HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja L 109/1

A nemzetközi közjog értelmében jogi hatállyal kizárólag az ENSZ EGB eredeti szövegei rendelkeznek. Ennek az előírásnak a státusza és hatálybalépésének időpontja az ENSZ EGB TRANS/WP.29/343 sz. státuszdokumentumának legutóbbi változatában ellenőrizhető a következő weboldalon:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html.

Az Egyesült Nemzetek Európai Gazdasági Bizottságának (ENSZ EGB) 16. számú előírása – Egységes rendelkezések a következők jóváhagyásáról:

I. A gépjárművekben utazók biztonsági övei, utasbiztonsági rendszerei, gyermekbiztonsági rendszerei és ISOFIX gyermekbiztonsági rendszerei

II. Biztonsági övekkel, a biztonsági öv bekapcsolására figyelmeztető berendezésekkel, gyermekbiztonsági rendszerekkel, ISOFIX gyermekbiztonsági rendszerekkel és i-Size gyermekbiztonsági rendszerekkel felszerelt járművek [2018/629]

Tartalmaz minden olyan szöveget, amely az alábbi időpontig érvényes volt:

A 07. módosítássorozat 2. kiegészítése – A hatálybalépés időpontja: 2018. július 19.

TARTALOMJEGYZÉK

ELŐÍRÁS

1. Alkalmazási kör

2. Fogalommeghatározások

3. Jóváhagyási kérelem

4. Jelölések

5. Jóváhagyás

6. Előírások

7. Vizsgálatok

8. A járműbe történő beszerelésre vonatkozó követelmények

9. A gyártás megfelelősége

10. Szankciók nem megfelelő gyártás esetén

11. Járműtípusnak vagy biztonsági öv vagy utasbiztonsági rendszer típusának a módosítása és jóváhagyásának kiterjesztése

12. A gyártás végleges leállítása

13. Utasítások

14. A jóváhagyási vizsgálatok elvégzéséért felelős műszaki szolgálatok és a típusjóváhagyó hatóságok neve és címe

15. Átmeneti rendelkezések

MELLÉKLETEK

1A. Értesítés járműtípus biztonsági öve tekintetében történő jóváhagyásának megadásáról, kiterjesztéséről, elutasításáról, visszavonásáról vagy gyártásának végleges leállításáról, a 16. sz. előírás alapján

1B. Értesítés gépjárművekben utazó felnőttek számára készült biztonsági öv vagy biztonsági rendszer típusa jóváhagyásának megadásáról, kiterjesztéséről, elutasításáról, visszavonásáról vagy gyártásának végleges leállításáról, a 16. sz. előírás alapján

2. A jóváhagyási jelek elrendezése

3. Az övvisszahúzó mechanizmus tartósságának vizsgálatára szolgáló készülék ábrája

4. A vészhelyzetben reteszelő övvisszahúzó szerkezetek reteszelésének vizsgálatára szolgáló készülék ábrája

5. A porállósági vizsgálathoz alkalmazandó készülék ábrája

6. A vizsgálókocsi, az ülés, a rögzítések és a megállító eszköz leírása

7. A próbabábu leírása

8. A vizsgálókocsi lassulását vagy gyorsulását az idő függvényében ábrázoló görbe leírása

9. Utasítások

10. A kettős csat vizsgálata

11. Kopási és mikrocsúszási vizsgálat

12. Korrózióvizsgálat

13. A vizsgálatok sorrendje

14. A gyártás megfelelőségének ellenőrzése

15. Eljárás a H pont és a gépjárműben utazó személy törzsének különböző ülőhelyeken bezárt tényleges dőlésszöge meghatározására

16. A biztonsági öv beszerelése megadva az övek és övvisszahúzók típusait

17. A gépjárművek előrenéző ülésein utazó felnőtt utasok biztonsági öveinek és biztonsági rendszereinek, valamint az ISOFIX gyermekbiztonsági rendszereknek és az i-Size gyermekbiztonsági rendszernek a beszerelésére vonatkozó követelmények

18. A biztonsági öv bekapcsolására figyelmeztető berendezés vizsgálata

1. ALKALMAZÁSI KÖR

Ez az előírás az alábbiakra vonatkozik:

1.1. M, N, O, L2, L4, L5, L6, L7 és T kategóriájú járművek (1) menetirányba, a menetiránnyal ellentétes irányba vagy oldalra néző ülésein helyet foglaló, felnőtt testalkatú utasok önállóan alkalmazandó, azaz egyedileg beszerelt biztonsági öveinek és utasbiztonsági rendszereinek beszerelése tekintetében;

1.2. M, N, O, L2, L4, L5, L6, L7 és T kategóriájú járművekbe (1) történő beszerelésre tervezett, a menetirányba, a menetiránnyal ellentétes irányba vagy az oldalra néző üléseken helyet foglaló, felnőtt testalkatú utasok önállóan alkalmazandó, azaz egyedileg beszerelt biztonsági övei és utasbiztonsági rendszerei;

1.3. M1 és N1 kategóriájú járművek (1) a gyermekbiztonsági rendszerek, az ISOFIX gyermekbiztonsági rendszerek és az i-Size gyermekbiztonsági rendszerek beszerelése tekintetében;

1.4. az M és N kategóriájú járművek valamennyi, biztonsági övvel felszerelt ülőhelye a biztonsági öv bekapcsolására figyelmeztető berendezés tekintetében;

1.5. a gyártó kérésére az M2 és M3 kategóriájú járművekbe (1) történő beszerelésre tervezett gyermekbiztonsági rendszerek és ISOFIX gyermekbiztonsági rendszerek beszerelésére is vonatkozik;

1.6. a gyártó kérésére az M3 kategóriájú (II., III. és B. osztályú (1)) járművek oldalra néző üléseihez történő beszerelésre tervezett biztonsági övek beszerelésére is vonatkozik;

1.7. a gyártó kérésére az i-Size gyermekbiztonsági rendszerek beszerelésére is vonatkozik, amennyiben a jármű gyártója i-Size ülőhelyeket határoz meg.

2. FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK

2.1. Biztonsági öv (ülésheveder, öv)

Biztosító csattal, beállító eszközökkel és csatlakozóelemekkel ellátott hevederek összeállítása, amely a gépjármű belsejéhez rögzíthető, és amelyet úgy alakítottak ki, hogy a jármú ütközése vagy hirtelen lassulása esetén a viselő testének elmozdulását korlátozva csökkentse viselője sérülésének kockázatát. Az ilyen összeállítást rendszerint „övszerelvénynek” nevezik, amely magában foglalja az energia elnyelésére vagy az öv visszahúzására szolgáló berendezéseket is.

Az összeállítás vizsgálata és jóváhagyása történhet biztonságiöv-berendezésként vagy utasbiztonsági rendszerként.

2.1.1. Medenceöv

Olyan kétpontos öv, amely a viselője medencetájéka előtt halad el.

2.1.2. Átlós biztonsági öv

A mellkas elülső oldalán a csípőtől a másik váll irányában átlósan végigvezetett öv.

2.1.3. Hárompontos öv

Lényegében medenceöv és átlós biztonsági öv kombinációjából álló öv.

2.1.4. S-típusú öv

A hárompontos vagy a medenceövtől különböző övberendezés.

2.1.5. Hámrendszerű biztonsági öv

Medenceövből és vállpántokból álló S-típusú öv; a hámrendszerű biztonsági övet ágyékheveder-összeállítással is ki lehet egészíteni.

2.2. Övtípus

A különböző „típusú” övek egymástól alapvetően különböző övek, amelyek különbségei főként az alábbiakban nyilvánulhatnak meg:

2.2.1. a merev részek (csat, csatlakozóelemek, övvisszahúzó stb.);

2.2.2. a hevederek anyaga, szövése, méretei és színe; vagy

2.2.3. az övszerelvény geometriai kialakítása.

2.3. Heveder

A test megtartására és a feszültségeknek a biztonsági öv rögzítési pontjaihoz történő elvezetésére kialakított rugalmas elem.

2.4. Csat

Gyorskioldó berendezés, amely lehetővé teszi, hogy az öv megtartsa viselőjét. A csat magában foglalhatja a beállító eszközt is, a hámrendszerű biztonsági öv csatját kivéve.

2.5. Övbeállító eszköz

Olyan szerkezet, amely lehetővé teszi az öv beállítását az egyes viselő igényeinek és az ülés helyzetének megfelelően. A beállító eszköz lehet a csat része, az övvisszahúzó vagy a biztonsági öv valamely más része.

2.6. Előfeszítő szerkezet

Olyan kiegészítő vagy beépített szerkezet, amely megfeszíti a biztonsági övet, hogy csökkentse annak lazaságát az ütközés során.

2.7. „Referenciazóna”: a H pontra szimmetrikus, egymástól 400 mm távolságra levő két olyan függőleges hosszirányú sík közötti tér, amelyeket a fejforma függőlegesből vízszintesbe forgatásával határoznak meg, a 21. sz. előírás 1. mellékletében szereplő leírás szerint. A berendezést a 21. sz. előírás említett mellékletében ismertetett módon kell beállítani a 840 mm-es legnagyobb hosszúságra.

2.8. „Légzsákrendszer”: a biztonsági övek és az utasbiztonsági rendszerek kiegészítésére a gépjárművekbe beépített készülék, vagyis az a rendszer, amely a járművet érő komoly ütés esetén automatikusan működésbe helyez egy rugalmas szerkezetet, amelynek rendeltetése, hogy a benne lévő gáz összenyomása révén csökkentse a jármű valamely utasának egy vagy több testrésze és az utastér belseje közötti érintkezés súlyosságát. A leírt, működésbe helyezett szerkezet nem tekinthető merev résznek.

2.9. „Utasoldali légzsák”: olyan légzsákrendszer, amely a vezetőülésen kívül, a többi ülésen helyet foglaló személy(ek) védelmét szolgálja frontális ütközés esetén.

2.10. „Gyermekbiztonsági rendszer”: a 44. sz. előírás vagy a 129. sz. előírás szerinti biztonsági berendezés.

2.11. „Menetiránynak háttal beszerelhető”: hátrafelé, azaz a jármű normál menetirányával ellentétes irányba néző.

2.12. Csatlakozóelemek

Az övszerelvény részei, beleértve a szükséges rögzítőelemeket, amelyek lehetővé teszik a biztonsági öv rögzítési pontjaihoz való csatlakoztatását.

2.13. Energiaelnyelő

Az övszerelvény részét alkotó olyan eszköz, amelyet arra terveztek, hogy önállóan vagy a hevederrel együtt eloszlassa az energiát.

2.14. Övvisszahúzó

Olyan eszköz, amely befogadja a biztonsági öv hevederének egy részét vagy egészét.

2.14.1. Nem reteszelő övvisszahúzó (1. típus)

Olyan övvisszahúzó, amelyből a hevedert egy kis külső erővel teljes hosszában ki lehet húzni, és amely nem szabályozza a kihúzott heveder hosszát.

2.14.2. Kézzel kioldható övvisszahúzó (2. típus)

Olyan övvisszahúzó, amelynél a heveder kívánt mértékű kihúzásához a használónak kézzel működtetnie kell egy szerkezetet, hogy kioldja az övvisszahúzót, amely az említett művelet megszűnésekor automatikusan reteszel.

2.14.3. Automatikusan reteszelő övvisszahúzó (3. típus)

Olyan övvisszahúzó, amely lehetővé teszi a kívánt hosszúságú heveder kihúzását, és a csat rögzítésekor a hevedert automatikusan beállítja az utas testalkatának megfelelően. A heveder többi részének kihúzása csak az utas szándékos beavatkozásával lehetséges.

2.14.4. Vészhelyzetben reteszelő övvisszahúzó (4. típus)

Olyan övvisszahúzó, amely normál vezetési körülmények között nem korlátozza a biztonsági öv viselőjének mozgásszabadságát. Hosszbeállító szerkezeteket foglal magában, amelyek automatikusan beállítják a hevedert az utas testalkatának megfelelően, valamint egy reteszelő mechanizmust, amelyet vészhelyzetben a következő események hoznak működésbe:

2.14.4.1. a jármű lassulása (egyszeres érzékenység);

2.14.4.2. a jármű lassulása, a heveder mozgása és bármilyen más automatikus művelet kombinációja (többszörös érzékenység).

2.14.5. Vészhelyzetben reteszelő övvisszahúzó magasabb reakcióküszöbbel (4N típus)

A 2.14.4. szakaszban meghatározott típusú övvisszahúzó, amely azonban az M2, M3, N1, N2 és N3 kategóriájú járművekben (2) való használata szempontjából különleges tulajdonságokkal rendelkezik.

2.14.6. Övmagasság-beállító szerkezet

Olyan szerkezet, amely lehetővé teszi, hogy az öv oszlopon lévő (és a járműhöz vagy merev ülésszerkezethez közvetlenül kapcsolódó) felső övtartó pántjának helyzetét a viselője és az ülőhely kívánalmai szerint beállítsák. Az ilyen szerkezetet az öv vagy a biztonsági öv rögzítése részének lehet tekinteni.

2.14.7. Rugalmas vállmagasság-beállító szerkezet

Olyan, az egyes viselő vállmagasságának megfelelő beállítását lehetővé tevő szerkezet, amelyben a beállító rész nem kapcsolódik közvetlenül a járműszerkezethez (pl. oszlophoz) vagy az ülésszerkezethez (pl. a merev ülésszerkezethez), de a vállrész beállítása:

a) egy rugalmas szerkezeten való elmozdítás révén történik; és

b) nem befolyásolja a medenceöv vezetésének vonalát.

2.15. Biztonsági öv rögzítési pontjai

A jármű- vagy ülésszerkezet, illetve a jármű bármely más részei, amelyekhez a biztonsági öv csatlakozását erősítik.

2.16. Járműtípus a biztonsági övek és az utasbiztonsági rendszerek tekintetében

Olyan kategóriájú gépjárművek, amelyek nem különböznek egymástól olyan lényeges jellemzők tekintetében, mint a méretek, a járműszerkezet vagy az ülések szerkezete alkotóelemeinek méretei, vonalai és anyagai, illetve annak a járműnek bármely más része tekintetében, amelyhez a biztonsági öveket és az utasbiztonsági rendszereket csatlakoztatni kívánják.

2.17. Utasbiztonsági rendszer

Olyan, meghatározott járműtípusba tervezett rendszer vagy a jármű gyártója által meghatározott és a műszaki szolgálat által elfogadott olyan típus, amely megfelelő módon a járműhöz erősített ülésből és övből, valamint olyan kiegészítő elemekből áll, amelyek úgy csökkentik az utas sérülésének kockázatát a jármű hirtelen lassulása esetén, hogy korlátozzák az utas testének elmozdulását.

2.18. Ülés

Olyan szerkezet a kárpitozásával együtt, amely a jármű szerkezetével egy egységet alkot vagy különálló, és egy felnőtt személy ülőhelyéül szolgál. A fogalom mind egyedi ülésekre, mind pedig az üléspadok egy személy számára szolgáló részére vonatkozik.

2.18.1. „Első utasülés”: az az ülés, ahol a szóban forgó ülés „legelső H pontja” a jármű vezetőjének R pontján átmenő függőleges keresztsíkban vagy az előtt van.

2.18.2. „Menetirányba néző ülés”: olyan ülés, amely a mozgó járműben használható, és amely a jármű eleje felé néz oly módon, hogy az ülés függőleges szimmetriasíkja a jármű függőleges szimmetriasíkjával + 10°-nál vagy – 10°-nál kisebb szöget zár be.

2.18.3. „Hátrafelé néző ülés”: olyan ülés, amely a mozgó járműben használható, és amely a jármű hátulja felé néz oly módon, hogy az ülés függőleges szimmetriasíkja a jármű függőleges szimmetriasíkjával + 10°-nál vagy – 10°-nál kisebb szöget zár be.

2.18.4. „Oldalra néző ülés”: olyan ülés, amely a mozgó járműben használható, és amely a jármű oldala felé néz oly módon, hogy az ülés függőleges szimmetriasíkja a jármű függőleges szimmetriasíkjával 90° (± 10°)-ot zár be.

2.19. Üléscsoport

Üléspad vagy egymás mellett elhelyezkedő, különálló ülések (vagyis az egyik ülés első rögzítési pontjai egy vonalban vannak a másik ülés első vagy hátsó rögzítési pontjaival, vagy ezen rögzítési pontok között haladó vonalra esnek), és egy vagy több felnőtt személy elhelyezkedésére szolgálnak.

2.20. Üléspad

Olyan kárpitozott szerkezet, amely több felnőttnek biztosít ülőhelyet.

2.21. Ülésbeállító rendszer

Az a teljes berendezés, amellyel az ülés vagy annak részei az ülésben helyet foglaló utas testalkatának megfelelő helyzetbe állíthatók; ez a berendezés különösen a következőket teszi lehetővé:

2.21.1. hosszirányú elmozdítás;

2.21.2. függőleges elmozdítás;

2.21.3. szögben történő elmozdítás.

2.22. Ülésrögzítő pont

Olyan rendszer, amellyel az ülésszerelvény hozzá van rögzítve a jármű szerkezetéhez, beleértve a járműszerkezet érintett részeit is.

2.23. Üléstípus

Olyan üléskategória, amelyben az ülések az alábbi lényeges jellemzőik tekintetében nem különböznek egymástól:

2.23.1. az ülésszerkezet alakja, mérete és anyagai;

2.23.2. az ülésbeállító és -reteszelő rendszerek típusai és méretei;

2.23.3. a biztonsági öv ülésen lévő rögzítési pontjainak, az ülésrögzítő pontoknak és a járműszerkezet érintett részeinek típusa és mérete.

2.24. Üléselmozdító rendszer

Olyan szerkezet, amelynek segítségével az ülés vagy annak egy része közbenső rögzített helyzet nélkül elmozdítható szögben vagy hosszirányban (abból a célból, hogy ez megkönnyítse az utasok számára a ki-/beszállást).

2.25. Ülésreteszelő rendszer

Olyan szerkezet, amely biztosítja, hogy az ülés és annak részei használati helyzetben maradjanak.

2.26. Süllyesztett csatkioldó gomb

Olyan kioldó gomb, amelynek használata esetén a csatot nem lehet egy 40 mm átmérőjű gömb segítségével kioldani.

2.27. Nem süllyesztett csatkioldó gomb

Olyan kioldó gomb, amelynek használata esetén a csatot egy 40 mm átmérőjű gömb segítségével ki lehet oldani.

2.28. Feszüléscsökkentő szerkezet

Olyan, az övvisszahúzóba beépített szerkezet, amely a biztonsági öv bekapcsolásakor automatikusan csökkenti a heveder feszülését. Kioldáskor a szerkezet automatikusan kikapcsolódik.

2.29. „ISOFIX”: a gyermekbiztonsági rendszerek járműhöz való erősítésére szolgáló olyan rendszer, amelynek két, a járműhöz erősített merev rögzítési pontja, a gyermekbiztonsági rendszeren két megfelelő merev csatlakozása és egy olyan eszköze van, amellyel a gyermekbiztonsági rendszer elfordulásból adódó billenését korlátozza.

2.30. „ISOFIX gyermekbiztonsági rendszer”: a 44. sz. előírás vagy a 129. sz. előírás követelményeinek megfelelő olyan rendszer, amelyet a 14. sz. előírás vagy a 145. sz. előírás követelményeinek megfelelő ISOFIX rögzítési rendszerhez kell erősíteni.

2.31. „ISOFIX hely”: olyan rendszer, amely lehetővé teszi a következők elhelyezését:

a) vagy a 44. sz. előírás szerinti, menetirányba néző, univerzális ISOFIX gyermekbiztonsági rendszer;

b) vagy a 44. sz. előírás szerinti, menetirányba néző, féluniverzális ISOFIX gyermekbiztonsági rendszer;

c) vagy a 44. sz. előírás szerinti, hátrafelé néző, féluniverzális ISOFIX gyermekbiztonsági rendszer;

d) vagy a 44. sz. előírás szerinti, oldalra néző, féluniverzális ISOFIX gyermekbiztonsági rendszer;

e) vagy meghatározott járműtípusba tervezett, a 44. sz. előírás szerinti ISOFIX gyermekbiztonsági rendszer;

f) vagy a 129. sz. előírás szerinti i-Size gyermekbiztonsági rendszer;

g) vagy meghatározott járműtípusba tervezett, a 129. sz. előírás szerinti ISOFIX gyermekbiztonsági rendszer.

2.32. „ISOFIX rögzítési rendszer”: a 14. sz. előírás vagy a 145. sz. előírás követelményeinek megfelelő két alsó ISOFIX rögzítési pontból álló rendszer, amelyhez egy elfordulásgátló szerkezettel összekapcsolt ISOFIX gyermekbiztonsági rendszer erősíthető.

2.33. „Alsó ISOFIX rögzítési pont”: 6 mm átmérőjű, merev, kör keresztmetszetű vízszintes rúd, amely a járműből vagy az ülés szerkezetéből úgy nyúlik ki, hogy befogadja és megtartsa az ISOFIX csatlakozóelemekkel rendelkező ISOFIX gyermekbiztonsági rendszert.

2.34. „Elfordulásgátló szerkezet”:

a) az ISOFIX univerzális gyermekbiztonsági rendszer elfordulásgátló szerkezete az ISOFIX felső hevederből áll;

b) az ISOFIX féluniverzális gyermekbiztonsági rendszer elfordulásgátló szerkezete állhat egy felső hevederből, a jármű műszerfalából vagy a frontális ütközés során a biztonsági rendszer elfordulását korlátozó kitámasztó lábból;

c) az i-Size gyermekbiztonsági rendszer elfordulásgátló szerkezete állhat egy felső hevederből vagy a frontális ütközés során a biztonsági rendszer elfordulását korlátozó kitámasztó lábból;

d) az ISOFIX, illetve i-Size univerzális és féluniverzális gyermekbiztonsági rendszerek szempontjából a jármű ülése önmagában nem minősül elfordulásgátló szerkezetnek.

2.35. „ISOFIX felsőheveder-rögzítési pont”: meghatározott helyű, a 14. sz. előírás vagy a 145. sz. előírás követelményeinek megfelelő olyan eszköz, például rúd, amelynek kialakítása lehetővé teszi az ISOFIX felső heveder csatjának befogadását, hogy a visszatartó erőt átvigye a jármű szerkezetére.

2.36. „Vezetőszerkezet”: az ISOFIX gyermekbiztonsági rendszert beszerelő személyt segíti azzal, hogy az ISOFIX gyermekbiztonsági rendszeren levő ISOFIX csatlakozóelemeket fizikailag a helyes elrendezésben az alsó ISOFIX rögzítési pontokhoz vezeti, megkönnyítve azok bekapcsolását.

2.37. „ISOFIX megjelölő készülék”: az ISOFIX gyermekbiztonsági rendszert beszerelni kívánó személyt a jármű ISOFIX helyeinek elhelyezkedéséről, valamint az ISOFIX rögzítési rendszernek megfelelő egyes ISOFIX csatlakozók helyzetéről tájékoztató megoldás.

2.38. „Gyermekbiztonsági készülék (CRF)”: az ezen előírás 17. melléklete 2. függelékének 4. szakaszában meghatározott ISOFIX készülékek egyike szerinti készülék, amely készülékek méreteit az előbb említett 4. szakasz 1–8. ábrája adja meg. A szóban forgó gyermekbiztonsági készülékeket (CRF) ezen előírás szerint annak megállapítására használják, hogy a 44. sz. előírásban vagy a 129. sz. előírásban említettek közül az ISOFIX gyermekbiztonsági rendszerek mely méret szerinti burkológörbe-osztályai helyezhetők el a jármű ISOFIX helyein. Az egyik gyermekbiztonsági készüléket, az előbb említett 4. szakasz 2. ábráján ismertetett, úgynevezett ISO/F2-t a 14. sz. előírásban vagy a 145. sz. előírásban az ISOFIX rögzítési rendszerek helyének és hozzáférhetőségének ellenőrzésére használják.

Vagy az ezen előírás 17. mellékletének 5. függelékében meghatározott két ülésmagasító készülék egyike szerinti készülék, amely készülékek méreteit a 17. melléklet 5. függelékének 2. és 3. ábrája adja meg. A szóban forgó készülékeket ezen előírás szerint annak megállapítására használják, hogy a 129. sz. előírásban említettek közül az ülésmagasítók mely méret szerinti burkológörbe-osztályai helyezhetők el a jármű ülőhelyein.

2.39. „i-Size kitámasztóláb méretezési térfogata”: azon térfogat, amely biztosítja egy i-Size gyermekbiztonsági rendszer kitámasztólábának és egy jármű i-Size ülőhelyének méretbeli és geometriai összeegyeztethetőségét.

2.40. „i-Size ülőhely”: a jármű gyártója által meghatározott olyan ülőhely, amely úgy van kialakítva, hogy azon el lehessen helyezni a 129. sz. előírásban meghatározott i-Size gyermekbiztonsági rendszereket, és amely megfelel az ezen előírásban meghatározott követelményeknek.

2.41. „Biztonsági öv bekapcsolására figyelmeztető berendezés”: olyan rendszer, amely figyelmezteti a járművezetőt, ha valamelyik utas nem kapcsolta be a biztonsági övet. A rendszer egyrészt észleli a biztonsági öv be nem kapcsolt állapotát, másrészt figyelmezteti erre a vezetőt; a figyelmeztetésnek két szintje van.

2.42. „Látható figyelmeztetés”: látható jelzéssel történő figyelmeztetés (felgyulladó vagy villogó fény vagy jel vagy üzenet megjelenítése).

2.43. „Hallható figyelmeztetés”: hangjelzéssel történő figyelmeztetés.

2.44. „Első szintű figyelmeztetés”: olyan látható figyelmeztetés, amely akkor jelenik meg, ha a gyújtáskapcsolót vagy a főkapcsolót bekapcsolják, a járművezető vagy valamelyik utas biztonsági öve pedig nincs bekapcsolva. Ez a jelzés hallható figyelmeztetéssel egészíthető ki.

2.45. A második szintű figyelmeztetés olyan látható és hallható figyelmeztetés, amely akkor kapcsolódik be, ha a járművet a 8.4.2.4.1.1–8.4.2.4.1.3. szakasz szerint üzemeltetik úgy, hogy az első sorban ülők valamelyikének a biztonsági öve nincs bekapcsolva és a hátsó sorban ülők valamelyikének a biztonsági öve nincs bekapcsolva vagy kikapcsolódik.

2.46. „A biztonsági öv nincs bekapcsolva”: a gyártó döntésétől függően vagy azt jelenti, hogy a járműben ülők valamelyike biztonsági övének csatja nincs bekapcsolva, vagy azt, hogy az övvisszahúzóból kihúzott heveder rövidebb annál, mint amekkora egy el nem foglalt, leghátsó helyzetben lévő ülésnél a heveder bekapcsolásához szükséges.

2.47. „A jármű normál üzemben van”: a jármű előrementben 10 km/h-nál nagyobb sebességgel halad.

3. JÓVÁHAGYÁSI KÉRELEM

3.1. Járműtípus

3.1.1. A járműtípusnak a biztonsági övek és az utasbiztonsági rendszerek beszerelése tekintetében történő jóváhagyására irányuló kérelmet a jármű gyártója vagy jogszerűen meghatalmazott képviselője nyújtja be.

3.1.2. A kérelemhez három példányban csatolni kell az alábbi dokumentumokat, és meg kell adni a következő adatokat:

3.1.2.1. a járműszerkezet megfelelő méretarányú rajzai, amelyeken fel van tüntetve a biztonsági övek helye, valamint a biztonsági öveket és azokat a pontokat ábrázoló részletes rajzok, amelyekhez ezek csatlakoznak;

3.1.2.2. azon szerkezeti anyagok jellemzői, amelyek befolyásolhatják a biztonsági övek szilárdságát;

3.1.2.3. a biztonsági övek műszaki leírása.

3.1.2.4. az ülésszerkezethez rögzített biztonsági övek esetében:

3.1.2.5. a járműtípus részletes leírását az ülések, az ülésrögzítések és a beállító és reteszelő rendszerek szempontjából;

3.1.2.6. megfelelő méretarányú és kellően részletezett rajzokat az ülésekről, azoknak a járműhöz való rögzítéséről, valamint beállító és reteszelő rendszereikről.

3.1.3. A gyártó választása szerint vagy egy, a jóváhagyásra benyújtott típust képviselő járműpéldányt, vagy a műszaki szolgálat által a biztonsági övek vizsgálata szempontjából lényegesnek tartott járműrészeket át kell adni a jóváhagyási vizsgálatok elvégzéséért felelős műszaki szolgálatnak.

3.2. A biztonsági öv típusa

3.2.1. A biztonsági öv adott típusára vonatkozó jóváhagyási kérelmet a jármű gyártója vagy jogszerűen meghatalmazott képviselője nyújtja be. Utasbiztonsági rendszerek esetében az utasbiztonsági rendszer adott típusára vonatkozó jóváhagyási kérelmet a védjegy jogosultja vagy képviselője vagy annak a járműnek a gyártója vagy annak képviselője nyújtja be, amelybe a rendszert be kívánják szerelni.

3.2.2. A kérelemhez csatolni kell a következőket:

3.2.2.1. a biztonsági öv adott típusának műszaki leírása, amely részletezi az alkalmazott hevedereket és merev részeket, és amely tartalmazza az öv alkotórészeinek ábráit is. Az ábrákon meg kell jelölni azt a helyet, ahol a körben elhelyezett jóváhagyási jelhez képest a jóváhagyási számot és a kiegészítő szimbólumokat fel szeretnék tüntetni. A leírásban meg kell jelölni a jóváhagyásra benyújtott modell színét, és meg kell határozni az(oka)t a járműtípus(oka)t, amely(ek)hez az adott övtípust szánják. Az övvisszahúzók esetében beszerelési utasítást kell az érzékelő eszközhöz mellékelni; az előfeszítő szerkezethez vagy rendszerhez mellékelni kell a konstrukció és a működés teljes műszaki leírását, beleértve az esetleges érzékelőt, ismertetve a működésbe hozás módszerét és minden olyan szükséges módszert, amely a véletlenszerű működtetés elkerülésére szolgál. Utasbiztonsági rendszer esetében a leírásnak tartalmaznia kell: a járműszerkezet és az ülésszerkezet, a beállító rendszer és a rögzítések megfelelő méretarányú ábráit, amelyek kellő részletességgel feltüntetik az ülésrögzítő pontok és a biztonsági öv rögzítési pontjainak helyét és megerősítéseit; azon szerkezeti anyagok jellemzőit, amelyek befolyásolhatják az ülésrögzítő pontoknak és a biztonsági öv rögzítési pontjainak szilárdságát; továbbá az ülésrögzítő pontok és a biztonsági öv rögzítési pontjainak műszaki leírását. Amennyiben az övet úgy tervezték, hogy egy övmagasság-beállítószerkezet révén lehessen a jármű szerkezetéhez rögzíteni, a műszaki leírásban meg kell adni, hogy ezt az eszközt az öv részének kell-e tekinteni vagy sem;

3.2.2.2. az adott övtípus hat mintadarabja, amelyek közül egy referenciául szolgál;

3.2.2.3. az övtípushoz használt minden egyes hevedertípusból egy 10 méter hosszú mintadarab;

3.2.2.4. a típus-jóváhagyási vizsgálatokat végző műszaki szolgálat jogosult további mintadarabokat kérni.

3.2.3. Utasbiztonsági rendszerek esetében két, a 3.2.2.2. és a 3.2.2.3. szakaszban előírt övek két-két mintadarabjával felszerelt mintadarabot, valamint a gyártó választása szerint vagy egy, a jóváhagyásra benyújtott típust képviselő járműpéldányt, vagy a jóváhagyási vizsgálatok elvégzéséért felelős műszaki szolgálat által az utasbiztonsági rendszerek vizsgálata szempontjából lényegesnek tartott járműrészt vagy -részeket át kell adni a szolgálatnak.

4. JELÖLÉSEK

A 3.2.2.2., a 3.2.2.3. és a 3.2.2.4. szakasz rendelkezései szerint jóváhagyásra benyújtott biztonságiöv-típus vagy utasbiztonságirendszer-típus mintadarabjain jól láthatóan és kitörölhetetlenül fel kell tüntetni a gyártó nevét, kezdőbetűit, márkanevét vagy védjegyét.

5. JÓVÁHAGYÁS

5.1. A típusbizonyítványhoz az 5.1.1. vagy az 5.1.2. szakaszban meghatározott mintának megfelelő tanúsítványt kell csatolni:

5.1.1. a 3.1. szakaszban említett kérelmek esetében ez az 1A. melléklet;

5.1.2. a 3.2. szakaszban említett kérelmek esetében ez az 1B. melléklet.

5.2. Járműtípus

5.2.1. Ha az ezen előírás szerinti jóváhagyásra benyújtott jármű megfelel ezen előírás alábbi 8. szakasza, valamint 15. és 16. melléklete követelményeinek, a járműtípust jóvá kell hagyni.

5.2.2. Mindegyik jóváhagyott típushoz jóváhagyási számot kell rendelni. Ennek első két számjegye a jóváhagyás időpontjában hatályos, az előírást lényeges műszaki tartalommal módosító legutóbbi módosítássorozat száma (jelen esetben ez a 07. módosítássorozatnak megfelelően 07). Ugyanazon szerződő fél nem rendelheti ugyanazt a számot több, a fenti 2.16. szakasz szerinti járműtípushoz.

5.2.3. Egy járműtípusnak az ezen előírás szerinti jóváhagyásáról vagy a jóváhagyás kiterjesztéséről, elutasításáról vagy visszavonásáról, illetve a gyártás végleges leállításáról értesíteni kell az 1958. évi megállapodásban részes és ezen előírást alkalmazó feleket az ezen előírás 1A. mellékletének megfelelő nyomtatványon.

5.2.4. Minden olyan járművön, amely megfelel egy ezen előírás szerint jóváhagyott járműtípusnak, a jóváhagyási értesítésben megadott, könnyen hozzáférhető helyen, jól látható módon fel kell tüntetni a következőkből álló nemzetközi jóváhagyási jelet:

5.2.4.1. egy kör, benne az „E” betűjel és a jóváhagyó ország egyedi azonosító száma (3);

5.2.4.2. ezen előírás száma, amelyet egy R betűjel, egy kötőjel és a jóváhagyási szám követi az 5.2.4.1. szakaszban előírt kör jobb oldalán.

5.2.5. Ha a jármű megfelel a megállapodáshoz mellékelt egy vagy több további előírás szerint abban az országban jóváhagyott járműtípusnak, amely ezen előírás alapján megadta a jóváhagyást, akkor az 5.2.4.1. szakaszban előírt jelet nem szükséges megismételni; ilyen esetben az összes olyan előírás számát és kiegészítő jeleit, amelyek szerint a jóváhagyást megadták ugyanabban az országban, amely ezen előírás szerint is megadta a jóváhagyást, az 5.2.4.1. szakaszban előírt jel jobb oldalán egymás alatt kell feltüntetni.

5.2.6. A jóváhagyási jelnek jól olvashatónak és eltávolíthatatlannak kell lennie.

5.2.7. A jóváhagyási jelet a gyártó által a járműre szerelt adattáblán vagy annak közelében kell elhelyezni.

5.3. A biztonsági öv típusa

5.3.1. Ha a fenti 3.2. szakasz rendelkezéseinek megfelelően jóváhagyásra benyújtott övtípus mintadarabjai megfelelnek ezen előírás 4., 5.3. és 6. szakasza követelményeinek, a járműtípust jóvá kell hagyni.

5.3.2. Mindegyik jóváhagyott típushoz jóváhagyási számot kell rendelni. Ennek első két számjegye a jóváhagyás időpontjában hatályos, az előírást lényeges műszaki tartalommal módosító legutóbbi módosítássorozat száma (jelen esetben ez a 06. módosítássorozatnak megfelelően 06). Ugyanazon szerződő fél nem rendelheti ugyanazt a számot több öv- vagy utasbiztonságirendszer-típushoz.

5.3.3. Egy öv- vagy utasbiztonságirendszer-típusnak az ezen előírás szerinti jóváhagyásáról vagy a jóváhagyás kiterjesztéséről vagy elutasításáról értesíteni kell az 1958. évi megállapodásban részes és ezen előírást alkalmazó szerződő feleket az ezen előírás 1B. mellékletének megfelelő nyomtatványon.

5.3.4. Az ezen előírás szerint jóváhagyott valamely típusnak megfelelő valamennyi biztonsági övön a fenti 4. szakaszban előírt jelölések mellett, megfelelő helyen fel kell tüntetni a következő adatokat:

5.3.4.1. egy nemzetközi jóváhagyási jelet, amely a következőkből áll: 5.3.4.1.1. egy kör, benne az „E” betűjel és a jóváhagyó ország egyedi azonosító száma (4); 5.3.4.1.2. a jóváhagyási szám;

5.3.4.2. a következő kiegészítő jel(ek): 5.3.4.2.1. hárompontos biztonsági övek esetében egy „A” betű, medenceövek esetében egy „B” betű és különleges típusú övek esetében egy „S” betű. 5.3.4.2.2. A fenti 5.3.4.2.1. szakaszban említett jeleket a következő kiegészítő jelölésekkel kell ellátni: 5.3.4.2.2.1. energiaelnyelő készülékkel ellátott biztonsági övek esetében egy „e” betű; 5.3.4.2.2.2. övvisszahúzóval rendelkező öv esetében az ezen előírás 2.14. szakaszának megfelelően egy „r” betű, amelyet az alkalmazott övvisszahúzó jele (1, 2, 3, 4 vagy 4N) követ és egy „m” betű, ha az alkalmazott övvisszahúzó többszörös érzékenységű, vészhelyzetben reteszelő övvisszahúzó; 5.3.4.2.2.3. előfeszítő szerkezettel ellátott biztonsági övek esetében egy „p” betű; 5.3.4.2.2.4. feszüléscsökkentő szerkezettel ellátott övvisszahúzóval rendelkező biztonsági öv esetében egy „t” betű; 5.3.4.2.2.5. a 4N típusú övvisszahúzóval felszerelt biztonsági övek esetében egy olyan jel, amely egy téglalapból és benne egy áthúzott M1 kategóriájú járműből áll, amely azt jelzi, hogy az ilyen kategóriájú járművekben az ilyen típusú övvisszahúzó használata tilos. 5.3.4.2.2.6. Ha a biztonsági övet ezen előírás 6.4.1.3.3. és 6.4.1.3.4. szakaszának rendelkezései alapján hagyták jóvá, ezt a téglalapban szereplő „AIRBAG” szóval kell jelölni. 5.3.4.2.3. A fenti 5.3.4.2.1. szakaszban említett jel előtt egy „Z” betűnek kell szerepelnie, ha a biztonsági öv egy utasbiztonsági rendszer része.

5.3.5. Ezen előírás 2. mellékletének 2. szakaszában a jóváhagyási jel elrendezésére láthatók példák.

5.3.6. A fenti 5.3.4. szakaszban leírt adatokat jól olvashatóan és kitörölhetetlenül kell feltüntetni az eszközre tartósan felerősített címkén vagy közvetlen jelöléssel. A címkének vagy jelölésnek kopásállónak kell lennie.

5.3.7. Az 5.3.6. szakaszban megadott címkéket vagy a típusjóváhagyó hatóság, vagy pedig a hatóság engedélyével a gyártó adja ki.

6. ELŐÍRÁSOK

6.1. Általános előírások

6.1.1. A fenti 3.2.2.2., 3.2.2.3. és 3.2.2.4. szakasz szerint benyújtott mintadaraboknak meg kell felelniük az ezen előírás 6. szakaszában meghatározott műszaki előírásoknak.

6.1.2. A biztonsági övet vagy az utasbiztonsági rendszert úgy kell megtervezni és kialakítani, hogy annak helyes beszerelése és az utas általi helyes használata esetén mindig kielégítően működjön, baleset esetén pedig csökkentse a testi sérülések kockázatát.

6.1.3. Az öv hevederei nem vehetnek fel veszélyes helyzetet.

6.1.4. A vízvisszatartás tekintetében a poliamid 6-énak megfelelő tulajdonságokkal rendelkező anyagok használata tilos minden olyan mechanikai alkatrészben, amelyeknél e tulajdonságok hátrányosan befolyásolhatják ezen alkatrészek működését.

6.2. Merev részek

6.2.1. Általános előírások

6.2.1.1. A biztonsági öv merev részeinek, mint a csatok, a beállító eszközök, a csatlakozóelemek és egyebek, nem lehetnek éles széleik, amelyek a dörzsölődés folytán a heveredek elhasználódását vagy szakadását okozhatják.

6.2.1.2. Az övszerelvény rozsdásodásra hajlamos összes részét megfelelően védeni kell a korróziótól. A 7.2. szakaszban előírt korrózióvizsgálat után képzett szakember számára szabad szemmel nem lehetnek láthatók sem olyan károsodásra utaló jelek, melyek befolyásolhatják a rendszer megfelelő működését, sem jelentős korrózióra utaló jelek.

6.2.1.3. Az energia elnyelésére szolgáló vagy terhelésnek kitett vagy a terhelést átadó merev részek nem lehetnek törékenyek.

6.2.1.4. A biztonsági öv merev darabjait és műanyag részeit úgy kell elhelyezni és beszerelni, hogy a gépjármű mindennapi használata során a jármű mozgatható ülése vagy ajtaja ne csíphesse be; ha ezek a darabok és részek nem felelnek meg a fenti feltételeknek, az alábbi 7.5.4. szakaszban előírt hidegben végzett ütésvizsgálatnak kell alávetni őket. Amennyiben a vizsgálat után a merev darabok műanyag burkolatán vagy rögzítőelemein repedések láthatók, a teljes műanyag elemet el kell távolítani, és meg kell vizsgálni, hogy a rendszer fennmaradó része továbbra is biztonságos-e. Ha a rendszer fennmaradó része továbbra is biztonságos, vagy nincsenek rajta látható repedések, ezt követően a 6.2.2., a 6.2.3. és a 6.4. szakaszban meghatározott vizsgálati követelmények szerint folytatni kell a vizsgálatát.

6.2.2. Csat

6.2.2.1. A csatot úgy kell megtervezni, hogy kizárt legyen a helytelen használat lehetősége. Ez többek között azt jelenti, hogy meg kell akadályozni, hogy a csat részlegesen zárt helyzetben maradjon. A csat nyitási eljárásának egyértelműnek kell lennie. A csat azon részei, amelyek valószínűsíthetően érintkezni fognak a viselő testével, legalább 20 cm2 keresztmetszetűek, illetve 46 mm szélesek legyenek (az érintkezési felülettől legfeljebb 2,5 mm-re lévő síkban mérve). A hámrendszerű övek csatjai esetében az utóbbi követelményt teljesültnek kell tekinteni, ha a csatnak a viselő testével érintkező területe 20 és 40 cm2 között van.

6.2.2.2. A csatnak a jármű bármilyen helyzetében zárt állapotban kell maradnia, akkor is, ha nincs megfeszítve. A csatot ne lehessen akaratlanul, véletlenszerűen vagy 1 daN-nál kisebb erővel kioldani. A csatnak könnyen használhatónak és megfoghatónak kell lennie; amikor nincs megfeszítve vagy az alábbi 7.8.2. szakaszban említettnél kisebb a feszítés, a viselőnek egy kézzel egy irányba tett egyetlen mozdulattal ki kell tudnia oldani azt, ezenkívül az elülső szélső üléseknél használandó övrendszerek esetében – a hámrendszerű övek kivételével – arra is alkalmasnak kell lennie, hogy viselője egy kézzel egy irányba tett egyetlen mozdulattal becsatolja azt. A csatot vagy egy gomb vagy egy hasonló szerkezet megnyomásával lehessen kioldani. A gomb felületének, amelyre a tényleges nyitási helyzetben ezt a nyomást kifejtik, a gomb kezdeti mozgásirányára merőleges síkra vetítve az alábbi méretűnek kell lennie: süllyesztett gombok esetében legalább 4,5 cm2 méretűnek és legalább 15 mm szélesnek; nem süllyesztett gombok esetében legalább 2,5 cm2 méretűnek és legalább 10 mm szélesnek. A csat kioldási területét piros színnel kell jelölni. A csat egyéb részei nem lehetnek ugyanilyen színűek. Az ülés foglaltsága esetén felgyulladhat egy, a csat részét képező piros figyelmeztető fény, amennyiben az öv becsatolásával kialszik. A csatot megvilágító, pirostól eltérő színű fényeknek nem kötelező az öv becsatolásával kialudniuk. Ezek a fények nem világíthatják meg a csatot oly módon, hogy az befolyásolja a csatkioldó vagy a figyelmeztető fény piros színének érzékelését.

6.2.2.3. A csatnak az alábbi 7.5.3. szakasz szerint elvégzett vizsgálata során szabályosan kell működnie.

6.2.2.4. A csatnak ellen kell állnia az ismétlődő műveleteknek, és a 7.7. szakaszban leírt dinamikus vizsgálat előtt a szokásos használati körülmények között át kell esnie 5 000 nyitási és zárási cikluson. Hámrendszerű övek csatja esetében ezt a vizsgálatot az összes zárnyelv behelyezése nélkül is végre lehet hajtani.

6.2.2.5. A 7.8. szakaszban előírt vizsgálat során a csat nyitásához szükséges erő nem haladhatja meg a 6 daN értéket.

6.2.2.6. A csat szilárdságát a 7.5.1. szakasz – és adott esetben – a 7.5.5. szakasz szerint kell vizsgálni. A csat nem törhet el, nem deformálódhat jelentősen és szét sem válhat, amikor az előírt terhelésnek vetik alá.

6.2.2.7. Olyan csatok esetében, amelyek két szerelvényben használt közös alkatrészt foglalnak magukban, a 7.7. és 7.8. szakaszok szilárdsági és oldási vizsgálatait úgy is el kell végezni, hogy a csatnak az egyik szerelvényhez tartozó részét a másik szerelvényhez tartozó fogadórészbe csatolják, amennyiben a gyakorlatban lehetőség van a csat ilyen módon történő összeállítására.

6.2.3. Övbeállító eszköz

6.2.3.1. Az övnek, miután az utas becsatolta, vagy automatikusan be kell állítódnia az utas testalkatához, vagy a kézi beállító eszköznek könnyen elérhetőnek kell lennie az ülő helyzetben lévő utas számára, és kényelmesnek, valamint könnyen használhatónak kell lennie. Lehetővé kell tennie az öv egy kézzel történő megfeszítését úgy, hogy megfeleljen az övet viselő utas testalkatának és a jármű ülése helyzetének.

6.2.3.2. Minden egyes övbeállító eszköz két mintadarabját kell a 7.3. szakasz követelményei szerint megvizsgálni. A heveder megcsúszása egyik beállító eszköznél sem lehet több, mint 25 mm, és az összes beállító eszköznél mért megcsúszások összege nem haladhatja meg a 40 mm-t.

6.2.3.3. Valamennyi beállító eszköz szilárdságát a 7.5.1. szakaszban előírtak szerint kell vizsgálni. A beállító eszközök nem törhetnek el és szét sem válhatnak, amikor az előírt terhelésnek vetik alá azokat.

6.2.3.4. A 7.5.6. szakasz szerint végrehajtott vizsgálat során a kézi beállító eszköz működtetéséhez szükséges erő nem haladhatja meg az 5 daN-t.

6.2.4. Csatlakozóelemek és övmagasság-beállító szerkezetek

A csatlakozóelemek szilárdságát a 7.5.1. és a 7.5.2. szakasz szerint kell vizsgálni. Az övmagasság-beállító szerkezetek szilárdságát az ezen előírás 7.5.2. szakaszában előírtak szerint kell vizsgálni, amennyiben előzőleg nem vizsgálták azokat a járművön a (legutóbbi módosítássorozattal módosított) 14. sz. előírás szerint a biztonsági övek rögzítési pontjai tekintetében. A beállító szerkezetek nem törhetnek el és szét sem válhatnak, amikor az előírt terhelésnek vetik alá azokat.

6.2.5. Övvisszahúzók

Az övvisszahúzókat vizsgálatoknak kell alávetni, és teljesíteniük kell az alábbiakban meghatározott követelményeket, beleértve a 7.5.1. és a 7.5.2. szakaszban előírt szilárdsági vizsgálatokat. (Ezek a követelmények kizárják a nem reteszelő övvisszahúzókat.)

6.2.5.1. Kézzel kioldható övvisszahúzók

6.2.5.1.1. A manuálisan kioldható övvisszahúzóval felszerelt biztonságiöv-szerelvény hevedere az övvisszahúzó reteszelési pozíciói között nem tekeredhet le 25 mm-nél nagyobb mértékben.

6.2.5.1.2. A biztonságiöv-szerelvény hevederének a teljes hosszánál kevesebb mint 6 mm-rel rövidebb hosszúságban ki kell húzódnia a manuálisan kireteszelhető övvisszahúzóból, amikor legalább 1,4 daN és legfeljebb 2,2 daN húzóerőt fejtenek ki a hevederre a húzás szokásos irányában.

6.2.5.1.3. A hevedert 5 000 alkalommal a 7.6.1. szakaszban leírt módszerrel ismételten ki kell húzni az övvisszahúzóból, és hagyni kell visszahúzódni. Ezt követően az övvisszahúzón el kell végezni a 7.2. szakaszban leírt korrózióvizsgálatot, valamint a 7.6.3. szakasz szerinti porállósági vizsgálatot. Ezután egy további 5 000 kihúzási és visszahúzási ciklusból álló vizsgálaton is meg kell felelnie. A fenti vizsgálatok után az övvisszahúzónak továbbra is megfelelően kell működnie, és meg kell felelnie a fenti 6.2.5.1.1. és 6.2.5.1.2. szakaszban meghatározott követelményeknek.

6.2.5.2. Automatikusan reteszelő övvisszahúzók

6.2.5.2.1. Az automatikusan reteszelő övvisszahúzóval felszerelt biztonságiöv-szerelvény az övvisszahúzó reteszelési pozíciói között nem mozdulhat el 30 mm-nél nagyobb mértékben. Az utas hátrafelé irányuló mozgása esetén az övnek vagy a kiindulási helyzetben kell maradnia, vagy az utas előrefelé irányuló mozgása esetén automatikusan vissza kell térnie ebbe a helyzetbe.

6.2.5.2.2. Ha az övvisszahúzó egy medenceöv része, a heveder visszahúzó erejének legalább 0,7 daN nagyságúnak kell lennie a próbabábu és az övvisszahúzó közötti szabad hosszúság mérésekor, a lenti 7.6.4. szakasz előírásai szerint.

Ha az övvisszahúzó egy átlós öv része, ugyanazon mérés esetén a heveder visszahúzó ereje nem lehet 0,1 daN-nál kisebb és 0,7 daN-nál nagyobb.

6.2.5.2.3. A hevedert 5 000 alkalommal a 7.6.1. szakaszban leírt módszerrel ismételten ki kell húzni az övvisszahúzóból, és hagyni kell visszahúzódni. Ezt követően az övvisszahúzón el kell végezni a 7.2. szakaszban leírt korrózióvizsgálatot, majd a 7.6.3. szakasz szerinti porállósági vizsgálatot. Ezután egy további 5 000 kihúzási és visszahúzási ciklusból álló vizsgálaton is meg kell felelnie. A fenti vizsgálatok után az övvisszahúzónak továbbra is megfelelően kell működnie, és meg kell felelnie a fenti 6.2.5.2.1. és 6.2.5.2.2. szakaszban meghatározott követelményeknek.

6.2.5.3. Vészhelyzetben automatikusan reteszelő övvisszahúzók

6.2.5.3.1. A vészhelyzetben automatikusan reteszelő övvisszahúzónak a 7.6.2. szakasz szerinti vizsgálat végrehajtásakor az alábbi feltételeknek kell megfelelnie: Az ezen előírás 2.14.4.1. szakasza szerinti egyszeres érzékenység esetén csupán a jármű lassulására vonatkozó előírások érvényesek.

6.2.5.3.1.1. A reteszelésnek akkor kell bekövetkeznie, amikor a jármű lassulása eléri a 0,45 g (5) értéket a 4. típusú öv, vagy a 0,85 g értéket a 4N típusú övvisszahúzók esetében.

6.2.5.3.1.2. A 4. típusú övvisszahúzók nem reteszelhetnek 0,8 g értéknél kisebb, a kihúzás irányában mért hevedergyorsulási érték, illetve 4N típus esetében 1,0 g értéknél kisebb hevedergyorsulási érték esetén.

6.2.5.3.1.3. Nem szabad reteszelődnie, amikor az érzékelő eszköz a gyártó által megadott szerelési helyzettől bármelyik irányban legfeljebb 12°-os szögben megdől.

6.2.5.3.1.4. Reteszelődnie kell, amikor az érzékelő eszköz a gyártó által előírt beépítési helyzethez viszonyítva bármelyik irányban a 4. típusú övvisszahúzó esetében 27°-nál, a 4N típusú övvisszahúzó esetében 40°-nál nagyobb mértékben megdől.

6.2.5.3.1.5. Abban az esetben, ha az övvisszahúzót egy külső jel- vagy áramforrás hozza működésbe, a tervezésnek biztosítania kell, hogy a jel- vagy áramforrás meghibásodása vagy megszakítása esetén az övvisszahúzó automatikusan reteszelődjön. Ennek a követelménynek ugyanakkor nem kell eleget tenni a többszörös érzékenységű övvisszahúzók esetében, amennyiben csak egy érzékenység függ külső jel- vagy áramforrástól, és a jel- vagy áramforrás meghibásodását látható és/vagy hallható jelekkel a vezető tudomására hozzák.

6.2.5.3.2. A 7.6.2. szakasz szerint végzett vizsgálat során a többszörös érzékenységű – a heveder érzékenységét is beleértve –, vészhelyzetben reteszelő övvisszahúzónak meg kell felelnie az előírt követelményeknek, és akkor is reteszelnie kell, ha a hevedernek a lecsévélődés irányába mért gyorsulása 3,0 g-nél nem kisebb.

6.2.5.3.3. A fenti 6.2.5.3.1. és 6.2.5.3.2. szakaszban említett vizsgálatok során az övvisszahúzó reteszelődése előtt a heveder nem húzódhat ki 50 mm-nél hosszabban a 7.6.2.1. szakaszban meghatározott lecsévélődési hossztól számítva. A 6.2.5.3.1.2. szakaszban említett vizsgálat során a reteszelődés nem következhet be az övnek a 7.6.2.1. szakaszban meghatározott lecsévélődési hossztól számított 50 mm-es kihúzódásáig.

6.2.5.3.4. Ha az övvisszahúzó egy medenceöv része, a heveder visszahúzó erejének legalább 0,7 daN nagyságúnak kell lennie a próbabábu és az övvisszahúzó közötti szabad hosszúság mérésekor, a 7.6.4. szakasz előírásai szerint.

Ha az övvisszahúzó egy átlós öv része, ugyanazon mérés esetén a heveder visszahúzó ereje nem lehet 0,1 daN-nál kisebb és 0,7 daN-nál nagyobb, kivéve, ha az öv feszüléscsökkentő szerkezettel van felszerelve, amikor is a legkisebb övvisszahúzó erőt 0,05 daN-ra lehet csökkenteni, de csak akkor, ha a szerkezet működik. Amennyiben a heveder egy vezetőn vagy görgőn halad át, a visszahúzó erőt a próbabábu és a vezető vagy a görgő közötti szabad hosszúságban kell mérni.

Amennyiben a szerelvény olyan eszközt tartalmaz, amely – kézi vagy automatikus működtetéssel – megakadályozza a heveder teljes visszahúzását, a fenti mérések végrehajtásakor ezt az eszközt nem szabad működtetni.

Amennyiben a szerelvény feszüléscsökkentő szerkezetet is tartalmaz, a fentiekben említett heveder visszahúzó erejét működés közben és nem működő állapotban is meg kell mérni, amikor ezeket a követelményeket a 6.2.5.3.5. szakasz szerinti tartóssági vizsgálat előtt és után ellenőrzik.

6.2.5.3.5. A hevedert 40 000 alkalommal a 7.6.1. szakaszban leírt módszerrel ismételten ki kell húzni az övvisszahúzóból, és hagyni kell visszahúzódni. Ezt követően az övvisszahúzón el kell végezni a 7.2. szakaszban leírt korrózióvizsgálatot, majd a 7.6.3. szakasz szerinti porállósági vizsgálatot. Ezután egy további 5 000 (összesen 45 000) ciklusból álló vizsgálaton is meg kell felelnie.

Ha a szerelvénynek feszüléscsökkentő szerkezet is részét képezi, a fenti vizsgálatokat el kell végezni úgy is, hogy a feszüléscsökkentő szerkezet működik, és úgy is, hogy ki van kapcsolva.

A fenti vizsgálatok után az övvisszahúzónak továbbra is megfelelően kell működnie, és meg kell felelnie a fenti 6.2.5.3.1., 6.2.5.3.3. és 6.2.5.3.4. szakaszban meghatározott követelményeknek.

6.2.5.4. Az övvisszahúzóknak a 6.2.5.3.5. szakasz szerinti tartóssági vizsgálat és közvetlenül a 6.2.5.3.4. szakasz szerinti visszahúzóerő-mérés után teljesíteniük kell a következő két követelményt:

6.2.5.4.1. ha az övvisszahúzókat – kivéve az automatikus reteszelésű övvisszahúzókat – a 7.6.4.2. szakasz szerint vizsgálják, az övvisszahúzóknak meg kell tudniuk akadályozni, hogy az öv laza legyen a törzsön, és

6.2.5.4.2. ha a csatot a nyelv kiengedése céljából kioldják, az övvisszahúzónak egyedül is képesnek kell lennie teljesen visszahúzni a hevedert.

6.2.6. Előfeszítő szerkezet

6.2.6.1. A 7.2. szakasz szerinti korróziós vizsgálatot követően az előfeszítő szerkezetnek (beleértve az eredeti csatlakozókkal a szerkezethez csatlakoztatott ütközésérzékelőt, amelyben azonban nem halad át áram) a szokásos módon kell működnie.

6.2.6.2. Gondoskodni kell arról, hogy a szerkezet véletlen működtetése ne járjon a viselő személyi sérülésének bármilyen kockázatával.

6.2.6.3. Pirotechnikai előfeszítő szerkezetek esetében:

6.2.6.3.1. A 7.9.1. szakasz szerinti előkezelés után az előfeszítő szerkezet nem léphet működésbe hő hatására, és a szerkezetnek a szokásos módon kell működnie.

6.2.6.3.2. Óvintézkedéseket kell tenni, hogy a kibocsátott forró gázok ne gyújthassák meg a környező tűzveszélyes anyagokat.

6.3. Hevederek

6.3.1. Általános előírások

6.3.1.1. A hevedereknek olyan jellemzőkkel kell rendelkezniük, hogy a viselőjük testére kifejtett nyomás a lehető legegyenletesebben oszoljon el a hevederek teljes szélességében, és még feszülés alatt se csavarodjanak meg. A hevederek energiaelnyelő és -elosztó tulajdonságúak legyenek. A hevederek szegélyeit úgy kell eldolgozni, hogy használat során se rojtosodjanak ki.

6.3.1.2. 980 daN + 100 – 0 daN terhelés alatt a heveder nem lehet keskenyebb 46 mm-nél. Ezt a méretet a 7.4.3. szakaszban előírt szakítószilárdsági vizsgálat alatt, a szakítógépet a fent említett terhelésnél leállítva kell mérni (6).

6.3.2. Szilárdság szobahőmérsékleten történő előkezelés után

A 7.4.1.1. szakaszban leírtaknak megfelelően előkezelt két hevederminta esetében a 7.4.2. szakasz szerint megállapított szakítóterhelés nem lehet kevesebb 1 470 daN-nál. A két mintadarab szakítóterhelése közötti különbség nem haladhatja meg a két mért szakítóterhelési érték közül a nagyobbik 10 százalékát.

6.3.3. Szakítószilárdság különleges előkezelés után

A 7.4.1. szakasz egyik rendelkezése szerint (kivéve a 7.4.1.1. szakaszt) előkezelt két heveder esetében a heveder szakítóterhelése nem lehet kisebb, mint a 6.3.2. szakaszban említett vizsgálat során megállapított terhelésértékek átlagának 75 százaléka, illetve 1 470 daN. A vizsgálatokat végző műszaki szolgálat eltekinthet a fentiek közül egy vagy több vizsgálat végrehajtásától, ha a használt anyag összetétele vagy a már rendelkezésre álló adatok miatt a vizsgálat vagy vizsgálatok feleslegesnek tekinthetők.

6.4. Övszerelvény vagy utasbiztonsági rendszer

6.4.1. Dinamikus vizsgálat

6.4.1.1. Az övszerelvényt vagy utasbiztonsági rendszert a 7.7. szakasznak megfelelően dinamikus vizsgálatnak kell alávetni.

6.4.1.2. A dinamikus vizsgálatot két olyan övszerelvényen végzik el, amelyek előzőleg nem voltak terhelésnek kitéve, kivéve az utasbiztonsági rendszerek részét képező övszerelvényeket, amelyek esetében a dinamikus vizsgálatot előzőleg még nem terhelt üléscsoporthoz tartozó utasbiztonsági rendszereken végzik el. A vizsgálandó övszerelvények csatjainak ki kell elégíteniük a fenti 6.2.2.4. szakasz követelményeit. Övvisszahúzóval felszerelt biztonsági övek esetében az övvisszahúzón már el kellett, hogy végezzék a 7.6.3. szakaszban meghatározott porállósági vizsgálatot; ezenkívül a pirotechnikai eszközzel ellátott előfeszítő szerkezettel felszerelt biztonsági öveken vagy utasbiztonsági rendszereken már el kellett, hogy végezzék a 7.9.1. szakaszban meghatározott előkezelést.

6.4.1.2.1. Az öveken el kell végezni a 7.2. szakaszban leírt korróziós vizsgálatot, ezt követően a csatokat további 500 nyitásból és zárásból álló ciklusnak kell alávetni a szokásos használati körülmények között.

6.4.1.2.2. Az övvisszahúzóval felszerelt biztonsági öveken el kell végezni vagy a 6.2.5.2. szakaszban, vagy a 6.2.5.3. szakaszban leírt vizsgálatokat. Ha azonban az övvisszahúzót már alávetették a fenti 6.4.1.2.1. szakasz rendelkezései szerinti korróziós vizsgálatnak, akkor ezt a vizsgálatot nem kell megismételni.

6.4.1.2.3. A fenti 2.14.6. szakaszban meghatározott övmagasság-beállító szerkezettel felszerelt öv esetében a vizsgálatot úgy kell végrehajtani, hogy a szerkezetet a vizsgálatokért felelős műszaki szolgálat által kiválasztott legkedvezőtlenebb helyzet(ek)be állítják. Azonban:

6.4.1.2.3.1. ha a 14. sz. előírás szerint jóváhagyott övrögzítési pont egyben övmagasság-beállító szerkezet is, a vizsgálatokért felelős műszaki szolgálat belátása szerint az alábbi 7.7.1. szakasz rendelkezéseit is alkalmazhatja;

6.4.1.2.3.2. ha egy rugalmas vállmagasság-beállító szerkezet is a biztonsági öv részét képezi, azt utasbiztonsági rendszerként kell vizsgálni, és a vizsgálatokért felelős műszaki szolgálatnak alkalmaznia kell a 7.7.1. szakasz azon rendelkezéseit, amelyek a járműszerkezet azon részén végzett vizsgálatra vonatkoznak, amelyre a biztonsági rendszert szokásosan felszerelik.

6.4.1.2.4. Előfeszítő szerkezettel ellátott biztonsági öv esetében az alábbi 6.4.1.3.2. szakaszban előírt minimális elmozdulás a felére csökkenthető. A vizsgálat elvégzéséhez az előfeszítő szerkezetnek működésben kell lennie.

6.4.1.2.5. Feszüléscsökkentő szerkezettel felszerelt biztonsági öv esetében a dinamikus vizsgálat előtt a 6.2.5.3.5. szakasz szerint tartóssági vizsgálatot kell végrehajtani úgy, hogy a feszüléscsökkentő szerkezet működik. Ezután el kell végezni a dinamikus vizsgálatot úgy, hogy a feszüléscsökkentő szerkezet működik.

6.4.1.3. A vizsgálat során a következő követelményeknek kell eleget tenni:

6.4.1.3.1. az övszerelvény vagy az utasbiztonsági rendszer egyik, az utast rögzítő része sem szakadhat el, és sem a csat, sem a reteszelő, sem az elmozdító rendszer nem oldhat ki, illetve nem reteszelhet ki; és

6.4.1.3.2. medenceövek esetében a próbabábu menetirányba történő elmozdulásának a medencetájék magasságában 80 és 200 mm között kell lennie. Más övtípusok esetében a menetirányba történő elmozdulásnak a medencetájék magasságában 80 és 200 mm között, a mellkas magasságában pedig 100 és 300 mm között kell lennie. Hámrendszerű övek esetében a fent meghatározott legkisebb elmozdulás felére csökkenthető. Ezen elmozdulások az ezen előírás 7. mellékletének 6. ábráján feltüntetett mérési pontokhoz viszonyított elmozdulásoknak felelnek meg.

6.4.1.3.3. Az előtte elhelyezett légzsákkal védett, első külső ülőhelyen való használatra szánt biztonsági öv esetében a mellkas referenciapontjának elmozdulása meghaladhatja a fenti 6.4.1.3.2. szakaszban megadott értéket, ha sebessége ennél az értéknél nem haladja meg a 24 km/h-t.

6.4.1.3.4. Az első külső ülőhelytől eltérő, előtte elhelyezett légzsákkal védett ülőhely esetében a mellkas referenciapontjának elmozdulása meghaladhatja a 6.4.1.3.2. szakaszban megadott értéket, ha sebessége ennél az értéknél nem haladja meg a 24 km/h-t a légzsák beszerelési és rögzítési pontjainak járműkoordinátáit tükröző, a járművel összefüggő környezetben a légzsákkal végrehajtott vizsgálatok során.

6.4.1.4. Utasbiztonsági rendszer esetében:

6.4.1.4.1. A mellkas referenciapontjának elmozdulása meghaladhatja a fenti 6.4.1.3.2. szakaszban előírt értéket, ha számítással vagy további vizsgálattal kimutatható, hogy a dinamikus vizsgálat során alkalmazott próbabábu törzsének és fejének egyik része sem érintkezik a jármű elöl lévő merev részeivel, kivéve a következő eseteket:

6.4.1.4.1.1. a járművezető esetében megengedett a mellkas érintkezése a kormányberendezéssel, ha az utóbbi megfelel a 12. sz. előírás követelményeinek, és feltéve, hogy az érintkezés nem 24 km/h-t meghaladó sebességgel történik. Ehhez az értékeléshez úgy kell tekinteni, hogy az ülés az alábbi 7.7.1.5. szakaszban meghatározott helyzetek egyikében van;

6.4.1.4.1.2. bármely más utas esetében nem megengedett a fej vagy a mellkas a járműnek a próbabábu előtt lévő merev részeivel való érintkezése. Ezenkívül a próbabábu fejének a térdével való érintkezése sem megengedett. Ehhez az értékeléshez úgy kell tekinteni, hogy a vizsgált próbabábu ülése és adott esetben a próbabábu előtti ülés az alábbi 7.7.1.6. szakaszban meghatározott helyzetben van. A 2.8. szakaszban meghatározott légzsákrendszer által kioldott szerkezet kivételével az 50 Shore A-nál kisebb keménységű nem merev anyagokat el lehet távolítani annak bizonyításához, hogy a vizsgálat során a próbabábu feje vagy mellkasa nem érintkezik bevont vagy párnázott merev részekkel.

6.4.1.4.2. Az olyan járművekben, amelyekben ilyen szerkezeteket használnak, az elmozdító és reteszelő rendszereknek, amelyek minden ülésen helyet foglaló utas számára lehetővé teszik a jármű elhagyását, kézzel működtethetőnek kell maradniuk a dinamikus vizsgálat után.

6.4.1.5. Eltérésként utasbiztonsági rendszerek esetében az elmozdulás nagyobb lehet, mint a 6.4.1.3.2. szakaszban meghatározott érték, amennyiben az üléshez szerelt felső rögzítési pontra vonatkozik a 14. sz. előírás 7.4. szakaszában engedélyezett eltérés.

6.4.2. Szakítószilárdság koptató előkezelés után

6.4.2.1. A 7.4.1.6. szakaszban leírtaknak megfelelően előkezelt két mintadarab szakítószilárdságát meg kell határozni a 7.4.2. és 7.5. szakasz előírásai szerint. A szakítószilárdságnak el kell érnie a nem koptatott hevedereken elvégzett vizsgálatok során megállapított átlagos szakítószilárdság legalább 75 %-át, és nem lehet kisebb a vizsgált mintadarabra előírt legkisebb szakító terhelésnél. A két minta szakítószilárdságának különbsége nem haladhatja meg a mért legnagyobb szakítószilárdság 20 %-át. Az 1. és a 2. eljárástípus esetében a szakítószilárdság-vizsgálatot csak hevedermintákon kell végrehajtani (7.4.2. szakasz). A 3. eljárástípus esetében a szakítószilárdság-vizsgálatot a hevederen a hozzá tartozó fém alkatrésszel együtt kell elvégezni (7.5. szakasz).

6.4.2.2. Az övszerelvénynek a koptató eljárásnak alávetendő alkatrészeit az alábbi táblázat sorolja fel, és a velük kapcsolatban számításba jövő eljárástípusokat egy x jelöli. Minden egyes vizsgálathoz új mintadarabot kell használni.

1. eljárás 2. eljárás 3. eljárás Csatlakozóelem — — x Vezető vagy görgő — x — Csattartó pánt — x x Beállító eszköz x — x A hevederre rávarrt részek — — x Rugalmas vállmagasság-beállító szerkezet x — —

7. VIZSGÁLATOK

7.1. A biztonsági öv vagy biztonsági rendszer típusjóváhagyására bemutatott minták felhasználása (lásd ezen előírás 13. mellékletét)

7.1.1. Két öv vagy biztonsági rendszer szükséges a csatvizsgálathoz, az alacsony hőmérsékleten végzett csatvizsgálathoz, a 7.5.4. szakasz szerinti, esetlegesen szükséges, alacsony hőmérsékleten végzett vizsgálathoz, a csat tartóssági vizsgálatához, az öv korróziós vizsgálatához, az övvisszahúzó működési vizsgálatához, a dinamikus vizsgálathoz és a csat dinamikus vizsgálata utáni nyitási vizsgálatához. E két mintadarab közül az egyiket kell használni a biztonsági öv vagy az utasbiztonsági rendszer vizsgálatához.

7.1.2. Egy övre vagy utasbiztonsági rendszerre van szükség a csat vizsgálatához, valamint a csat, a csatlakozóelemek rögzítésének, az övbeállító eszközök és adott esetben az övvisszahúzók szilárdságvizsgálatához.

7.1.3. Két öv vagy utasbiztonsági rendszer szükséges a csat ellenőrzéséhez, a mikrocsúszási vizsgálathoz és a koptatóvizsgálathoz. Az övbeállító eszköz működésvizsgálatát e két mintadarab egyikén kell elvégezni.

7.1.4. A hevederminta a heveder szakítószilárdságának vizsgálatára szolgál. A mintadarab egy részét a jóváhagyás érvényességének végéig meg kell őrizni.

7.2. Korrózióvizsgálat

7.2.1. A teljes biztonságiöv-szerelvényt az ezen előírás 12. mellékletében ismertetett vizsgálókamrában kell elhelyezni. Amennyiben a szerelvény övvisszahúzóval van felszerelve, a hevedert 300 ± 3 mm kivételével a teljes hosszúságában le kell csévélni. A behatás vizsgálatát, a sóoldat ellenőrzéséhez és utántöltéséhez szükséges rövid megszakításoktól eltekintve, 50 órán keresztül folyamatosan kell végezni.

7.2.2. A behatás vizsgálata után a szerelvény fémrészeit legfeljebb 38 °C-os tiszta folyóvízben óvatosan le kell mosni, vagy bele kell meríteni az esetleg képződött sólerakódás eltávolítása érdekében, majd a 6.2.1.2. szakaszban leírtak szerinti vizsgálat előtt szobahőmérsékleten 24 órán keresztül hagyni kell száradni.

7.3. Mikrocsúszási vizsgálat (lásd az ezen előírás 11. mellékletének 3. ábráját)

7.3.1. A mikrocsúszási vizsgálatra benyújtandó mintadarabokat legalább 24 órán keresztül 20 ± 5 °C hőmérsékletű és 65 ± 5 százalékos relatív páratartalmú környezetben kell tartani. A vizsgálatot 15 és 30 °C közötti hőmérsékleten kell elvégezni.

7.3.2. Gondoskodni kell arról, hogy a próbapadon a beállító eszköz szabad szakasza felfelé vagy lefelé nézzen, ahogyan a járműben is.

7.3.3. A hevederszakasz alsó végére 5 daN nagyságú terhet kell erősíteni. A másik végét előre-hátra irányuló mozgásnak kell kitenni, amelynek teljes amplitúdója 300 ± 20 mm (lásd az ábrát).

7.3.4. Ha van egy tartalékul szolgáló szabad hevedervég, azt semmiképpen sem szabad a terhelés alatt lévő részhez rögzíteni vagy csatolni.

7.3.5. Gondoskodni kell arról, hogy a próbapadon a heveder – megeresztett helyzetben – a beállító szerkezettől konkáv görbét leírva helyezkedjen el úgy, mint a járműben. A próbapadon alkalmazott 5 daN terhelést függőlegesen úgy kell vezetni, hogy a teher ne lengjen ki, és az öv ne csavarodjon meg. A csatlakozóelemet úgy kell az 5 daN nagyságú teherhez rögzíteni, mint a járművön.

7.3.6. A vizsgálat tényleges megkezdése előtt 20 ciklusból álló sorozatot kell elvégezni úgy, hogy az önfeszítő rendszer megfelelően beálljon.

7.3.7. A vizsgálat során 1 000 ciklust kell végrehajtani 0,5 ciklus/s frekvenciával és 300 ± 20 mm teljes amplitúdóval. Az 5 daN nagyságú terhelést csak a 100 ± 20 mm elmozdulásnak megfelelő idő alatt kell kifejteni minden egyes félperiódus alatt.

7.4. A hevederek előkezelése és (statikus) szakítószilárdsági vizsgálat

7.4.1. A hevederek előkezelése a szakítószilárdsági vizsgálathoz

A 3.2.2.3. szakaszban említett hevederből kivágott mintákat a következőképpen kell előkezelni:

7.4.1.1. Hőmérséklet-kondicionálás és légnedvesség

A hevedert az ISO 139:2005 nemzetközi szabványnak megfelelően, az egyezményes légkörben vagy az alternatív egyezményes légkörben kell előkezelni. Amennyiben a vizsgálatot nem közvetlenül az előkezelés után hajtják végre, a mintadarabot a vizsgálat megkezdéséig hermetikusan lezárt tartályba kell helyezni. A szakítóerőt a hevedernek az előkezelési környezetből vagy a tartályból való eltávolítása után 5 percen belül meg kell mérni.

7.4.1.2. Előkezelés fényben

7.4.1.2.1. Az ISO 105-B02 (1994/Amd2:2000) ajánlás előírásait kell alkalmazni. A hevedert annyi időre kell fénynek kitenni, amennyi ahhoz szükséges, hogy a 7. típusú szabványos kék színárnyalat a szürkeskála 4. fokozatával megegyező kontrasztnak megfelelően elhalványuljon.

7.4.1.2.2. Miután ki volt téve a fénynek, a hevedert a 7.4.1.1. szakaszban leírt módon elő kell kezelni. Amennyiben a vizsgálatot nem közvetlenül az előkezelés után hajtják végre, a mintadarabot a vizsgálat megkezdéséig hermetikusan lezárt tartályba kell helyezni. A szakítóerőt a hevedernek az előkezelési környezetből való eltávolítása után öt percen belül meg kell mérni.

7.4.1.3. Előkezelés hidegben

7.4.1.3.1. A hevedert a 7.4.1.1. szakaszban leírt módon elő kell kezelni.

7.4.1.3.2. Ezután a hevedert másfél óráig egy alacsony hőmérsékletű kamrában sík felületen kell tartani, amelyben a levegő hőmérséklete –30 ± 5 °C. Ezt követően össze kell hajtani, majd 2 kg-os, előzőleg – 30 ± 5 °C hőmérsékletre lehűtött tömeggel kell terhelni. A terhelést 30 percen keresztül fenn kell tartani ugyanabban az alacsony hőmérsékletű kamrában, majd a tömeget el kell távolítani, és a hevedernek az alacsony hőmérsékletű kamrából való eltávolítása után 5 percen belül meg kell mérni a szakítóerőt.

7.4.1.4. Előkezelés hővel

7.4.1.4.1. A hevedert három órán keresztül fűtőkamrában 60 ± 5 °C hőmérsékletű és 65 ± 5 százalék relatív páratartalmú környezetben kell tartani.

7.4.1.4.2. A szakítóerőt a heveder fűtőkamrából való eltávolítása után öt percen belül meg kell mérni.

7.4.1.5. Víz behatása

7.4.1.5.1. A hevedert három órán keresztül 20 ± 5 °C hőmérsékletű desztillált vízbe teljesen be kell meríteni, amihez kis mennyiségű nedvesítőszert kell hozzáadni. Bármilyen nedvesítőszer használható, amely a vizsgált szálhoz megfelelő.

7.4.1.5.2. A szakítóerőt a heveder vízből történő kivétele után 10 percen belül meg kell mérni.

7.4.1.6. Előkezelés koptatással

7.4.1.6.1. A koptatással történő előkezelést minden olyan eszközön el kell végezni, amelyben a heveder érintkezik az öv merev részével, kivéve az összes beállító eszközt, ahol a mikrocsúszási vizsgálat (7.3. szakasz) azt mutatja, hogy a heveder megcsúszása kisebb az előírt érték felénél, amely esetben az 1. jelű koptatási előkezelési eljárás (7.4.1.6.4.1. szakasz) nem szükséges. Az előkezelő készülék beállítása megközelítőleg megtartja a heveder és az érintkezési terület viszonylagos helyzetét.

7.4.1.6.2. A mintákat a 7.4.1.1. szakaszban leírtak szerint kell előkezelni. A koptatási eljárás során a környezeti hőmérsékletnek 15 és 30 °C között kell lennie.

7.4.1.6.3. Az alábbi táblázat az egyes koptatási eljárásokra vonatkozó általános feltételeket mutatja be:

Terhelés daN Frekvencia Hz Ciklusok száma Elmozdulás mm 1. eljárás 2,5 0,5 5 000 300 ± 20 2. eljárás 0,5 0,5 45 000 300 ± 20 3. eljárás (*1) 0–5 0,5 45 000 —

A táblázat ötödik oszlopában megadott elmozdulás a hevederre gyakorolt előre-hátra mozgás amplitúdójának felel meg.

7.4.1.6.4. Az előkezelési eljárások részletezése

7.4.1.6.4.1. 1. eljárás: azokban az esetekben, amelyekben a heveder beállító eszközön csúszik keresztül.

A heveder egyik végén 2,5 daN értékű, függőleges irányú állandó terhelés legyen, míg a heveder másik végét olyan készülékhez kell csatlakoztatni, amely a heveder vízszintes előre-hátra irányuló mozgását biztosítja.

A beállító eszközt úgy kell elhelyezni a heveder vízszintes részén, hogy a heveder terhelés alatt maradjon (lásd ezen előírás 11. mellékletének 1. ábráját).

7.4.1.6.4.2. 2. eljárás: azokban az esetekben, amelyekben a heveder irányt változtat a merev részen való áthaladáskor.

A vizsgálat során a heveder által bezárt szögeket az ezen előírás 11. mellékletének 2. ábráján szereplő értékeknek megfelelően fenn kell tartani.

A 0,5 daN állandó terhelést az egész vizsgálat alatt fenn kell tartani.

Ha a heveder többször is irányt változtat, amikor merev részen halad át, a 0,5 daN nagyságú terhelés növelhető, hogy a heveder a merev részen keresztüli mozgása közben elérje az előírt 300 mm-es elmozdulást.

7.4.1.6.4.3. 3. eljárás: azokban az esetekben, amelyekben a heveder varrással vagy más hasonló módon merev részhez van erősítve.

A teljes előre-hátra mozgatás hossza 300 ± 20 mm legyen, azonban az 5 daN terhelést csak 100 ± 20 mm-es elmozdulási hosszon kell alkalmazni mindkét félperiódus alatt (lásd az ezen előírás 11. mellékletének 3. ábráját).

7.4.2. A heveder szakítószilárdságának vizsgálata (statikus vizsgálat)

7.4.2.1. A vizsgálatot mindig két elegendő hosszúságú új hevedermintán kell elvégezni, amelyeket a 7.4.1. szakasz rendelkezéseinek megfelelően kell előkezelni.

7.4.2.2. Mindkét hevedert be kell szorítani a szakítógép szorítókengyelei közé. A szorítókengyeleket úgy kell kialakítani, hogy a heveder a szorítókengyelekkel való érintkezési pontban vagy annak közelében ne szakadjon el. Az előtolási sebesség 100 mm/perc kell, hogy legyen. A mintadarab szabad hosszának a szakítógép szorítókengyelei között a vizsgálat kezdetekor 200 ± 40 mm értékűnek kell lennie.

7.4.2.3. A húzóerőt addig kell növelni, amíg a heveder el nem szakad, a szakítóerőt pedig fel kell jegyezni.

7.4.2.4. Ha a heveder megcsúszik vagy elszakad valamelyik szorítókengyellel való érintkezési pontban vagy az attól mért 10 mm távolságon belül, a vizsgálatot érvénytelennek kell tekinteni, és egy másik mintadarabon új vizsgálatot kell végezni.

7.4.3. Szélesség terhelés alatt

7.4.3.1. A vizsgálatot mindig két elegendő hosszúságú új hevedermintán kell elvégezni, amelyeket a 7.4.1. szakasz rendelkezéseinek megfelelően kell előkezelni.

7.4.3.2. Mindkét hevedert be kell szorítani a szakítógép szorítókengyelei közé. A szorítókengyeleket úgy kell kialakítani, hogy a heveder a szorítókengyelekkel való érintkezési pontban vagy annak közelében ne szakadjon el. Az előtolási sebesség 100 mm/perc kell, hogy legyen. A mintadarab szabad hosszának a szakítógép szorítókengyelei között a vizsgálat kezdetekor 200 ± 40 mm értékűnek kell lennie.

7.4.3.3. Amikor a terhelés eléri a 980 daN + 100 – 0 daN értéket, a gépet le kell állítani, és a mérést 5 másodpercen belül el kell végezni. A vizsgálatot a szakítóvizsgálattól külön kell elvégezni.

7.5. Merev alkatrészeket tartalmazó övszerelvény vizsgálata

7.5.1. A csatot és a beállító eszközt a szakítógéphez az övszerelvény szokásosan felerősített részeivel kell csatlakoztatni, azután a terhelést 980 daN értékig kell növelni.

Hámrendszerű övek esetében a csatot azokkal a hevederekkel kell a vizsgálóberendezéshez erősíteni, amelyek a csat geometriai középpontjához viszonyítva megközelítőleg szimmetrikusan vannak a csathoz és a nyelvhez vagy a két nyelvhez erősítve. Ha a csat vagy a beállító eszköz a csatlakozóelem vagy a hárompontos öv közös részének része, a csatot vagy a beállító eszközt a csatlakozóelemmel együtt kell vizsgálni a 7.5.2. szakasz szerint, kivéve az olyan övvisszahúzók esetében, amelyeken görgő vagy hevedervezető van a felső rögzítési pontnál; ekkor a terhelésnek 980 daN értékűnek kell lennie, és a hevederorsón maradó résznek a heveder végétől számított 450 mm-hez lehető legközelebb eső reteszeléssel adódó hosszúságot tekintik.

7.5.2. A csatlakozóelemeket és az övmagasság-beállító szerkezeteket a 7.5.1. szakaszban megadott módon kell vizsgálni, de a terhelés értékének 1 470 daN-nak kell lennie, és a terhelést az alábbi 7.7.1. szakasz második mondatának rendelkezéseit figyelembe véve a legkedvezőtlenebb feltételek között kell kifejteni, amelyek valószínűleg előfordulnak a járműben, ha az övet helyesen építették be. Övvisszahúzók esetében a vizsgálatot az orsóról teljesen letekert hevederrel kell elvégezni.

7.5.3. A teljes övszerelvény két mintadarabját két órára – 10 ± 1 °C hőmérsékletű hűtőkamrába kell helyezni. A hűtőkamrából való kivételt követően a csat párdarabjait kézzel azonnal össze kell kapcsolni.

7.5.4. A teljes övszerelvény két mintadarabját két órára – 10 °C ± 1 °C hőmérsékletű hűtőkamrába kell helyezni. Ezután a merev darabokat és a műanyagból készült részeket egymás után egy legalább 100 kg tömegű tömör, szilárd, vízszintes felületre helyezett sima, szilárd acélfelületre kell fektetni (amely a mintákkal együtt a hűtőkamrában volt), és a hűtőkamrából való kivételt követő 30 másodpercen belül 300 mm-ről egy 18 kg-os acéltömeget kell a vizsgálati mintára ejteni. A 18 kg-os tömeg ütőfelülete legalább 45 HRC keménységű, keresztirányban 10 mm sugarú és a tömeg középvonala mentén hosszirányban 150 mm sugarú konvex felület. Az egyik mintadarabot úgy kell vizsgálni, hogy a görbített rúd tengelye párhuzamos a vizsgált hevederrel, a másik mintát pedig úgy, hogy 90°-os szöget zár be a hevederrel.

7.5.5. Az olyan csatokat, amelyeknek vannak olyan részeik, amelyek két övszerelvényben közösek, olyan módon kell terhelni, amely jól megközelíti a középső helyzetbe állított ülés járműben történő használatának körülményeit. Minden hevederre egyidejűleg 1 470 daN terhelést kell kifejteni. A terhelés kifejtésének irányát az alábbi 7.7.1. szakasz szerint kell megállapítani. A vizsgálathoz alkalmas készüléket az ezen előírás 10. melléklete mutatja be.

7.5.6. Kézi beállító eszköz vizsgálatakor a hevedert a normál használati feltételek figyelembevételével körülbelül 100 mm/s sebességgel egyenletesen kell húzni a beállító eszközön keresztül, és a heveder első 25 mm hosszúságú elmozdulását követően a legközelebbi 0,1 daN értéknél mért maximális erővel. A vizsgálatot a hevedert az eszközön keresztül húzva mindkét irányban el kell végezni úgy, hogy a hevedert a mérés előtt 10 teljes áthúzási ciklusnak kell kitenni.

7.6. Visszahúzóval felszerelt biztonsági övek kiegészítő vizsgálatai

7.6.1. A visszahúzó mechanizmus tartóssága

7.6.1.1. A hevedert az előírt ciklusszámnak megfelelően és percenként legfeljebb 30 ciklus gyakorisággal kell kihúzni és visszaengedni. Vészhelyzetben automatikusan reteszelő övvisszahúzók esetében minden ötödik ciklusnál meg kell rántani az övet, hogy az övvisszahúzó reteszelődjön.

Az övet ugyanannyiszor kell megrántani mind az öt különböző kihúzási hosszúság esetében, vagyis amikor a heveder teljes hosszúságának 90, 80, 75, 70, illetve 65 százaléka az övvisszahúzóban feltekerve található. Amennyiben a heveder hosszúsága meghaladja a 900 mm-t, a fenti százalékértékeket az övvisszahúzóból utoljára kihúzható 900 mm-es hevederszakaszra kell vonatkoztatni.

7.6.1.2. A fenti 7.6.1.1. szakaszban előírt vizsgálathoz alkalmas berendezést az ezen előírás 3. melléklete mutatja be.

7.6.2. Vészhelyzetben automatikusan reteszelő övvisszahúzók reteszelése

7.6.2.1. Az övvisszahúzó reteszelését először akkor kell megvizsgálni, amikor 300 ± 3 mm kivételével a heveder teljes hossza le van csévélve.

7.6.2.1.1. Amennyiben az övvisszahúzó a heveder mozgására kapcsol be, a kihúzást olyan irányban kell elvégezni, ahogyan azt a járműbe beszerelt övvisszahúzó lehetővé teszi.

7.6.2.1.2. Amennyiben az övvisszahúzóknak a jármű lassulására való érzékenységét vizsgálják, a vizsgálatot a heveder fenti kihúzási hosszúságának megfelelően két egymásra merőleges tengely mentén kell elvégezni, amelyek vízszintesek, ha az övvisszahúzót a biztonsági öv gyártójának előírásai szerint szerelik be a járműbe. Amennyiben a gyártó nem adott meg előírásokat erre a helyzetre, a vizsgáló hatóságnak fel kell vennie a kapcsolatot a biztonsági öv gyártójával. A tengelyek egyikének a jóváhagyási vizsgálatokat végző műszaki szolgálat által választott irányban kell lennie, mégpedig úgy, hogy az a legkedvezőtlenebb feltételeket jelentse a reteszelő mechanizmus bekapcsolása szempontjából.

7.6.2.2. A fenti 7.6.2.1. szakaszban előírt vizsgálathoz alkalmas berendezést az ezen előírás 4. melléklete mutatja be. Valamennyi vizsgáló berendezés kialakításának biztosítania kell, hogy az előírt gyorsulás bekövetkezzen, mielőtt a hevedert az övvisszahúzóból 5 mm-nél nagyobb mértékben kihúznák, és miközben az övet kihúzzák, a gyorsulás növekedésének átlagos mértéke a heveder mozgására vonatkozó érzékenység vizsgálatakor legalább 55 g/s (7) és legfeljebb 150 g/s, a jármű lassulására vonatkozó érzékenység vizsgálatakor pedig legalább 25 g/s és legfeljebb 150 g/s legyen.

7.6.2.3. A 6.2.5.3.1.3. és a 6.2.5.3.1.4. szakasz követelményeinek való megfelelés ellenőrzése céljából az övvisszahúzót egy vízszintes lemezre kell szerelni, amelyet másodpercenként legfeljebb 2° sebességgel addig kell dönteni, amíg a reteszelődés be nem következik. A vizsgálatot más irányokba való döntéssel is el kell végezni annak érdekében, hogy a követelmények biztosan teljesüljenek.

7.6.3. Porállóság

7.6.3.1. Az övvisszahúzót az ezen előírás 5. mellékletében ismertetett vizsgálókamrában kell elhelyezni. Ahhoz hasonló helyzetben kell felszerelni, mint amilyen helyzetben a járműbe is beszerelik. A vizsgálókamrának a 7.6.3.2. szakaszban előírt port kell tartalmaznia. Az övvisszahúzóból egy 500 mm hosszúságú hevedert ki kell húzni és kihúzva kell tartani, de a por felkavarása után minden alkalommal egy-két percen belül tízszer teljesen ki kell húzni és vissza kell engedni. A port egy 1,5 ± 0,1 mm átmérőjű nyíláson bevezetett, 5,5 · 105 ± 0,5 · 105 Pa nyomású, száraz és olajmentes sűrített levegővel öt órán keresztül 20 percenként öt másodpercre fel kell kavarni.

7.6.3.2. A 7.6.3.1. szakaszban leírt vizsgálathoz használt pornak körülbelül 1 kg száraz kvarchomokból kell állnia. A részecskeméret eloszlása a következő:

a) 104 μm szálátmérőjű, 150 μm lyukméretű szitán átmegy: 99–100 %;

b) 64 μm szálátmérőjű, 105 μm lyukméretű szitán átmegy: 76–86 %;

c) 52 μm szálátmérőjű, 75 μm lyukméretű szitán átmegy: 60–70 %.

7.6.4. Visszahúzó erők

7.6.4.1. A visszahúzó erő méréséhez a biztonsági öv szerelvényét a 7.7. szakaszban a dinamikus vizsgálathoz előírt módon kell felszerelni a próbabábura. A heveder feszülését a próbabábuval való érintkezési ponthoz a lehető legközelebb (de a próbabábut nem érintve) kell megmérni, miközben a heveder körülbelül 0,6 m/perc sebességgel visszahúzódik. Feszüléscsökkentő szerkezettel ellátott biztonsági öv esetében a visszahúzó erőt és a heveder feszességét a feszességcsökkentővel együtt működés közben és nem működő állapotban is meg kell mérni.

7.6.4.2. A 7.7. szakaszban ismertetett dinamikus vizsgálat előtt az ülésben elhelyezett, pamutpólóba öltöztetett próbabábut előre kell dönteni, amíg 350 mm heveder ki nem húzódik az övvisszahúzóból, majd vissza kell engedni kiindulási helyzetébe.

7.7. Az övszerelvény vagy az utasbiztonsági rendszer dinamikus vizsgálata

7.7.1. Az övszerelvényt üléssel és az ezen előírás 6. mellékletének 1. ábráján ismertetett általános rögzítőpontokkal ellátott vizsgálókocsira kell felszerelni. Ha azonban az övszerelvényt egy meghatározott járműbe vagy meghatározott járműtípusokba szánják, a próbabábu és a rögzítőpontok közötti távolságot a vizsgálatokat elvégző műszaki szolgálatnak kell meghatároznia vagy az övhöz mellékelt beszerelési utasításokkal összhangban, vagy a jármű gyártója által biztosított adatoknak megfelelően. Ha az öv fel van szerelve a fenti 2.14.6. szakaszban meghatározott övmagasság-beállító szerkezettel, a szerkezet helyzetének és rögzítőeszközeinek meg kell egyezniük a jármű kialakításával.

Abban az esetben, ha a dinamikus vizsgálatot végrehajtották egy járműtípusra vonatkozóan, a vizsgálatot nem kell megismételni olyan egyéb járműtípusok esetében, amelyeknek minden egyes rögzítési pontja kevesebb mint 50 mm távolságra van a vizsgált öv megfelelő rögzítési pontjától. Ellenben a gyártók meghatározhatnak elméleti rögzítési pontokat a vizsgálathoz annak érdekében, hogy egy vizsgálattal a lehető legtöbb valós rögzítési pontot lehessen vizsgálni.

7.7.1.1. Olyan biztonsági öv vagy utasbiztonsági rendszer esetében, amely egy olyan szerelvény részét képezi, amelyre mint utasbiztonsági rendszerre kérnek jóváhagyást, a biztonsági övet vagy a 7.7.1. szakaszban meghatározott módon, vagy a járműszerkezet azon részére kell felszerelni, amelyre a biztonsági rendszert szokásosan felszerelik, és ezt a részt szilárdan rögzíteni kell a vizsgálókocsihoz a 7.7.1.2–7.7.1.6. szakaszokban előírtak szerint.

Olyan, előfeszítő szerkezettel ellátott biztonsági öv vagy utasbiztonsági rendszer esetében, amely nem magába az övszerelvénybe beépített szerkezeti részekhez kapcsolódik, a szükséges kiegészítő járműrészekkel együtt kell felszerelni a vizsgálókocsira az alábbi 7.7.1.2–7.7.1.6. szakaszokban előírt módon.

Abban az esetben, ha az említett eszközök a vizsgálókocsin nem vizsgálhatók, a gyártó az ISO 3560:1975 szabvány szerint lefolytatott 50 km/h sebességű hagyományos frontális ütközési vizsgálattal bizonyíthatja, hogy a készülék kielégíti ezen előírás követelményeit.

7.7.1.2. A vizsgálat során a jármű rögzítésére alkalmazott módszer nem növelheti az ülés vagy a biztonsági öv rögzítési pontjainak szilárdságát, és nem csökkentheti a járműszerkezet szokásos alakváltozását sem. A járműből minden olyan alkatrészt el kell távolítani, amely a próbabábu (kivéve a lábfej) előre irányuló mozgásának korlátozásával csökkentheti a vizsgálat közben az utasbiztonsági rendszerre ható terhelést. A kiszerelt szerkezetrészeket olyan azonos szilárdságú részekkel lehet helyettesíteni, amelyek nem akadályozzák a próbabábu előre irányuló mozgását.

7.7.1.3. A rögzítőeszköz akkor tekinthető megfelelőnek, ha nem a szerkezet teljes szélességében fejti ki hatását, és a járművet vagy a szerkezetet az utasbiztonsági rendszer rögzítési pontja előtt legalább 500 mm-re blokkolja vagy rögzíti. A szerkezetet hátul a rögzítési pontoktól hátrafelé megfelelő távolságban rögzíteni kell, hogy a 7.7.1.2. szakasz követelményei teljesüljenek.

7.7.1.4. A jármű üléseit be kell szerelni, és a jóváhagyási vizsgálatok elvégzéséért felelős műszaki szolgálat által választott vezetési helyzetbe kell helyezni, amely a szilárdság tekintetében a legkedvezőtlenebb feltételeket biztosítja, és összeegyeztethető a próbabábu járműbe történő beszerelésével. Az ülések helyzetét a jelentésben fel kell tüntetni. A háttámlát, ha dőlésszöge állítható, a gyártó előírásainak megfelelően kell reteszelni, vagy – ilyen előírás hiányában – olyan helyzetben, amely a lehető legjobban megközelíti az M1 és az N1 kategóriájú járművek esetében a 25°-os tényleges háttámlaszöget, illetve az összes többi kategóriájú jármű esetében a 15°-os háttámlaszöget.

7.7.1.5. A 6.4.1.4.1. és a 6.4.1.4.1.1. szakasz követelményei teljesülésének értékeléséhez az ülést a próbabábu méreteinek megfelelő legelső vezetési helyzetbe kell állítani.

7.7.1.6. A 6.4.1.4.1. és a 6.4.1.4.1.2. szakasz követelményei teljesülésének értékeléséhez az ülést a következőképpen kell beállítani:

7.7.1.6.1. Első utasülések esetében: az elöl helyet foglaló utasnak a próbabábu méretei szerinti legelső utazási helyzetében kell lennie. Az ülések helyzetét a jelentésben fel kell tüntetni.

7.7.1.6.2. Hátsó ülések esetében: a hátul ülő utasok vizsgálati helyzetét illetően a vizsgált ülőhely helyzetét úgy kell tekinteni, hogy az ülés R pontjához van igazítva. Ha az ülés háttámlája állítható, az üléstámla dőlésszögét úgy kell beállítani a háromdimenziós H pont-vizsgáló eszköz segítségével, hogy annak törzsszöge a lehető legközelebb essen a 10°-hoz. A vizsgált ülőhely előtt lévő ülőhelyet az utazás és a magasság szerinti középső helyzetbe vagy az ahhoz legközelebbi, reteszelhető helyzetbe kell állítani. Ha ennek az ülésnek a háttámlája állítható, az üléstámla dőlésszögét úgy kell beállítani a háromdimenziós H pont-vizsgáló eszköz segítségével, hogy annak törzsszöge a lehető legközelebb essen a 10°-hoz. Ezt a járműbeli helyzetről készített CAD ábrázoláson vagy rajzon felvett körvonallal lehet igazolni.

7.7.1.7. Abban az esetben, ha az említett eszközök a vizsgálókocsin nem vizsgálhatók, a gyártó a 7.7.1.5. és a 7.7.1.6. szakasz alkalmazása helyett az ISO 3560:2013 szabvány szerint lefolytatott 50 km/h sebességű hagyományos frontális ütközési vizsgálattal bizonyíthatja, hogy a készülék kielégíti ezen előírás követelményeit.

7.7.1.8. Ugyanazon üléscsoport összes ülését egyidejűleg kell vizsgálni.

7.7.1.9. A hámrendszerű öv dinamikus vizsgálatát az – esetleges – ágyékheveder (szerelvény) nélkül kell elvégezni.

7.7.2. Az övszerelvényt az ezen előírás 7. mellékletében meghatározott próbabábuhoz kell csatlakoztatni a következők szerint: a próbabábu hátrésze és az ülés háttámlája közé 25 mm vastag deszkát kell helyezni. Az övet szorosan a próbabábura kell igazítani. A deszkát ekkor úgy kell kivenni, hogy a próbabábu háta teljes hosszában érintkezzen a háttámlával. Ellenőrizni kell, hogy a csat két részének összekapcsolási módja nem jelent-e kockázatot a reteszelés megbízhatóságára.

7.7.3. A hevederek szabad végeinek elég hosszúnak kell lenniük a beállító eszközön túl, hogy a csúszás bekövetkezhessen.

7.7.4. Lassító- vagy gyorsítókészülékek

A kérelmezőnek az alábbi két készülék valamelyikének a használatát kell választania:

7.7.4.1. Lassulásvizsgáló eszköz

A vizsgálókocsit úgy kell meghajtani, hogy szabad mozgási sebessége az ütközés pillanatában 50 ± 1 km/h legyen, és a próbabábu stabil maradjon. A vizsgálókocsi fékútja 40 cm ± 5 cm legyen. A vizsgálókocsinak a lassulás teljes időtartama alatt vízszintes helyzetben kell maradnia. A vizsgálókocsit az ezen előírás 6. mellékletében meghatározott berendezés vagy egyéb, azonos rendeltetésű eszköz használatával kell lelassítani. Ennek a berendezésnek az alábbiakban meghatározott teljesítménnyel kell rendelkeznie.

A biztonsági övek vizsgálatához 455 kg ± 20 kg össztömeg eléréséhez szükséges tehetetlen tömeggel, és az utasbiztonsági rendszerek vizsgálatához szükséges 910 kg ± 40 kg össztömeg eléréséhez szükséges tehetetlen tömeggel megterhelt, a járműszerkezettel együtt 800 kg névleges tömegű vizsgálókocsi lassulási görbéjének a 8. melléklet ábráján a vonalkázott területen belül kell maradnia. Szükség esetén a vizsgálókocsi és a ráerősített gépjárműszerkezet névleges tömege 200 kg-os lépésekben növelhető, de ebben az esetben minden egyes növekményhez hozzá kell adni 28 kg tehetetlen tömeget. A vizsgálókocsi és a járműszerkezet, valamint a tehetetlen tömegek össztömege semmilyen esetben sem térhetnek el ± 40 kg-nál nagyobb mértékben a hitelesítési vizsgálatokhoz előírt névleges értéktől. A megállító eszköz hitelesítése alatt a vizsgálókocsi sebessége 50 km/h ± 1 km/h, a féktávolság pedig 40 cm ± 2 cm legyen.

7.7.4.2. Gyorsulásvizsgáló eszköz

A vizsgálókocsit úgy kell meghajtani, hogy a ΔV teljes sebességváltozása 51 km/h km/h legyen. A vizsgálókocsinak a gyorsulás alatt vízszintes helyzetben kell maradnia. A vizsgálókocsit az alábbiakban meghatározott teljesítményelőírásnak megfelelő berendezéssel kell felgyorsítani.

A tehetetlen tömeggel megterhelt vizsgálókocsi gyorsulási görbéjének a 8. mellékletben található ábra vonalkázott területére kell esnie, és a 10 g, 5 ms és 20 g, 10 ms koordináták által meghatározott szakasz fölött kell maradnia. Az ütközés kezdetét (T0) az ISO 17 373 (2005) szabvány szerint 0,5 g mértékű gyorsuláshoz határozzák meg. A vizsgálókocsi és a járműszerkezet, valamint a tehetetlen tömegek össztömege semmilyen esetben sem térhet el ±40 kg-nál nagyobb mértékben a hitelesítési vizsgálatokhoz előírt névleges értéktől. A gyorsulási vizsgálathoz használt eszköz hitelesítése alatt a vizsgálókocsi ΔV teljes sebességváltozásának 51 km/h km/h-nak kell lennie.

A műszaki szolgálatnak a fenti követelmények teljesülése ellenére olyan, a 6. melléklet 1. szakaszában meghatározott (üléssel felszerelt) vizsgálókocsit kell használnia, melynek tömege 380 kg-nál nagyobb.

7.7.5. Mérni kell a vizsgálókocsi közvetlenül az ütközés előtti sebességét (csak a lassító vizsgálókocsik esetében a fékút kiszámításához), a vizsgálókocsi gyorsulását vagy lassulását, a próbabábu előre történő elmozdulását és a próbabábu mellkasának 300 mm-es elmozdulása során a mellkas sebességét.

A sebességváltozást a vizsgálókocsi rögzített gyorsulásából vagy lassulásából integrálással kell kiszámolni.

A vizsgálókocsi sebességváltozásának első 50 km/h km/h értékének eléréséhez szükséges távolságot a vizsgálókocsi rögzített lassulásából kettős integrálással lehet kiszámolni.

7.7.6. Ütközés után szemrevételezéssel, a csat kinyitása nélkül meg kell vizsgálni, hogy az övszerelvény vagy az utasbiztonsági rendszer és merev részeik nem hibásodtak-e meg, vagy nem törtek-e el. Utasbiztonsági rendszerek esetében a vizsgálat után arról is meg kell bizonyosodni, hogy a járműszerkezet vizsgálókocsihoz rögzített részei nem szenvedtek-e látható maradandó alakváltozást. Ha van ilyen alakváltozás, azt a 6.4.1.4.1. szakasz szerint elvégzett számítások során figyelembe kell venni.

7.7.7. Ha a vizsgálatokat nagyobb sebességen végzik el és/vagy a gyorsulási görbe a vonalkázott terület felső része fölé kerül, de a biztonsági öv megfelel a követelményeknek, a vizsgálatot megfelelőnek kell tekinteni.

7.8. Csatnyitási vizsgálat

7.8.1. Ehhez a vizsgálathoz olyan övszerelvényt vagy utasbiztonsági eszközt kell használni, amely már átesett a 7.7. szakasz szerinti dinamikus vizsgálaton.

7.8.2. Az övszerelvényt a csat kinyitása nélkül el kell távolítani a vizsgálókocsiról. A csatot a hozzá csatlakoztatott hevederek közvetlen húzásával kell megterhelni úgy, hogy valamennyi hevederre daN erőt kell kifejteni. (Ebben az esetben n a csathoz kapcsolódó hevederek száma, amikor a csat reteszelt helyzetben van). Abban az esetben, ha a csat merev alkatrészhez kapcsolódik, a terhelést ugyanolyan szögben kell kifejteni, mint amit a csat és a merev végződés a dinamikus vizsgálat során bezár. A terhelést 400 ± 20 mm/min sebességgel a csat kioldógombjának geometriai középpontjára kell kifejteni a gomb kezdeti mozgásirányával párhuzamos, állandó tengely mentén. A csat nyitásához szükséges erő kifejtése közben a csatot mereven alá kell támasztani. A fent említett terhelés nem haladhatja meg a fenti 6.2.2.5. szakaszban említett határértéket. A vizsgálóberendezés érintkezési pontjának 2,5 mm ± 0,1 mm sugarú gömbnek kell lennie, amely polírozott fémfelülettel rendelkezik.

7.8.3. A csatot nyitó erőt meg kell mérni, és a csat esetleges meghibásodásait fel kell jegyezni.

7.8.4. A csat nyitási vizsgálata után az övszerelvény vagy az utasbiztonsági eszköz azon alkatrészeit, amelyeken a 7.7. szakaszban előírt vizsgálatokat elvégezték, szemrevételezéssel meg kell vizsgálni, és az öv vagy az utasbiztonsági eszköz által a dinamikus vizsgálat során elszenvedett károsodás mértékét fel kell tüntetni a vizsgálati jegyzőkönyvben.

7.9. Előfeszítő szerkezettel ellátott biztonsági övek további vizsgálatai

7.9.1. Előkezelés

Az előfeszítő szerkezetet le lehet választani a vizsgálni kívánt biztonsági övről, és 24 órán keresztül 60 ± 5 °C hőmérsékleten kell tartani. A hőmérsékletet azután két óra hosszára 100 ± 5 °C-ra kell emelni. A szerkezetet ezt követően 24 órán keresztül – 30° ± 5 °C-os hőmérsékleten kell tartani. Az előkezelőből történő eltávolítást követően a szerkezetet fel kell melegíteni szobahőmérsékletűre. Amennyiben a biztonsági övről leválasztották, vissza kell rá szerelni.

7.10. Vizsgálati jegyzőkönyv

7.10.1. A vizsgálati jegyzőkönyvben rögzíteni kell a 7. szakaszban meghatározott összes vizsgálat eredményét és különösen a következőket:

a) a vizsgálathoz használt készülék típusa (gyorsulásos vagy lassulásos berendezés);

b) a teljes sebességváltozás;

c) a vizsgálókocsi sebessége közvetlenül az ütközés előtt, kizárólag lassulásos vizsgálókocsik esetében;

d) a gyorsulási vagy lassulási görbe a vizsgálókocsi teljes sebességváltozása alatt;

e) a próbabábu legnagyobb előre történő elmozdulása;

f) a csat helye a vizsgálatok során, amennyiben változtatható;

g) a csatot nyitó erő;

h) minden meghibásodás vagy törés.

i) A járművezető utasbiztonsági rendszerén kívül minden más utas utasbiztonsági rendszerének esetében a műszaki szolgálatnak az érintkezés körvonalát a próbabábunak a szánban bekövetkező mozgásával összehasonlítva ebben a jegyzőkönyvben kell értékelnie.

Ha a 7.7.1. szakasz értelmében az ezen előírás 6. mellékletében előírt rögzítőpontokat nem vették figyelembe, a vizsgálati jegyzőkönyvben ismertetni kell, hogy az övszerelvényt vagy az utasbiztonsági rendszert miként szerelték be, és meg kell adni a lényeges szögeket és méreteket.

8. A JÁRMŰBE TÖRTÉNŐ BESZERELÉSRE VONATKOZÓ KÖVETELMÉNYEK

8.1. Biztonsági öv és utasbiztonsági rendszerek beszerelése

8.1.1. A csak a jármű álló helyzetében használatos ülések kivételével, az M1, M2 (III. vagy B. osztályú (8)), M3 (III. vagy B. osztályú) és N kategóriájú járművek üléseit az ezen előírás követelményeinek megfelelő biztonsági övekkel vagy utasbiztonsági rendszerekkel kell felszerelni.

Az ezen előírást alkalmazó szerződő felek kérhetik biztonsági öv beszerelését a II. osztályba tartozó M2 és M3 kategóriájú járművekbe.

Amennyiben M2 vagy M3 kategóriájú, I., II. vagy A. osztályú járművekbe biztonsági öveket és/vagy utasbiztonsági rendszereket szerelnek, azoknak meg kell felelniük ezen előírás követelményeinek.

A szerződő felek a nemzeti joguk értelmében engedélyezhetik az ezen előírás által szabályozott biztonsági övektől és utasbiztonsági rendszerektől eltérő biztonsági övek és utasbiztonsági rendszerek beszerelését, feltéve, hogy azok mozgáskorlátozottak számára készülnek.

A 02. módosítássorozattal módosított 107. sz. előírás 8. melléklete rendelkezéseinek megfelelő utasbiztonsági rendszerek mentesülnek ezen előírás rendelkezései alól.

Az M2 vagy M3 kategóriájú, I. vagy A. osztályú járművekbe be lehet szerelni az ezen előírás követelményeinek megfelelő biztonsági öveket és/vagy utasbiztonsági rendszereket.

Csak az M2 és az M3 kategóriájú járművekbe lehet rugalmas vállmagasság-beállító szerkezetet is magában foglaló biztonsági övet szerelni (lásd a 2.14.7. szakaszt).

8.1.2. Minden olyan ülőhelynél, amelynél biztonsági öv vagy biztonsági rendszer beszerelése kötelező, típusának [amelyhez sem nem reteszelő övvisszahúzó (2.14.1. szakasz), sem kézzel kioldható övvisszahúzó (2.14.2. szakasz) nem használható] a 16. mellékletben előírt típusnak kell lennie. Minden olyan ülőhelynél, amelyhez a 16. melléklet B. típusú medenceövet ír elő, megengedett a Br3. típusú medenceöv, kivéve abban az esetben, ha a használat során ezek olyan mértékben visszahúzódnak, hogy a szokásos becsatolás után jelentősen csökkentik a kényelemérzetet.

8.1.2.1. Az N1 kategóriájú járművek elsőtől eltérő szélső, a 16. mellékletben ismertetett és Ø jelölésű ülőhelyeinél a Br4m vagy a Br4Nm típusú medenceöv beszerelése megengedett, amennyiben az ülés és a gépjármű legközelebbi oldalfala között olyan átjáró van, amely az utasok számára lehetővé teszi a jármű más részeinek megközelítését. Az ülés és az oldalfal közötti teret átjárónak kell tekinteni, amennyiben az R pont helyzetében és a jármű hosszirányú középsíkjára merőlegesen mért távolság – zárt ajtóknál – az oldalfal és az ülés középvonalán átmenő hosszirányú függőleges sík között 500 mm-nél nagyobb.

8.1.3. Amennyiben biztonsági öv nincs előírva, a gyártó belátása szerint az ezen előírásnak megfelelő bármely biztonsági öv vagy utasbiztonsági rendszer alkalmazható. Azoknál az ülőhelyeknél, amelyek esetében a 16. melléklet medenceövet ír elő, a medenceövek alternatívájaként a 16. mellékletben engedélyezett típusú övek közé tartozó A típusú öveket lehet alkalmazni.

8.1.4. Övvisszahúzókkal felszerelt hárompontos biztonsági övön legalább az egyik visszahúzónak az átlós hevederen kell működnie.

8.1.5. Az M1 kategóriájú járművek kivételével engedélyezhető a 4N típusú, vészhelyzetben reteszelő övvisszahúzó (2.14.5. szakasz) a 4. típusú övvisszahúzó helyett (2.14.4. szakasz), amennyiben a vizsgálatokért felelős műszaki szolgálatok kellően megbizonyosodtak arról, hogy a 4. típusú övvisszahúzó felszerelése nem célszerű.

8.1.6. A 16. mellékletben ábrázolt és * jelölésű első szélső és első középső ülőhelyek esetében az említett mellékletben meghatározott típusú medenceöveket megfelelőnek kell tekinteni, amennyiben a szélvédő a 21. sz. előírás 1. mellékletében meghatározott referenciazónán kívül található.

A biztonsági övek szempontjából a szélvédő akkor része a referenciazónának, ha a 21. sz. előírás 1. mellékletében ismertetett módszer szerint statikus érintkezésbe kerülhet a vizsgálóberendezéssel.

8.1.7. A 16. mellékletben ߦ szimbólummal jelölt valamennyi ülőhelyhez a 16. mellékletben előírt hárompontos övet kell biztosítani, kivéve, ha teljesül az alábbi feltételek valamelyike, amikor is a 16. mellékletben meghatározott medenceövek is alkalmazhatók:

8.1.7.1. közvetlenül az ülés előtt van egy ülés, vagy más járműrész a 80. sz. előírás 1. függeléke 3.5. szakaszának megfelelően; vagy

8.1.7.2. a jármű egyetlen része sincs a referenciazónában, vagy nem lehet a referenciazónában, amikor a jármű mozog; vagy

8.1.7.3. a járműnek az említett referenciazónán belül eső részei teljesítik a 80. sz. előírás 6. függelékében meghatározott energiaelnyelési követelményeket.

8.1.8. Az összes, elülső légzsákkal ellátott utasülőhelyen el kell helyezni a menetiránynak háttal beszerelhető gyermekbiztonsági rendszer használatát tiltó figyelmeztetést. A tájékoztató feliratnak legalább az alábbiak szerinti egyértelmű figyelmeztető piktogramokat tartalmazó címkéből kell állnia:

A címke teljes mérete legalább 120 × 60 mm kell, hogy legyen, vagy a feliratot egy ilyen méretű területen kell elhelyezni.

A fent bemutatott címkén az elrendezés eltérhet a fenti mintától, de a tartalmának meg kell felelnie a fenti előírásoknak.

8.1.9. Az első utasülésnél elhelyezett frontális ütközéssel szembeni védelemre szolgáló légzsák esetében a figyelmeztető címkét tartósan fel kell erősíteni az első utasülés feletti napellenző mindkét oldalára oly módon, hogy legalább a napellenzőn lévő egyik felirat mindig látható legyen, függetlenül a napellenző beállításától. A másik megoldás az, hogy az egyik figyelmeztető címkét a felhajtott napellenző látható felületére helyezik el, a másikat pedig a napellenző mögött a mennyezetre, így legalább az egyik figyelmeztetés mindig látható. A figyelmeztető címke nem lehet könnyen eltávolítható a napellenzőről vagy a mennyezetről, és ha eltávolítják is, annak nyilvánvaló, jól látható nyoma kell, hogy maradjon a napellenzőn vagy a mennyezeten a jármű belsejében.

Amennyiben a jármű nem rendelkezik napellenzővel vagy tetővel, a figyelmeztető címkét olyan helyen kell elhelyezni, ahol mindig jól látható.

Amennyiben a jármű egyéb üléseinél frontális ütközéssel szembeni védelemre szolgáló légzsák van elhelyezve, a figyelmeztetést közvetlenül az adott ülés előtt kell elhelyezni úgy, hogy mindig jól látható legyen mindenki számára, aki arra az ülésre egy menetiránnyal szembeni gyermekbiztonsági ülést szeretne felszerelni. Ennek a szakasznak és a 8.1.8. szakasznak a követelményei nem vonatkoznak az olyan eszközzel felszerelt ülőhelyekre, amely automatikusan kikapcsolja a frontális ütközéssel szembeni védelemre szolgáló légzsákrendszert, ha egy menetiránnyal szembeni gyermekbiztonsági ülést szerelnek rá.

8.1.10. A jármű kezelési kézikönyvének részletes tájékoztatást kell tartalmaznia, hivatkozással a figyelmeztetésre; az alábbi szöveget azon ország vagy országok valamennyi hivatalos nyelvén fel kell tüntetni, amely(ek)ben észszerűen lehet számítani a jármű forgalomba helyezésére (azaz az Európai Unió területén, Japánban, az Oroszországi Föderációban, Új-Zélandon stb.). A szövegnek legalább a következőket kell tartalmaznia:

„SOHA ne használjon menetiránnyal szembeni gyermekbiztonsági ülést olyan ülésen, amelyet az ülés elé beszerelt AKTÍV LÉGZSÁK véd: ez a GYERMEK HALÁLÁT vagy SÚLYOS SÉRÜLÉSÉT okozhatná!”

A szöveghez mellékelni kell a járműben elhelyezett figyelmeztető címkét szemléltető ábrát. Az információnak könnyen megtalálhatónak kell lennie a kezelési kézikönyvben (pl. konkrét hivatkozás az információra az első oldalon, az oldalt azonosító fül vagy különálló füzet stb.).

Ennek a szakasznak a követelményei nem vonatkoznak azon járművekre, amelyeknek valamennyi ülőhelye olyan eszközzel van felszerelve, amely automatikusan kikapcsolja a frontális ütközéssel szembeni védelemre szolgáló légzsákrendszert, ha egy menetiránnyal szembeni gyermekbiztonsági ülést szerelnek rá.

8.1.11. Elfordítható vagy más irányba helyezhető ülések esetében, amelyek a jármű álló helyzetében használhatók, a 8.1.1. szakasz követelményeit csak azokra az irányokra kell alkalmazni, amelyeket a közúton haladó jármű esetében az ezen előírással összhangban a rendeltetésszerű használatra meghatároznak.

8.2. Általános követelmények

8.2.1. A 17. melléklet 3. függeléke szerinti biztonsági öveket, utasbiztonsági rendszereket és ISOFIX gyermekbiztonsági rendszereket, valamint i-Size gyermekbiztonsági rendszereket olyan rögzítőpontokhoz kell erősíteni, illetve i-Size gyermekbiztonsági rendszerek esetében olyan járműpadló-érintkezési felületnek kell alátámasztania, amelyek megfelelnek a 14. sz. előírás vagy a 145. sz. előírás többek között a kialakításra és a méretbeli jellemzőkre, a rögzítőpontok számára és a szilárdsági követelményekre vonatkozó előírásainak.

8.2.2. A gyártó által a 17. melléklet 3. függeléke szerint ajánlott biztonsági öveket, utasbiztonsági rendszereket és gyermekbiztonsági rendszereket úgy kell beszerelni, hogy kielégítően működjenek, és baleset bekövetkeztekor csökkentsék a személyi sérülések kockázatát. Különösképpen úgy kell őket beszerelni, hogy:

8.2.2.1. a hevederek ne vehessenek fel veszélyes helyzetet;

8.2.2.2. a legkisebbre csökkenjen annak a veszélye, hogy a megfelelően elhelyezett biztonsági öv a menetirányba történő elmozdulása eredményeként lecsússzon a viselőjének a válláról.

8.2.2.3. A minimumra csökken annak a veszélye, hogy a heveder a jármű vagy az ülésszerkezet, illetve a gyártó által a 17. melléklet 3. függeléke szerint ajánlott gyermekbiztonsági rendszerek éles részeivel érintkezve károsodik.

8.2.2.4. Minden ülőhelynél valamennyi biztonsági öv kialakításának és beszerelésének olyannak kell lennie, hogy könnyen használatba lehessen venni. Ezenfelül, amennyiben a teljes ülés vagy az üléspárna és/vagy az üléstámla felhajtásával lehetőség van a jármű hátsó részének, rakterének vagy csomagterének elérésére, ezeknek az üléseknek a lehajtása és ülőhelyzetb