ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6.2.2.

A fényszórót a világos-sötét határvonal (lásd az 1. ábrát) segítségével vizuálisan kell beszabályozni a következők szerint: 6.2.2.1. függőleges beállítás esetén: a sötéten maradó rész vízszintes részét felfelé kell elmozdítani a B alsó vonalról és azt névleges helyzetére, egy százalékkal (25 cm) a H-H vonal alá kell állítani; 1. ábra Megjegyzés: A függőleges és vízszintes vonalak léptéke különböző. 6.2.2.2. vízszintes beállítás esetén: a világos-sötét határvonal „könyök–váll” részét a következőképpen kell elmozdítani: jobb oldali közlekedés esetében jobbról balra, majd ezt követően vízszintesen is be kell állítani olyan módon, hogy: a) a 0,2° D vonal felett a „váll” bal oldalon ne lépje át az A vonalat; b) a 0,2° D vonal vagy alatta a „váll” keresztezze az A vonalat; és c) a „könyök” töréspontja elsődlegesen a V-V vonalra essen: vagy bal oldali közlekedés esetében balról jobbra, majd ezt követően vízszintesen is be kell állítani olyan módon, hogy: a) a 0,2° D vonal felett a „váll” jobb oldalon ne lépje át az A vonalat; b) a 0,2° D vonal vagy alatta a „váll” keresztezze az A vonalat; és c) a „könyök” töréspontja elsődlegesen a V-V vonalra essen: 6.2.2.3. Amennyiben az így beállított fényszóró nem felel meg a 6.2.5–6.2.7. és a 6.3. szakaszban meghatározott követelményeknek, megengedhető a beállítás módosítása, feltéve, hogy a fénysugár tengelye nem tér el oldalirányban vízszintesen az A vonaltól az alábbiaknál nagyobb mértékben: a) jobb oldali közlekedés esetében 0,5° balra vagy 0,75° jobbra; vagy b) bal oldali közlekedés esetében 0,5° jobbra vagy 0,75° balra; és függőlegesen a B vonaltól 0,25°-nál nagyobb mértékben lefelé vagy felfelé. 6.2.2.4. Ha azonban a függőleges beállítás ismételten nem végezhető el a fenti 6.2.2.3. szakaszban foglalt tűrésen belül a kívánt helyzetbe, a világos-sötét határvonal minimális minőségi követelményeinek történő megfelelés vizsgálatára, és a fénysugár függőleges és vízszintes beállítására a 9. melléklet 2. és 3. szakaszaiban bemutatott műszeres módszert kell alkalmazni.
5.1.2.1.

Az A oszlopok takarási szögét a következő két vízszintes metszet együttes figyelembevételével kell meghatározni: 1. metszet : Olyan síkot kell rajzolni, amely az 5.3.1.1. szakasz szerinti Pm pontból indul, előrefelé halad, és a Pm ponton áthaladó vízszintes síkhoz képest felfelé 2o-os szöget zár be. Meg kell határozni az A oszlop azon vízszintes metszetét, amely az A oszlop és e ferde sík metszetének legelöl elhelyezkedő pontjából indul (lásd a 4. melléklet függelékének 2. ábráját). 2. szakasz : A fenti eljárást most azzal a síkkal kell megismételni, amely a vízszintes alatt helyezkedik el, azzal 5o-os szöget zár be, előrefelé halad, és átmegy a Pm ponton (lásd a 4. melléklet függelékének 2. ábráját).
6.3.

A berendezés úgy is kialakítható, hogy a jármű elején többféle módon is be lehessen állítani a helyzetét. Ebben az esetben olyan biztonságos módszerrel kell a használati helyzetében rögzíteni, amely kizár minden véletlen elmozdulást. Biztosítani kell, hogy az üzemeltető meg tudja változtatni az aláfutásgátló helyzetét; az ehhez szükséges erő nem haladhatja meg a 40 daN értéket.
4.2.8.

az „MPT” (esetleg „ML” vagy „ET”) és/vagy a „POR” felirat, ha a gumiabroncs használati kategóriája „speciális” kivitelű. Rövidítések: ET (Extra Tread): extra futó, ML (for Mining and Logging): bányászat és fakitermelés, MPT (Multi-Purpose Truck): többcélú tehergépjármű, POR (Professional Off-Road): kimondottan terepjáró.
2.3.1.

A mérőkamrát át kell szellőztetni, hogy a hidrogénkoncentráció stabillá váljon. Ha még nincs bekapcsolva, be kell kapcsolni a keverő ventilátort. Be kell állítani a hidrogénelemző nullapontját, szükség esetén kalibrálni kell az elemzőt, és be kell állítani a mérési tartományát.
5.2.

A sípcsontindexet az 5.1. szakaszban foglaltak szerint mért hajlítónyomaték (MX és MY) alapján kell kiszámítani a következő képlet segítségével: ahol: MX = hajlítónyomaték az x tengely mentén MY = hajlítónyomaték az y tengely mentén (MC)R = kritikus hajlítónyomaték, melynek értéke 225 Nm FZ = tengelyirányú nyomóerő z irányban (FC)Z = kritikus nyomóerő z irányban, melynek értéke 35,9 kN, valamint A sípcsontindexet minden sípcsont tetejére és aljára ki kell számolni; mindazonáltal az FZ értéket bármelyik helyzetben meg lehet mérni. A kapott érték használható a felső és az alsó TI kiszámításához. Az MX és az MY nyomatékot külön meg kell mérni mindkét helyen.
1.4.3.

A (benzin, PB-gáz, etanol [E85] és dízel esetében) liter/100 km-ben vagy (földgáz/biometán esetében) m3/100 km-ben kifejezett tüzelőanyag-fogyasztást az alábbi képletek szerint kell kiszámítani: a) a benzinüzemű (E5), szikragyújtású motorral felszerelt járművekre: FC = (0,118 / D) · [(0,848 · CH) + (0,429 · CO) + (0,273 · CO2)]; b) a PB-gáz-üzemű, szikragyújtású motorral felszerelt járművekre: FCnorm = (0,1212 / 0,538) · [(0,825 · CH) + (0,429 · CO) + (0,273 · CO2)] Amennyiben a vizsgálathoz használt tüzelőanyag összetétele különbözik az átlagfogyasztás kiszámításához feltételezett összetételtől, a gyártó kérésére az alábbiak szerinti korrekciós tényezőt lehet alkalmazni: FCnorm = (0,1212 / 0,538) · (cf) · [(0,825 · CH) + (0,429 · CO) + (0,273 · CO2)] Az alkalmazható cf korrekciós tényezőt az alábbiak szerint kell meghatározni: cf = 0,825 + 0,0693 · nactual; ahol: nactual = a felhasznált tüzelőanyag tényleges H/C aránya c) a földgáz-/biometán-üzemű, szikragyújtású motorral felszerelt járművekre: FCnorm = (0,1336 / 0,654) · [(0,749 · CH) + (0,429 · CO) + (0,273 · CO2)]; d) a dízelüzemű (B5), kompressziós gyújtású motorral felszerelt járművekre: FC = (0,116 / D) · [(0,861 · CH) + (0,429 · CO) + (0,273 · CO2)]; e) az etanolüzemű (E85), szikragyújtású motorral felszerelt járművekre: FC = (0,1742 / D) · [(0,574 · CH) + (0,429 · CO) + (0,273 · CO2)].; Ezekben a képletekben: FC = a tüzelőanyag-fogyasztás l/100 km-ben (benzin, PB-gáz, dízel vagy biodízel esetében) vagy m3/100 km (földgáz esetében); CH = a szénhidrogének g/km-ben mért kibocsátása; CO = a szén-monoxid g/km-ben mért kibocsátása; CO2 = a szén-dioxid g/km-ben mért kibocsátása; D = a vizsgálati tüzelőanyag sűrűsége. Gáznemű tüzelőanyag esetében ez a 15 °C hőmérsékleten mért sűrűség.
5.3.

Ha a jármű-riasztórendszer rádióhullámokkal is működhet, például a riasztórendszer bekapcsolása, kikapcsolása vagy a riasztás továbbítása céljából, akkor meg kell felelnie a vonatkozó ETSI-szabványoknak (3) is, például: EN 300 220-1 V1.3.1. (2000-09), EN 300 220-2 V1.3.1. (2000-09), EN 300 220-3 V1.1.1. (2000-09) és EN 301 489-3 V1.2.1. (2000-08) (beleértve a tájékoztatási kötelezettséget is). A riasztórendszer bekapcsolásához és kikapcsolásához használt rádióhullámok frekvenciájának és legnagyobb sugárzási teljesítményének meg kell felelnie a CEPT/ERC (4) 70-03 ajánlásában (2000. február 17.) a rövid hatósugarú készülékekre előírt követelményeknek (5).
6.5.11.

Ha a helyreállító intézkedések terve visszahívást is tartalmaz, a javítás nyilvántartásának módszerét ismertető leírást is be kell terjeszteni a típusjóváhagyást kiadó hatóság részére. Címke használata esetén annak egy mintapéldányát is be kell nyújtani.
6.4.

3. típusú védőeszközök esetében az ezen előírás 3. mellékletében meghatározott vizsgálat során, a mindkét irányban elvégzett 2 500 be- és kireteszelés után a védőeszköznek továbbra is kifogástalanul kell működnie, és továbbra is különösen meg kell felelnie az 5.7., 5.8., 5.9. és 6.3. szakaszban előírtaknak.
13.4.1.

A kormányberendezések kezelőszerveinek ezen előírás korábbi módosítássorozatai alapján megadott jóváhagyásai a 04. módosítássorozat hatálybalépését követően is érvényesek maradnak, és az ezen előírást alkalmazó szerződő feleknek továbbra is el kell fogadniuk ezeket. A szerződő felek a 03. módosítássorozat alapján megadott típusjóváhagyásokra továbbra is adhatnak kiterjesztéseket.
(*)

A javasolt rendszer a LED-es fényforrások megfelelőségének értékelésére szolgál annak alapján, hogy a nem megfelelő értékek elfogadható aránya 1, illetve 6,5 százalék, és a „Sampling Plans and Procedures for Inspection by Attributes” (Mintavételi tervek és eljárások jellemzők alapján történő ellenőrzéshez) című 60410. IEC-kiadvány szerinti, a rendes vizsgálatra vonatkozó kettős mintavételi terven alapul.
a)

Moláris alapú megközelítés A kritikus áramlású Venturi-csővel működő áramlásmérők állhatnak egy vagy több Venturi-csőből is, utóbbiak esetében a Venturi-csövek különböző kombinációit használják a különböző áramlási sebességek méréséhez. Azon kritikus áramlású Venturi-csővel működő áramlásmérők esetében, amelyek több Venturi-csőből állnak, a kalibrálás elvégezhető egymástól függetlenül minden egyes Venturi-csőre a saját C d átfolyási tényezőjük megállapítása érdekében, vagy a Venturi-csövek minden egyes kombinációja egy csőként is kalibrálható. Amennyiben a Venturi-csövek valamely kombinációjának kalibrálására kerül sor, az aktív Venturi-csövek torkánál mért területek összegét, az A t-t kell használni; az aktív Venturi-csövek torokátmérőinek négyzetét össze kell adni, majd ennek négyzetgyökét kell venni és ezt a d t értéket kell alkalmazni; valamint a Venturi-cső torokátmérőjének és belépőnyílás-átmérőjének arányát úgy kell értelmezni, mint az aktív Venturi-csövek torokátmérőinek összegéből számított négyzetgyöknek (d t) és az összes Venturi-cső közös bemeneti átmérőjének (D) arányát. Egyetlen Venturi-cső vagy Venturi-csőkombináció esetében a C d meghatározásához a következő lépéseket kell elvégezni: i. Az összes kalibrációs beállítási pontnál gyűjtött adatok segítségével valamennyi pontra vonatkozóan ki kell számítani a C d értékét az (A.7-60.) egyenlet alkalmazásával; ii. Ki kell számítani az összes C d érték középeltérését és szórását az (A.2-1.) és (A.2-2.) egyenletek segítségével; iii. Ha valamennyi C d érték szórása kisebb vagy egyenlő a C d átlagának 0,3 százalékával, akkor a C d átlagát kell használni az (A.7-43.) egyenletben, a kritikus áramlású Venturi-csövet pedig csak a kalibrálás során mért legalacsonyabb r alatt lehet használni; (A.7-69.) iv. Ha valamennyi C d érték szórása meghaladja a C d átlagának 0,3 százalékát, akkor a kalibrálás során mért legalacsonyabb r-nél gyűjtött adatpontokhoz tartozó C d értékeket figyelmen kívül kell hagyni; v. Ha a megmaradó adatpontok száma hétnél kevesebb, korrekciós intézkedést alkalmazni: ellenőrizni kell a kalibrációs adatokat vagy meg kell ismételni a kalibrálási eljárást. Amennyiben meg kell ismételni a kalibrálási eljárást, ajánlatos ellenőrizni a szivárgást, szigorúbb tűréshatárokat alkalmazni a méréseknél és több időt hagyni az anyagáramok stabilizálására. vi. Ha a megmaradó C d értékek száma hét vagy több, akkor a megmaradó C d értékek középeltérését és szórását újra kell számítani; vii. Ha a megmaradó C d értékek szórása kisebb vagy egyenlő a C d átlagának 0,3 százalékával, akkor ezt a C d-átlagot kell használni az (A.7-43.) egyenletben és a kritikus áramlású Venturi-cső értékeit csak a megmaradó C d -hez társított legalacsonyabb r alatt lehet használni; viii. Ha a megmaradó C d szórása még mindig meghaladja a megmaradó C d értékek átlagának 0,3 százalékát, meg kell ismételni az e rész a) pontjában megadott iv–viii. lépést.
6.1.4.4.

Az utólag beépíthető „mester-szolga” típusú rendszerekre vonatkozó egyedi fedélzeti diagnosztikai követelmények és vizsgálatok: 6.1.4.4.1. A 6.1.4.3. szakasz követelményei ellenére az utólag beépíthető „mester-szolga” típusú rendszereknek teljesíteniük kell az alábbi követelményeket: a) a motorvezérlés céljából a benzin ECU-jának aktív állapotban kell lennie benzin és LPG üzemmódban is; b) a benzinműveletek során a benzin fedélzeti diagnosztikai rendszere marad a jármű egyetlen fedélzeti diagnosztikai rendszere; c) az LPG-műveletek során a benzin fedélzeti diagnosztikai rendszerének a használaton kívüli alkatrészeket leszámítva továbbra is ellenőriznie kell a kibocsátáshoz kapcsolódó alkatrészeket; d) az LPG-műveletek során az LPG ECU-jának csak az LPG-rendszer kibocsátáshoz kapcsolódó alkatrészeit és azok elektromos csatlakozásait kell ellenőriznie. 6.1.4.4.2. A 6.1.4.3. szakaszban meghatározott követelmények ellenére az utólag beépíthető LPG-rendszert a következő vizsgálatoknak kell alávetni, melyeket az I. típusú vizsgálatok esetében a 83. sz. előírás (9) szerint kell elvégezni: 6.1.4.4.2.1. A következő vizsgálatokat egy utólag beépíthető LPG-rendszerrel ellátott alapjárművön kell elvégezni: a) az LPG ECU-jának a benzin ECU-ját kell követnie a tüzelőanyag-stratégiák (pl. befecskendezés) tekintetében. Ezt ellenőrző (diagnosztikai) program alkalmazásával lehet igazolni, miközben a benzinrendszer egyik érzékelőjének jelét a befecskendezési időt befolyásoló módon módosítják; b) a benzinnel végzett I. típusú vizsgálat közben az eredeti hibajelzőnek be kell kapcsolódnia az eredeti rendszer bármely kibocsátáshoz kapcsolódó alkatrészének villamos szakadása esetén; c) az LPG-vel végzett I. típusú vizsgálat közben az eredeti hibajelzőnek be kell kapcsolódnia az eredeti rendszer bármely olyan kibocsátáshoz kapcsolódó alkatrészének villamos szakadása esetén, amely az LPG-műveletek alatt használatban van. 6.1.4.4.2.2. A következő vizsgálatokat az utólag beépíthető LPG-rendszerrel ellátott alapjárművön/alapjárműveken csak LPG üzemmódban kell elvégezni: a) egy I. típusú vizsgálat alatt az LPG-rendszer kibocsátáshoz kapcsolódó alkatrészének villamos szakadása; b) egy I. típusú vizsgálat alatt az LPG-rendszer kibocsátáshoz kapcsolódó alkatrészének kicserélése egy lerontott és hibás alkatrészre, vagy ilyen hiba elektromos modellezése. Az eredeti hibajelzőnek vagy az LPG üzemmódból benzin üzemmódra váltó automatikus kapcsolónak a fenti körülmények bármelyike esetén a vizsgálatok befejezése előtt aktiválódnia kell. 6.1.4.4.2.3. Az LPG-rendszer kibocsátáshoz kapcsolódó alkatrészeit és azok elektromos csatlakozásait érintő működési hibák hibakódjait az LPG elektronikus vezérlőegységében kell tárolni. 6.1.4.4.2.4. A rendszer gyártójának egyedi útmutatót kell biztosítania a 6.1.4.4.2.3. szakaszban említett LPG-hibakódok kiolvasásához.
2.2.

Minden jóváhagyási kérelemhez csatolni kell a következőket: 2.2.1. megfelelő részletességű, a fényszórótípus azonosítását lehetővé tevő, a fényszórót elölnézetből megjelenítő rajzok három példányban, amelyek ábrázolják a lencse bordázatát (ha van), valamint a fényszóró keresztmetszetét is. A rajzokon fel kell tüntetni a jóváhagyási jel számára fenntartott helye(ke)t, LED-modul(ok) esetében pedig a modul egyedi azonosító kódja számára fenntartott helyet is; 2.2.1.1. ha a fényszóró állítható fényvisszaverővel van felszerelve, meg kell jelölni a fényszóró talajhoz és a jármű hosszanti középsíkjához viszonyított beszerelési helyzetét (helyzeteit), amennyiben a fényszórót csak ebben a helyzetben (helyzetekben) használják; 2.2.2. rövid műszaki leírás, amely abban az esetben, ha a fényszórót kanyarvilágítás ellátására használják, tartalmazza a 6.2.7. szakasz szerinti szélső helyzeteket. LED-modulok esetében a műszaki leírásnak tartalmaznia kell a következőket is: a) a LED-modul(ok) rövid műszaki leírása; b) a méreteket, az alapvető elektromos, illetve fénytani értékeket, valamint az objektív fényáramot feltüntető rajz, továbbá minden LED-modul esetében annak megadása, hogy cserélhető-e, avagy sem; c) elektronikus fényforrás-vezérlőegység esetében a jóváhagyási vizsgálathoz szükséges elektromos interfészre vonatkozó információk; 2.2.3. minden fényszórótípusból két-két minta, amelyből egy a jármű bal oldalára, egy pedig a jármű jobb oldalára való beépítésre tervezett fényszóró. 2.2.4. A lencsék anyagát alkotó műanyag vizsgálatához a következők szükségesek: 2.2.4.1. tizennégy lencse; 2.2.4.1.1. a lencsék közül tízet olyan, legalább 60 × 80 mm méretű anyagmintával lehet helyettesíteni, amelynek sík vagy domború külső felülete van, és a közepén legalább 15 × 15 mm méretű, alapvetően sík (legalább 300 mm görbületi sugarú) felülettel rendelkezik; 2.2.4.1.2. e lencsék, illetve anyagminták mindegyike a sorozatgyártásban alkalmazandó eljárással kell, hogy készüljön; 2.2.4.2. egy fényvisszaverő, amelyre a lencsék a gyártó utasításai szerint felszerelhetők. 2.2.5. A műanyagból készült fényáteresztő alkatrészeknek a fényszóró LED-moduljából származó ultraibolya (UV) sugárzással szembeni ellenálló képessége vizsgálatához: 2.2.5.1. a megfelelő anyagok egy-egy mintája, ahogyan azt a fényszóróban vagy egy ezeket tartalmazó fényszórómintában használják. Az anyagmintáknak ugyanolyan megjelenésűnek és felületi kikészítésűnek kell lenniük, mint ahogyan a jóváhagyásra benyújtott fényszóróban előfordulnak; 2.2.5.2. a belül alkalmazott anyagoknak a fényszóró LED-moduljából származó UV sugárzással szembeni ellenálló képességének a vizsgálata nem szükséges, ha az előírás 10. mellékletében meghatározott kis UV sugárzású fényforrást alkalmaznak, vagy ha az érintett fényszóró-alkatrészek védelmére megfelelő védelmet, pl. üvegszűrőket alkalmaznak; 2.2.6. adott esetben egy elektronikus fényforrás-vezérlőegység.
2.2.

Az irányjelző lámpa minden típusához a kérelemmel együtt be kell nyújtani a következőket: 2.2.1. kellően részletes rajzok (három példányban), amelyek alapján azonosítani lehet az irányjelző lámpa típusát, és amelyek geometriailag mutatják a következőket: a) az(ok) a helyzet(ek), amely(ek)ben az irányjelző lámpát felszerelhetik a járműre; a vizsgálatok alkalmával vonatkoztatási tengelyként használandó mérési tengely (vízszintes szög, H = 0°; függőleges szög, V = 0°), valamint a vizsgálatok alkalmával vonatkoztatási középpontként használandó pont; b) a 6. szakasz követelményeit teljesítő berendezések beépítésének geometriai feltételei; c) összefüggő lámparendszer esetében az ezen előírás 5.7. szakaszának, 6.1. szakaszának és 4. mellékletének követelményeit teljesítő összefüggő lámpa vagy összefüggő lámpák kombinációja; d) a rajzokon meg kell jelölni azt a helyet is, ahol a körben elhelyezett jóváhagyási jelhez képest a jóváhagyási számot és a kiegészítő jelzéseket el kívánják helyezni; 2.2.2. rövid műszaki leírás, amely a nem cserélhető fényforrással felszerelt lámpák kivételével meghatározza különösen a következőket: a) az izzólámpa előírt kategóriája, amelynek szerepelnie kell a 37. sz. előírásban és az előírásnak a típus-jóváhagyási kérelem benyújtásának időpontjában hatályban lévő módosítássorozatában, és/vagy b) a LED-es fényforrás előírt kategóriája, amelynek szerepelnie kell a 128. sz. előírásban és az előírásnak a típus-jóváhagyási kérelem benyújtásának időpontjában hatályban lévő módosítássorozatában, és/vagy c) a fényforrásmodul egyedi azonosító kódja; 2.2.3. 2b. kategóriájú irányjelző lámpa esetében a fényerő-szabályozó rövid leírása, egy elrendezési ábra, valamint a két különböző fényerőt biztosító rendszer jellemzőinek leírása; 2.2.4. 1., 1a., 1b., 2a. és 2b. kategóriájú irányjelző lámpa esetében az alábbi 5.6. és 6.2.2. szakasz szerinti jelre vonatkozó információk; 2.2.5. két mintadarab; ha a jóváhagyást olyan berendezésekre kérik, amelyek nem egyformák, de szimmetrikusak, és az egyiket a jármű bal, a másikat pedig a jármű jobb oldalára lehet felszerelni, akkor be lehet nyújtani két olyan azonos mintát, amelyet vagy csak a jármű bal, vagy csak a jármű jobb oldalára lehet felszerelni. 2b. kategóriájú irányjelző lámpa esetében a kérelem mellett a fényerő-szabályozót vagy azonos jelzés(ek)et előállító generátort is át kell adni.
(*)

A javasolt rendszer az izzólámpáknak az 1 százalékos, illetve 6,5 százalékos nem megfelelőségi szint szerinti megfelelőségének vizsgálatára szolgál, és „Sampling Plans and Procedures for Inspection by Attributes” (Minősítéses ellenőrzések mintavételi tervei és eljárásai) című 60410. IEC-kiadvány szerinti, a rendes vizsgálatra vonatkozó kettős mintavételi terven alapul.
3.2.

Minden berendezéstípusnál a kérelemmel együtt be kell nyújtani a következőket: 3.2.1. kellően részletes rajzok három példányban, amelyek alapján a berendezés típusát azonosítani lehet, és amelyek geometriailag mutatják azt a helyzetet, amelyben a berendezést a járműbe beépíthetik; a vizsgálatok alkalmával vonatkoztatási tengelynek tekintendő mérési tengely (vízszintes szög, H = 0°; függőleges szög, V = 0°), és az említett vizsgálatok alkalmával vonatkoztatási középpontnak tekintendő pont; a rajzon azt is fel kell tüntetni, hogy hol fogják elhelyezni a jóváhagyási jelet és a jóváhagyási jel köréhez képest az esetleges kiegészítő jeleket; 3.2.2. rövid műszaki leírás, amely a nem cserélhető fényforrással felszerelt lámpák kivételével ismerteti különösen a következőket: a) az izzólámpa/izzólámpák előírt kategóriája vagy kategóriái; ennek az izzólámpa-kategóriának szerepelnie kell a 37. számú előírásban, valamint az előírásnak a típus-jóváhagyási kérelem benyújtásának időpontjában hatályban lévő módosítássorozatában; és/vagy b) a LED-fényforrás(ok) előírt kategóriája vagy kategóriái; ennek a LED-fényforrás-kategóriának szerepelnie kell a 128. számú előírásban, valamint az előírásnak a típus-jóváhagyási kérelem benyújtásának időpontjában hatályban lévő módosítássorozatában; és/vagy c) a fényforrásmodul egyedi azonosító kódja; 3.2.3. két berendezés.
6.2.1.7.

Ha az ágyékheveder be van kapcsolva, és a leghosszabb méretére van állítva (ha állítható), a jóváhagyás alapját képező súlycsoport mind legnagyobb, mind legkisebb próbabábuja esetében ki kell zárni annak a lehetőségét, hogy a medenceövet be lehessen úgy állítani, hogy a medence fölött húzódjon. Valamennyi menetirányba néző biztonsági eszköz esetében ki kell zárni annak a lehetőségét a jóváhagyás alapját képező súlycsoport mind legnagyobb, mind legkisebb próbabábuja esetében, hogy a medenceövet be lehessen úgy állítani, hogy a medence fölött húzódjon.
2.2.

A kanyarodási lámpa minden típusához a kérelemmel együtt be kell nyújtani a következőket: 2.2.1. részletes rajzok (három példányban), amelyek alapján a kanyarodási lámpa típusát azonosítani lehet, és amelyek geometriailag mutatják azt a helyzetet, amelyben a kanyarodási lámpát a járműbe be kell építeni; továbbá a mérések alkalmával vonatkoztatási tengelyként használandó megfigyelési irányt (vízszintes szög, H = 0°; függőleges szög, V = 0°); valamint a mérések alkalmával vonatkoztatási középpontként használandó pontot. A rajzokon meg kell jelölni azt a helyet is, ahol a körben elhelyezett jóváhagyási jelhez képest a jóváhagyási számot és a kiegészítő jelzéseket el kívánják helyezni; 2.2.2. rövid műszaki leírás, amely a nem cserélhető fényforrással felszerelt lámpák kivételével ismerteti különösen a következőket: a) az előírt izzólámpa-kategória vagy kategóriák; ennek az izzólámpa-kategóriának szerepelnie kell a 37. számú előírásban, valamint az előírásnak a típus-jóváhagyási kérelem benyújtásának időpontjában hatályos módosítássorozatában; és/vagy b) a LED-fényforrás(ok) előírt kategóriája vagy kategóriái; ennek a LED-fényforrás-kategóriának szerepelnie kell a 128. számú előírásban, valamint az előírásnak a típus-jóváhagyási kérelem benyújtásának időpontjában hatályos módosítássorozatában; és/vagy c) a fényforrásmodul egyedi azonosító kódja; 2.2.3. két mintadarab; amennyiben a berendezések nem azonosak, de szimmetrikusak és alkalmasak arra, hogy egyet a jármű bal, egyet pedig a jármű jobb oldalára szereljenek fel, akkor két azonos mintát is be lehet nyújtani, amelyeket vagy csak a jármű bal, vagy csak a jármű jobb oldalára lehet felszerelni.
5.3.2.

Féktávolság: Az alapvető mozgásegyenletek alapján S = 0,1 · V + (X) · V2 ahol: S = a féktávolság méterben V = a jármű sebessége km/h-ban X = az egyes vizsgálatok követelményei alapján meghatározott változó A korrigált féktávolságot a tényleges vizsgálati sebesség alapján a következő képlettel kell kiszámítani: Ss = 0,1 · Vs + (Sa – 0,1 · Va) · Vs2/Va2 ahol: Ss = a korrigált féktávolság méterben Vs = a jármű előírt vizsgálati sebessége km/h-ban Sa = a tényleges féktávolság méterben Va = a jármű tényleges vizsgálati sebessége km/h-ban Megjegyzés: a képlet csak akkor érvényes, ha a tényleges vizsgálati sebesség (Va) legfeljebb ± 5 km/h-val tér el az előírt vizsgálati sebességtől (Vs).