jogokra a Systran szoftverre vonatkozóan – amelynek Systran Unix változatát forgalmazza – annak érdekében, hogy megtiltsa a Bizottság részéről szerinte e szoftver vonatkozásában fennálló bitorlást.

Eljárás és a felek kérelmei

38 A Törvényszék Hivatalához 2007. január 25‑én benyújtott keresetlevelükkel a felperesek előterjesztették a jelen keresetet.

39 Pervezető intézkedések körében 2008. december 1‑jén felhívták a feleket arra, hogy a kereset szerződésen alapuló vagy szerződésen kívüli jellegére vonatkozó meghatározott kérdésekre válaszoljanak (a továbbiakban: első kérdéssorozat).

40 A felek az első kérdéssorozatra 2009. január 30‑án és február 2‑án válaszoltak.

41 Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (harmadik tanács) a szóbeli szakasz megnyitásáról határozott, és a pervezető intézkedések körében felhívta a feleket arra, hogy újabb meghatározott kérdésekre válaszoljanak, amelyek a Systran Unix változatra, a felhasználó jogaira, a jogvita tárgyát képező közbeszerzés alapján kért beavatkozások jellegére, illetve a Gosselies társaság fordítószoftverek létrehozása és forgalmazása terén kifejtett tevékenységeire vonatkoztak (a továbbiakban: második kérdéssorozat).

42 A felek a második kérdéssorozatra 2009. október 14‑én válaszoltak.

43 A Törvényszék a 2009. október 27‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit és a Törvényszék kérdéseire adott válaszaikat.

44 E tárgyalás során a Törvényszék felhívta a feleket, hogy vegyenek részt egy informális békéltető találkozón. E találkozó eredményeként a felek jelezték, hogy közlik a Törvényszékkel egyezségük tartalmát, amennyiben arra a jelen ítélet kihirdetését megelőzően sor kerül. Ilyen tartalmú közlés a Törvényszékhez nem érkezett.

45 A tárgyalás jegyzőkönyvében rögzítették a tárgyaláson megállapított főbb körülményeket a kereset szerződésen alapuló vagy szerződésen kívüli jellegével, a Bizottsággal szemben kifogásolt jogellenes magatartással, illetve a felperesek által hivatkozott kár értékelésével kapcsolatban. E jegyzőkönyvet, valamint az informális találkozó jegyzőkönyvét megküldték a feleknek.

46 2010. március 26‑i végzésével a Törvényszék (harmadik tanács) elrendelte a szóbeli szakasz újbóli megnyitását annak érdekében, hogy a pervezető intézkedések körében felhívja a feleket, hogy válaszoljanak egy kérdéssorozatra a kár értékelése szempontjából figyelembe veendő körülményekkel kapcsolatban (a továbbiakban: harmadik kérdéssorozat).

47 A felek a harmadik kérdéssorozatra 2010. május 4‑én és 5‑én válaszoltak.

48 E válaszokra figyelemmel, és a pervezető intézkedések keretében a felpereseket és a Bizottságot felkérték, hogy terjesszék elő észrevételeiket a másik fél harmadik kérdéssorozatra adott válaszaival kapcsolatban. A Törvényszék emellett pontosításokat kért egyes, a felek válaszaiban hivatkozott körülményekkel kapcsolatban (a továbbiakban: negyedik kérdéssorozat).

49 A felek 2010. június 11‑én terjesztették elő észrevételeiket, és válaszoltak a negyedik kérdéssorozatra. A szóbeli szakaszt ezt követően lezárták.

50 A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:

– rendelje el a Bizottság által elkövetett bitorlási és kiszolgáltatási cselekmények azonnali abbahagyását;

– rendelje el a Bizottság és a Gosselies társaság birtokában lévő valamennyi olyan adathordozó lefoglalását, amelyek az utóbbi által a Systran jogainak megsértésével az EC‑Systran Unix és a Systran Unix változatai alapján kidolgozott számítástechnikai fejlesztéseket hordozzák, valamint ezeknek a Systran számára történő átadását, illetve legalább ellenőrzött megsemmisítését;

– kötelezze a Bizottságot legalább 1 170 328 euró megfizetésére a Systran Luxembourg részére, és 48 804 000 euró – amely összeg még változhat az eljárás folyamán – megfizetésére a Systran részére;

– rendelje el a Törvényszék határozatának a Systran által kiválasztott szakfolyóiratokban, szaklapokban, valamint internetes szakoldalakon a Bizottság költségére történő közzétételét;

– mindenesetre kötelezze a Bizottságot a költségek megfizetésére.

51 A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

– nyilvánítsa a keresetet elfogadhatatlannak;

– ennek hiányában utasítsa el a keresetet mint megalapozatlant;

– kötelezze a felpereseket a költségek viselésére.

A jogkérdésről

I – Az elfogadhatóságról

A – A kérelem arra vonatkozó részéről, hogy a Törvényszék kötelezze a Bizottságot az állítólagos kár megtérítésére

52 A Bizottság három elfogadhatatlansági indokot fejt ki a harmadik kereseti kérelemmel kapcsolatosan, amely a felpereseknek állítólagosan okozott kár megtérítésére való kötelezésére irányul. Először, e kártérítés iránti kérelem elfogadhatatlan annak szerződéses alapja miatt, mivel a Törvényszék csak a Systran‑csoport és a Bizottság között kötött szerződések alapján vizsgálhatja a bitorlásra és a know‑how kiszolgáltatására vonatkozó állításokat, ezek pedig nem tartalmaznak a Törvényszéket kijelölő választottbírósági kikötést. Másodszor, a kártérítés iránti kérelem amiatt is elfogadhatatlan, hogy a kereset nem egyértelmű, ugyanis nem jelöli meg azokat a jogszabályi rendelkezéseket, amelyeket a Bizottság megsértett volna, és kevés konkrétumot tartalmaz a felperesek által hivatkozott bitorlással, illetve a know‑how kiszolgáltatásával kapcsolatban. Harmadszor, a Törvényszék nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy kártérítés iránti kereset keretében bitorlási ügyről döntsön, ahogy az a T‑295/05. sz., Document Security Systems kontra EKB ügyben 2007. szeptember 5‑én hozott végzésből (EBHT 2007., II‑2835. o.; a továbbiakban: Document Security Systems ügyben hozott végzés) is kitűnik.

1. Az ügy érdeméről

a) A felek érvei

53 A Bizottság előadja, hogy a Törvényszék a bitorlás megtörténtét, illetve a kiszolgáltatás vétkes jellegét csak azon különböző szerződések alapján vizsgálhatja, amelyek a Systran‑csoport és a Bizottság közötti kapcsolatokat szabályozták 1975 és 2002 között. A Bizottságot esetlegesen a Systran szoftver EC‑Systran Unix és Systran Unix változatainak felhasználása alapján terhelő felelősség szerződéses jellegű. Ebből kifolyólag utalni kell az EK 288. cikk első bekezdésére, amely szerint „[a]z Unió szerződéses felelősségét az adott szerződésre alkalmazandó jog szabályozza”. Választottbírósági kikötés hiányában az EK 238. cikk értelmében tehát a Törvényszék nyilvánvalóan nem rendelkezik hatáskörrel.

54 A Törvényszék egy kérdésére válaszolva, amelyben az azt kérte a Bizottságtól, hogy jelölje meg, hogy mely szerződéses rendelkezések alapján vélte úgy, hogy joggal járhat el a jogvita tárgyát képező közbeszerzés keretében a felperesek engedélyének megszerzése nélkül, a Bizottság egyrészt kifejti, hogy kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy a felperesek lennének a Systran szoftver Systran Unix változata tekintetében a szellemi tulajdonjog jogosultjai, másrészt pedig, hogy „formálisan vitatja, hogy a felperesek lennének az EC‑Systran Unix szoftverre vonatkozó jogok jogosultjai”. A Bizottság különösen kiemeli, hogy „kizárólagos tulajdonjogokkal” rendelkezik a „szoftver nyelvi részeinek forráskódjait” illetően az 1975 és 2002 között kötött különböző szerződések, valamint a szolgálatai által e részek kifejlesztésében végzett munka alapján. E szerződések értelmében mind a migráció előtt, mind az után a Bizottság rendelkezik az EC‑Systran Unix változat fejlesztésének jogával harmadik szerződő felekkel együttműködve. E kérdéssel kapcsolatban a Bizottság a technikai együttműködési megállapodás 4. cikkére, az együttműködési szerződés előzetes ismertetésének 6. pontjára, és a Systran Luxembourg‑ral kötött migrációs szerződések 13. cikkének (1) és (2) bekezdésére hivatkozik, amelyek szerint az automatikus fordítói szolgáltatás a Bizottság tulajdona marad.

55 A felperesek lényegében azt emelik ki, hogy a Törvényszék az EK 288. cikk második bekezdése alapján rendelkezik hatáskörrel. A jelen ügyben a jelen kereset alapja az, hogy a Bizottság nem engedélyezett, vagyis nem szerződésszerű módosításokat végzett vagy végeztetett el a Systran Unix szoftveren vagy annak EC‑Systran Unix változatán, annak ellenére, hogy nem rendelkezett azokkal a jogokkal, amelyek lehetővé tették volna számára annak módosítását, és még kevésbé módosíttatását a felperesek engedélye nélkül.

56 A Törvényszék által feltett kérdésekre adott válaszukban a felperesek hangsúlyozzák, hogy a Bizottság sosem kapott engedélyt arra, hogy a jogvita tárgyát képező elemeket bármilyen harmadik személynek kiszolgáltassa. Tekintettel arra, hogy a szerződésben nem szerepelt olyan kikötés, amely engedélyezte volna a megtörtént felhasználást és nyilvánosságra hozatalt, a Bizottságot, mivel a szerződések által meghatározott kereteket átlépve járt el, szerződésen kívüli felelősség terheli, amely a Törvényszék kizárólagos hatáskörébe tartozik.

b) A Törvényszék álláspontja

A szerződésen alapuló és szerződésen kívüli ügyekkel kapcsolatos hatáskörre vonatkozó észrevételek

57 A Törvényszék kártérítési keresetekkel kapcsolatos hatásköre eltér attól függően, hogy szerződésen alapuló vagy szerződésen kívül felelősségről van szó. A szerződésen alapuló felelősség kapcsán az EK 238. cikk kimondja, hogy a Bíróság hatáskörrel rendelkezik arra, hogy az Unió által vagy nevében kötött közjogi vagy magánjogi szerződésekben foglalt választottbírósági kikötés alapján határozatot hozzon. A szerződésen kívüli felelősséggel kapcsolatban az EK 235. cikk rögzíti, hogy a Bíróság hatáskörrel rendelkezik a 288. cikk második bekezdésében említett kártérítési vitákban, amely cikk az intézmények vagy alkalmazottak által feladataik teljesítése során okozott károk megtérítését írja elő.

58 Ennek megfelelően a szerződésen alapuló felelősség esetében csak az EK 238. cikk értelmében vett választottbírósági kikötés esetén rendelkezik a Törvényszék hatáskörrel. Ilyen kikötés hiányában a Törvényszék az EK 235. cikk alapján valójában nem dönthet szerződéses eredetű kártérítésre irányuló keresetről. Ennek hiányában a Törvényszék a számára az EK 240. cikkben kizárólagosan fenntartott jogviták körén kívülre terjesztené ki hatáskörét, ugyanis e rendelkezés a nemzeti bíróságok általános szabályok szerinti hatáskörébe utalja azon jogviták elbírálását, amelyeknek a Közösség is részese (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑214/08. P. sz., Guigard kontra Bizottság ügyben 2009. május 20‑án hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 35–41. pontját, a Törvényszék T‑44/96. sz., Oleifici Italiani kontra Bizottság ügyben 1997. július 18‑án hozott végzésének [EBHT 1997., II‑1331. o.] 35. és 38. pontját, valamint a Törvényszék T‑154/01. sz., Distilleria Palma kontra Bizottság ügyben 2004. május 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑1493. o.] 50. pontját).

59 Ezzel szemben szerződésen kívüli felelősség esetében a Bíróság anélkül is rendelkezik hatáskörrel, hogy szükséges lenne a jogvitában részt vevő felek megegyezésének előzetes kinyilvánítása. A Bíróság hatásköre ugyanis közvetlenül az EK 235. cikkből, illetve az EK 288. cikk második bekezdéséből következik azon keresetek tekintetében, amelyek célja a Bizottság által szerződésen kívül okozott károk Közösség általi megtérítése.

60 Az EK 235. cikk szerinti hatásköre fennállásának megállapításához a Törvényszéknek az ügy iratainak különböző releváns elemeire tekintettel meg kell vizsgálnia, hogy a felperesek által előterjesztett kártérítés iránti kereset objektív és általános jelleggel szerződéses eredetű vagy szerződésen kívüli eredetű kötelezettségeken alapul‑e, ami lehetővé teszi a jogvita szerződésen alapuló vagy szerződésen kívüli jellegének meghatározását. Ezek az elemek többek között a felek állításainak, a kártérítés iránti kereset tárgyát képező kár alapjául szolgáló ténynek, és a jogvita tárgyát képező kérdést szabályozó szerződéses vagy szerződésen kívüli rendelkezéseknek a vizsgálata alapján állapíthatók meg (lásd ebben az értelemben a fenti 58. pontban hivatkozott Guigard kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 35–38. pontját).

61 E tekintetben fontos kiemelni, hogy a Törvényszék szerződésen alapuló ügyekre vonatkozó hatásköre eltér az általános szabályoktól, így azt megszorítóan kell értelmezni, vagyis a Törvényszék csak olyan kereseteket vizsgálhat meg, amelyek a szerződésből erednek, vagy amelyek közvetlen kapcsolatban állnak az abból fakadó kötelezettségekkel (lásd a Bíróság C‑114/94. sz., IDE kontra Bizottság ügyben 1997. február 20‑án hozott ítéletének [EBHT 1997., I‑803. o.] 82. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Ez különösen így lenne, ha a tényállási háttérből az következne, hogy a Bizottság szerződés alapján jogosult volt az ajánlati felhívásban szereplő munkákat harmadik személyre bízni, és amennyiben a jogvita tárgya – mivel e munkákra egy vagy több szerződéses rendelkezés is vonatkozott – valójában szerződésen alapuló kártérítés iránti kereset lenne (lásd ebben az értelemben a fenti 58. pontban hivatkozott Guigard kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 35. és 36. pontját a tényállási háttér figyelembevételével kapcsolatban és 38. pontját a kártérítés iránti kereset valós tárgyát illetően).

62 Azt is hangsúlyozni kell, hogy bár ezen érvelés megalapozottságának értékelése érdekében a Törvényszéknek meg kell vizsgálnia a WTC/Systran‑csoport és a Bizottság által 1975 és 2002 között kötött különböző szerződések tartalmát, amelyekre a Bizottság érvelésének alátámasztása érdekében hivatkozik, ez a feladat a hatáskör fennállása vizsgálatának körébe tartozik, és annak önmagában nem lehet olyan következménye, hogy a jogvitát módosítva annak szerződéses alapot kölcsönöz. Amennyiben nem így lenne, a jogvita jellege, és ebből következően a hatáskörrel rendelkező bíróság pusztán azon egyszerű tény alapján megváltozhatnának, hogy az alperes bármilyen, a felperessel fennálló szerződéses kapcsolatra hivatkozik, annak ellenére, hogy a hivatkozott szerződések vizsgálata annak megállapítását tenné lehetővé, hogy azok e tekintetben nem gyakorolnak hatást. Amikor szerződésen kívüli felelősséggel kapcsolatban jár el, a Törvényszék tehát teljes mértékben vizsgálhatja egy szerződés tartalmát, ahogy azt egy fél által bármilyen, érvelése alátámasztása érdekében hivatkozott dokumentum esetében is teszi annak megállapítása érdekében, hogy az alkalmas‑e a számára az EK 235. cikk által kifejezetten biztosított hatáskör megkérdőjelezésére. E vizsgálat a Törvényszék hatáskörének megalapozása érdekében hivatkozott tények értékelésének körébe tartozik, amelyek hiánya az eljárási szabályzat 113. cikke értelmében eljárásgátló ok.

63 Összehasonlításként, egy szerződés megújítására irányuló keresetre vonatkozó ügyben, ahol a felperes szerződésen alapuló és szerződésen kívüli kötelezettségek megsértésére hivatkozott, a Bíróság úgy döntött, hogy a nem az ebből a szerződésből eredő, azonban a felekre kötelező jogi szabályokra való puszta hivatkozásnak nem lehet az a következménye, hogy módosítja a jogvita szerződésen alapuló jellegét, és azt elvonja a hatáskörrel rendelkező bíróságtól (a fenti 58. pontban hivatkozott Guigard kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 43. pontja). Ennek megfelelően egy ajánlati felhívás következményeire vonatkozó ügyben, amelyben a felperesek pusztán a szerződésen kívüli kötelezettségek megsértésére hivatkoznak, annak, hogy szerződéses partnerük egyszerűen olyan szerződésen alapuló kötelezettségekre hivatkozik, amelyek nem vonatkoznak a jogvita tárgyát képező magatartásra, nem lehet az a következménye, hogy módosítja a jogvita szerződésen kívüli jellegét, és a jogvitát elvonja a hatáskörrel rendelkező bíróságtól.

64 Emellett általánosságban a kötelezettség megsértését állító félnek kell megállapítania a kötelezettség tartalmát, illetve annak az ügy adataira való alkalmazását. Ezért a Bizottság által azzal kapcsolatban előadott érvek előtt, hogy szerződésen alapuló engedély állt fenn a szerzői jog, illetve a know‑how alapján esetlegesen védelmet élvező információk harmadik személynek való kiszolgáltatása tekintetében, meg kell vizsgálni a kártérítés iránti keresettel kapcsolatban a felperesek által előterjesztett érveket.

A felperesek által előterjesztett kártérítés iránti kereset vizsgálata

65 A jelen ügyben a felperesek kártérítés iránti keresetét kizárólag az EK 235. cikk és az EK 288. cikk második bekezdése alapján terjesztették elő. A felperesek nem utalnak, és nem is hivatkoznak a Bizottsággal kötött szerződések rendelkezéseire. E szerződéses rendelkezésekre csak a Bizottság hivatkozik azon állításának alátámasztása érdekében, amely szerint jogosult annak megtételére, amit vele szemben a jelen ügyben kifogásolnak.

66 Kártérítés iránti keresetük alátámasztása érdekében a felperesek két, szerződésen kívüli, jogellenes és károkozó magatartásra hivatkoznak. Először, a Bizottság jogellenesen szolgáltatta ki a Systran know‑how‑ját harmadik személynek, mivel az ajánlati felhívásban szereplő szolgáltatások megvalósítása szükségképpen magával vonta a Systran szoftver forráskódjának jogellenes kiszolgáltatását és módosítását, amelynek a felperesek a kizárólagos tulajdonosai. Másodszor, a Bizottság bitorlást követett el, amikor a Gosselies társaság engedély nélküli fejlesztéseket végzett az EC‑Systran Unix változaton, vagyis a Systran szoftver egy olyan változatán, amely szinte azonos a Systran Unix változattal, és így az azt kifejlesztő és forgalmazó Systran‑csoport – amely a megfelelő szellemi tulajdonjogok kizárólagos jogosultja – alárendeltségébe tartozik.

67 A jelen ügyben a kártérítés iránti kereset tárgyát képező állítólagos károk alapjául szolgáló tény, vagyis a felpereseknek állítólagosan kárt okozó felróható magatartás tehát többek között az volt, hogy a Bizottság engedély nélkül kiszolgáltatta harmadik személy részére – a Gosselies társaságnak – a forráskódokat, amelyek kizárólagos tulajdonjogát, illetve – a tagállamok jogában közös, a szerzői jogra és a know‑how‑ra vonatkozó általános elvek alapján – védelmét követeli a Systran‑csoport.

68 Konkrétabban a felperesek azt állítják, hogy a Systran szoftver és a Systran Unix változat szerzőiként kifogásolhatják az EC‑Systran Unix Plus által megtestesített származékos mű olyan felhasználását, módosítását, átdolgozását vagy javítását, amelyet az eredeti szoftverre vonatkozó jogok jogosultja nem engedélyez. A felperesek tehát jogszerű „kifogásolási joggal” rendelkeznek, amelynek célja a bizonyos tulajdonukban álló adatok védelmének biztosítása azok Bizottság általi felhasználásával, illetve harmadik személynek való átadásával szemben, amennyiben ezt a felperesek nem engedélyezték.

69 E jog alátámasztása érdekében a felperesek a tagállamok jogában közös általános elvek címén az irodalmi és művészeti művek védelméről szóló 1886. szeptember 9‑i Berni Uniós Egyezményre (a továbbiakban: berni uniós egyezmény), a számítógépi programok jogi védelméről szóló, 1991. május 14‑i 91/250/EGK tanácsi irányelvre (HL L 122., 42. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 114. o.) és a szellemi tulajdonjogok érvényesítéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (HL L 157., 45. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 2. kötet, 32. o.) hivatkoznak. E rendelkezések – amelyek adott esetben szerződésen kívüli kötelezettségeknek is minősülhetnek, ahogy azt a Bizottság is elismerte a Törvényszék által a tárgyalás során ezzel kapcsolatban feltett egyik kérdésre adott válaszában – szerepelnek a tagállamok jogában is. Lényegében e rendelkezések a következő általános elveket tartalmazzák: pusztán létrehozása révén a számítógépi program szerzője azon kizárólagos és bárkivel szemben érvényesíthető szellemi tulajdonjoggal rendelkezik; a szerzői minőség ellenkező bizonyíték hiányában ahhoz vagy azokhoz tartozik, akinek vagy akiknek a neve alatt a programot nyilvánosságra hozták; a számítógépi program szerzője bizonyos kivételek mellett kizárólagos joggal rendelkezik annak többszörözésére, átdolgozására és terjesztésére, illetve ezek engedélyezésére.

70 Meg kell állapítani, hogy a fentiek révén a felperesek kellő körülményt terjesztettek elő az elemzés jelen szakaszában azon következtetés levonásához, hogy a Systran‑csoport hivatkozhat az általa fejlesztett és saját neve alatt forgalmazott Systran szoftver Systran Unix változatán fennálló szerzői jogaira.

71 Ezzel szemben azon tényre vonatkozó bizonyítékok hiányában, hogy a felperesek nem jogosultjai a szóban forgó jogoknak, a Bizottság nyilvánvalóan sikertelenül próbálta kétségbe vonni a Törvényszék hatáskörét azzal, hogy vitatta a Systran‑csoport által a Systran szoftver ezen változata vonatkozásában hivatkozott szerzői jogokat.

72 Először, e tekintetben nem elegendőek a Bizottság által kifejtett puszta kétségek a felperesek azon minőségével kapcsolatban, hogy ők a szellemi tulajdonjogok jogosultjai a Systran szoftver Systran Unix változata tekintetében (lásd a fenti 54. pontot). Egy ilyen érvelés nem elégíti ki a bizonyítás azon fokát, amely elegendő lenne annak kétségbe vonásához, hogy a Systran‑csoport hivatkozhat a Systran szoftver Systran Unix változatán fennálló szerzői jogaira a tagállamok jogában közös, fent hivatkozott általános elvekre figyelemmel, mivel az általános állításokon alapul, amelyek nem kellőképpen pontosak az érintett szoftver jellegzetességeire, valamint az alperesek által benyújtott jogi és műszaki szakértői véleményekre tekintettel.

73 Másodszor, a jogvita érdemére vonatkozó vita eredményének előzetes megállapítása nélkül rá kell mutatni, hogy a Törvényszék felkérte a Bizottságot arra, hogy fejtse ki kétségei tartalmát a felperesek által követelt tulajdonjogokat illetően, utóbbiakat pedig arra, hogy fejtsék ki álláspontjukat ezzel kapcsolatban. A felperesek szakértői ennek megfelelően számos jogi és műszaki érvre hivatkoztak a Systran‑csoport szerzői jogai fennállásának alátámasztása érdekében mind az újraírt szoftver, mind pedig az e szoftver forráskódját használó változatok tekintetében (P. Sirinelli, a Panthéon‑Sorbonne Paris‑I professzorának véleménye az újraírt szoftver szerzőjének jogi védelméről, [a továbbiakban: Sirinelli második véleménye] és H. Bitan műszaki feljegyzése a Systran Unix szoftver új és elkülönült jellegéről a Systran Mainframe és az EC‑Systran Mainframe szoftverhez képest, a megírás, az összetétel és a szerkezet szempontjából [a továbbiakban: Bitan második műszaki feljegyzése]). Ezekből különösen az tűnik ki, hogy a Systran Unix változat nem egyszerűen a korábban létező Systran Mainframe változat átállítása, ahogy azt a Bizottság próbálja kifejteni, hanem az eredetileg assemblyben megírt valamennyi program újraírása C nyelven, így ezek a változatok alapvetően különböznek. Az sem vitatott, hogy a Systran Unix változat célja az idők folyamán elavulttá vált Systran Mainframe változat felváltása volt.

74 A Törvényszék ilyen irányú kifejezett kérése ellenére a Bizottság nem volt képes olyan műszaki bizonyítékokat bemutatni, amelyek megkérdőjelezhették volna a Systran‑csoport szerzői jogainak fennállását a Systran szoftver Systran Unix változatán, illetve azokon az informatikai elemeken, amelyek annak programját alkotják, illetve amelyekből forráskódja áll, különösen a szoftver alapmagját és nyelvi programjait érintő részek tekintetében, mivel a felperesek nem vitatják, hogy a Bizottságot illeti a tulajdonjog a szolgálatai által az intézmény által használt nyelv sajátosságainak figyelembe vétele érdekében készített szótárak tekintetében.

75 Harmadszor, a peres eljárás során a Bizottság kénytelen volt elfogadni, hogy a Systran‑csoport ténylegesen rendelkezett szellemi tulajdonjogokkal ebben az összefüggésben. Így a viszonválasz szakaszában a Bizottság elismerte, hogy nem vitatja azt, hogy a Systran volt az általa forgalmazott Systran Unix szoftverre vonatkozó jogok jogosultja, kiemelve ugyanakkor, hogy valószínű, hogy a Systran‑csoport a Bizottság számára az EC‑Systran Mainframe és EC‑Systran Unix változatok keretében végzett fejlesztéseket használta fel azok Systran Unix változatba való integrálására. Pontosabban a Bizottság a tárgyalás során rámutatott, hogy ténylegesen nem vitatja azt, hogy a Systran az ezekre a szoftverekre vonatkozó jogok jogosultja, mind a Mainframe, mind értelemszerűen a Unix változat esetében, ugyanakkor apró fenntartással élt azon elemek tekintetében, amelyeket jogellenes módon integráltak a Systran Unix eredeti változatába a vele korábban kötött szerződéseket követően.

76 Ugyanakkor, ahogy arra a Törvényszék a második kérdéssorozat keretében, illetve ismételten a tárgyaláson is rámutatott, meg kell állapítani, hogy a Systran Unix változat több évvel korábbi, mint az EC‑Systran Unix változat. Ennélfogva kevéssé valószínű, hogy a Systran‑csoport az általa kifejlesztett és forgalmazott Systran Unix változatba integrálhatta a később az EC‑Systran Unix változat keretében a Bizottság saját, nyelvi és terminológiai síkon fennálló szükségletei kielégítése érdekében elvégzett fejlesztéseket. A Bizottság nem volt képes e tekintetben állítását alátámasztani.

77 Ehhez hasonlóan semmilyen tárgyi bizonyíték nem teszi lehetővé a Bizottság azon érvének alátámasztását, amely szerint valószínű, hogy a felperesek Systran Mainframe változatából kifejlesztett EC‑Systran Mainframe változat elemeit jogellenesen integrálták a Systran Unix eredeti változatába. Ennek az érvnek egyébként a szoftver forráskódja – különösen a mag és az ahhoz kapcsolódó nyelvi programok – tekintetében ellentmondanak a felperes műszaki szakértőjének magyarázatai, amelyek szerint egy assemblyben írt program jelentősen különbözik egy C nyelven írt programtól (lásd Bitan második műszaki feljegyzését, különösen a „Hello world!” karakterlánc kezelésének példáját assemblyben és C nyelven). Ezt a műszaki magyarázatot a Bizottság sem vonja kétségbe.

78 Ami a know‑how alapján hivatkozott védelmet illeti, a felperesek kifejtik, hogy a know‑how‑t általában „titkos, lényeges és megfelelő formában azonosított műszaki információk összességeként” szokták meghatározni. Ezzel kapcsolatban úgy vélik, hogy a tőlük származó bármilyen engedély nélkül a Bizottság részéről ilyen információk kiszolgáltatása harmadik személyek számára olyan jogellenes magatartásnak minősül, amely alkalmas a Közösség szerződésen kívüli felelősségének megalapozására az EK 288. cikk második bekezdésének alkalmazásában.

79 Ezen érv alátámasztására a felperesek joggal hivatkoznak a Bíróság 145/83. sz., Adams kontra Bizottság ügyben 1985. november 7‑én hozott ítéletének (EBHT 1985., 3539. o.) 34. pontjára, amely elismerte, hogy a Bizottságot és személyzetét az EK 287. cikk alapján terhelő titoktartási kötelezettség általános jogelv. Azt az EK 287. cikk által kifejezett általános elvet, amelynek értelmében a vállalkozásoknak joguk van üzleti titkaik védelméhez, megerősítette emellett a Bíróság C‑36/92. P. sz., SEP kontra Bizottság ügyben 1994. május 19‑én hozott ítéletének (EBHT 1994., I‑1911. o.) 36. pontja is. Az Európai Unió 2000. december 7‑én Nizzában kihirdetett Alapjogi Chartájának (HL C 364., 1. o.) 41. cikke szintén kifejti, hogy az igazgatási szerveknek tiszteletben kell tartaniuk „a szakmai és üzleti titokhoz fűződő jogos érdekek[et]”.

80 Az üzleti titkok közé tartoznak a know‑how‑ra vonatkozó műszaki információk is, amelyeknek nemcsak a nyilvánosságra hozatala, hanem az információt nyújtó személytől eltérő más jogalany részére történő továbbítása is súlyosan sértheti az előbbi érdekeit (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑353/94. sz., Postbank kontra Bizottság ügyben 1996. szeptember 18‑án hozott ítéletének [EBHT 1996., II‑921. o.] 87. pontját). Ahhoz, hogy a műszaki információk jellegüknél fogva az EK 287. cikk hatálya alá tartozzanak, mindenekelőtt elengedhetetlen, hogy csak a személyek szűk köre ismerje őket. Továbbá olyan információknak kell lenniük, amelyek nyilvánosságra hozatala alkalmas arra, hogy súlyos kárt okozzon akár az információt nyújtónak, akár harmadik személynek. Végül az is szükséges, hogy azok az érdekek, amelyek az információ nyilvánosságra hozatala révén sérülhetnek, objektíve védelemre szoruljanak (a Törvényszék T‑198/03. sz., Bank Austria Creditanstalt kontra Bizottság ügyben 2006. május 30‑án hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑1429. o.] 71. pontja, valamint a T‑474/04. sz., Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse kontra Bizottság ügyben 2007. október 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑4225. o.) 65. pontja).

81 A jelen ügyben úgy kell tehát tekinteni, hogy egy vállalkozás üzleti titkainak körébe tartozó műszaki információ, amelyet pontos okokból közöltek a Bizottsággal, nem szolgáltatható ki egyéb okból harmadik személy számára az érintett vállalkozás engedélye nélkül.

82 Meg kell állapítani, hogy a felperesek állítása, amely szerint a Bizottság megsértette a Systran szoftver Systran Unix változatára vonatkozó szerzői joggal és know‑how‑val kapcsolatos, szerződésen kívüli kötelezettségeit, a jog által megkívánt mértékben elegendő a Törvényszék EK 235. cikk által megállapított hatáskörének megalapozásához.

83 A Bizottság nem tudta kétségbe vonni ezt a következtetést, így meg kell vizsgálni érvelésének második részét, amely szerint szerződéses jellegű engedéllyel rendelkezett, amely lehetővé tette számára a jelen ügyben kifogásolt magatartás tanúsítását.

A Bizottság által a szerzői jog és a know‑how alapján védendő információk harmadik személynek való kiszolgáltatására vonatkozó szerződéses engedély létezésének alátámasztása érdekében hivatkozott körülmények vizsgálata

84 A jelen ügyben a Bizottság által állítólagosan elkövetett jogellenes és károkozó magatartások többek között abból állnak, hogy a felperesek engedélye nélkül szolgáltatott egy harmadik személynek, a Gosselies társaságnak, olyan információkat, amelyek esetlegesen a Systran‑csoport szerzői joga és know‑how‑ja által biztosított védelem hatálya alá tartoztak.

85 Az ügy iratainak egyik eleme sem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a Bizottság számára szerződés engedélyezte volna, hogy közölje a Gosselies társasággal a Systran Unix változatra vonatkozó információkat, illetőleg az ahhoz kapcsolódó know‑how‑t.

86 Először, a felek között aláírt egyik szerződés sem vonatkozik kifejezetten az EC‑Systran Unix változattal kapcsolatos egyes munkák harmadik személyekre való átruházásának kérdésével. Amikor a Systran kapcsolatba lépett a Bizottsággal e kérdés megvizsgálása érdekében, a Bizottság pusztán tagadta, hogy a Systran jogokkal rendelkezne a Systran szoftver Systran Unix változatát illetően, valamint úgy tekintette, hogy a Systran‑csoport nem jogosult kifogást emelni a Gosselies társaságra bízott munkákkal kapcsolatban (lásd a fenti 31–37. pontot).

87 Másodszor, a Törvényszék által ezzel kapcsolatban feltett kérdésre válaszolva a Bizottság három szerződéses rendelkezésre hivatkozik annak alátámasztása érdekében, hogy felhívhatta a Gosselies társaságot a szoftver EC‑Systran Unix változatának fejlesztésére anélkül, hogy azt a Systran‑csoport a szoftver Systran Unix változatára vonatkozó szerzői jogaira és know‑how‑jára hivatkozva kifogásolhatta volna (lásd a fenti 53. pontot).

88 Először, a Bizottság a Gachot társasággal 1985. január 18‑án – vagyis azt megelőzően, hogy e társaság átvette volna a WTC‑csoportot és Systranná vált volna – kötött technikai együttműködési megállapodás „Felhasználási jogok” című 4. cikkére hivatkozik, amely kimondja, hogy „a Systran‑rendszer, vagyis a szoftverek és szótárak, a Bizottság tulajdonában maradnak”.

89 Meg kell állapítani, hogy e rendelkezés nem alkalmas a jelen jogvita szerződésen alapuló jellegének alátámasztására. Mindenekelőtt a fent hivatkozott rendelkezésre nem lehet hivatkozni a felperesekkel szemben, amelynek a Systran szoftverre, és különösen a Systran Mainframe változatra vonatkozó tulajdonjogai nem a Bizottság és a Gachot társaság által 1985. január 18‑án kötött megállapodáson alapulnak (lásd a fenti 10. pontot). A Systran‑csoport Systran szoftverre és Systran Mainframe változatára vonatkozó tulajdonjoga ugyanis a WTC‑csoport Gachot társaság által történt későbbi átvételével keletkezett (lásd a fenti 11. pontot, és a válasz 5–7. mellékletében csatolt dokumentumokat). Emellett, bár senki nem vitatja, hogy 1985. január 18‑án a Gachot társaság semmiféle tulajdonjoggal nem rendelkezett a Systran‑rendszerrel kapcsolatban, a fent hivatkozott rendelkezésből azt sem lehet levezetni, hogy a Bizottság ettől az időponttól kezdve a megállapodás alapján követelheti a Systran‑rendszerre és szoftvereire vonatkozó teljes és osztatlan tulajdonjogot, beleértve annak alapmagját és forráskódját is. Egy ilyen következtetés sértené az abban az időben a WTC‑csoportot a Systran‑rendszerre, és különösen a Systran Mainframe változatra vonatkozóan megillető tulajdonjogokat, amelyeket a Bizottság sem vitat (lásd a fenti 3. pontot), és amelyeket később az utóbb Systranná váló Gachot társaságra ruházott. Végül mindenképpen fontos kiemelni, hogy a jelen ügy nem a Systran‑csoport Systran Mainframe változatra, vagyis egy elavult változatra vonatkozó jogait érinti, hanem a Systran‑csoport Systran Unix változatra vonatkozó jogait, amely követte az előbbi változatot, és amely más nyelven van írva annak érdekében, hogy működni tudjon egy új informatikai környezetben.

90 Másodszor, a Bizottság a Bizottság és a Systran‑csoport (vagyis akkor a WTC társaság, a Latsec társaság, a Systran Institut társaság és a Gachot társaság) között kötött együttműködési szerződés előzetes ismertetésére hivatkozik, amely szerint „[a] Systran‑rendszeren a Bizottság és szerződő partnerei által végzett [a fenti 3. pontban említett] javítások és fejlesztések, különösen a szótárak, a Bizottság kizárólagos tulajdonát képezik”. E rendelkezést tehát az említett ismertetés 3. pontjával összhangban kell értelmezni, amely szerint:

„A rendszerek fenntartását és utólagos fejlesztését több másik, a Bizottság és a szolgáltató társaságok között kötött szerződés biztosította. E szerződések a Bizottság szükségleteinek és céljainak kielégítését célozták.”

91 E rendelkezések szintén nem teszik lehetővé a jelen jogvita szerződéses jellegének alátámasztását. Az előzetes ismertetés e két pontja értelmében ugyanis a Systran‑rendszeren a Bizottság és szerződő partnerei által az együttműködési szerződés 1987. augusztus 4‑i aláírását megelőzően végzett javítások és fejlesztések, különösen a szótárak, a Bizottság kizárólagos tulajdonát képezik. E kizárólagos tulajdont a felperesek sem vitatják, akik beadványaikban nem hivatkoznak a szótárakon, illetve a kifejezetten a Bizottság által vagy annak számára terminológiai szükségletei kielégítése érdekében végzett javításokon és fejlesztéseken fennálló tulajdonjogra. A felperesek által hivatkozott jogok álláspontjuk szerint az alaprendszeren alapulnak, vagyis a mag lényegi részén és a nyelvi rutinokon, amelyeknek a Systran‑csoport a szerzője, és amelyekre nézve know‑how‑val rendelkezik.

92 Emellett ugyanezen előzetes ismertetés egyéb pontjai lehetővé teszik a Bizottság és a Systran‑csoporthoz tartozó társaságok közötti viszony pontos megállapítását, és a csoport által a Systran‑rendszerrel kapcsolatban egy olyan időpontban követelhető jogok vizsgálatát, amikor még csak a Mainframe környezettel kompatibilis változatok léteztek. Az előzetes ismertetés szerint tehát:

„1. A Systran‑rendszer, amelyet a WTC társaság alakított ki, egy automatikus fordítórendszer, amely egy alapszoftverből, nyelvi szoftverekből, külső szoftverekből, valamint különböző kétnyelvű szótárakból áll.

2. 1975. szeptember 22‑én a Bizottság szerződést kötött a WTC társasággal, amely a Systran‑rendszer Bizottság általi felhasználásáról, illetve e rendszer WTC általi eredeti fejlesztéséről szólt.

A Bizottság és a WTC társaság később más szerződéseket is kötött, amelyek tárgya egyrészt a már létező rendszer javítása, másrészt pedig [új nyelvpárokra] irányuló rendszerek fejlesztése volt.

Ezeknek az 1976 és 1985 között kötött szerződéseknek a tárgya a fordítószoftverek és az érintett nyelvek alapszótárainak javítása, fejlesztése volt.

[…]

5. A felek tehát megállapítják, hogy a Bizottság rendelkezik az alaprendszerre, illetve javításaira vonatkozóan […] a WTC által megadott felhasználási engedéllyel, amely az Európai Közösség területén történő felhasználásra korlátozódik, a fenti 4. [pontban] meghatározott ágazatokban.

[…]

7. A felek úgy vélik, hogy érdekük, illetve a Systran felhasználóinak érdeke az, hogy e rendszert folyamatosan fejlesszék. Azért döntöttek a jelen együttműködési szerződése megkötése mellett, hogy egyesítsék erőfeszítéseiket, és így folytassák a fejlesztést.

Ebben a szellemben a felek kölcsönösen elismerik a másik fél felhasználási jogát a Systran‑rendszer tekintetében, amely a rendszer közszférában, illetve magánszférában történő használatának köszönhetően elvégzett tökéletesítések alapján módosulhat.”

93 E rendelkezésekből, amelyek az ebben az időszakban a Bizottság és a Systran‑csoport között fennálló viszonyokat szabályozzák, kitűnik egyrészt, hogy a Systran‑csoport által a Systran‑rendszer létrehozásában, illetve a Bizottság számára végzett eredeti és utólagos fejlesztésében játszott szerepet kifejezetten elismerik, másrészt pedig, hogy csak a Systran‑csoport által a Bizottságra ruházott használati jogokra utalnak, a rendszer egészére vonatkozó, a fortiori kizárólagos tulajdonjogokra pedig nem. Mindenesetre semmilyen utalás nem szerepel e rendelkezésekben harmadik személy fellépésére annak érdekében, hogy módosításokat végezzen a rendszeren, anélkül, hogy ezt a Systran‑csoport előzetesen engedélyezte volna.

94 Végül a műszaki együttműködési megállapodás 4. cikkéhez hasonlóan fontos kiemelni, hogy a jelen ügy nem a Systran‑csoport Systran Mainframe változatra, vagyis egy elavult változatra vonatkozó jogait érinti, hanem a Systran‑csoport Systran Unix változatra vonatkozó jogait, amely követte az előbbi változatot, és amelyet más nyelven írtak annak érdekében, hogy működni tudjon egy új informatikai környezetben.

95 Harmadszor, a Bizottság a migrációs szerződések „Szabadalmak, francia jog szerinti certificats d’utilité (használati minták), védjegyek, formatervezési minták, ipari és szellemi tulajdonjogok” című 13. cikkének 1. és 2. pontjára hivatkozik, amelyek szerint a Bizottság automatikus fordítói szolgáltatása a Bizottság tulajdonában marad. A jelen ügyben fontos kiemelni, hogy e két pont a következőképpen szerepel az első migrációs szerződésben:

„1. A Bizottságot haladéktalanul tájékoztatják a jelen szerződés teljesítése során a Szerződő Fél [vagyis a Systran Luxembourg] minden eredményéről, illetve az általa megszerzett szabadalomról; ez az eredmény vagy szabadalom az Európai Közösségek tulajdona, amely a már létező ipari vagy szellemi tulajdonjogok esetét kivéve szabadon rendelkezhet arról.

2. A Bizottság automatikus fordítási szolgáltatása, beleértve azok összetevőit is, a Bizottság tulajdonában maradnak, még ha azokat a szerződés teljesítése során módosítják is, kivéve a már létező ipari vagy szellemi tulajdonjogok esetét.”

96 Az első migrációs szerződés 13. cikkének 1. és 2. pontja tehát kifejezetten fenntartja a korábban létező szellemi és ipari tulajdonjogok kérdését. A Bizottság tehát nem hivatkozhat e rendelkezésre azon állítás céljából, amely szerint nyilvánvaló, hogy a felperesek lemondtak a Systran‑rendszerre vonatkozó szerzői jogaikra és know‑how‑jukra vonatkozó követeléseikről. E jogok, és egészen konkrétan azok, amelyek a Systran szoftver Systran Unix változatára vonatkoznak a migrációs szerződések aláírását megelőzően is fennálltak, amire akkor került sor, amikor a Bizottság által használt EC‑Systran Mainframe változat elavulttá vált.

97 Emellett – ahogy azt a felperesek is jelezték a tárgyalás során – az első migrációs szerződés 13. cikkéből egyértelműen kitűnik, hogy az 1. pont csak a Systran szoftver EC‑Systran Unix változata véglegesítésének „EC” részére vonatkozik, vagyis a Systran Luxembourg, mint szerződő partner minden eredményére és az általa megszerezhető minden szabadalomra, a migrációs szerződések végrehajtása során. Mindannak a tulajdonjoga, ami az esetleges eredmények és szabadalmak előtt létezett, tehát a Systran Unix változaté, amelyből az EC‑Systran Unix változatot előállították, kívül esik a szerződés hatályán. Ennek megfelelően e szerződések nem vonják kétségbe az EC‑Systran Unix változatban található nem módosított Systran Unix változat alapmagjára vonatkozó jogokat. Ami e rendelkezés 2. pontját illeti, az kifejezetten a „Bizottság automatikus fordítói szolgáltatására” vonatkozik, vagyis a Systran szoftver EC‑Systran Mainframe változatára (lásd az első migrációs szerződés 2. cikkében szereplő, a fenti 27. pontban átvett meghatározást), fenntartva tehát a Systran Mainframe változatra vonatkozó jogok kérdését, mivel mindkét változat elavult a Systran Unix változatnak köszönhetően.

98 Emellett meg kell állapítani, hogy a Systran nem írta alá a migrációs szerződéseket, vagyis nem ruházhatott át semmit a Bizottságra a Systran szoftver általa fejlesztett és forgalmazott Systran Unix változatával kapcsolatban. A szerződéses jogviszony relatív szerkezetének alkalmazásában tehát – amely a tagállamok jogában közös általános elvnek tekinthető a szerződéssel kapcsolatos ügyekben – a migrációs szerződésekre önmagukban nem lehet hivatkozni a Systrannal szemben. E tekintetben, még ha feltételezhető is, hogy a Systran Luxembourg 2002. március 15‑ére nem adta át a Bizottságnak „valamennyi, a Systran‑csoport által követelt, és a Systran automatikus fordítói szolgáltatáshoz kapcsolódó jog […] naprakésszé tett bizonyítás[át]” (lásd a fenti 30. pontot), ennek nem lehet az a következménye, hogy a Systran elveszíti azt a lehetőséget, hogy a Bizottsággal szemben azokra a jogokra hivatkozhasson, amelyek őt a WTC‑csoporthoz tartozó társaságok megszerzése, vagy még inkább a Systran Unix változat létrehozása és forgalmazása alapján megilletik, amely tényekről a Bizottság is tudomással bírt. Arra is fontos rámutatni, hogy – miként azt a felperesek is kifejtették a tárgyaláson, anélkül hogy ezzel kapcsolatban a Bizottság ellentmondást fogalmazott volna meg – a migrációs szerződések aláírásának idején a Systran Luxembourg nem egy, a Systran‑csoportba teljes mértékben beolvadt társaság, hanem olyan közös vállalkozás volt, amely egyesítette egyrészt a korábban az EC‑Systran Mainframe változat karbantartása érdekében a Bizottsággal dolgozó vállalkozások érdekeit, valamint a Systran‑csoport érdekeit Luxemburgban.

99 Végül és minden esetben, a szellemi tulajdon területén alapelv, hogy a tulajdonjogok átruházására vonatkozó kikötést nem lehet vélelmezni. Főszabály szerint egy ilyen kikötés nem lehet hallgatólagos, annak kifejezettnek kell lennie. A jelen ügyben a felek által a Törvényszékhez benyújtott dokumentumokból egy, a Systran, vagy akár Systran‑csoporthoz tartozó vállalkozás szellemi tulajdonjogainak átruházására vonatkozó szerződéses rendelkezés sem olvasható ki, amelyre a Systran szoftver Systran Unix változata tekintetében hivatkozni lehetne.

100 A fentiekből kitűnik, hogy a Bizottság által hivatkozott szerződéses rendelkezések egyike sem támasztja alá azt az állítást, amely szerint a jelen jogvita szükségképpen szerződéses jellegű lenne. E szerződéses rendelkezések, amelyek egy múltbeli, a Systran Mainframe változatra vonatkozó szerződések esetében túlhaladott időszakra utalnak – amely változat a kilencvenes években az informatikai környezet fejlődése folytán elavult –, nem teszik lehetővé annak bizonyítását, hogy a Bizottság rendelkezett vagy rendelkezik a Systran‑csoport arra vonatkozó engedélyével, hogy harmadik személlyel olyan, a Systran szoftvernek a Systran‑csoport által kifejlesztett és forgalomba hozott Systran Unix változatával kapcsolatos információkat szolgáltasson ki, amelyek esetlegesen a csoport által hivatkozott szerzői jog és know‑how által biztosított védelem hatálya alá tartoznak.

101 A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a felperesek kártérítés iránti keresetéből, valamint a tagállamok jogában közös általános elvekből – amelyekre a felperesek a Systran szoftver Systran Unix változatára vonatkozó jogaik, valamint annak bizonyítása érdekében hivatkoztak, hogy a származtatott EC‑Systran Unix változatban is szereplő tartalom harmadik személynek való kiszolgáltatását megelőzően a szerző engedélyét kell kérni – az tűnik ki, hogy a felperesek jogilag és ténybelileg megkövetelt módon bizonyították az ahhoz szükséges körülményeket, hogy a Törvényszék a Szerződés által számára szerződésen kívüli ügyekben biztosított hatáskört gyakorolhassa.

102 Emellett a Bizottság által a kártérítési kereset szerződéses jellegének bizonyítása érdekében hivatkozott különböző szerződéses rendelkezések vizsgálata lehetővé teszi annak megállapítását, hogy nem került sor a szerzői jog átruházására, vagy a Systran Unix változatra vonatkozó információk harmadik fél részére történő kiszolgáltatásának engedélyezésére a Systran‑csoport részéről.

103 Ebből az összesített értékelésből az tűnik ki, hogy a szóban forgó jogvita nem szerződéses jellegű. Annak állítólagosan felróható és károkozó jellegét ugyanis, hogy a Bizottság harmadik személynek tulajdonjog, vagy know‑how által védett információkat adott át azok jogosultjának kifejezett engedélye nélkül, a tagállamok jogában közös, az ilyen ügyekben alkalmazandó általános elvekre figyelemmel kell értékelni, nem pedig a múltban kötött szerződésekben szereplő olyan szerződéses rendelkezések alapján, amelyek nem a Systran Systran Unix változatra vonatkozó szerzői jogát és know‑how‑ját érintik.

104 A Bizottságnak a kereset állítólagos szerződéses alapja miatti elfogadhatatlanságára vonatkozó állításait tehát el kell utasítani.

2. A kereset egyértelműségének hiányáról

a) A felek érvei

105 A Bizottság előadja, hogy a kereset elfogadhatatlan, mivel nem felel meg az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §‑ának c) pontjában szereplő feltételnek, amely szerint a keresetlevélnek tartalmaznia kell „a jogvita tárgy[át] és a felhozott jogalapok rövid ismertetés[ét]”. A keresetlevél nem jelöli meg azokat a jogszabályi rendelkezéseket, amelyeket a Bizottság megsértett volna, és kevés konkrétumot tartalmaz a felperes által hivatkozott bitorlással, illetve a know‑how kiszolgáltatásával kapcsolatban.

106 A felperesek lényegében hangsúlyozzák, hogy a keresetlevél kellőképpen pontos ahhoz, hogy lehetővé tegye a Bizottság számára védekezésének előkészítését és a Törvényszék számára a keresetről való határozathozatalt.

b) A Törvényszék álláspontja

107 A Bíróság alapokmánya 21. cikkének első bekezdése értelmében, amely a Törvényszék előtti eljárásokra ugyanezen alapokmány 53. cikkének első bekezdése szerint és a Törvényszék eljárási szabályzata 44. cikke 1. §‑ának c) pontja szerint alkalmazandó, minden keresetlevélnek tartalmaznia kell a jogvita tárgyát és a felhozott jogalapok rövid ismertetését. Ennek kellően világosnak és pontosnak kell lennie ahhoz, hogy lehetővé tegye az alperes részére védekezésének előkészítését, és hogy a Törvényszék gyakorolhassa bírósági felülvizsgálati jogkörét. A jogbiztonság és a gondos igazságszolgáltatás biztosítása végett szükséges, hogy az alapvető ténybeli és jogi elemek, amelyeken a kereset alapul, legalább összefoglalva, viszont koherens és érthető módon kiderüljenek magából a keresetlevél szövegéből (a Törvényszék T‑85/92. sz., De Hoe kontra Bizottság ügyben 1993. április 28‑án hozott végzésének [EBHT 1993., II‑523. o.] 20. pontja és a T‑294/04. sz., Internationaler Hilfsfonds kontra Bizottság ügyben 2005. július 11‑én hozott végzésének [EBHT 2005., II‑2719. o.] 23. pontja).

108 A valamely intézmény által állítólagosan okozott károk megtérítése iránti kérelmet tartalmazó keresetlevél akkor felel meg e követelményeknek, ha tartalmazza többek között azokat az elemeket, amelyek alapján azonosítható a felperes által az intézmény terhére rótt magatartás (a fenti 107. pontban hivatkozott Internationaler Hilfsfonds kontra Bizottság ügyben hozott végzés 24. pontja).

109 A jelen ügyben a felperesek keresetlevelükben arra utalnak, hogy a Bizottság jogellenesen szolgáltatta ki harmadik félnek a Systran know‑how‑ját egy ajánlati felhívás odaítélését követően, és ezzel a szerzői jogait sértő bitorlást követett el. Két jogellenes és károkozó magatartásról van szó, amelyeket a Bizottság tanúsított (lásd a fenti 66. pontot). Ezen utalásokra figyelemmel a Bizottság felkészülhetett a védekezésre.

110 A Bizottságnak a keresetlevél egyértelműségének hiánya miatt annak elfogadhatatlanságára vonatkozó állításait el kell tehát utasítani.

3. A Törvényszék arra vonatkozó hatáskörének hiányáról, hogy egy szerződésen kívüli felelősség megállapítása iránti kereset kapcsán bitorlási ügyről döntsön

a) A felek érvei

111 A Bizottság előadja, hogy a kereset elfogadhatatlan, mivel a Törvényszék nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy egy szerződésen kívüli felelősség megállapítása iránti kereset kapcsán bitorlási ügyekről döntsön, ahogy azt a fenti 52. pontban hivatkozott Document Security Systems kontra EKB ügyben hozott végzésben is megállapították. E tekintetben a Bizottság rámutat, hogy a védjegyjog területén bekövetkezett teljes körű harmonizációval ellentétben a szerzői jog csak részleges harmonizáció tárgya volt, amely azonban vonatkozik a szoftverek védelmére (91/205 irányelv). Ennek ellenére a szerzői jog, illetve a szabadalmi jog esetében a bitorlási per nem tartozik azon jogorvoslatok közé, amelyekkel kapcsolatban a közösségi bíróságoknak hatásköre van. Ugyanez a helyzet a know‑how‑val is, amelyre semmilyen közösségi jogi harmonizáció nem vonatkozik. A Bizottság elutasít bármiféle analógiát a fenti 79. pontban hivatkozott Adams kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben szereplő megoldással kapcsolatban, azzal az indokkal, hogy a felperesek nem hivatkoztak az EK 287. cikk megsértésére, hanem csak utaltak a know‑how felróható kiszolgáltatására, további pontosítás, illetve bizonyíték nélkül. Emellett, a fent hivatkozott Adams kontra Bizottság ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügytől eltérően, a jelen ügyben az információkat szerződéses viszonyokban szerezték meg, nem pedig titokban átadott dokumentumokból.

112 A felperesek kifejtik, hogy figyelemmel a szoftverek szerzői jogi védelme terén létező harmonizációra (91/250 irányelv), a Törvényszék rendelkezik hatáskörrel a Bizottság által elkövetett szoftverre vonatkozó szerzői jogsértés vizsgálatára. A jelen kereset tehát nem rendelhető alá a nemzeti jogorvoslat igénybevételének, amely, szemben a fenti 52. pontban hivatkozott Document Security Systems kontra EKB ügyben hozott végzés alapjául szolgáló, szabadalmi védelemre vonatkozó üggyel, nem eredményezhetné a kár megtérítését. A felperesek hatékony bírói jogvédelmének biztosításáról van szó. A know‑how felróható kiszolgáltatását illetően a felperesek hangsúlyozzák a fenti 79. pontban hivatkozott Adams kontra Bizottság ügyben hozott ítélet jelentőségét, amely elismerte, hogy a Bizottságot és személyzetét az EK 287. cikk alapján terhelő titoktartási kötelezettség általános jogelv.

b) A Törvényszék álláspontja

113 A Bizottság a fenti 52. pontban hivatkozott Document Security Systems kontra EKB ügyben hozott végzésre hivatkozik annak alátámasztása érdekében, hogy a Törvényszék nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy kártérítés iránti kereset kapcsán bitorlási ügyekről döntsön.

114 Ugyanakkor rá kell mutatni, hogy az e végzés alapjául szolgáló ügyben a Törvényszék különbséget tett a felperes által benyújtott szabadalombitorlási kereset és a szigorúan vett kártérítési kereset között. A felperes kérelmében ugyanis azt kérte a Törvényszéktől, hogy állapítsa meg, hogy az Európai Központi Bank (EKB) megsértette a szabadalomból eredő jogait, és kötelezze azt arra, hogy kártérítést és kamatokat fizessen a vitatott szabadalomból eredő jogok megsértéséért (a fenti 52. pontban hivatkozott Document Security Systems kontra EKB ügyben hozott végzés 25. pontja). Válaszul a Törvényszék mindenekelőtt rámutatott, hogy nem rendelkezik hatáskörrel a szabadalombitorlási kereset elbírálására (a fenti 52. pontban hivatkozott Document Security Systems kontra EKB ügyben hozott végzés 50–75. pontja). Ami a szigorúan vett kártérítési keresetet illeti, a Törvényszék kifejezetten kiemelte, hogy hatáskörrel rendelkezik annak elbírálására az EK 235. cikk, valamint az EK 288. cikk második bekezdése értelmében (a fenti 52. pontban hivatkozott Document Security Systems kontra EKB ügyben hozott végzés 76. pontja). Ezt a kártérítési keresetet ugyanakkor jogilag nyilvánvalóan megalapozatlannak nyilvánította, mivel a felperes az ügyben semmilyen bizonyítékot nem nyújtott be, amely alapján meg lehetett volna állapítani az alperes kifogásolt magatartásának jogellenességét (a fenti 52. pontban hivatkozott Document Security Systems kontra EKB ügyben hozott végzés 80–82. pontja).

115 A jelen ügyben rá kell mutatni, hogy a szerzői jog bitorlásának fogalmára a know‑how bizalmas jellegével együttesen kizárólag a Bizottság magatartásának jogellenessé minősítése céljából hivatkoznak egy szerződésen kívüli felelősség megállapítása iránti keresetben. A szóban forgó magatartás jogellenes jellegének értékelését a tagállamok jogában közös általános elvek alapján kell elvégezni, és az nem igényli hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság előzetes határozatát, ahogy az a különböző szabadalmak kapcsán szükséges volt a fenti 52. pontban hivatkozott Document Security Systems kontra EKB ügyben hozott végzés alapjául szolgáló ügyben. Ennek megfelelően az EKB megsemmisítés iránti kereseteket nyújtott be több tagállamban, és egyes megkeresett bíróságok első fokon döntöttek ezekről a keresetekről, e határozatok pedig – amelyek bíróságonként ellentmondóak voltak – fellebbezések tárgyát képezték (a fenti 52. pontban hivatkozott Document Security Systems kontra EKB ügyben hozott végzés 21–24. pontja).

116 Következésképpen az EK 235. cikk és az EK 288. cikk második bekezdése által a szerződésen kívüli felelősség tekintetében a Törvényszékre ruházott hatáskörre, valamint a felperesek által az állítólagos bitorlás folytán elszenvedett kár Bizottság általi megtérítésének elérésére alkalmas nemzeti jogorvoslati út hiányára figyelemmel semmi sem zárja ki, hogy a bitorlás felperesek által használt fogalmát figyelembe lehessen venni a Bizottság magatartásának jogellenessé minősítése szempontjából egy kártérítés iránti kereset keretében.

117 A bitorlásnak a felperesek által a jelen kártérítési kereset keretében használt fogalmát kizárólag a tagállamok jogában közös általános elvek alapján kell értelmezni, amelyeket a számítógépi programok tekintetében több harmonizációs irányelvben átvettek, illetve meghatároztak. Ezért el kell utasítani a Bizottságnak a kereset azon az alapon való elfogadhatatlanságára vonatkozó állításait, hogy a Törvényszék nem rendelkezik hatáskörrel a bitorlás megállapítására abban az értelemben, amelyet egy tagállam hatáskörrel rendelkező nemzeti hatósága kölcsönözhetne ennek a kifejezésnek ezen állam jogának alkalmazásában.

B – A kérelmek további részeiről

118 A Bizottság kifejti, hogy a felperesek által előterjesztett kérelmek több része elfogadhatatlan. Azokról a kérelmekről van szó, amelyek arra irányulnak, hogy a Törvényszék rendelje el a Bizottság által elkövetett bitorlási és kiszolgáltatási cselekmények azonnali abbahagyását, bizonyos informatikai adatok lefoglalását vagy megsemmisítését a Bizottságnál és a Gosselies társaságnál, továbbá a Törvényszék határozatának szakfolyóiratokban, szaklapokban, valamint internetes szakoldalakon a Bizottság költségére történő közzétételét.

119 Ezzel kapcsolatban a Bizottság arra az állandó ítélkezési gyakorlatra hivatkozik, amely szerint a közösségi bíróság még kártérítési per keretében sem utasíthat valamely közösségi intézményt a közigazgatási hatósági előjogok sérelme nélkül (lásd a Törvényszék T‑279/03. sz., Galileo International Technology és társai kontra Bizottság ügyben 2006. május 10‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑1291. o.] [a továbbiakban: Galileo‑ügyben hozott ítélet] 60. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

120 Emlékeztetni kell arra, hogy az EK 288. cikk második bekezdése értelmében „szerződésen kívüli felelősség esetén a Közösség a tagállamok jogában közös általános elveknek megfelelően megtéríti az intézményei vagy alkalmazottai által feladataik teljesítése során okozott károkat”. E rendelkezés célja mind a szerződésen kívüli felelősség feltételeinek, mind a kártérítéshez való jog terjedelmének és