A nemzetközi közjog értelmében jogi hatállyal kizárólag az ENSZ EGB eredeti szövegei rendelkeznek. Ennek az előírásnak a státusza és hatálybalépésének időpontja az ENSZ EGB TRANS/WP.29/343 sz. státuszdokumentumának legutóbbi változatában ellenőrizhető a következő weboldalon:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

Az Egyesült Nemzetek Szervezete Európai Gazdasági Bizottságának (ENSZ EGB) 55. számú előírása – Egységes rendelkezések járműszerelvények mechanikus csatlakozó-alkatrészeinek jóváhagyásáról [2018/862]

Tartalmaz minden olyan szöveget, amely az alábbi időpontig érvényes volt:

A 01. módosítássorozat 7. kiegészítése – A hatálybalépés időpontja: 2018. február 10.

TARTALOMJEGYZÉK

ELŐÍRÁS

MELLÉKLETEK

1. ALKALMAZÁSI KÖR

1.1. Ez az előírás meghatározza azokat a követelményeket, amelyeket a mechanikus csatlakozóberendezéseknek és -alkatrészeknek teljesíteniük kell annak érdekében, hogy azokat nemzetközileg kölcsönösen kompatibilisnek ismerjék el.

1.2. Ez az előírás a következőkhöz tervezett berendezésekre és alkatrészekre vonatkozik:

1.3. Ez az előírás az alábbiakra vonatkozik:

2. FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK

Ezen előírás alkalmazásában:

„mechanikus csatlakozóberendezések és -alkatrészek”: a gépjármű és a pótkocsi alvázkeretén, felépítményük teherhordó részein és alvázukon található összes olyan elem, amely segítségével a gépjármű és a pótkocsi csatlakozik, és gépjárműszerelvényt vagy csuklós járművet alkot. A mechanikus csatlakozóberendezés vagy -alkatrész rögzítésére vagy működtetésére szolgáló rögzített vagy levehető alkatrészek is idetartoznak.

Nem szabványos egyéb automatikus vonókengyeles típusú vonórudas csatlakozó – a pótkocsihoz tartozó átalakított részt is beleértve –, a vontatójármű és a vontatott jármű közötti beépített automatizált elektromos és pneumatikus csatlakozóval. Mindkét mechanikus részt összepárosítva kell jóváhagyni.

Nem szabványos, a vontatott jármű elejére vagy a jármű alvázára felszerelt, ráfutóféket és hasonló felszereléseket is magukban foglaló vonórudak, amelyek vonószemmel, kapcsolófejjel vagy hasonló csatlakozóberendezéssel csatlakoztathatók a vontatójárműhöz – lásd az 5. melléklet 5. szakaszát.

C osztály

C

„Másodlagos csatlakozóberendezés”: a csatlakozóberendezésre felszerelt lánc, drótkötél stb., amely a fő csatlakozó szétválása esetén biztosítja, hogy a pótkocsi továbbra is csatlakoztatva legyen a vontatójárműhöz, és bizonyos mértékben kormányozható maradjon.

3. MECHANIKUS CSATLAKOZÓBERENDEZÉSEK ÉS -ALKATRÉSZEK JÓVÁHAGYÁSA IRÁNTI KÉRELEM

3.1. A jóváhagyás iránti kérelmet a márkanév vagy a védjegy jogosultja vagy annak jogszerűen meghatalmazott képviselője nyújtja be.

3.2. Az egyes mechanikus csatlakozóberendezések vagy -alkatrészek típusainak tekintetében a kérelemhez az alábbi információkat kell csatolni az 1. melléklet szerinti értesítési nyomtatványon:

adott gépjárműtípushoz kialakított mechanikus csatlakozóberendezés vagy -alkatrész esetében a berendezés vagy az alkatrész gyártója köteles a gépjármű gyártója által megadott, a 2. melléklet függeléke szerinti beépítési adatokat is benyújtani. A jóváhagyó hatóság vagy műszaki szolgálat kérheti egy, a típusra jellemző jármű átadását is.

4. A MECHANIKUS CSATLAKOZÓBERENDEZÉSEKRE ÉS -ALKATRÉSZEKRE VONATKOZÓ ÁLTALÁNOS KÖVETELMÉNYEK

4.1. Mindegyik mintának meg kell felelnie az 5. és a 6. mellékletben a méretekre és szilárdságra meghatározott előírásoknak. A 6. mellékletben meghatározott vizsgálatokat követően nem lehet semmilyen repedés, törés vagy túlzott tartós alakváltozás, amely hátrányosan befolyásolná a berendezés vagy alkatrész kielégítő működését.

4.2. A mechanikus csatlakozóberendezés vagy -alkatrész összes olyan alkatrészét, amelynek meghibásodása a vontatójármű és a pótkocsi szétválását eredményezheti, acélból kell készíteni. Egyéb anyagokat is lehet használni, feltéve, hogy a gyártó a megállapodásban részes és ezen előírást alkalmazó szerződő fél típusjóváhagyó hatósága vagy műszaki szolgálata számára hitelt érdemlően igazolta az anyagok egyenértékűségét.

4.3. A mechanikus csatlakozóberendezések és -alkatrészek üzemeltetésének biztonságosnak kell lennie, és az össze- és szétkapcsolást egy személynek meg kell tudnia oldani szerszámok használata nélkül. A T osztályú csatlakozók kivételével a 3,5 tonnát meghaladó műszakilag megengedett legnagyobb tömegű pótkocsik csatlakoztatásához csak az automatikus csatlakoztatást lehetővé tévő berendezések engedélyezettek.

4.4. A mechanikus csatlakozóberendezéseket és -alkatrészeket úgy kell megtervezni és legyártani, hogy a szokásos használatban és helyes karbantartás, valamint a kopó részek cseréje mellett kielégítő módon működjenek tovább, és megőrizzék az ezen előírásban előírt jellemzőket.

4.5. Amennyiben az 5. melléklet nem határoz meg további követelményeket, minden mechanikus csatlakozóberendezést és -alkatrészt úgy kell megtervezni, hogy mechanikus kényszerkapcsolatot biztosítson, és zárt állapotban legalább egy további mechanikus kényszerkapcsolattal zárjon. Ettől eltérően létezhet a berendezés egységét biztosító két vagy több külön rögzítési lehetőség is, de mindegyiknek mechanikus kényszerkapcsolatot kell biztosítania, valamint ezeket a 6. mellékletben szereplő követelmények szerint egyenként meg kell vizsgálni. A mechanikus kényszerkapcsolatnak meg kell felelnie a 2.14. szakaszban található meghatározásnak.

Rugóerőt csak a berendezés zárására, valamint a rázkódás által a berendezés alkatrészeire gyakorolt azon hatások megelőzésére lehet alkalmazni, amelyek miatt a berendezés olyan helyzetekbe kerülne, amelyekben kinyílhat vagy kioldódhat.

Egy rugó meghibásodása vagy kihagyása miatt nem nyílhat ki vagy oldódhat ki az egész berendezés.

4.6. Minden berendezést és alkatrészt olyan felszerelési és üzemeltetési útmutatóval kell ellátni, amely bármely hozzáértő személynek elégséges tájékoztatást ad ahhoz, hogy a járműre helyesen felszerelje és rendeltetésszerűen működtesse a berendezést – lásd még a 7. mellékletet. Az utasításokat legalább annak az országnak a nyelvén kell biztosítani, amelyben a berendezést vagy alkatrészt értékesítik. A jármű- vagy karosszériagyártó által felszerelt eredeti berendezésekhez szállított berendezések és alkatrészek esetében el lehet tekinteni a felszerelési útmutatótól, de a jármű- vagy karosszériagyártó felel annak biztosításáért, hogy a jármű üzemeltetője megkapja a csatlakozóberendezés vagy -alkatrész helyes üzemeltetéséhez szükséges utasításokat.

4.7. Az A, K vagy S osztályú berendezések és alkatrészek esetében adott esetben, amennyiben azokat legfeljebb 3,5 tonna megengedett legnagyobb tömegű pótkocsikon alkalmazzák, a gépkocsi gyártójához semmilyen módon nem kapcsolódó gyártó állítja elő őket, és a berendezéseket és alkatrészeket utólagos felszerelésre szánják, a csatlakozó szerelési magasságát és egyéb beépítési jellemzőit a típusjóváhagyó hatóságnak vagy műszaki szolgálatnak minden esetben ellenőriznie kell a 7. melléklet 1. szakaszának megfelelően.

4.8. A legfeljebb 3,5 tonna tömegű pótkocsik vontatására szolgáló vonószáraknak/vonógerendáknak olyan rögzítési pontokat is tartalmazniuk kell, amelyekhez rögzíteni lehet olyan másodlagos vonószerkezeteket vagy eszközöket, amelyek ahhoz szükségesek, hogy amennyiben a fő vonószerkezet szétválik, lehetővé tegyék a pótkocsi automatikus irányítását és/vagy megállítását. A levehető egységeken kívül a vonószárra/vonógerendára felszerelt csatlakozó-alkatrészbe is építhető rögzítési pont. A 4.6. szakaszban említett felszerelési és üzemeltetési útmutatónak minden, az e rögzítési pontok helyes használatához szükséges információt tartalmaznia kell.

4.8.1. A másodlagos csatlakozó, illetve pótkocsi-vészfékező kábel rögzítési pontjait úgy kell elhelyezni, hogy a másodlagos csatlakozó vagy pótkocsi-vészfékező kábel használat közben ne korlátozza a csatlakozó szokásos csuklós mozgását, és ne zavarja a normál ráfutó fékrendszer működését. A vonószerkezet középpontján áthaladó függőleges síktól számított 100 mm-en belül kell elhelyezni egyetlen rögzítési pontot. Ha ez a gyakorlatban nem lehetséges, két rögzítési pontot kell biztosítani a függőleges középsík két oldalán, maximum 250 mm-re, egyenlő távolságban a középsíktól. A rögzítési pontokat olyan magasan és annyira hátul kell elhelyezni, amennyire csak a gyakorlatban lehetséges.

4.8.2. A fenti rögzítési pontoknak meg kell felelniük a 6. melléklet 3.1.8. szakaszában meghatározott követelményeknek.

4.9. Az O1 kategóriájú fékezetlen pótkocsira való felszerelésre szánt kapcsolófejeket/kapcsoló vonószemeket másodlagos csatlakozóberendezéssel vagy legalább a másodlagos csatlakozóberendezés(ek) csatlakoztatását lehetővé tévő rögzítési ponttal (pontokkal) kell felszerelni.

4.9.1. A rögzítési ponto(ka)t úgy kell elhelyezni, hogy a másodlagos csatlakozóberendezés(ek) használat közben ne korlátozza (korlátozzák) a csatlakozó szokásos mozgását.

4.9.2. A fenti rögzítési pont(ok)nak meg kell felelnie (felelniük) a 6. melléklet 3.2.4. szakaszában meghatározott követelményeknek.

4.10. Az S és T osztályú nagy terhelésű és nem szabványos egyéb csatlakozóberendezések és -alkatrészek esetében az 5., a 6. és a 7. mellékletben szereplő, a legközelebbi szabványos vagy nem szabványos berendezésre vagy alkatrészre vonatkozó követelményeket kell alkalmazni.

5. MECHANIKUS CSATLAKOZÓBERENDEZÉSSEL VAGY -ALKATRÉSSZEL ELLÁTOTT JÁRMŰ JÓVÁHAGYÁSA IRÁNTI KÉRELEM

5.1. Amennyiben egy járműgyártó mechanikus csatlakozóberendezéssel vagy -alkatrésszel felszerelt jármű jóváhagyását kéri, vagy e jármű bármilyen pótkocsi vontatására való használatát jóváhagyja, a mechanikus csatlakozóberendezés vagy -alkatrész típusjóváhagyását jóhiszeműen kérő kérelmező vagy valamely szerződő fél típusjóváhagyó hatóságának vagy műszaki szolgálatának kérésére a járműgyártó köteles az érdeklődő hatóság vagy műszaki szolgálat rendelkezésére bocsátani a 2. melléklet függelékében meghatározott információkat, amelyek lehetővé teszik a csatlakozóberendezés vagy -alkatrész gyártója számára az adott járműhöz való mechanikus csatlakozóberendezés vagy -alkatrész helyes megtervezését és legyártását. A mechanikus csatlakozóberendezés vagy -alkatrész típusjóváhagyását jóhiszeműen kérő kérelmező kérésére a típusjóváhagyó hatóság birtokában lévő, a 2. melléklet függeléke szerinti információkat ki kell adni a kérelmezőnek.

5.2. A járműtípus mechanikus csatlakozóberendezéssel vagy -alkatrésszel való felszerelése tekintetében történő jóváhagyására vonatkozó kérelmet a járműgyártó vagy annak jogszerűen meghatalmazott képviselője nyújtja be.

5.3. Ehhez meg kell adni az alábbi információkat, hogy a típusjóváhagyó hatóság ki tudja tölteni a 2. mellékletben szereplő értesítést:

5.3.1. a gépjárműtípus 2. melléklet függeléke szerinti részletes leírása, a mechanikus csatlakozóberendezés vagy -alkatrész részletes leírása, továbbá a típusjóváhagyó hatóság vagy műszaki szolgálat kérésére a berendezés vagy alkatrész jóváhagyási értesítésének másolata;

5.3.2. Törölve

5.3.2.1. Törölve

5.3.3. rajzok három példányban, amelyek eléggé részletesek a berendezés vagy alkatrész meghatározásához, és bemutatják a járműre való felszerelés módját; a rajzokon fel kell tüntetni a jóváhagyási szám és a 7. szakaszban megadott egyéb jelölések egymáshoz viszonyított helyzetét és az ezeknek biztosított helyet;

5.3.4. a berendezés vagy alkatrész részletes műszaki leírása, különösen a típus és a felhasznált anyagok megjelölésével;

5.3.5. a D, Dc, S, V és U jellemző teljesítményértékek megállapítása értelemszerűen, a 2.11. szakaszban megadott meghatározás szerint;

5.3.5.1. a járműre felszerelt kapcsolószerkezet jellemző teljesítményértékeit az ezen előírás 8. mellékletének megfelelően, a megengedett legnagyobb vontatójármű, pótkocsi és szerelvény tömegét alkalmazva kell ellenőrizni;

5.3.6. egy, a jóváhagyandó jármű típusát képviselő és a mechanikus csatlakozóberendezéssel felszerelt járművet át kell adni a típusjóváhagyó hatóságnak vagy a műszaki szolgálatnak, amely a berendezésből vagy alkatrészből további mintákat kérhet;

5.3.7. olyan jármű is elfogadható, amely nem tartalmazza az adott típusnak megfelelő alkatrészek mindegyikét, feltéve, hogy a kérelmező a típusjóváhagyó hatóság vagy a műszaki szolgálat számára kielégítő módon be tudja mutatni, hogy az alkatrészek hiánya nem befolyásolja a vizsgálat eredményeit az ezen előírás követelményei szerint.

6. A MECHANIKUS CSATLAKOZÓBERENDEZÉSSEL VAGY -ALKATRÉSSZEL ELLÁTOTT JÁRMŰVEKRE VONATKOZÓ ÁLTALÁNOS KÖVETELMÉNYEK

6.1. A járműre felszerelt mechanikus csatlakozóberendezés vagy -alkatrész jóváhagyása az ezen előírás 3. és 4. szakaszának, valamint 5. és 6. mellékletének követelményei alapján történik.

6.2. A mechanikus csatlakozóberendezés vagy -alkatrész felszerelésének meg kell felelnie az ezen előírás 7. mellékletében megadott követelményeknek.

6.3. A csatlakozóberendezés vagy -alkatrész használatához használati utasítást kell biztosítani, amely tartalmazza az adott típusú csatlakozóberendezéshez vagy -alkatrészhez általában fűződő utasításoktól eltérő esetleges különleges használati utasításokat, valamint a különböző üzemmódok szerinti össze- és szétkapcsolásra vonatkozó utasításokat, például a vontató- és vontatott járművek közötti különféle szögben való csatlakoztatás esetén. Mindegyik járműhöz mellékelni kell e használati utasítást, amelyet legalább annak az országnak a nyelvén kell biztosítani, amelyben a járművet értékesítésre kínálják.

7. JELÖLÉSEK

7.1. A jóváhagyásra benyújtott mechanikus csatlakozóberendezések és -alkatrészek típusain fel kell tüntetni a gyártó, a beszállító vagy a kérelmező márkanevét vagy védjegyét.

7.2. A 8.5. szakaszban említett és a 3. mellékletben bemutatott jóváhagyási jel elhelyezéséhez elég helyet kell biztosítani, és ezt a helyet meg kell jelölni a 3.2.2. szakaszban említett rajzokon.

7.3. A mechanikus csatlakozóberendezésen vagy -alkatrészen a 7.2. és a 8.5. szakaszban említett jóváhagyási jel mellett fel kell tüntetni a csatlakozó 2.6. szakaszban meghatározott osztályát, valamint a 2.11. szakaszban meghatározott és a 4. mellékletben bemutatott vonatkozó jellemző értékeket. E jelölések helyét meg kell adni a 3.2.2. szakaszban említett rajzokon.

A jellemző értékeket nem szükséges feltüntetni olyan esetekben, amelyekben az ezen előírásban megadott osztályozás meghatározza az értéket, például az A50-1–A50-5 osztályban.

7.4. Abban az esetben, ha a mechanikus csatlakozóberendezést vagy -alkatrészt a csatlakozók vagy berendezések azonos osztályán belül alternatív jellemző értékekkel hagyják jóvá, a berendezésen vagy alkatrészen legfeljebb két alternatívát kell megadni.

7.5. Ha a mechanikus csatlakozóberendezés vagy -alkatrész alkalmazásának bármilyen korlátja van, például ha kormányékekkel nem használható, a korlátozást jelölni kell a berendezésen vagy alkatrészen.

7.6. Minden jelölésnek tartósnak és akkor is láthatónak kell lennie, miután a berendezést vagy alkatrészt felszerelték a járműre.

8. JÓVÁHAGYÁS

8.1. Ha a mechanikus csatlakozóberendezés vagy -alkatrész típusának mintája (mintái) megfelel(nek) az ezen előírás követelményeinek, a jóváhagyást meg kell adni, feltéve, hogy a 10. szakasz követelményei kielégítő módon teljesülnek.

8.2. Mindegyik jóváhagyott típushoz jóváhagyási számot kell rendelni. Ennek első két számjegye (jelenleg 01) a jóváhagyás időpontjában hatályos, az előírást lényeges műszaki tartalommal módosító legutóbbi módosítássorozat száma. Ugyanazon szerződő fél nem rendelheti ugyanazt a számot az ezen előírásban említett több berendezés- vagy alkatrésztípushoz.

8.3. Mechanikus csatlakozóberendezés vagy -alkatrész típusának ezen előírás szerinti jóváhagyásáról vagy a jóváhagyás kiterjesztéséről, elutasításáról vagy visszavonásáról, illetve a gyártás végleges leállításáról értesíteni kell az 1958. évi megállapodásban részes és ezen előírást alkalmazó feleket az ezen előírás 1. vagy 2. mellékletében megadott mintának megfelelő nyomtatványon.

8.4. A 7.1. szakaszban előírt jelölésen kívül az ezen előírás szerint jóváhagyott minden mechanikus csatlakozóberendezésen vagy -alkatrészen a 7.2. szakaszban megjelölt helyen el kell helyezni a 8.5. szakaszban leírt jóváhagyási jelet.

8.5. A jóváhagyási jel nemzetközi jelzés, amely a következőkből áll:

9. A MECHANIKUS CSATLAKOZÓBERENDEZÉS VAGY -ALKATRÉSZ VAGY A JÁRMŰ MÓDOSÍTÁSA ÉS A JÓVÁHAGYÁS KITERJESZTÉSE

9.1. A mechanikus csatlakozóberendezés vagy -alkatrész, illetve a jármű típusának a 2.10. szakaszban meghatározottak szerinti módosításáról értesíteni kell a jóváhagyást megadó típusjóváhagyó hatóságot vagy műszaki szolgálatot. A típusjóváhagyó hatóság vagy a műszaki szolgálat ezt követően a következőképpen járhat el:

úgy ítéli meg, hogy az elvégzett módosításoknak nagy valószínűséggel nincs számottevő kedvezőtlen hatása, és a berendezés, alkatrész vagy jármű továbbra is megfelel a követelményeknek; vagy

9.2. A jóváhagyás megerősítéséről vagy elutasításáról – a módosítások részletes leírásával együtt – a fenti 8.3. szakaszban említett eljárás szerint értesíteni kell az ezen előírást alkalmazó szerződő feleket.

9.3. A jóváhagyást kiterjesztő típusjóváhagyó hatóság vagy műszaki szolgálat sorszámot rendel a kiterjesztéshez, és erről a 8.3. szakaszban leírt eljárással értesíti az ezen előírást alkalmazó többi szerződő felet.

10. A GYÁRTÁS MEGFELELŐSÉGE

A gyártás megfelelőségére vonatkozó eljárásoknak meg kell felelniük a megállapodás 2. függelékében (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) előírt feltételeknek és az alábbi követelményeknek.

10.1. A jóváhagyás jogosultjának gondoskodnia kell arról, hogy a gyártás megfelelőségére vonatkozó vizsgálatok eredményeit rögzítsék, és a mellékelt dokumentumok a jóváhagyó hatósággal vagy a műszaki szolgálattal egyetértésben meghatározott ideig rendelkezésre álljanak. Ez az időszak nem haladhatja meg a gyártás végleges leállításától számított tíz évet.

10.2. A típusjóváhagyást megadó típusjóváhagyó hatóság vagy műszaki szolgálat bármikor ellenőrizheti az egyes gyártóüzemekben a gyártás megfelelőségének ellenőrzésére alkalmazott módszereket. Az ilyen ellenőrzésre általában kétévente kerül sor.

11. SZANKCIÓK NEM MEGFELELŐ GYÁRTÁS ESETÉN

11.1. A mechanikus csatlakozóberendezés vagy -alkatrész típusára ezen előírás szerint megadott jóváhagyás visszavonható, ha a követelmények nem teljesülnek, vagy ha a jóváhagyási jellel ellátott berendezés vagy alkatrész nem felel meg a jóváhagyott típusnak.

11.2. Ha a megállapodásban részes és ezen előírást alkalmazó valamely szerződő fél visszavon egy előzőleg általa megadott jóváhagyást, akkor erről az ezen előírás 1. vagy 2. mellékletének megfelelő nyomtatványon haladéktalanul értesíti a megállapodásban részes és ezen előírást alkalmazó többi szerződő felet.

12. A GYÁRTÁS VÉGLEGES LEÁLLÍTÁSA

Ha a jóváhagyás jogosultja véglegesen leállítja a mechanikus csatlakozóberendezés vagy -alkatrész ezen előírás szerint jóváhagyott típusának gyártását, akkor erről értesítenie kell a jóváhagyást megadó típusjóváhagyó hatóságot vagy műszaki szolgálatot. A típusjóváhagyó hatóság vagy a műszaki szolgálat az értesítés kézhezvételét követően az ezen előírás 1. vagy 2. mellékletének megfelelő nyomtatványon értesíti erről az 1958. évi megállapodásban részes és ezen előírást alkalmazó többi szerződő felet.

13. ÁTMENETI RENDELKEZÉSEK

13.1. Amíg az Egyesült Nemzetek Szervezetének főtitkárát másként nem értesítik, az ezen előírást alkalmazó azon szerződő felek, amelyek az Európai Unió tagjai, kijelentik, hogy a mechanikus csatlakozóberendezések és -alkatrészek tekintetében csak a megállapodáshoz csatolt ezen előírás azon kötelezettségeit tekintik magukra nézve kötelezőnek, amelyek az M1 kategóriájú járművektől eltérő járművekhez szánt berendezésekre és -alkatrészekre vonatkoznak.

13.2. A 01. módosítássorozat 5. kiegészítése hatálybalépésének napjától az ezen előírást alkalmazó egyik szerződő fél sem utasíthatja el a 01. módosítássorozat 5. kiegészítésével módosított ezen előírás szerinti jóváhagyás megadását vagy elfogadását.

13.3. A 01. módosítássorozat 5. kiegészítésének hatálybalépése után 12 hónapig az ezen előírást alkalmazó szerződő felek továbbra is megadhatják a típusjóváhagyásokat az ezen előírás 01. módosítássorozata szerint, az 5. kiegészítés rendelkezéseinek figyelembevétele nélkül.

14. A JÓVÁHAGYÁSI VIZSGÁLATOKÉRT FELELŐS MŰSZAKI SZOLGÁLATOK ÉS A TÍPUSJÓVÁHAGYÓ HATÓSÁGOK NEVE ÉS CÍME

14.1. Az 1958. évi megállapodásban részes és ezen előírást alkalmazó szerződő felek megadják az Egyesült Nemzetek Szervezete Titkárságának a jóváhagyási vizsgálatok elvégzéséért felelős műszaki szolgálatok nevét és címét, valamint a jóváhagyásokat megadó, illetve a más országok által kiadott jóváhagyásokat, kiterjesztéseket, elutasításokat vagy visszavonásokat igazoló értesítéseket fogadó típusjóváhagyó hatóságok nevét és címét.

(1) A Közúti Közlekedési Egyezmény (Bécs, 1968) 1. cikkének t) és u) albekezdése szerint.

(2) A műszakilag megengedett legnagyobb tömeg meghaladhatja a nemzeti jogszabályok által előírt megengedett legnagyobb tömeget.

(3) Az 1958. évi megállapodásban részes szerződő felek egyedi azonosító számai a Motoros járművekre vonatkozó egységesített állásfoglalás (R.E.3) (dokumentum: ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.3) 3. mellékletében találhatók – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html.

9.3. A osztályú csatlakozóberendezés vagy -alkatrész esetében, beleértve a vonószárakat is:

a járműgyártó más előírásokat is meghatározhat a csatlakozóberendezés felszerelésére vonatkozóan (pl. a zárólemezek mérete és vastagsága).

c)

c)

c

c

A „C50-X D130 D c 90 S1000 V35” egy C50-X osztályú, nem szabványos vonórudas csatlakozót jelöl, amelynek legnagyobb D értéke 130 kN, megengedett legnagyobb D c értéke 90 kN, megengedett legnagyobb függőlegesen ható tömege 1 000 kg, és megengedett legnagyobb V értéke 35 kN.

1. Minden mechanikus csatlakozóberendezésen vagy -alkatrészen fel kell tüntetni a berendezés vagy az alkatrész osztályát. Ezenkívül az ezen előírás 2.11. szakaszában meghatározott jellemző értékek által kifejezett kapacitást is fel kell tüntetni.

13.3.1. Ha az ezen előírás 2.8. szakaszában meghatározott távvezérlő berendezést alkalmaznak, akkor kell lennie a 13.2. szakaszban ismertetett távjelző berendezésnek is.

13.2.8. Annak érdekében, hogy a vezetés során a vezető figyelme ne terelődjön el, lehetőséget kell biztosítani a távjelző berendezés kikapcsolására, azonban annak a csatlakozó következő nyitása és zárása alkalmával automatikusan újra be kell kapcsolódnia – lásd a 13.2.1. szakaszt.

13.2.3. Ha a távjelző berendezés a nyitott, illetve nem reteszelt helyzetet is jelzi, erre vörös optikai jelet kell alkalmazni.

13.2.1. Automatikus csatlakozás esetében a távjelző berendezéseknek optikai módon, a 13.2.2. szakasznak megfelelően jelezniük kell a csatlakozó zárt és kétszeresen reteszelt helyzetét. Emellett a nyitott helyzetet is jelezhetik. Ebben az esetben a jelzésnek a 13.2.3. szakaszban meghatározott módon kell történnie.

12.2. A W osztályú csatlakozóknak meg kell felelniük a 6. melléklet 3.3. szakaszában megadott vizsgálati követelményeknek, a 3.3.4. szakasz kivételével. A zárat és bármely záró eszközt tesztelni kell a kinyílás irányába ható 0.25 D-s statikus erővel. A vizsgálat nem eredményezheti a zár kinyílását. A reteszelőberendezésnek a vizsgálat után teljes mértékben működőképesnek kell lennie. Hengeres vonócsapok esetében 0,1 D vizsgálati erő is elég.

c

Enlarged view of coupling pin

Chamfer on jaw

6.2. A C osztályú szabványos vonórudas csatlakozó felszereléséhez szolgáló fúrósablonnak meg kell felelnie az alábbi 15. ábrának és 10. táblázatnak.

5.4. A tehetetlenségi, ráfutó típusú fékkel kombinált vonórudak esetében a vonószem középpontja és a vonószem szabad szárának vége közötti távolságnak a fék működtetési helyzetében legalább 200 mm-nek kell lennie. Ha a vonószem szára teljesen be van nyomva, a távolság nem lehet 150 mm-nél kevesebb.

5.3.1. A csuklós vonórudakat fel kell szerelni a vonórudat a csatlakozóberendezés vagy befogópofa magasságához állító berendezésekkel. Ezeket a berendezéseket úgy kell kialakítani, hogy a vonórudat egy személy szerszámok vagy egyéb segédeszközök nélkül be tudja állítani.

c

c

A vonórudas csatlakozóhoz csatlakoztatott, de járműre fel nem szerelt vonószemnek az alább meghatározott szögtartományokban kell csuklósan mozognia. Ha a csuklós mozgás egy részét különleges csuklós csatlakozás biztosítja (csak C50-X osztályú vonórudas csatlakozóknál), az alkalmazási területet a 7. melléklet 1.3.8. szakaszában szereplő esetekre kell korlátozni, és ezt az 1. mellékletben szereplő értesítésben is fel kell tüntetni.

Ha a befogópofa vagy a befogópofát támasztó rész el tud forogni a vízszintes kereszttengely körül, a forgásképességet biztosító csuklós csatlakozást zárónyomatékkal kell rögzíteni a normál helyzetben. A nyomatéknak elegendőnek kell lennie ahhoz, hogy a befogópofa tetejére függőlegesen felfelé ható 200 N erőt megakadályozza abban, hogy a csuklós csatlakozást eltérítse a normál helyzettől. A zárónyomatéknak nagyobbnak kell lennie, mint az e melléklet 3.6. szakaszában ismertetett kézikar működésével létrehozott nyomaték. A befogópofát kézzel is normál helyzetbe kell tudni állítani. A vízszintes keresztirányú tengely körül elforduló befogópofát legfeljebb 50 kg S függőleges támasztóterhelésre és legfeljebb 5 kN V értékre hagyják jóvá.

2.4. A járműhöz nem csatlakoztatott kapcsolófej vízszintes elfordulásának az e melléklet 1. szakaszában leírt vonógömb és szerelvény középvonalától mindkét oldalán legalább 90°-osnak kell lennie. Ezzel egyidejűleg a vízszintes felett és alatt 20°-ig függőlegesen is szabadon kell tudnia mozogni. A 90°-os vízszintes elfordulási szöggel összefüggésben lehetségesnek kell lennie a vízszintes tengely körüli mindkét irányban történő 25°-os elfordulásnak is. Az alábbi csuklós mozgásnak lehetségesnek kell lennie a vízszintes elfordulás minden szögénél:

A kapcsolófejeket úgy kell kialakítani, hogy biztosítsák a biztonságos csatlakozást, figyelembe véve a csatlakozóberendezések kopását is.

c

6. MELLÉKLET

MECHANIKUS CSATLAKOZÓBERENDEZÉSEK VAGY -ALKATRÉSZEK VIZSGÁLATA

1. Általános vizsgálati követelmények

1.1. A csatlakozóberendezések mintáinak mind szilárdságát, mind működését vizsgálni kell. Vizsgálatokat kell végezni a legrosszabb esetre vonatkozó feltételekkel kapcsolatban.

A legrosszabb esetre vonatkozó feltételek meghatározása elméleti értékelés útján is történhet. Minden lehetséges esetben fizikai vizsgálatot kell végezni, de eltérő rendelkezés hiányában a típusjóváhagyó hatóság vagy műszaki szolgálat eltekinthet a fizikai szilárdság vizsgálatától, ha az alkatrész egyszerű kialakítása lehetővé teszi az elméleti értékelést.

Az elméleti értékeléseknek minden esetben ugyanolyan minőségű eredményt kell biztosítaniuk, mint a dinamikus vagy statikus vizsgálat. Kétség esetén a fizikai vizsgálat eredménye az irányadó.

Lásd még ezen előírás 4.10. szakaszát.

1.2. A csatlakozóberendezések szilárdságát dinamikus (tartóssági) vizsgálattal kell ellenőrizni. Bizonyos esetekben további statikus vizsgálatokra lehet szükség (lásd e melléklet 3. szakaszát).

1.3. A dinamikus vizsgálatot (kivétel az ezen melléklet 3.10. szakasza szerinti vizsgálat) az anyagnak megfelelő számú terhelési ciklusokkal, hozzávetőlegesen szinuszos (váltakozó és/vagy pulzáló) terheléssel kell elvégezni. Nem fordulhat elő repedés vagy törés.

1.4. Az előírt statikus vizsgálatok során csak enyhe maradó alakváltozás keletkezhet. Egyéb rendelkezés hiányában a lekapcsolást követő tartós képlékeny alakváltozás nem lehet a vizsgálat során mért legnagyobb alakváltozás 10 százalékánál nagyobb. Abban az esetben, ha az alakváltozás mérése a vizsgáló számára kockázatot jelent a vizsgálat során, a statikus vizsgálat e részétől el lehet tekinteni, feltéve, hogy ugyanezt a paramétert más vizsgálatokkal, például dinamikus vizsgálattal ellenőrzik.

1.5. A dinamikus vizsgálatok terhelési feltevései a jármű hossztengelyén ható vízszintes erőkomponensen és a függőleges erőkomponensen alapulnak. A jármű hossztengelyére keresztben ható vízszintes erőkomponenseket és nyomatékokat nem kell figyelembe venni, feltéve, hogy azok csekély jelentőségűek. Ez az egyszerűsítés az e melléklet 3.10. szakasza szerinti vizsgálati eljárásra nem érvényes.

Ha a csatlakozóberendezés kialakítása vagy a járműhöz történő rögzítése, vagy további rendszerek (pl. stabilizálók, rövid csatlakozóberendezések stb.) csatlakoztatása további erőket vagy nyomatékokat kelt, a típusjóváhagyó hatóság vagy műszaki szolgálat további vizsgálatokat írhat elő.

A jármű hossztengelyén ható vízszintes erőkomponenst egy elméletileg meghatározott referenciaerő, a D vagy Dc érték képviseli. A függőleges erőkomponenst adott esetben a csatlakozás pontjában kifejtett S statikus függőleges támasztóterhelés alkotja, valamint a V feltételezett függőleges terhelés, nyeregszerkezetek esetében pedig az U statikus függőleges támasztóterhelés alkotja.

1.6. Az ezen előírás 2.11. szakaszában meghatározott, a vizsgálatok alapjául szolgáló D, Dc, S, V és U jellemző értékeknek a gyártó által a típusjóváhagyási kérelemben megadott adatokkal kell megegyezniük – lásd az 1. és 2. mellékletben megadott értesítéseket.

1.7. Minden, rugóerővel helyén tartott határozott reteszelőberendezésnek zárt helyzetben kell maradnia, ha olyan erő hat rá a legkedvezőtlenebb irányból, amely a reteszelőmechanizmus tömege háromszorosának felel meg.

2. Vizsgálati eljárások

E melléklet 3.10. szakasza szerinti vizsgálati eljárás alkalmazása esetében a 2.1., a 2.2., a 2.3. és a 2.5. szakasz nem alkalmazandó.

2.1. A dinamikus és a statikus vizsgálatokhoz a mintát megfelelő próbapadra kell helyezni erőkifejtő berendezéssel, hogy arra a meghatározott vizsgálati erőtől eltekintve más további erők vagy nyomatékok ne hassanak. Váltakozó vizsgálatok esetében az erőkifejtés iránya ± 1°-nál többel nem térhet el a meghatározott iránytól. Pulzáló és statikus vizsgálatok esetében a szöget a legnagyobb vizsgálati erőre kell beállítani. Ehhez általában két csuklós csatlakozásra van szükség: egyre az erőkifejtés (azaz a csatlakozás) pontjánál, egyre pedig ettől megfelelő távolságra.

2.2. A vizsgálati frekvencia nem haladhatja meg a 35 Hz-et. A kiválasztott frekvenciát jól el kell különíteni a vizsgálati berendezés rezonanciafrekvenciájától, ezen belül a vizsgált berendezés rezonanciájától. A két erőkomponens frekvenciája aszinkron vizsgálatnál kb. 1 százalék és legfeljebb 3 százalék közötti eltérést mutathat. Acélból készült csatlakozóberendezések esetében a terhelési ciklusok száma 2 × 106. Nem acélból készült berendezések esetében nagyobb ciklusszámra lehet szükség. A vizsgálat során felmerülő esetleges repedések meghatározásához a repedésvizsgálat festékbehatolásos módszerét vagy ezzel egyenértékű módszert kell alkalmazni.

2.3. A pulzáló vizsgálatok alkalmával a vizsgálati erő a legnagyobb és a legkisebb vizsgálati erő között váltakozik, amely utóbbi a konkrét vizsgálati eljárásban meghatározottak hiányában nem lehet nagyobb, mint a legnagyobb vizsgálati erő 5 %-a.

2.4. Az e melléklet 3.2.3. szakaszában előírt különleges vizsgálatoktól eltérő statikus vizsgálatoknál a vizsgálati erőt egyenletesen és gyorsan kell kifejteni, és legalább 60 másodpercig fenn kell tartani.

2.5. A vizsgált csatlakozóberendezést vagy -alkatrészt a lehető legszilárdabban kell felszerelni a vizsgálati próbapadra, abban a helyzetben, amelyben a járműveken ténylegesen használják őket. A reteszelőberendezéseknek meg kell felelniük a gyártó vagy kérelmező által meghatározottaknak, továbbá azonosaknak kell lenniük, vagy azonos mechanikus jellemzőkkel kell rendelkezniük a csatlakozóberendezés vagy -alkatrész járműhöz erősítésére használtakkal.

2.6. A csatlakozóberendezéseket vagy -alkatrészeket az úton használt formában kell vizsgálni. A gyártó döntése szerint azonban a műszaki szolgálattal egyeztetve a rugalmas alkatrészeket semlegesíteni lehet, ha ez a vizsgálati eljáráshoz szükséges, és nem befolyásolja irreálisan a vizsgálat eredményét.

A felgyorsított vizsgálati eljárások során túlmelegedő rugalmas alkatrészeket a vizsgálat során ki lehet cserélni. A vizsgálati terhelést különleges, holtjáték nélküli berendezésekkel lehet kifejteni.

3. Különleges vizsgálati követelmények

E melléklet 3.10. szakasza szerinti vizsgálati eljárás alkalmazása esetén a 3.1.1–3.1.6. szakasz követelményei nem alkalmazandók.

3.1. Vonógömbök és vonószárak

3.1.1. A vonógömbös mechanikus csatlakozóberendezések a következő típusúak lehetnek:

a) egy darabból álló vonógömbök, beleértve a nem csereszabatos levehető gömbös berendezéseket (lásd a 20a. és a 20b. ábrát);

b) vonógömbök, amelyekről több rész leszerelhető (lásd a 20c., a 20d. és a 20e. ábrát);

c) vonószár felszerelt gömb nélkül (lásd a 20f. ábrát).

20. ábra

Gömb típusú vonószárak kialakításai

a egy darabból álló vonószár és vonógömb b a fentiről a gömb kézzel, szerszámok használata nélkül, például bajonettzárral leszerelhető c vonószár szerszámok segítségével levehető gömbbel d vonószár levehető gömbbel és integrált – például A50 osztályú – talprésszel e vonószár szerszámok segítségével levehető gömbbel f vonószár gömb nélkül

3.1.2. Az alapvető vizsgálat egy dinamikus tartóssági vizsgálat. A vizsgálati minta a vonógömbből, a gömb nyakából és a szerkezet járműhöz való rögzítésére szolgáló szerelvényekből áll. A vonógömböt és a vonószárat szilárdan fel kell szerelni váltakozó erő kifejtésére képes vizsgálati próbapadra abban az elhelyezésben, ahogyan azt használni kell.

3.1.3. A vonógömb és a vonószár rögzítésére szolgáló szerelési pontok helyzetét a jármű gyártója határozza meg (lásd ezen előírás 2. mellékletének függelékét).

3.1.4. A vizsgálatra benyújtott berendezéseket az összes olyan alkatrésszel és tervezési részlettel együtt kell benyújtani, amely befolyásolhatja a szilárdsági kritériumokat (pl. elektromos aljzat lemeze, esetleges jelölések stb.). A vizsgálati mintában a gépjárműhöz való rögzítés vagy felszerelés pontjáig bezárólag minden alkatrésznek szerepelnie kell. A gépjármű gyártójának meg kell adnia a vonógömb geometriai elhelyezését és a csatlakozóberendezés referenciavonalhoz képest megadott rögzítési pontjait, és ezeket fel kell tüntetni a vizsgálati jegyzőkönyvben. A referenciavonalhoz képest megállapított rögzítési pontok összes relatív helyzetét reprodukálni kell a vizsgálati próbapadon, ehhez a vontatójármű gyártója köteles a szükséges információkat megadni az vonóberendezés gyártójának.

3.1.5. A vizsgálati próbapadra felszerelt mintára váltakozó terhelési erőt kell kifejteni a gömbbel a 21. vagy a 22. ábra szerinti szöget bezáró irányban.

A vizsgálati szög irányát a gömb közepén áthaladó vízszintes referenciavonal és a gömb közepén áthaladó keresztirányú függőleges síkhoz képest vízszintes síkban mért legközelebbi legmagasabb rögzítési ponton áthaladó vízszintes vonal közötti függőleges viszony határozza meg. Ha a rögzítési pont vonala a vízszintes referenciavonal fölé esik, a vizsgálatot α = + 15° ± 1° szögben kell elvégezni, ha ez alá, a vizsgálatot α = – 15° ± 1° szögben kell elvégezni (lásd a 21. ábrát). A vizsgálati szög meghatározása során a járműgyártó által meghatározott rögzítési pontokat kell figyelembe venni; ezek továbbítják a legnagyobb vonóerőt a vontatójármű szerkezetéhez.

Ezt a szöget a függőleges statikus és dinamikus terhelés figyelembevételével választják meg, és csak az alábbi értéket meg nem haladó, megengedett statikus függőleges terhelésre vonatkozik:

S = 120 × D [N]

Abban az esetben, ha a statikus függőleges terhelés meghaladja a fenti értéket, a szöget mindkét esetben 20°-ra kell növelni.

A dinamikus vizsgálatot a következő vizsgálati erővel kell elvégezni:

Fhs res = ± 0,6 D

3.1.6. A vizsgálati eljárás a csatlakozóberendezések különféle típusaira (lásd a melléklet 3.1.1. szakaszát) érvényes, ezek:

3.1.6.1. egy darabból álló vonógömbök, beleértve a nem csereszabatos levehető gömbös berendezéseket (lásd a 20a. és a 20b. ábrát); 3.1.6.1.1. a 20a. és a 20b. ábrán látható berendezések szilárdsági vizsgálatát a 3.1.5. szakasz követelményei szerint kell elvégezni; 21. ábra A vizsgálati erő kifejtésének szöge Megjegyzés: a referenciavonallal párhuzamos vonal a vonószár járműhöz való rögzítésének legmagasabb és legközelebbi pontjának közepén halad át – lásd a 6. melléklet 3.1.5. szakaszát. 22. ábra A vizsgálati erő kifejtésének szöge Megjegyzés: az Fhs res váltakozó vizsgálati erő iránya a gömb közepén áthaladó vízszintes referenciavonalnak e referenciavonallal párhuzamos vonalhoz képesti elhelyezkedésétől függ – lásd a 21. ábrát.

3.1.6.2. Levehető részeket tartalmazó vonógömbök A meghatározott kategóriák a következők: a) vonószár és gömb (lásd a 20c. ábrát); b) vonószár és gömb integrált talprésszel (lásd a 20d. ábrát); c) vonószár levehető gömbbel (lásd a 20e. ábrát); d) vonószár gömb nélkül (lásd a 20f. ábrát). 3.1.6.2.1. A 20c–f. ábrán szereplő berendezések szilárdsági vizsgálatát a 3.1.5. szakasz követelményei szerint kell elvégezni. Az e és f méretet, amelyek gyártási tűrésének ± 5 mm-nek kell lennie, fel kell venni a vizsgálati jegyzőkönyvbe. A vonószár vizsgálatát (lásd a 20f. ábrát) (tartószerkezetre) szerelt vonógömbbel kell elvégezni. Csak a vonószárnak a rögzítési pontok és a fejtámasztó felület közötti részére vonatkozó vizsgálati eredményt kell figyelembe venni. Az e és f méretet, amelyek gyártási tűrésének ± 5 mm-nek kell lennie, a csatlakozóberendezés gyártójának meg kell adnia.

3.1.6.3. Változtatható e és f méretű csatlakozóberendezések leszerelhető és csereszabatos vonógömbökhöz – lásd a 22. ábrát. 3.1.6.3.1. Az ilyen vonószárak szilárdsági vizsgálatait a 3.1.5. szakasz követelményei szerint kell végezni. 3.1.6.3.2. Ha a gyártó és a típusjóváhagyó hatóság vagy a műszaki szolgálat egyetértésben meghatározza a legrosszabb esetnek megfelelő vizsgálati elrendezést, elegendő ezzel az egyetlen elrendezéssel elvégezni a vizsgálatot. Eltérő esetben a 3.1.6.3.3. szakasz szerinti egyszerűsített vizsgálati programmal kell több helyzetet vizsgálni. 3.1.6.3.3. Egyszerűsített vizsgálati programban az f értékének az fmin meghatározott értéke és az fmax 100 mm-t meg nem haladó értéke között kell lennie. A gömbnek a támasztó szerkezettől 130 mm-es emax távolságra kell lennie. A gömbnek a felszerelési felülettől fennálló vízszintes távolság és az f függőleges tartománya (fmin és fmax között) meghatározott térben elfoglalt összes lehetséges helyzetének lefedésére két berendezést kell vizsgálni: a) az egyiknél a gömbnek a felső (fmax) helyzetben; b) a másiknál a gömbnek az alsó (fmin) helyzetben kell lennie. A vizsgálati erő kifejtésének szöge változik, és attól függően pozitív vagy negatív, hogy a gömb közepén áthaladó vízszintes referenciavonal milyen viszonyban van a csatlakozóberendezés legmagasabb és legközelebbi rögzítő pontjain áthaladó párhuzamos vonallal. Az alkalmazandó szögeket a 22. ábra mutatja be.

3.1.7. Abban az esetben, ha csavaros rögzítéstől eltérő rögzítéssel, például rugós bilinccsel rögzítik a levehető gömbegységeket, és a rögzítés pozitív mechanikus összekapcsolású működését a dinamikus vizsgálat során nem vizsgálják, a rögzítésen statikus vizsgálatot kell végezni a gömbre vagy a mechanikus kényszerkapcsolást biztosító elemre megfelelő irányban kifejtett erővel. Abban az esetben, ha a mechanikus kényszerkapcsolás függőlegesen rögzíti a gömböt, a statikus vizsgálatot a gömbre ható, a D értékkel egyenlő, felfelé ható függőleges erő kifejtésével kell elvégezni. Ha a mechanikus kényszerkapcsolás a vonógömböt keresztirányú vízszintes kialakítással rögzíti, a statikus vizsgálatot ebben az irányban 0,25 D-vel egyenértékű erő kifejtésével kell végezni. A mechanikus kényszerkapcsolást biztosító reteszelőberendezés nem hibásodhat meg, és nem szenvedhet olyan torzulást, amely valószínűleg hátrányosan befolyásolja funkcióját.

3.1.8. A 4.8. szakaszban említett másodlagos csatlakozó rögzítési pontjainak ki kell bírniuk 2D-vel egyenértékű, legfeljebb 15 kN vízszintes statikus erőt. Abban az esetben, ha a pótkocsi-vészfékező kábel külön ponton van rögzítve, ennek D-vel egyenlő vízszintes statikus erőt kell kibírnia.

3.2. Kapcsolófejek

3.2.1. Az alapvető vizsgálat váltakozó vizsgálati erőt alkalmazó tartóssági vizsgálat, amelyet ugyanazon a vizsgálati darabon elvégzett statikus vizsgálat (emelési vizsgálat) követ.

3.2.2. A dinamikus vizsgálatot megfelelő szilárdságú A osztályú vonógömbbel kell elvégezni. A vonógömböt és a kapcsolófejet a gyártó által meghatározott módon kell elrendezni a próbapadon, és a szokásos használat közben elfoglalt viszonylagos helyzetüknek megfelelően kell őket beállítani. A próbadarabra ható vizsgálati erőn kívül nem lehet semmilyen többleterő. A vizsgálati erőt a vonógömb középpontján áthaladó, hátrafelé 15°-ban lefelé irányuló vonal mentén kell kifejteni (lásd a 23. ábrát). A próbadarabon a következő vizsgálati erővel kell elvégezni a tartóssági vizsgálatot:

Fhs res w = ± 0,6 D

Amennyiben az S megengedett legnagyobb statikus függőleges tömeg meghaladja a 120 D értéket, a vizsgálat szögét 20°-ra kell növelni.

23. ábra

Dinamikus vizsgálat

3.2.3. Statikus szétválasztási vizsgálatot is kell végezni. A vizsgálatra használt vonógömb átmérőjének 49,00 és 49,13 mm között kell lennie annak érdekében, hogy kopott vonógömbnek feleljen meg. Az Fa szétválasztó erőt a kapcsolófej kereszt- és hosszirányú középtengelyeire merőlegesen kell kifejteni, és egyenletesen és gyorsan a következő értékre kell növelni:

Fa = g(C + S/1 000) kN; és 10 másodpercig tartjuk.

A kapcsolófej nem válhat le a vonógömbről, és egyik alkatrésze sem mutathat a kapcsolófej működőképességére hátrányos hatást gyakorló tartós elváltozást.

3.2.4. A 4.9. szakaszban említett másodlagos csatlakozóberendezés(ek) rögzítési pontjának (pontjainak) ki kell bírnia (bírniuk) 2D-vel egyenértékű, legfeljebb 15 kN statikus erőt.

3.3. Vonórudas csatlakozók és vonógerendák

3.3.1. A vizsgálati mintán tartóssági vizsgálatot kell végezni. A csatlakozóberendezést fel kell szerelni az összes rögzítéssel, amelyre a járműre történő rögzítéshez szükség van. A vonórudas csatlakozó és a jármű alvázkerete közé felszerelt közvetítő berendezéseket (azaz vonógerendákat) ugyanolyan erővel kell vizsgálni, mint a csatlakozót. A szabványos vonórudas csatlakozókra kialakított vonógerendák vizsgálata során a függőleges terhelést a rögzítési pontok függőleges síkjától a megfelelő szabványos csatlakozó helyzetével egyenlő hosszirányú távolságra kell kifejteni.

3.3.2. Vonórudas csatlakozó csuklós vonórúd esetében (S = 0)

A dinamikus vizsgálatot a talajjal párhuzamos egyenes mentén és a vontatójármű hosszirányú középsíkjában a vonócsap közepén áthaladó vonalban kifejtett Fhw= ± 0,6 D vízszintes váltakozó erővel kell elvégezni.

3.3.3. Középtengelyes pótkocsikhoz használatos vonórudas csatlakozó (S > 0).

3.3.3.1. A legfeljebb 3,5 tonna tömegű középtengelyes pótkocsik: A legfeljebb 3,5 tonna tömegű középtengelyes pótkocsikhoz használatos vonórudas csatlakozókat ugyanúgy kell vizsgálni, mint az e melléklet 3.1. szakaszában leírt vonógömböket és vonószárakat.

3.3.3.2. A 3,5 tonnát meghaladó tömegű középtengelyes pótkocsik:

A vizsgálati erőket mind vízszintes, mind függőleges irányban ki kell fejteni az aszinkron tartóssági vizsgálatban. A vízszintes hatásvonalnak a talajjal párhuzamosnak kell lennie, és a vontatójármű hosszirányú középsíkjában a vonócsap közepén kell áthaladnia. A függőleges hatásvonalnak merőlegesnek kell lennie a vízszintes hatásvonalra, és a vonócsap hosszirányú középvonala mentén kell hatnia.

A vonórudas csatlakozó és a vonószem próbapadon való rögzítésének meg kell egyeznie a gyártó szerelési utasításaiban megadott, a járműre való csatlakoztatás módjával.

A következő vizsgálati erőket kell kifejteni: 14. táblázat Vizsgálati erők Vizsgálati erő Középérték (kN) Amplitúdó (kN) Vízszintes erő 0 ± 0,6 Dc (lásd a megjegyzést) Függőleges erő S × g/1 000 ± 0,6 V (lásd a megjegyzést) Megjegyzés: T osztályú vonórudas egyedi csatlakozó esetében ezen értékeket ± 0,5 Dc-re és ± 0,5 V-re kell csökkenteni. A függőleges és a vízszintes összetevőknek szinuszoid alakúaknak kell lenniük, és aszinkron módon kell azokat alkalmazni, úgy, hogy frekvenciáik különbsége 1 százalék és 3 százalék között legyen.

3.3.4. A vonócsap reteszelőberendezésének statikus vizsgálata

A vonórudas csatlakozók esetében a zárat és minden reteszelőberendezést meg kell vizsgálni egy, a kinyílás irányába ható 0,25 D-s statikus erővel. A vizsgálat nem eredményezheti a zár kinyílását, és nem okozhat károsodást. Hengeres vonócsapok esetében 0,1 D vizsgálati erő is elég.

3.4. Vonószemek

3.4.1. A vonószemeken a vonórudas csatlakozókéval megegyező dinamikus vizsgálatokat kell elvégezni. A csak szabad függőleges mozgást lehetővé tevő csuklós vonórúddal rendelkező pótkocsik esetében használt vonószemeket a 3.3.2. szakaszban leírt, váltakozó erőnek kell alávetni. A középtengelyes pótkocsikon való használatra is tervezett vonószemeket ugyanúgy kell vizsgálni, mint a legfeljebb 3,5 tonna C tömegű pótkocsiknál használt vonógömbös kapcsolófejeket (3.2. szakasz) és a 3,5 tonnát meghaladó C tömegű középtengelyes pótkocsiknál használt vonórudas csatlakozókat (3.3.3.2. szakasz).

3.4.2. Az L osztályú gyűrűs vonószemeket a 3.4.2.1. és a 3.4.2.2. szakaszban leírt módon kell vizsgálni.

3.4.2.1. Pulzáló vizsgálatnak kell őket alávetni a járművön használttal egyenértékű beépítési konfigurációban. A vizsgálatot K osztályú csatlakozóval kell elvégezni. Alternatív megoldásként a típusjóváhagyó hatóság vagy a műszaki szolgálat beleegyezésével a csatlakozóberendezés helyettesíthető az ugyanazon környezetet képviselő készülékkel.

3.4.2.2. A 3.4.1. szakaszban leírtaknak megfelelő dinamikus vizsgálatnak kell alávetni őket a K osztályú csatlakozóberendezés gyártó által megadott vonatkozó jellemző értékeinek tekintetében.

3.4.3. A vonószemek vizsgálatát úgy kell végezni, hogy a váltakozó erő a vonószem vonórúdhoz történő rögzítésére használt alkatrészekre is hasson. Minden rugalmas közbülső alkatrészt rögzíteni kell.

3.5. Vonóhorgok

3.5.1. A K osztályú vonóhorgoknak meg kell felelniük az e melléklet 3.5.2. szakaszában leírt dinamikus vizsgálaton.

3.5.2. Dinamikus vizsgálat:

3.5.2.1. A dinamikus vizsgálatnak egy L osztályú gyűrűs vonószemet használó pulzáló vizsgálatból kell állnia, ahol a csatlakozó úgy van felszerelve, mint ahogy a járművön lenne, és ahol a jármű-felszerelés minden szükséges eleme megtalálható. A típusjóváhagyó hatóság vagy a műszaki szolgálat beleegyezésével azonban bármely rugalmas alkatrész hatástalanítható.

3.5.2.2. A csuklós vonórúddal szerelt pótkocsiknál használandó vonóhorgokat – ahol a csatlakozóra ható függőleges S terhelés nulla – 3.3.2. szakaszban leírt módon kell vizsgálni.

3.5.2.3. Középtengelyes pótkocsikhoz használatos vonóhorgok (S > 0): 3.5.2.3.1. A legfeljebb 3,5 tonna tömegű középtengelyes pótkocsikhoz használatos vonóhorgokat az e melléklet 3.1. szakaszában leírt módon kell vizsgálni. 3.5.2.3.2. A 3,5 tonna tömeg feletti középtengelyes pótkocsikhoz használatos vonóhorgokat az e melléklet 3.3.3.2. szakaszában leírt módon kell vizsgálni.

3.5.3. Csatlakozó reteszelőberendezésének statikus vizsgálata

Vonóhorgok esetében a zárat és valamennyi reteszelőberendezést is vizsgálni kell egy, a kinyílás irányába ható 0,6 D-s statikus erővel. A vizsgálat nem eredményezheti a zár kinyílását. A záró-/reteszelőberendezésnek a vizsgálat után működőképesnek kell lennie.

3.6. Vonórudak

3.6.1. A vonórudakat a vonószemekkel megegyező módon kell vizsgálni (lásd a 3.4. szakaszt). A típusjóváhagyó hatóság vagy a műszaki szolgálat eltekinthet a tartóssági vizsgálattól, amennyiben az alkatrész egyszerű kialakítása lehetővé teszi az alkatrész szilárdságának elméleti értékelését. A legfeljebb 3,5 tonna C tömegű középtengelyes pótkocsik vonórúdjának elméleti ellenőrzéséhez szükséges tervezési erőknek az ISO 7641/1:1983 szabványban megadott erőkkel kell megegyezniük. A 3,5 tonnát meghaladó C tömegű középtengelyes pótkocsik vonórúdjának elméleti ellenőrzéséhez szükséges tervezési erőket a következők szerint kell számolni:

Fsp = (g × S/1 000) + V

ahol a V erőamplitúdó az ezen előírás 2.11.4. szakaszában megadottnak felel meg.

A 3,5 tonnát meghaladó C tömegű pótkocsik tervezett tömegén alapuló megengedett feszültségnek az ISO 7641/1:1983 5.3. szakaszában foglaltaknak kell megfelelnie. Hajlított vonórudak (pl. hattyúnyak) és teljes pótkocsik vonórúdjai esetében az Fhp = 1,0 × D vízszintes erőösszetevőt kell számításba venni.

3.6.2. Teljes pótkocsik függőleges síkban szabad mozgású vonórúdjai esetében a tartóssági vizsgálat vagy az elméleti szilárdságellenőrzés mellett az alakváltozással szembeni ellenállást is ellenőrizni kell, akár a tervezési 3,0 × D erő elméleti ellenőrzésével, akár egy 3,0 × D erővel végzett alakváltozási vizsgálattal. Számítások végzése esetén a megengedett feszültségnek az ISO 7641/1:1983 5.3. szakaszában foglaltaknak kell megfelelnie.

3.6.3. Kormányzott tengelyek esetében a hajlítással szembeni ellenállást vagy elméleti számításokkal, vagy hajlítási vizsgálattal kell ellenőrizni. A vízszintes, oldalirányú statikus erőt a kapcsolási pont közepén kell alkalmazni. Ezen erő nagyságát úgy kell megválasztani, hogy az egy 0,6 × Av × g (kNm) forgónyomatékot eredményezzen az első tengely középpontján. A megengedett feszültségnek az ISO 7641/1:1983 5.3. szakaszában foglaltaknak kell megfelelnie.

Ha azonban a kormányzott tengelyek tandemtengelyes első kocsit (kormányzott forgózsámolyt) alkotnak, a forgatónyomatékot 0,95 × Av × g (kNm)-ra kell növelni.

3.7. Nyeregszerkezetek

3.7.1. Az alapvető szilárdsági vizsgálatok egy dinamikus vizsgálatból és egy statikus vizsgálatból (emelővizsgálatból) állnak. A félpótkocsik kényszerkormányzására szolgáló nyeregszerkezeteket további statikus vizsgálatnak (hajlítási vizsgálat) kell alávetni. A vizsgálatok céljára a nyeregszerkezeteket minden olyan rögzítéssel fel kell szerelni, amely a járműhöz történő csatlakoztatásukhoz szükséges. A szerelés módjának meg kell egyeznie a járművön alkalmazott szerelési módszerrel. A fizikai vizsgálat számításos módszerrel való helyettesítése nem megengedhető.

3.7.2. Statikus vizsgálatok

3.7.2.1. A kormányékekhez vagy a félpótkocsik kényszerkormányzására használt hasonló berendezésekhez tervezett szabványos nyeregszerkezetek (lásd ezen előírás 2.7. szakaszát) megfelelő szilárdságát statikus hajlítási vizsgálattal kell vizsgálni a kormányzóberendezés hatókörén belül a nyereg egyidejű terhelésével. A nyereg megengedett legnagyobb függőleges U terhelését függőlegesen kell kifejteni az üzemi helyzetben lévő csatlakozóra egy, a csatlakozó teljes befedéséhez megfelelő méretű merev lemezzel.

A kifejtett terhelés eredőjének keresztül kell mennie a nyeregszerkezet vízszintes csuklós csatlakozásán.

Ezzel egyidejűleg a félpótkocsi kényszerkormányzásához szükséges erőt helyettesítő vízszintes oldalirányú erőt kell kifejteni a vonócsap vezetőjének felületére. Ezen erő nagyságát és hatásának irányát úgy kell megválasztani, hogy 0,75 m × D forgatónyomatékot használunk a vonócsap középpontján egy 0,5 m ± 0,1 m hosszú erőkar által. Minden irányban legfeljebb a névleges méretek 0,5 százalékának megfelelő tartós képlékeny alakváltozás megengedett. Semmiféle törés nem történhet.

3.7.2.2. Minden nyeregszerkezeten el kell végezni egy statikus emelővizsgálatot. Fa = g × U emelőerőig nem lehet semmiféle, a vastagságának 0,2 százalékát meghaladó komolyabb állandó meghajlás a csatlakozólemezen.

G50 osztályú szabványos nyeregszerkezet és azonos vonócsap-átmérőjű csatlakozók esetében Fa = g × 2,5 U emelőerőnél nem válhat le a vonócsap a csatlakozóról. 50 mm-nél nagyobb vonócsap-átmérőjű, nem szabványos csatlakozók, például 90 mm-es csapátmérőjű csatlakozók esetében az emelőerőnek Fa = g × 1,6 U-nak kell lennie, minimum 500 kN értékkel.

Az erőt egy olyan karral kell kifejteni, amely egyik végén a csatlakozó lemezen nyugszik, másik végén pedig a vonócsap közepétől 1,0 és 1,5 m közötti távolságban fel van emelve – lásd a 24. ábrát.

A karnak 90°-os szöget kell bezárnia a vonócsap csatlakozóba történő behelyezésének irányával. Amennyiben nyilvánvaló, hogy melyik a legrosszabb eset, e legrosszabb esetet kell vizsgálni. Amennyiben a legrosszabb eset nem határozható meg könnyen, a típusjóváhagyó hatóság vagy a műszaki szolgálat határozza meg, hogy melyik oldalt kell vizsgálni. Egy vizsgálat elegendő.

24. ábra

A nyeregszerkezet emelő vizsgálata

1 és 1,5 m között

hátulnézet

3.7.3. Dinamikus vizsgálat

A nyeregszerkezetet egy próbapadon, vízszintes váltakozó és függőleges pulzáló erők egyidejű alkalmazásával váltakozó feszültségnek kell kitenni (aszinkron dinamikus vizsgálat).

3.7.3.1. Az olyan nyeregszerkezetek esetében, amelyeket nem szántak félpótkocsik kényszerkormányzására, az alábbi erőket kell használni:

Vízszintes : Fhw = ± 0,6 × D Függőleges : FsO = g × 1,2 U FsO = g × 0,4 U

Ezen két erőt a jármű hosszirányú tengelyének síkjában kell kifejteni oly módon, hogy mind az FsO, mind az FsU erő hatásvonala áthaladjon a csatlakozó csuklós csatlakozójának középpontján.

A függőleges Fs erő + g × 1,2 U és + g × 0,4 U határok között, a vízszintes erő ± 0,6 D között mozoghat.

3.7.3.2. A félpótkocsik kényszerkormányzására szolgáló nyeregszerkezetek esetében az alábbi erőket kell használni:

Vízszintes : Fhw = ± 0,675 D Függőleges : FsO és FsU, a 3.7.3.1. szakasz szerint

Az erők hatásvonala a 3.7.3.1. szakaszban van megadva.

3.7.3.3. A nyeregszerkezetek dinamikus vizsgálatához egy erre alkalmas síkosító anyagot kell felvinni a csatlakozó lemez és a pótkocsi lemeze közé, úgy, hogy a legnagyobb F súrlódási együttható μ ≤ 0,15 legyen.

3.8. A nyeregszerkezetek szerelőlapjai

A nyeregszerkezetek 3.7.3. szakaszban leírt dinamikus vizsgálatát és a 3.7.2. szakaszban leírt statikus vizsgálatait a szerelőlapokon is el kell végezni. A szerelőlapokon elegendő oldalanként egy emelővizsgálatot végrehajtani. A vizsgálatnak a csatlakozó legnagyobb tervezett szerelési magasságán, valamint a szerelőlap legnagyobb tervezett szélességén és legkisebb tervezett hosszúságán kell alapulnia. Nem szükséges a vizsgálatot végrehajtani, amennyiben a kérdéses szerelőlap megegyezik egy már vizsgált szerelőlappal, kivéve, ha keskenyebb és/vagy hosszabb annál, és a teljes magassága kisebb. A fizikai vizsgálat számításos módszerrel való helyettesítése nem megengedhető.

3.9. Félpótkocsik királycsapja

3.9.1. Egy próbapadra szerelt mintadarabon váltakozó feszültségű dinamikus vizsgálatot kell végezni. A vonócsap vizsgálatát nem lehet a nyeregszerkezet vizsgálatával összevonni. A vizsgálatot úgy kell elvégezni, hogy az erőt a vonócsap félpótkocsira történő szereléséhez szükséges rögzítésekre is alkalmazni kell. A fizikai vizsgálat számításos módszerrel való helyettesítése nem megengedhető.

3.9.2. A váltakozó vízszintes Fhw = ± 0,6 D erővel végzett dinamikus vizsgálatot a működési helyzetben lévő vonócsapon kell végrehajtani.

Az erő hatásvonalának keresztül kell haladnia a vonócsap hengeres alkatrészének legkisebb átmérőjű középpontján, amely átmérő H50 osztály esetében 50,8 mm (lásd az 5. mellékletben található 18. ábrát).

3.10. Legfeljebb 14 kN D értékű vonógömbök és vonószárak alternatív tartóssági vizsgálata

A 3.1. szakaszban leírt vizsgálati eljárás alternatívájaként a legfeljebb 14 kN D értékű vonógömböket és vonószárakat a következő körülmények mellett is lehet vizsgálni.

3.10.1. Bevezetés

A lent leírt tartóssági vizsgálat során több tengelyre 3 terhelési irányban egyidejűleg fejtenek ki erőket meghatározott legnagyobb amplitúdóval és kifáradási egyenértékűséggel (a lenti meghatározás szerinti terhelési intenzitással).

3.10.2. Vizsgálati követelmények

3.10.2.1. A terhelési intenzitás értékének (load intensity value, LIV) meghatározása:

A LIV olyan skaláris érték, amely a terhelés időbeli lefolyásának pontosságát fejezi ki, tartóssági szempontokat is figyelembe véve (azonos a károsodás összegével). A károsodáshalmozódást illetően az egyszerű Miner-szabályt kell alkalmazni. A károsodáshalmozódás meghatározásához a feszültségamplitúdókat és az egyes amplitúdók ismétlődési számát kell figyelembe venni (a középfeszültség hatásait figyelmen kívül kell hagyni).

Az S-N görbe (Basquin-görbe) a feszültségamplitúdók és az ismétlődési számok közötti összefüggést SA,i és Ni) ábrázolja. Egy kettős logaritmikus diagramon a görbe k meredeksége állandó (azaz minden SA,i amplitúdó/alkalmazott vizsgálati erő egy korlátozott számú Ni ciklusra vonatkozik). A görbe a vizsgált szerkezet elméleti kifáradási határát jeleníti meg.

A terhelés időbeli lefolyását a feszültségamplitúdó és az ismétlődési szám (SA,i és ni) tartománypár diagramja mutatja. A LIV értéke a valamennyi elérhető SA,i amplitúdószintre vonatkoztatott ni/Ni-arányok összege.

SA amplitúdó

N ciklus; n

3.10.2.2. A terhelési intenzitás kívánt értékei és a legnagyobb amplitúdók

A következő koordinátarendszerből kell kiindulni:

x irány: hosszanti irány/a jármű haladási irányával ellentétes irány

y irány: y irány a jármű haladási irányától jobbra

z irány: függőlegesen felfelé

A terhelés időbeli lefolyását a fő irányokon (x, y, z) alapuló köztes irányok alapján lehet kifejezni a következő egyenletek figyelembevételével (α = 45; α′ = 35,2):

Fxy(t) = Fx(t) × cos(α) + Fy(t) × sin(α)

Fxz(t) = Fx(t) × cos(α) + Fz(t) × sin(α)

Fyz(t) = Fy(t) × cos(α) + Fz(t) × sin(α)

Fxyz(t) = Fxy(t) × cos(α′) + Fz(t) × sin(α′)

Fxzy(t) = Fxz(t) × cos(α′) – Fy(t) × sin(α′)

Fyzx(t) = Fyz(t) × cos(α′) – Fx(t) × sin(α′)

Az egyes irányokra (a kombinált irányokra is) vonatkozó LIV-értékeket a megfelelő irányban meghatározott valamennyi elérhető amplitúdószintre vonatkoztatott mindenkori ni/Ni-arányok összegeként lehet kiszámítani.

A típusjóváhagyásra váró berendezés legkisebb fáradási élettartamának kimutatása érdekében a tartóssági vizsgálatnak legalább a következő LIV-értékeket kell elérnie:

LIV (1 kN ≤ D ≤ 7 kN) LIV (7 kN < D ≤ 14 kN) LIVx 0,0212 0,0212 LIVy lineáris regresszió az alábbiak között: D = 1 kN: 7,026 e– 4; D = 7 kN: 1,4052 e– 4 1,4052 e– 4 LIVz 1,1519 e– 3 1,1519 e– 3 LIVxy lineáris regresszió az alábbiak között: D = 1 kN: 6,2617 e– 3; D = 7 kN: 4,9884 e– 3 4,9884 e– 3 LIVxz 9,1802 e– 3 9,1802 e– 3 LIVyz lineáris regresszió az alábbiak között: D = 1 kN: 7,4988 e– 4; D = 7 kN: 4,2919 e– 4 4,2919 e– 4 LIVxyz lineáris regresszió az alábbiak között: D = 1 kN: 4,5456 e– 3; D = 7 kN: 3,9478 e– 3 3,9478 e– 3 LIVxzy lineáris regresszió az alábbiak között: D = 1 kN: 5,1977 e– 3; D = 7 kN: 4,3325 e– 3 4,3325 e– 3 LIVyzx lineáris regresszió az alábbiak között: D = 1 kN: 4,5204 e– 3; D = 7 kN: 2,9687 e– 3 2,9687 e– 3

A terhelés fent említett értékeken alapuló, időbeli lefolyásának levezetéséhez a meredekség k = 5 (lásd a 3.10.2.1. szakaszban megadott meghatározást). A Basquin-görbének át kell haladnia az N = 2 ×106 ciklusszámú, SA = 0,6× D amplitúdójú ponton.

A csatlakozóberendezést érő, a gyártó által megadott S statikus függőleges terhelést (az ezen előírás 2.11.3. szakaszában megadott meghatározás szerint) hozzá kell adni a függőleges terhelésekhez.

A vizsgálat során a legnagyobb amplitúdók nem léphetik túl a következő értékeket:

hosszirányú Fx [–] oldalirányú Fy [–] függőleges Fz [–] Legfeljebb: + 1,3 × D + 0,45 × D + 0,6 × D + S Legalább: – 1,75 × D – 0,45 × D – 0,6 × D + S

A terhelés fenti követelményeknek megfelelő időbeli lefolyására a következő dokumentumban lehet példát találni:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29grrf/grrf-reg55.html

3.10.3. Vizsgálati körülmények

A csatlakozóberendezést fel kell szerelni egy merev próbapadra vagy egy járműre. Háromdimenziós időbelilefolyás-jel esetében három működtetőnek kell a terhelést kifejtenie az Fx (hosszirányú), Fy (oldalirányú) és Fz (függőleges) erőösszetevők egyidejű kifejtése és szabályozása érdekében. Egyéb esetben a működtetők számát és helyzetét a gyártó és a műszaki szolgálat együtt határozhatja meg. A vizsgálati elrendezésnek mindenesetre alkalmasnak kell lennie arra, hogy a 3.10.2.2. szakaszban előírt LIV-értékek eléréséhez szükséges erőket egyszerre kifejtse.

Valamennyi csavart a gyártó által meghatározott nyomatékkal kell meghúzni.

3.10.3.1. Merev tartóberendezésre szerelt csatlakozóberendezés:

A legkisebb és legnagyobb Fx, Fy és Fz erők kifejtése során – mindegyiket külön-külön a kapcsolási pontra kifejtve – a csatlakozóberendezés rögzítési pontjai legfeljebb 1,5 mm-rel térhetnek el a nulla terhelés mellett meghatározott referenciaponttól.

3.10.3.2. A jármű felépítményére vagy felépítményrészére szerelt csatlakozóberendezés:

Ebben az esetben a csatlakozóberendezést olyan járműtípus felépítményére vagy felépítményének részére kell felszerelni, amelyhez a csatlakozóberendezést tervezték. A jármű felépítményét vagy felépítményrészét megfelelő próbapadra kell rögzíteni, a jármű felfüggesztéséből eredő hatások semlegesítésével.

A pontos vizsgálati körülményekről a kapcsolódó vizsgálati jegyzőkönyvben be kell számolni. Az esetleges rezgéseket a vizsgálati berendezés megfelelő szabályozó rendszerével kell semlegesíteni, és vagy a felépítmény és a próbapad közötti további rögzítésekkel, vagy módosított frekvenciával csökkenteni lehet.

3.10.4. Meghibásodási feltételek

Az ezen előírás 4.1. szakaszában megadott feltételek teljesülése mellett, amelyeket folyadékbehatolásos vizsgálattal kell ellenőrizni, az alábbi esetekben kell úgy tekinteni, hogy a csatlakozóberendezés nem felelt meg a vizsgálaton:

a) a berendezés látható maradó alakváltozást mutat;

b) működőképessége és biztonsága megváltozott (pl. a pótkocsi biztonságos csatlakoztatása, legnagyobb holtjáték);

c) a csavarok olyan nyomatékvesztesége, amely a zárás irányában mért névleges nyomaték 30 %-át meghaladja;