HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja L 14/1

A BIZOTTSÁG HATÁROZATA

(2011. június 29.)

a Franciaország által az „Institut du Pétrole” közintézmény számára nyújtott C 35/08 (korábbi NN 11/08) számú Állami támogatásról

(az értesítés a C(2011) 4483. számú dokumentummal történt)

(Csak a francia nyelvű szöveg hiteles)

(EGT-vonatkozású szöveg)

(2012/26/EU)

AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre (1) és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,

tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra (2) és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,

miután az említett cikkeknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (3),

mivel:

1 ELJÁRÁS

(1) A Franciaország által az Institut Français du Pétrole-nak (4) nyújtott támogatási intézkedésekről szóló C 51/05. számú állami támogatási ügy tárgyában folytatott hivatalos vizsgálat keretében a francia hatóságok 2006. július 18-án kelt és 2006. július 19-én iktatott levelükben tájékoztatták a bizottsági szolgálatokat a szakmai érdekek kezeléséről szóló, 1943. november 17-i 43-612. sz. törvény értelmében korábban szakmai intézményként működő IFP 2006. július 7-től ipari és kereskedelmi jellegű közintézménnyé (établissement public à caractère industriel et commercial – a továbbiakban: EPIC) alakításáról. Az átalakítás két dokumentum alapján történt, amelyet a francia hatóságok mellékeltek levelükhöz: i. az IFP közintézmény új létesítő okiratát létrehozó, 2006. július 6-i 2006-797. sz. rendelet és ii. az energiapolitika irányvonalait meghatározó programról szóló, 2005. július 13-i 2005-781. sz. törvény 95. cikke (amelynek alkalmazásában az említett rendelet született).

(2) 2007. augusztus 3-i és 2008. május 7-i levelében a Bizottság tájékoztatást kért a francia hatóságoktól; e levelekre utóbbiak 2007. szeptember 28-i, illetve 2008. június 26-i levelükben adtak választ.

(3) Egy korábbi ügyben a Bizottság 2008. július 16-án határozatot fogadott el (a továbbiakban: a C 51/2005. számú ügyben hozott határozat) a Franciaország által az IFP-csoport javára hozott kezdeti támogatási intézkedésről (5). E határozatban a Bizottság hangsúlyozta, hogy az IFP közintézmény új EPIC jogállásával együtt járó esetleges korlátlan állami garancia formájában nyújtott további állami támogatás külön vizsgálat tárgyát képezi egy másik eljárás keretében.

(4) E második, az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdésében előírt eljárásról a Bizottság 2008. július 16-án hozott határozatot (6) (a továbbiakban: az eljárás megindításáról szóló határozat), amelyet az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (7) (a továbbiakban: eljárási rendelet) 4. cikkének (4) bekezdése alapján fogadott el, az IFP-csoport által esetlegesen igénybe vett korlátlan állami garanciával szemben.

(5) A Bizottság 2008. október 11-én közzétette az Európai Unió Hivatalos Lapjában az eljárás megindításáról szóló, fent hivatkozott határozatot, és egyben felkérte az érdekelt harmadik személyeket a szóban forgó intézkedéssel kapcsolatos észrevételeik megtételére.

(6) A Bizottság a 2008. október 14-i levélben kapta meg Franciaország észrevételeit.

(7) 2008. november 6-án kelt és a Bizottság által ugyanezen a napon iktatott levelében a UOP Limited társaság tanácsadói arról tájékoztatták a Bizottságot, hogy ügyfelük észrevételt szándékozik tenni a szóban forgó üggyel kapcsolatban. Figyelembe véve a fordításhoz szükséges időt, az észrevételeik továbbításához nyitva álló határidő 2008. november 30-ig történő meghosszabbítását kérték. 2008. november 7-én kelt levelében a Bizottság jelezte, hogy elfogadja a kérelem indokolását, és 2008. november 30-ig meghosszabbítja a válaszadáshoz a UOP Limited társaság rendelkezésére álló határidőt. 2008. november 28-án kelt és a Bizottság által ugyanazon a napon iktatott levelében a UOP Limited tanácsadói megküldték az ügyfelük határozattal kapcsolatos észrevételeit.

(8) Ugyanebben a 2008. november 28-i levélben a UOP Limited vezetősége engedélyt kért arra, hogy az eljárás során ügyfelük további észrevételeket tehessen. 2008. december 17-én kelt válaszlevelében a Bizottság beleegyezett, hogy 2009. január 23-ig meghosszabbítja a válaszadáshoz a UOP Limited társaság rendelkezésére álló határidőt, hogy ez idő alatt benyújthassák esetleges további észrevételeiket. 2009. január 23-án kelt levelükben a UOP Limited társaság tanácsadói továbbították ügyfelük kiegészítő megjegyzéseit.

(9) 2009. május 6-án kelt levelében a Bizottság a UOP Limited társaságnak az eljárás megindításáról szóló határozattal kapcsolatos valamennyi észrevételét – szükség esetén azok bizalmas változatát – eljuttatta a francia hatóságokhoz. A hatóságokat felkérte, hogy legkésőbb 2009. június 8-ig ismertessék megjegyzéseiket. 2009. június 2-án kelt levelükben a francia hatóságok e határidő 2009. június 22-ig történő meghosszabbítását kérték, mivel véleményük szerint a harmadik személy által benyújtott észrevételeket részletesen és alaposan meg kell vizsgálni, és több minisztériumi szolgálattal kell egyeztetni. 2009. június 9-én kelt levelében a Bizottság elfogadta a határidő 2009. június 22-ig történő meghosszabbítását. 2009. június 22-én kelt levelükben a francia hatóságok közölték a UOP Limited társaság észrevételeivel kapcsolatos megjegyzéseiket.

(10) 2009. július 29-én kelt levelében a Bizottság további információkat kért a francia hatóságoktól, és felkérte őket, hogy 2009. augusztus 24-éig adjanak választ. 2009. augusztus 19-én kelt levelükben a francia hatóságok a válaszadásra kapott határidő 2009. szeptember 7-ig történő meghosszabbítását kérték, amelybe 2009. augusztus 20-i levelében a Bizottság beleegyezett. 2009. szeptember 8-án kelt levelükben a francia hatóságok végül megküldték a kért tájékoztatást.

(11) 2009. november 20-án kelt levelében a Bizottság újabb kiegészítő információkat kért a francia hatóságoktól, felkérve őket, hogy húsz napon belül válaszoljanak. 2009. december 14-én kelt levelükben a francia hatóságok a válaszadásra rendelkezésre álló határidő 2010. január 22-ig történő meghosszabbítását kérték, amelyet a Bizottság 2009. december 18-i levelében jóváhagyott. A francia hatóságok végül 2010. január 13-án kelt levelükben benyújtották a kért információkat.

(12) 2010. május 20-án a Bizottság szolgálatai találkozót szerveztek Brüsszelben, hogy megvitassák a francia hatóságokkal, milyen következményekkel jár erre az ügyre nézve a Bizottság által 2010. január 26-án a C 56/07 (korábbi C 49/07, korábbi E 15/05). számú, a La Poste számára nyújtott állami támogatás tárgyában elfogadott határozat (8) (a továbbiakban: a C 56/2007. számú ügyben hozott határozat). Mivel a La Poste jogállása az említett időpontig ipari és kereskedelmi jellegű közintézményéhez volt hasonlítható (9), az azt érintő ügy (a továbbiakban: „La Poste ügy” vagy „postaügy”) sokban hasonlít a szóban forgó ügyre, ezért a francia hatóságok a két üggyel kapcsolatos észrevételeikben – a megfelelő változtatásokkal – ugyanazokat az érveket sorakoztatták fel. 2010. június 4-én a Bizottság szolgálatai elektronikus levél útján további kérdéseket intéztek Franciaországhoz, hogy ezáltal írásban is megkapják a francia hatóságoknak a találkozó során tárgyalt szempontokkal kapcsolatos véleményét. 2010. július 16-án a francia hatóságok megadták a kért tájékoztatást.

(13) 2010. szeptember 29-én kelt levelében a Bizottság további információk benyújtását kérte a francia hatóságoktól, felkérve őket, hogy húsz napon belül válaszoljanak. 2010. október 7-én kelt levelükben a francia hatóságok a válaszadásra rendelkezésre álló határidő 2010. november 26-ig történő meghosszabbítását kérték, amelyet a Bizottság 2010. október 8-i levelében jóváhagyott. A francia hatóságok végül 2010. november 26-án kelt levelükben benyújtották a kért információkat.

2 AZ IFP-CSOPORT

(14) Amint azt a Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatban és C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban (10) jelezte, az IFP közintézmény háromféle feladatot lát el: — kutatás és fejlesztés az olaj- és gázkutatás, a finomítási és petrokémiai technológiák területén; — mérnökök és technikusok képzése, valamint — ágazati tájékoztatás és dokumentáció. Cselekvésének irányait nagy vonalakban az állammal ötéves időszakokra kötött teljesítményszerződés határozza meg.

(15) Ezenfelül az IFP közintézmény közvetlen vagy közvetett ellenőrzést gyakorol azon kereskedelmi társaságok felett, amelyekkel kizárólagos kutatási és licencia-megállapodásokat kötött. Egy sor, részletesen a (137) preambulumbekezdésben olvasható megerősítő tény alapján a Bizottság a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatában úgy ítélte meg, hogy versenyjogi értelemben az Axens, a Beicip-Franlab és a Prosernat részvénytársaságok, valamint anyavállalatuk, az IFP közintézmény gazdasági csoportot alkot (a továbbiakban: az IFP-csoport).

(16) Az Axens a katalizátorok és a finomítási és petrokémiai ágazat technológiáinak piacán tevékenykedik; konszolidált forgalma 2006-ban, az anyavállalat jogállásának megváltozásakor 308,45 millió EUR volt. Az IFP közintézmény és az Axens egy kizárólagos keretlicencia- és egy kizárólagos terméklicencia-szerződést, valamint egy ipari kutatási megállapodást kötött (11). E megállapodások ellentételezésére a leányvállalat díjat fizet az anyavállalatnak egyfelől a licenciaszerződések címén, másfelől pedig […] (13) az IFP közintézmény kutatási kapacitásához való hozzáférésért.

(17) A Beicip-Franlab a telepek feltárásának területéhez kapcsolódó szoftverkiadással és -forgalmazással, valamint tanulmányok készítésével és tanácsadással foglalkozik. 2006-ban forgalma 42 millió EUR volt. Egy 2003-ban aláírt, tíz évre szóló kizárólagos fejlesztési, forgalmazási és használati szerződés értelmében [az IFP felajánlja a Beicip-Franlabnak] (**) az IFP közintézmény által a „telepek feltárása” területén kifejlesztett algoritmusokkal, modellekkel, illetve módszerekkel [kapcsolatos kutatásainak eredményeit] (**), és a Beicip-Franlab kérheti az IFP-t, hogy ezen az alapon termékeket gyártson. A Beicip-Franlab viseli az IFP közintézménynél a termékfejlesztés során keletkező költségeket. Emellett különböző kiegészítő díjakat fizet […] (*) a karbantartásért és a használati jogokért. 2005-ben módosító rendelkezést írtak alá, amelynek alapján változnak a díjfizetési szabályok, de továbbra is a Beicip-Franlab viseli az összes fejlesztési költséget.

(18) A Prosernat tanulmányokat készít, szolgáltatásokat nyújt, valamint szerelvényeket szállít a gázfeldolgozás és a kénmentesítés területén. 2006-ban forgalma 49,9 millió EUR volt. Az IFP közintézmény és a Prosernat között keretlicencia-megállapodás és ipari kutatási szerződés jött létre 2003. augusztus 18-án, 2002. január 1-jére visszaható hatállyal, tíz évre, amelynek értelmében a Prosernat kizárólagos licenciát szerez az IFP közintézmény szabadalmaira, és [utóbbi felajánlja számára] (**) a gázfeldolgozási és kénmentesítési technológiák területén [folytatott kutatásainak eredményeit] […] (*). A Prosernat az eljárásokra vonatkozó licencia ellentételezéséért díjat fizet az anyavállalatnak az éves forgalom után, valamint eseti alapon a berendezések után. A kutatómunkák eredményeihez a Prosernat által történő hozzáférés fejében az IFP közintézménynek fizetett díj a Prosernat teljes éves forgalmának […] (*) %-a.

(19) A C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat 6. cikkének megfelelően 2009-ben olyan záradékot iktattak be (14) az Axens és a Prosernat leányvállalatok által az IFP közintézménynek fizetett díjazásokat szabályozó kizárólagos megállapodásokba, amely biztosítja, hogy a leányvállat az anyavállalatnak minimális, nem átalány jellegű díjat fizet, amely a kutatáshoz és fejlesztéshez nyújtott állami támogatásról szóló 1996. február 17-i közösségi keretrendszer (15) (a továbbiakban: 1996. évi K+F keretrendszer) értelmében az ipari kutatómunkát megelőző megvalósíthatósági tanulmányok költségeinek minimum 25 %-át, az ipari kutatás költségeinek 50 %-át, és adott estben a prekompetitív fejlesztési tevékenységek költségeinek 75 %-át fedezné (16), amely tevékenységeket az IFP látja el a leányvállalatok tevékenységi területein.

(20) Az eljárás megindításáról szóló határozattal összhangban, a szóban forgó intézkedés vizsgálatának keretében szükségesnek tűnt figyelembe venni az IFP közintézmény EPIC jogállásából fakadó állami garancia által az IFP-csoport egészére (ideértve az IFP közintézményt és a magánjog hatálya alá tartozó három leányvállalatát) gyakorolt hatásokat (17).

3 AZ INTÉZKEDÉS LEÍRÁSA

(21) 2006-ig az IFP közintézmény olyan, a magánjog hatálya alá tartozó jogi személyként, a szakmai érdekek kezeléséről szóló, 1943. november 17-i 43-612. sz. törvény értelmében vett szakmai intézményként működött, amely a francia kormány gazdasági és pénzügyi ellenőrzése alatt állt.

(22) Az energiapolitika irányvonalait meghatározó programról szóló, 2005. július 13-i 2005-781. sz. törvény 95. cikke előírta az IFP ipari és kereskedelmi jellegű közintézménnyé történő átalakításának elvét. Az átalakulás azon a napon lépett hatályba, amikor az IFP közintézményi jogállásáról szóló, 2006. július 6-i 2006-797. sz. rendeletet a Francia Köztársaság Hivatalos Közlönyében közzétették.

(23) Ipari és kereskedelmi jellegű közintézményként (EPIC) az IFP közintézmény a jogállásának megváltozása napjától közjogi jogi személynek minősül (18).

(24) Az EPIC minősítés jogi következményeit részletesen tárgyalja a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat második része („Az intézkedés leírása”), valamint az eljárás megindításáról szóló határozat 3.2.1. pontja („Az IFP EPIC jogállásának jogi következményei”), amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal.

4 A HIVATALOS VIZSGÁLATI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁHOZ VEZETŐ OKOK

(25) Az eljárás megindításáról szóló határozatban a Bizottság először is úgy vélte, hogy az intézkedés kétségeket vet fel amiatt, hogy az ipari és kereskedelmi jellegű közintézményekre a csőd területén vonatkozó, az általános jogi rendszert meghaladó rendszer hasonló az állami forrásokat igénybe vevő korlátlan állami garancia mechanizmusához: — Az ipari és kereskedelmi jellegű közintézményekre mint közjogi jogi személyekre nem alkalmazható a fizetésképtelenségi eljárás és a csődeljárás, ami a XIX. század vége óta alkalmazott francia ítélkezési gyakorlat és különösen a Cour de cassation (Semmítőszék) által elismert, a közjogi jogi személyek javainak lefoglalhatatlanságára vonatkozó általános elvből fakad (19). A további részletek tekintetében a Bizottság utal az eljárás megindításáról szóló határozat 3.2.1.1. pontjára, a (38)–(40) preambulumbekezdésre (20). — Az 1980. július 16-i törvényt és annak végrehajtási rendelkezéseit ugyanakkor alkalmazni kell az ipari és kereskedelmi jellegű közintézményekre. Ezek az előírások kifejezetten kimondják, hogy a közintézmények tartozásainak visszafizettetése tekintetében az állam az illetékes hatóság, utóbbit olyan fontos hatáskörökkel felruházva, mint a hivatalból történő utalványozás és az elegendő forrás előteremtése, valamint a közjogi jogi személyek tartozásait illetően meghatározzák az állam végső felelősségének elvét. A további részletek tekintetében a Bizottság utal az eljárás megindításáról szóló határozat 3.2.1.2. pontjára, a (41)–(45) preambulumbekezdésre (21); — Egy ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény felszámolása esetén általánosan a tartozásoknak az államra vagy más közjogi személyre történő átruházása elve alkalmazandó (22), annak érdekében, hogy az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény valamennyi hitelezőjét biztosítsák a közintézményekkel szembeni követeléseik elvesztésével szemben. A további részletek tekintetében a Bizottság utal az eljárás megindításáról szóló határozat 3.2.1.3. pontjára, a (46)–(51) preambulumbekezdésre (23); — Az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények privilegizált hozzáféréssel rendelkezhetnek az államkincstári előlegszámlákhoz. A további részletek tekintetében a Bizottság utal az eljárás megindításáról szóló határozat 3.2.1.4. pontjára, az (52) preambulumbekezdésre (24).

(26) Ezenkívül, amint azt az eljárás megindításáról szóló határozat (65)–(74) preambulumbekezdése – amelyre a Bizottság a további részletek tekintetében utal – kimondja, a francia hatóságok által előterjesztett törvényi és rendeleti pontosítások nem tűntek elégségesnek ahhoz, hogy eleve eloszlassák e kételyeket.

(27) A Bizottság ezt követően jelezte, nem zárható ki, hogy ez a helyzet szelektív gazdasági előnyt teremt, elsősorban a kedvezőbbnek ítélt finanszírozási feltételek révén, és ez akkor is így van, ha az IFP közintézmény és leányvállalatai nem állnak külső hitelminősítő ügynökség pénzügyi minősítésének hatálya alatt. Az IFP-csoport az ügyfeleivel és beszállítóival kialakított kapcsolataiban is előnyre tehetett szert, amennyiben utóbbiak úgy vélhették, hogy az általuk nyújtott hitelekre állami garancia vonatkozik. Ennélfogva az előzetes vizsgálat szakaszában nem zárható ki, hogy áruk vagy szolgáltatások hitelre történő nyújtásakor vagy vásárlásakor az érintett beszállítók vagy ügyfelek jobb feltételeket kínálnak az IFP közintézménynek annál, mint amilyeneket egy állami garanciában nem részesülő vállalkozás számára kínáltak volna.

(28) Ezenfelül, az előzetes vizsgálat nyomán rendelkezésre álló információk alapján a Bizottság úgy véli, hogy mivel a garancia – különösen időtartamát, összegét és hatályát tekintve – korlátlan, ez rendkívül megnehezíti azon piaci díj összegének kiszámítását, amelyet az IFP közintézménynek e védelem biztosításáért az állam részére fizetnie kellene.

(29) Végül, a Bizottság közölte, hogy kétségei vannak az állami támogatásnak a belső piaccal való összeegyeztethetőségét illetően, mivel e támogatást a jelek szerint nem elsősorban egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődésének előmozdítására nyújtják.

5 A FRANCIA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI ÉS JAVASLATAI

5.1 A FRANCIA HATÓSÁGOK KEZDETI ÉSZREVÉTELEI

(30) Az eljárás megindításáról szóló határozatot követően a francia hatóságok 2008. október 14-i levelükben továbbították észrevételeiket és javaslataikat a Bizottságnak. Ez a levél kiegészíti a francia hatóságok korábbi leveleiben kifejtett, (25) és az eljárás megindításáról szóló határozatban összefoglalt észrevételeket és javaslatokat.

(31) 2008. október 14-i észrevételeikben a francia hatóságok először is emlékeztettek arra, hogy az IFP-csoport elleni eljárást a fent hivatkozott postaüggyel együtt indították, és hogy ezért – a megfelelő változtatásokkal – ezúttal is az utóbbi ügy vizsgálata során kifejtett érveket kívánják felsorakoztatni (26). A hasonlóságok ellenére a francia hatóságok felhívták a figyelmet az IFP közintézmény sajátos jellemzőire: olyan, háromféle általános érdekű feladatot (kutatás, képzés és dokumentáció) ellátó kutatási szervezetről van szó, amelynek tevékenységei többségükben nem gazdasági jellegűek, ami indokolja a nyújtott állami finanszírozást. A francia hatóságok egyúttal meghatározták az ipari és kereskedelmi jellegű közintézménnyé történő átalakítás okait is: egyrészről az IFP tevékenységeinek jellege és finanszírozásának módja és másrészről az intézmény jogállása közötti összhang megteremtése indokolta a jogállás megváltoztatását annak érdekében, hogy a magánjogi szakmai intézményi forma elhagyásával az IFP-t közelebb hozza a közszférához.

(32) A francia hatóságok vitatták az állami támogatás létezését, mivel szerintük az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdésében előírt feltételek közül kettő nem teljesült: a szóban forgó mechanizmus ugyanis egyrészről nem jelenti állami források átruházását (5.1.1. pont), és másrészről semmiféle előnyben nem részesíti az IFP közintézményt (5.1.25.1.25.1.2. pont).

5.1.1 AZ ÁLLAMNAK TULAJDONÍTHATÓ ÉS ÁLLAMI FORRÁSOK ÁTRUHÁZÁSÁVAL JÁRÓ GARANCIA HIÁNYA

(33) A francia hatóságok szerint egyrészt a közintézmények a jogállásukból fakadóan nem részesülnek semmilyen garanciában (A), másrészt a Bizottságnak az eljárás megindításáról szóló határozatban foglalt érvelése téves (B).

A. A korlátlan állami garancia hiánya

(34) Amint azt a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (41)–(45) preambulumbekezdése kimondja, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok öt jogalapot terjesztenek elő érvelésük alátámasztására.

(35) Először is egyetlen jogszabályszöveg, és egyetlen határozat sem állapítja meg azt az elvet, miszerint az állam – elvből – korlátlanul garanciát vállalna az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények tartozásaira.

(36) Másodszor, a Conseil d’État (Államtanács) ítélkezési gyakorlata kimondta a garanciák hiányát, többek között a Société de l’hôtel d’Albe-ra vonatkozó ítéletben (27) és a Campoloro-ügyben hozott két határozatban (28).

(37) Harmadszor, a költségvetési törvényekről szóló, 2001. augusztus 1-jei organikus törvény (a továbbiakban: a költségvetésről szóló organikus törvény) előírja, hogy csak költségvetési törvény rendelkezése hozhat létre garanciát (29), amit a Conseil d’État 2006. évi éves jelentésében (30) kifejezetten megerősített. Következésképpen a francia hatóságok által az említett postaügyben megbízott szakértő szerint (31) a költségvetésről szóló organikus törvény 2005. január 1-jei maradéktalan hatálybalépése óta egyetlen implicit garanciát sem lehetett jogszerűen odaítélni. A 2005. január 1-je óta szerződésben vállalt tartozások tehát nem részesülnének implicit garanciában. Ami a 2005. január 1-je előtt szerződésben vállalt tartozásokat illeti, a szakértő úgy ítéli meg, hogy vitás ügyben hozott határozat hiányában nem állapítható meg, hogy – a hitelezők alkotmányban védett jogainak tiszteletben tartása alapján – kizárható-e vagy sem azoknak a 2005. január 1-je előtt biztosított implicit garanciáknak a hatályvesztése, amelyeknek az odaítélését a költségvetési törvény kifejezetten nem engedélyezte.

(38) Negyedszer, Franciaország véleménye szerint, ha az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények állami garanciában részesülnének, jogállásuk megváltoztatása szükségessé tenné a hitelezők jogainak megőrzését célzó intézkedések bevezetését. Mivel ilyen mechanizmus eddig még nem lépett életbe (32), ebből arra következtetnek, hogy az állításokkal ellentétben az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények nem részesülnek állami garanciában.

(39) Ötödször, a francia hatóságok Labetoulle úr, a Conseil d’État peres ügyekkel foglalkozó részlege volt elnökének egy cikkét (33) idézik, amely szerint „a jogban e garancia [az állami közintézményekre esetlegesen a törvény erejénél fogva alkalmazandó állami garancia] odaítélése, kedvezményezettként történő igénybevétele és hatálya egyáltalán nem automatikus.”

B. A Bizottság téves érvelése (34)

(40) A francia hatóságok szerint a) az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények esetében az egyéni követelések visszatérítése nem garantált, b) illetve legfeljebb annyiban, amennyiben a közintézmény vagy kötelezettségeinek fenntartása is biztosított.

a) Az egyéni követelések visszatérítésére nyújtott garancia hiánya

(41) Amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (46)–(49) preambulumbekezdése kifejti, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok véleménye szerint az 1980. július 16-i törvény nem képezheti garancia jogalapját: a törvényt előkészítő munka, a Campoloro-ügyben 1999. november 10-én (35), illetve 2005. november 28-án hozott korábbi ítéletek (36) értelmezése és jogelméleti cikkek (37) alapján Franciaország megjegyzi, hogy véleménye szerint az 1980. július 16-i törvény nem írja elő az állam számára, hogy saját forrásait kösse le: az 1. cikkben említett „gondoskodik erről” kifejezés mindössze olyan „helyettesítési” jogkört ruház a helyettesített személy nevében eljáró államra, amelynek gyakorlása során „a helyettesítő elvi szinten ugyanazokkal a hatáskörökkel rendelkezik, mint a helyettesített”. Ennélfogva e helyettesítés keretében az állam csak ennek a végrehajtó testületnek a hatásköreit gyakorolhatja, és ezek nem terjednek ki az állami költségvetésről való rendelkezés lehetőségére, így egy rendkívüli támogatás odaítélése „a helyettesítési jogkör gyakorlásán kívül” esik.

(42) Ezenfelül, amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (50)–(53) preambulumbekezdésében olvasható, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok fenntartják, hogy az állam objektív felelősségvállalására pusztán a rendelkezésre álló eszközök elégtelensége címén nem lehet igényt tartani. A francia hatóságok szerint mindennemű garancia feltételezi, hogy a kezes vállalja az adós cselekményét. Amennyiben a felelősség vétkes magatartás vállalására kötelez, illetve ha az objektív felelősség esetén egy saját intézkedés következményeiről van szó, a garancia kérdése nem merülhet fel. Franciaország úgy véli, hogy az állam nem vállalhat felelősséget kizárólag azzal az indokkal, hogy a prefektus vagy a felügyeleti hatóság egyetlen olyan intézkedést sem tudott hozni, amely a közintézmény pénzügyi és vagyoni helyzete miatt lehetővé tenné a követelés visszafizetését. A vétkességet ki kell zárni, mivel az, hogy a prefektus vagy a felügyeleti hatóság nem intézkedett, önmagában nem jelenthet vétkességet. A francia hatóságok mindazonáltal elismerik, hogy a közszolgáltatás folyamatosságának követelménye kötelező az állam képviselője számára az 1980. július 16-i törvénnyel létrehozott eljárás végrehajtása során, ám úgy vélik, hogy még ha a bíró el is rendeli a hitelező kártérítését, az adott kártérítésnek az lenne a hatása, hogy a hitelezőt visszajuttatja abba a helyzetbe, amelyben az általános jog szerint lett volna, ez utóbbi esetben ugyanis sor került volna a szóban forgó javak átruházására, és a hitelezők tömege behajtotta volna a megfelelő összeget. A hitelező számára tehát ebből semmiféle előny nem keletkezne.

b) Az IFP közintézménynek vagy kötelezettségeinek a fenntartására vonatkozó garancia hiánya

(43) Amint azt a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (54)–(56) preambulumbekezdése kimondja, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok úgy vélik, hogy az általános jog szerinti szanálási és felszámolási eljárás közjogi személyekre való alkalmazhatatlansága nem zárja ki valamely ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény csődjének vagy az ellene indított csődeljárásnak a lehetőségét. A francia hatóságok nem értenek egyet a Bizottságnak a kezességvállalás formájában nyújtott állami támogatásról szóló közleményre (38) (a továbbiakban: a kezességvállalásról szóló közlemény) alapozott elemzésével, és úgy ítélik meg, hogy a Bizottság nem bizonyította a csődeljárás lehetőségének kizárásából adódó „kedvezőbb finanszírozási feltételek” meglétét, illetve azt sem, hogy az IFP közintézmény nem mehet csődbe és, hogy nem indíthatnak vele szemben fizetésképtelenségi eljárást, mivel az 1985. évi törvény mindössze eljárási törvény, és mivel az a körülmény, hogy az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények nem tartoznak a hatálya alá, nem jelenti azt, hogy eseti alapon ne lehetne velük szemben szanálási, felszámolási vagy „csődeljárást” indítani.

(44) Ezenfelül, amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (57)–(67) preambulumbekezdésében szerepel, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok fenntartják, hogy egyáltalán nem részesíti előnyben a hitelezőt, ha az általános jog szerinti kollektív eljárás helyett inkább az 1980. július 16-i törvénnyel létrehozott „eljárást” alkalmazzák. Vitatják a nyilvánossági (39) és az egyenértékűségi (40) kritérium tiszteletben tartásának szükségességét, amelyeket a Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozat (81) preambulumbekezdésében ír elő annak értékelésére, hogy valamely adott eljárás fizetésképtelenség esetén történő alkalmazása előnyben részesíti-e az adott eljárás alá vont jogalanyt a kereskedelmi jog hatálya alá tartozó vállalkozásokkal szemben (41), ugyanakkor az 1980. július 16-i törvénnyel létrehozott eljárás vizsgálata során figyelembe veszik ezt a két kritériumot. Ami a nyilvánossági kritériumot illeti, a francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy a hitelminősítő intézetek helyesen állapították meg, hogy ez az eljárás egy ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény fizetésképtelensége esetén alkalmazandó, míg az egyenértékűségi kritérium tekintetében a francia hatóságok megkülönböztetik azt az esetet, amelyben a közszolgáltatás folyamatosságára vonatkozó kritérium alkalmazandó, illetve azt, amelyben ezt nem kell alkalmazni, megjegyezve, hogy az IFP közintézmény és leányvállalatainak pénzügyi helyzete alapján valószínűtlen, hogy az IFP-csoportban eszközhiányos helyzet alakuljon ki, a csoport rendelkezésre álló forrásai és befektetései (150,3 millió EUR) ugyanis 2007 végén a felvett hitelei és pénzügyi tartozásai összegének (25,2 millió EUR) közel ötszörösét tették ki: a. amennyiben nem alkalmazandó közszolgáltatási követelmény, és a közintézmény eszközhiánnyal küzd, az 1980. évi törvénnyel létrehozott eljárás alkalmazása nem juttatná előnyösebb helyzetbe a hitelezőket, mint az általános jog szerinti eljárás alkalmazása: ugyanakkora összeget szereznének vissza, mint a kereskedelmi jog hatálya alá tartozó valamely jogalany hitelezői, azaz az eszköz realizálásából származó összeget, és az eljárás lezárulásakor már nem rendelkeznének jogorvoslati lehetőséggel (42), Franciaország szerint ugyanis az állam nem vonható felelősségre kizárólag az eszközhiány alapján. A két eljárás csak két tekintetben különbözne: — a hitelezők tömeges kezelésének hiánya: a magánjogi eljárástól, amelyben a követeléseket tömegesen kezelik, és a hitelezőket csökkenő elsőbbségi sorrendben és a rendelkezésre álló összegek arányában elégítik ki, az 1980. július 16-i törvénnyel létrehozott eljárás abban tér el, hogy csak a hitelező keresete teszi lehetővé számára jogainak megőrzését. Az 1980. július 16-i törvény az „érkezési sorrend szerinti kielégítés” logikáját alkalmazza; — a közigazgatási bíró ellenőrzése (a súlyos vétkesség ellenőrzése, a fent hivatkozott Campoloro-ítéletben a Conseil d’État által megállapítottak szerint) alatt az állam képviselője a felszámolóéval és a vagyonfelügyelőével egyenértékű feladatkört lát el. b. abban az esetben, ha biztosítani kellene a közszolgáltatás folyamatosságát, a francia hatóságok elismerik, hogy az állam képviselője az 1980. július 16-i törvénnyel biztosított jogkörök gyakorlása során dönthet úgy, hogy valamely közfeladat teljesítéséhez szükséges eszközöket nem ruház át. Bizonyos javak átruházásának elmaradása, ha azért az állam nem biztosít kártérítést, jelentéktelen mértékű eszközrealizálásban, valamint a hitelezőknek visszafizetendő összegek csökkenésében nyilvánulna meg. A francia hatóságok szerint ez az eljárás nem biztosítana az IFP közintézmény hitelezői számára a kereskedelmi jog alkalmazásában őket megilletőnél szélesebb körű jogokat. A francia hatóságok mindazonáltal elismerik, hogy ebben az esetben tehát hivatkozni lehetne az állam objektív felelősségére, amely a hitelezők által elszenvedett kár erejéig, azaz legfeljebb azon eszközök forgalmi értékének erejéig nyújtott kártérítésben nyilvánulhatna meg, amelyeket az állam a közszolgáltatás folyamatossága érdekében megőriz. A hitelezők ezáltal ugyanabba a helyzetbe kerülhetnek, mint amely az általános jog alkalmazásából fakadna. A francia hatóságok mindezekből megállapítják, hogy az 1980. július 16-i törvénnyel létrehozott eljárás az általános jog szerinti eljárással szemben semmiféle előnyt nem kínál, ezért nem indokolt az IFP közintézményt közvetlenül ilyen eljárás hatálya alá vonni.

(45) Amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (68) preambulumbekezdésében szerepel, amely preambulumbekezdésre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok hangsúlyozzák, hogy a Bizottság által az eljárás megindításáról szóló határozatban és különösen annak (82) preambulumbekezdésében említett jogszabályszövegek, többek között az ipari és kereskedelmi jellegű nemzeti közintézmények pénzügyi és számviteli szabályozásáról szóló, 2002. július 18-i 02-060-M95. számú kodifikáló utasítás, illetve a nemzeti közintézmények és közérdekű csoportok létrehozásának, átalakításának és megszüntetésének pénzügyi szervezéséről szóló, 2006. november 14-i útmutató nem alkalmazandók és nem is ültethetők át az IFP közintézményre.

(46) Ami az IFP közintézmény leányvállalatainak újratőkésítését illeti, a francia hatóságok először is úgy vélik, hogy az eljárás megindításáról szóló határozat (80) preambulumbekezdésében felvetett kérdést nem elsősorban egy esetleges állami garancia meglétének bizonyítása céljából, hanem az ilyen garancia lehetséges hatásainak felmérése érdekében kell megvizsgálni, az ugyanis adott esetben az IFP-t és leányvállalatait a könnyebb újratőkésítési feltételek nyomán kedvezőbb helyzetbe hozza. A francia hatóságok szerint továbbá a Bizottság érvelése két téves elképzelésen alapul: — a Bizottság egyrészről hibásan érvel az IFP közintézmény által csoporton belüli átruházás formájában a saját leányvállalatainak nyújtott lehetséges támogatást illetően, mivel azokat a feltételeket, amelyekkel a vállalatcsoport anyavállalata, még ha közjogi személy is, nehézségekkel küzdő leányvállalatait támogathatja (43), a társasági jog határozza meg szigorúan, és e feltételek semmilyen módon nem kapcsolódnak a vállalkozásnak a versenyjog értelmében vett fogalmához. — másrészről, a francia hatóságok vitatják, hogy az IFP közintézmény EPIC jogállása és az e jogállásból adott esetben fakadó állami garancia nyomán az intézmény könnyebben tőkésítheti újra leányvállalatait, mint a magánjog hatálya alá tartozó csoportok anyavállalatai. Véleményük szerint az, hogy egy társaság ideiglenes támogatást nyújt valamely leányvállalata veszteségeiért, a vállalatcsoportok rendes működésének részét képezi, amit egyébiránt korábban az Európai Unió Bírósága is elismert (44), és a magánbefektetőkre vonatkozó magatartási szabályoknak megfelelően eljáró állami befektető hozzájárulása részben sem tekinthető az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak (45). Ez a helyzet az IFP közintézmény esetében is, amelynek jogilag lehetősége van (de nem kötelessége) a pénzügyi nehézségekkel küzdő leányvállalatait újratőkésíteni, a valamennyi tájékozott befektetőre vonatkozó értékelési kritériumoknak megfelelően. Végül, a francia hatóságok vitatják, hogy az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények bármilyen „közvetlen hozzáféréssel” rendelkeznének az „államkincstári számlákhoz”. Kifejtik, hogy a költségvetésről szóló organikus törvény 24. cikkében foglalt, a „pénzügyi támogatási számla” költségvetési rendszere korlátozó (a költségvetési törvény által meghatározott felső összegű) hitelszámlák létrehozását írja elő, amelyek lehetővé teszik az állam számára, hogy amennyiben kívánja és megteheti (elsősorban az európai uniós joggal összefüggésben), különböző szervezetek számára előleget fizessen. A francia hatóságok szerint az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények nem „férnek hozzá közvetlenül” ezekhez a számlákhoz.

5.1.2 AZ IFP KÖZINTÉZMÉNYNEK ÉS LEÁNYVÁLLALATAINAK BIZTOSÍTOTT ELŐNYÖK HIÁNYA

(47) A francia hatóságok először is úgy vélik, hogy a fent hivatkozott, kezességvállalásról szóló közlemény alapján a szóban forgó ügyben nem állapítható meg előny megléte, valamint az, hogy azon esetleges előnyök kiterjesztése az IFP közintézmény leányvállalataira – az általános jog hatálya alá tartozó részvénytársaságokra –, amelyekben előbbi EPIC jogállásából fakadóan részesülhet, ellentétes lenne a Bizottság döntéshozatali gyakorlatával, és hogy a kérdéses ügyben nem bizonyították az IFP közintézmény és leányvállalatai által élvezett tényleges gazdasági előnyt.

(48) A francia hatóságok szerint a Bizottság tévesen értelmezte a kezességvállalásról szóló közlemény 1.2. pontját, amely kimondja, hogy „a Bizottság kezességvállalás formájában nyújtott támogatásnak tekinti az azon vállalkozások által szerzett kedvezőbb finanszírozási feltételeket is, amely vállalkozások jogi formája kizárja a csőd vagy egyéb fizetésképtelenségi eljárás lehetőségét, vagy biztosítja a kifejezetten állami kezességvállalást vagy a veszteségeknek az állam általi fedezését.” — elsőként, a francia hatóságok vitatják, hogy az IFP közintézmény mint ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény jogállása kizárja csődeljárás vagy felszámolási eljárás alkalmazását; a Bizottság ezt mindenesetre nem bizonyította, mindössze azt támasztotta alá, hogy ez a jogállás egy adott eljárás (ebben az esetben az 1985. január 25-i törvénnyel létrehozott eljárás) alkalmazását nem teszi lehetővé; — másodsorban, a francia hatóságok tagadják, hogy automatikus összefüggés állna fenn a csődeljárás vagy fizetésképtelenségi eljárás alá vonás jogi vagy törvényi alkalmazhatatlansága és a kedvezőbb piaci finanszírozási feltételek előnye között; a fent hivatkozott, kezességvállalásról szóló közlemény 1.2. pontjának alkalmazásában a Bizottság feladata, hogy előzetesen bizonyítsa kedvezőbb hitelfeltételek meglétét ahhoz, hogy azt a vállalkozást, amelynek jogállása kizárja csődeljárás vagy fizetésképtelenségi eljárás indítását, kezességvállalás formájában nyújtott támogatás kedvezményezettjének tekinthesse.

(49) Ezenkívül az eljárás megindításáról szóló határozatban a Bizottság figyelmen kívül hagyta saját döntéshozatali gyakorlatát az ipari és kereskedelmi jellegű közintézményeket megillető korlátlan garanciából az IFP közintézmény leányvállalatai számára fakadó esetleges előnyök vizsgálatakor. A Bizottság ebben az esetben a La Banque Postale létrehozásakor vázolttal ellentétes érvelést alkalmazott (46): noha ez utóbbi az IFP leányvállalataihoz hasonlóan 100 %-ban ipari és kereskedelmi jellegű közintézményként működő jogalany tulajdonában lévő részvénytársaság volt, a Bizottság úgy ítélte meg (a Franciaország által ebben az ügyben tett kötelezettségvállalásoktól függetlenül), hogy az általános jog szerinti részvénytársaság ilyen jogállása önmagában is elegendő a leányvállalatot megillető korlátlan garancia meglétének kizárásához. A francia hatóságok szerint ugyanezen érvelés alapján meg kellene állapítani, hogy az IFP közintézmény leányvállalatai, amelyek hasonlóképpen az általános jog hatálya alá tartozó részvénytársaságok, szintén nem részesülnek az EPIC jogállásból esetlegesen fakadó korlátlan garanciában.

(50) Végül, a Bizottság nem bizonyította az IFP közintézmény és leányvállalatai által élvezett tényleges gazdasági előny meglétét, és az eljárás megindításáról szóló határozatban mindössze kedvezőbbnek „ítélt” finanszírozási feltételekre hivatkozott, ezt alátámasztó valódi bizonyítékok nélkül. Az Európai Unió ítélkezési gyakorlata megkövetelné, hogy a Bizottság a szóban forgó ügyben bizonyítsa, hogy az IFP közintézmény EPIC jogállása ténylegesen lehetővé tette számára kedvezőbb finanszírozási feltételek igénybevételét (47). Márpedig a francia hatóságok az eljárás során több olyan tényezőre is felhívták a figyelmet, amelyek arra utalnak, hogy az IFP közintézmény EPIC jogállása nem biztosított pénzügyi előnyt vagy pénzügyi előny lehetőségét az IFP közintézmény és leányvállalatai számára, mivel az IFP közintézménnyé történő átalakítása többek között a folyamatosság általános elvének betartásával történt, elsősorban a tevékenysége, szervezeti felépítése, számviteli és pénzügyi rendszere (források, illetve számviteli és pénzügyi szabályok), valamint költségvetési rendszere szintjén.

(51) A francia hatóságok véleménye szerint a fentiekből megállapítható, hogy: — az IFP közintézmény és leányvállalatai pénzügyi helyzete kedvező, ezért az esetleges csőd és következésképpen az állam végső fokon történő beavatkozásának kérdése tárgytalan; — az IFP közintézmény és leányvállalatai rövid távú finanszírozásának feltételei ezen egyes jogalanyok esetében eltérnek, és a saját bankjukkal folytatott, személyhez kötött egyedi tárgyalások eredményei. — az IFP közintézménynek és leányvállalatainak a beszállítókkal és ügyfeleikkel fenntartott kapcsolatai szintén nem biztosítanak olyan kiváltságos feltételeket, amelyek e beszállítók vagy ügyfelek állami garanciával kapcsolatos elvárásából erednének.

(52) A francia hatóságok ebből azt a következtetést vonják le, hogy: — a Bizottság által az eljárás megindításáról szóló határozatában kifejtett elemzés vitatható: az IFP közintézmény és leányvállalatai nem részesülnek állami garanciában; — a Bizottság nem bizonyította be, hogy az IFP közintézmény és leányvállalatai számára létezne az IFP EPIC jogállásából fakadó előny; — a Bizottság következésképpen nem bizonyította be az IFP közintézmény és leányvállalatai javára nyújtott állami támogatás létezését.

5.2 A FRANCIA HATÓSÁGOK JAVASLATAI

(53) Mindazonáltal a Bizottság valamennyi kétségének eloszlatása végett a francia hatóságok jelezték, hogy amennyiben a Bizottság elfogadja, hogy az említett eljárási rendelet 7. cikke (2) bekezdésének megfelelően támogatás hiányáról szóló határozattal lezárja az eljárást, hajlandóak a következő intézkedések végrehajtására: — az 1980. július 16-i törvény végrehajtási rendeletének egyértelművé tétele, — a garancia hiányát kimondó rendelkezés beillesztése az IFP közintézmény követelést tartalmazó szerződéseibe, — a garancia hiányát kimondó rendelkezés beillesztése az IFP közintézmény leányvállalatainak finanszírozási szerződéseibe.

5.2.1 AZ 1980. JÚLIUS 16-I TÖRVÉNY VÉGREHAJTÁSI RENDELETÉNEK EGYÉRTELMŰVÉ TÉTELE

(54) Amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (94)–(96) preambulumbekezdésében szerepel, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok az 1980. július 16-i törvény értelmezésének egyértelművé tételét javasolják, a törvény végrehajtási rendelete 3-1. cikke negyedik bekezdésének módosításával (48). A javasolt módosítás célja a francia hatóságok szerint az, hogy a prefektusra vagy a felügyeleti hatóságra ruházott felügyeleti jogkörök szervezésével összefüggésben eloszlassa a „gondoskodik erről” kifejezés hatályával kapcsolatos kétségeket, és kötelezze e két szervet, hogy forrásokat különítsenek el az önkormányzat vagy az intézmény költségvetésén belül (49). A francia hatóságok szerint ez a javaslat kizárja, hogy felügyeleti jogköre gyakorlása során az állam képviselője állami támogatással vagy állami források juttatásával megnövelhesse az érintett önkormányzat vagy intézmény forrásait.

5.2.2 A GARANCIA HIÁNYÁT KIMONDÓ RENDELKEZÉS BEILLESZTÉSE AZ IFP KÖZINTÉZMÉNY KÖVETELÉST TARTALMAZÓ SZERZŐDÉSEIBE

(55) Amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (97)–(100) preambulumbekezdésében szerepel, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok vitatják a Bizottság álláspontját (50), amely szerint az állam kizárólag az IFP közintézmény fizetésképtelensége alapján is felelősségre vonható. Ennek ellenére a francia hatóságok az elfogadott kockázatra vonatkozó kivételre alapozott javaslatot tesznek (vö. a Conseil d’ÉtatSille (51) és Meunier (52) ügyben hozott ítéletével) és a postaügyben javasoltakhoz hasonlóan azt javasolják, hogy az IFP közintézmény hitelezői kapjanak hivatalos megerősítést arról, hogy a követelésüket nem biztosítja állami garancia, és hogy fizetésképtelenség esetén az állam nem lesz köteles a vállalkozás helyett pénzügyi felelősséget vállalni a követelés kifizetésére. Ennek megfelelően az esetleges érdekeltek az ügy teljes ismeretében, a feltételeket tudatosan vállalva később nem élhetnek kártérítési igénnyel. A francia hatóságok tehát az IFP közintézménnyel együtt, valamennyi művelet tekintetében kötelezettséget vállalnak arra, hogy minden finanszírozási szerződésben (azaz valamennyi, szerződés hatálya alá eső eszköz esetén) feltüntetik a következő szöveget: „Az állam a kibocsátott részvényekre/programra/kölcsönre semmiféle garanciát nem vállal, sem közvetlen, sem közvetett módon. Fizetésképtelenség esetén az állam semmilyen pénzügyi felelősséget nem vállal az IFP helyett a követelés kifizetéséért.”

(56) Amint azt a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (101) preambulumbekezdése kifejti, amely preambulumbekezdésre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok szintén tudomásul vették a Bizottság által az eljárás megindításáról szóló határozat (71) preambulumbekezdésében felvetett kétségeket, ahol a Bizottság jelezte, hogy egyrészről az elfogadott kockázatra vonatkozó kivétel az ítélkezési gyakorlat által létrehozott szabály, amely változhat, és másrészről egy ilyen szabály ütközés esetén érvényteleníthető másodlagos jogi eszközökön alapul, végül pedig, hogy a francia hatóságok javaslata nem foglal magában valamennyi esetet, a követelések ugyanis nem csak pénzügyi, de kereskedelmi vagy egyéb jellegűek is lehetnek.

(57) Amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (102)–(104) preambulumbekezdésében szerepel, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, miután a francia hatóságok emlékeztettek a Bizottság azon álláspontjával szembeni elvi ellenvetésükre, amely szerint az állam kizárólag az IFP közintézmény fizetésképtelensége alapján is vállalhat felelősséget, a fenti kétségekre válaszul további információkat nyújtottak: a. a francia hatóságok szerint a Bizottság első kifogása ahhoz vezetne, hogy még akkor is, ha egy tagállam belső joga nem ír elő ilyen értelmű rendelkezést, pusztán az ítélkezési gyakorlat megváltozásának – azaz a belső jog változásának – kockázata elegendő egy állami támogatás meglétének megalapozásához. A Bizottság nem alapozhat egy lehetséges támogatási intézkedést a jog esetleges megváltozására, amely jelen esetben legalábbis valószínűtlen, tekintettel arra, hogy az elfogadott kockázatra vonatkozó kivétel az ítélkezési gyakorlat által számtalanszor megerősített, soha meg nem cáfolt és kommentárokkal bőven ellátott közjogi alapelv; b. ami a második kifogást illeti, a francia hatóságok elismerik, hogy a törvény és a rendelet előnyt élvez a szerződéssel szemben, és egy vitatott kikötés minden esetben érvényteleníthető. Mindazonáltal úgy vélik, hogy ez a kifogás nem hivatkozik magasabb rendű jogszabályszövegre, nem támasztották alá, és ezért súlytalan; c. végül, a harmadik kifogás a francia hatóságok szerint azon a puszta feltételezésen alapul, hogy a beszállítók esetlegesen úgy vélik, vagy azt várják, hogy követeléseikre állami garanciát nyújtanak; ez a feltételezés önmagában nem bizonyítja előny meglétét, aminek tényét olyan bizonyítékkal kell alátámasztani, amely igazolja, hogy az IFP közintézmény és leányvállalatai valóban ilyen gazdasági előnyhöz jutottak.

(58) Ugyanakkor, amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (106) preambulumbekezdésében szerepel, amely preambulumbekezdésre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a francia hatóságok jelzik, hogy hajlandóak lennének arra, hogy a garancia hiányának feltüntetésére vonatkozó javaslatukat kiterjesszék valamennyi, követelést tartalmazó szerződésre, és ezáltal kizárják az egyedül az IFP közintézmény fizetésképtelenségére alapozott, objektív állami felelősségvállalás kockázatát.

5.2.3 A GARANCIA HIÁNYÁT KIMONDÓ RENDELKEZÉS BEILLESZTÉSE AZ IFP KÖZINTÉZMÉNY AXENS, BEICIP-FRANLAB ÉS PROSERNAT LEÁNYVÁLLALATAINAK FINANSZÍROZÁSI SZERZŐDÉSEIBE

(59) Ezenfelül, a javasolt rendszer megvalósítása érdekében a francia hatóságok a La Banque Postale létrehozásakor javasolthoz hasonló további javaslattal élnek a Bizottság felé, amelynek értelmében az IFP közintézmény leányvállalataira (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) vonatkozó hitelfeltételekkel összefüggésben kötelezettséget vállalnak arra, hogy minden finanszírozási szerződésben (azaz valamennyi, szerződés hatálya alá eső eszköz esetén) és valamennyi művelet tekintetében feltüntetik a következő szöveget: „a francia joggal (elsősorban a valamennyi garanciára vonatkozó kifejezett jogszabályi engedélyezés szükségességével) összhangban az állam erre a finanszírozási műveletre semmiféle garanciát nem vállal, sem közvetlen, sem közvetett módon.”

(60) Amint azt a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (107)–(110) preambulumbekezdése kimondja, amely preambulumbekezdésre a Bizottság kifejezetten utal, a francia hatóságok szerint a fent javasolt két egyértelműsítő intézkedés (amelyek részletesen az (55) és az (59) preambulumbekezdésben olvashatók) lehetővé teszi, hogy az IFP közintézmény és leányvállalatainak hitelezői felvilágosítást kapjanak a jogaikra vonatkozóan, és ezáltal ne lehessen úgy tekinteni – ahogyan azt az eljárás megindításáról szóló határozat (87) preambulumbekezdésében a Bizottság is megfogalmazza –, hogy Franciaország „felelős az IFP közintézmény hitelezői körében a garancia létezése tekintetében kialakult elvárásokért”, és hogy szándékosan tart fenn egy olyan „átláthatatlan jogi helyzetet”, amelynek hatására „az IFP közintézmény előnyhöz jut és igénybe vehet állami forrásokat”.

5.3 A FRANCIA HATÓSÁGOK TOVÁBBI ÉSZREVÉTELEI

(61) 2010. július 16-i és 2010. november 26-i levelükben a francia hatóságok olyan további információkkal szolgáltak, amelyek szerintük az IFP közintézmény javára biztosított állami támogatás hiányát bizonyítják.

(62) Először is a France Télécom ügyre (53) hivatkozva 2010. július 16-i levelükben hangsúlyozzák, hogy az Európai Unió Bírósága emlékeztetett arra, hogy állami támogatás meglétének megállapításához a Bizottság köteles bizonyítani a tényleges előny tényét. Úgy vélik, hogy a szóban forgó ügyben a Bizottság szerint az IFP közintézmény jogállásából fakadó korlátlan garancia valójában semmiféle gazdasági előnyt nem biztosít az IFP számára. 2010. november 26-i levelükben a francia hatóságok leszögezik, hogy véleményük szerint a bizonyítás terhe a Bizottságra hárul. Ennélfogva emlékeztetnek az Európai Unió ítélkezési gyakorlata által a bizonyítás és az indokolás tekintetében előírt követelményekre, különösen a fent említett France Telecom ügyben hozott törvényszéki, illetve a Krantz-ügyben (54) és újabban a Deutsche Post AG ügyben (55) hozott bírósági ítéletekre. A francia hatóságok úgy gondolják, hogy a Bizottságnak az üggyel kapcsolatos értékelése „inkább feltételezéseken, semmint konkrét elemzésen alapult”.

(63) A francia hatóságok emellett úgy vélik, hogy a Bizottság feltevése szerint az IFP közintézmény az alábbi három területen juthat előnyökhöz: i. a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolataiban, ii. a beszállítókkal fenntartott kapcsolataiban és iii. olyan ágazaton belüli harmadik személyekkel való kapcsolataiban, amelyek hozzáféréssel rendelkeznek kutatási szolgáltatásokhoz.

(64) Ami az IFP közintézmény bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolatát illeti, a francia hatóságok szerint az IFP közintézmény ez idáig semmiféle gazdasági előnyre nem tett szert EPIC jogállásából fakadóan. Olyan információkkal szolgálnak a Bizottságnak, amelyek igazolják, hogy i. hosszú távon az IFP közintézménynek a 2005., 2006., és 2007. (56), valamint a 2008. és 2009. évben egyáltalán nem volt tartozása, hogy ii. középtávon az IFP közintézmény kétségtelenül évente tárgyalt a különböző bankokkal hiteltúllépési irányzatokról, de a piacihoz hasonló kamatszintekről egyezett meg, és mindenesetre egyszer sem vette igénybe ezeket a hitelkereteket, és végül iii. rövid távon az IFP közintézmény tartozása a vizsgált időszakban elenyésző összegű vagy nulla volt.

(65) Ami a beszállítókkal fenntartott kapcsolatokat illeti, a francia hatóságok úgy vélik, hogy az IFP közintézményt mint ajánlatkérőt a 2005. június 6-i 2005-649. sz. rendeletben (57) előírt nyilvánossági és versenyeztetési kötelesség terheli, és ezért semmiféle előnyben nem részesülhet. 2010. november 26-i levelükben a francia hatóságok megismétlik ezt az értékelést, és leszögezik, hogy véleményük szerint az, hogy az IFP közintézmény megrendeléseit az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31-i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (58) megfelelően közbeszerzési eljárás hatálya alá vonják, önmagában elegendő garanciát biztosít a piaci verseny torzulásaival szemben. Franciaország szerint tekintettel arra, hogy az IFP közintézmény az európai uniós jogból fakadó kötelezettségeinek megfelelően megversenyezteti beszállítóit, nem érheti őt az a vád, hogy jogellenes előnyöket élvez, annál is inkább, mivel erre semmilyen konkrét bizonyíték nem utal. A francia hatóságok kiemelik, hogy éppen a közbeszerzés egyszerűsítését célzó törekvés jegyében könnyítették meg az elektronikus beszerzési rendszerekhez való hozzáférést, és a 2004/18/EK irányelv (13) preambulumbekezdése például úgy fogalmaz, hogy „ez a beszerzési módszer lehetővé teszi az ajánlatkérő szerv számára, hogy […] az ajánlatok különlegesen széles választékához jusson hozzá, és széles körű verseny révén biztosítsa az állami pénzeszközök optimális felhasználását.” Ennek alapján a francia hatóságok egy bizottsági jelentésre (59) hivatkoznak, amely megállapítja, hogy mindez a közbeszerzési piacok szabályozási költségeinek csökkentése tekintetében kedvező hatással jár, amely csökkenés az ajánlattevők közötti igazságosabb verseny által biztosított „társadalmi haszon”. Az tehát, hogy a Bizottság ezeket a megtakarításokat az IFP közintézmény EPIC jogállásának „tulajdonítja”, ellentétes az irányelv szellemiségével, amely szerint a közbeszerzési költségek csökkentéséhez vezető jobb verseny megteremtésének legfőbb eszköze a kiválasztási eljárás.

(66) Végül, az IFP közintézmény ügyfeleivel létesített kapcsolatai tekintetében Franciaország megállapítja, hogy az érintett szerződéses kutatási tevékenységek az IFP közintézmény által egy ügyfél, harmadik személy vagy leányvállalat kérésére egy olyan tárgyban nyújtott szolgáltatásokat foglalják magukban, amely az IFP közintézmény feladatkörébe tartozik, az eredmények tulajdonjogát illetően az IFP közintézmény számára nem bír stratégiai jelentőséggel, bővítheti a közintézménynek az általa vezetett K+F programok lebonyolításával kapcsolatos ismereteit és kompetenciáit, és nem tartozik a leányvállalatok kizárólagos tevékenységi körébe. A francia hatóságok megjegyzik, hogy az ügyfelek részére nyújtott kutatási szolgáltatásokhoz speciális berendezésekre és szakértelemre van szükség.

(67) E tekintetben Franciaország úgy érvel, hogy még ha EPIC jogállásából fakadóan az IFP közintézmény előnyhöz jutna is gazdasági tevékenységei gyakorlása során, ennek hatása a piacon nem lenne érezhető. Az említett előny többek között nem torzítaná a versenyt és nem érintené a tagállamok közötti kereskedelmet. Az IFP közintézmény jogállásának (2006. júliusi) megváltozása óta eltelt időszak tekintetében a francia hatóságok mindazonáltal elismerik, hogy az IFP közintézmény költségei a teljesítési biztosítékok fizetése alóli mentességnek köszönhetően esetlegesen csökkenhettek, a bankok és biztosítótársaságok által az ilyen szolgáltatásért felszámított díjak szokásos összegét tekintve ugyanakkor ez a könnyítés elhanyagolható. A francia hatóságok ebből megállapítják, hogy e hatás nem tekinthető előnynek, aminek következtében megkérdőjelezhető, hogy az IFP közintézmény részesül-e egyáltalán állami támogatásban.

6 HARMADIK FELEK ÉSZREVÉTELEI ÉS A FRANCIA HATÓSÁGOK MEGJEGYZÉSEI

6.1 A UOP LIMITED TÁRSASÁG ÉSZREVÉTELEI

(68) 2008. november 28-i levelében a UOP Limited társaság elsőként megindokolja, miért kíván közreműködni az eljárásban érdekelt harmadik személyként (60), majd általános észrevételeket fogalmaz meg, és megjegyzi, hogy véleménye szerint az általa „IFP/Axens” névvel illetett jogalany állami támogatásban részesül: — a közintézmény és Axens leányvállalata által alkotott „IFP/Axens” csoport a piac megítélése szerint kétségtelenül közintézménynek minősül (5.1.1. pont); — az „IFP/Axens” számára biztosított EPIC jogállás lehetővé tette és a jövőben is lehetővé fogja tenni az eljárások és technológiák piacán folyó verseny jelentős torzítását – amely piacon a UOP Limited társaság is tevékenykedik –, mivel a beszállítókkal, tőkebefektetőkkel és ügyfelekkel fenntartott kapcsolatok terén előnyhöz juttatja a vállalatot (5.1.2. pont).

6.1.1 AZ „IFP/AXENS” JOGALANY PIACI MEGÍTÉLÉSE

(69) A UOP Limited társaság szerint nem támasztható alá a francia hatóságok azon érvelése, miszerint az Axens az IFP többi leányvállalatához hasonlóan önálló gazdasági egységnek minősül. A Bizottság helyesen mutat rá, hogy i. az Axens 100 %-ban az IFP közintézmény tulajdonában van; ii. az IFP közintézmény K+F tevékenységének Axens általi végrehajtása az állam által meghatározott stratégiai prioritásokat tükrözi; iii. az IFP közintézmény felelős munkatársai részt vesznek az Axens irányításában; iv. az Axens kizárólagos szerződést kötött az IFP közintézménnyel, amely döntő fontosságú a leányvállalat gazdasági tevékenységéhez; és v. megállapodás jött létre különösen az első felhasználásról és a személyzet rendelkezésre bocsátásáról.

(70) Az előző preambulumbekezdésben ismertetetteken túl a UOP Limited társaság hozzáteszi, hogy az IFP és az Axens által a közöttük lévő kapcsolatról sugallt kép és annak piaci megítélése egyaránt meghatározó tényező: — Az IFP és az Axens a piac felé „IFP/Axens” néven egyetlen gazdasági egységként képviselteti magát. Az Axens internetes oldalán többek között az áll, hogy „a társaság közel ötven éve a K+F és az ipar területén elért sikerekre épít” (61). Ezenkívül az Axens saját technológiáit népszerűsítő hirdetések az IFP közintézményre hivatkoznak. Mindemellett az Axens és a IFP közintézmény alkalmazottai esetenként közös látogatást tesznek engedélyeseiknél. — Az ipari sajtó jó példa arra, hogy a piac egyetlen gazdasági egységként tekint az „IFP/Axens”-ra. A UOP Limited társaság többek között olyan újságcikkrészleteket válogatott össze, amelyek az „IFP/Axens” folyamattechnológiákra vonatkozó licenciák területén végzett tevékenységére utalnak, illetve megemlítik, hogy az IFP közintézmény Axens leányvállalata közreműködésével ilyen licenciákat ad ki. A UOP Limited társaság továbbá példaként olyan újságcikkeket vagy ismertetőket mellékelt, amelyekben az Axens munkatársainak nyilatkozatai arra engednek következtetni, hogy az IFP közintézmény szerint „az ipari részleg és a Procatalyse megfelelő tevékenységeit teljes körűen” az Axens látja el.

6.1.2 AZ EPIC JOGÁLLÁSBÓL FAKADÓ ELŐNYÖK

(71) A UOP Limited társaság kifejti, az a tény, hogy a beszállítók és az ügyfelek egyaránt úgy tekintenek az Axensra, mint amely tevékenységei finanszírozására korlátlan állami forrásokat vehet igénybe, jelentős piaci előnyhöz juttatja a vállalatot. Noha elvben mindössze a piaci megítélésről van szó, ez a tényező a gazdasági világválsággal összefüggésben nagyobb jelentőséget nyer.

(72) Ami az ügyfeleket illeti, az „IFP/Axens” vállalat által kínált garanciák különösen fontosak lehetnek egy olyan piacon, ahol az ügyfelek egy adott technológia kiválasztását megelőzően hosszú távú gazdasági megfontolásokat mérlegelnek. Az „aromás vegyületek” példájából kiindulva a UOP Limited társaság kifejti, hogy az ilyen technológiák bevezetését megelőzően az ügyfeleknek a termelési infrastruktúra több évi munkával járó tervezésére és megépítésére irányuló, rendkívül nagy összegű beruházásokat kell jóváhagyniuk. Ezenkívül az ilyen ipari vegyületek sikere az alkalmazott technológiák teljesítményével is összefügg, amelyre vonatkozóan az ügyfelek rendszerint garanciát (62) kérnek az eljárás értékesítőjétől. Abban az esetben, ha a kívánt teljesítményt nem érik el, az ügyfelek késlekedés nélkül felelősségvállalásra bírják a kedvezményezettet, és szigorú helyreállítási kötelezettségek teljesítését követelik. A kedvezményezett hosszú távú fizetőképessége tehát fontos tényező a vevők általi választáskor, nem csak a szerződéses feltételek betartása, hanem a K+F területén kínált lehetőségek, a bevezetett technológia teljesítményének jövőbeni javítására vonatkozó garanciák tekintetében is. A piac által az államtól függő intézménynek tekintett „IFP/Axens” tehát versenytársaival szemben előnyt élvez, mivel a vevőknek nincs különösebb okuk arra, hogy kétségbe vonják a vállalat hosszú távú fennállását.

(73) Ami a beszállítókat illeti, a UOP Limited társaság úgy véli, hogy versenytársaival szemben az „IFP/Axens” kedvezőbb szerződéses feltételekben részesülhet; ezzel összefüggésben az eljárás megindításáról szóló határozatban is említett, az IFP és az Axens által közösen aláírt szerződésekre hivatkozik.

(74) A pénzügyi piacok tekintetében a UOP Limited társaság szerint az „IFP/Axens” a tőkepiacokon kedvező feltételekhez és kamatokhoz jut, tekintettel arra, hogy a végső kezes szerepét az állam tölti be. A pénzügyi válsággal összefüggésben továbbá az állam közreműködése és az a biztonság, amelyet a befektetők számára képvisel, forráshiány idején magántőke-befektetéseket vonzhat. A versenytárs vállalkozások nem tudnak hasonló pénzeszközökhöz jutni, vagy erre csak gazdasági szempontból kedvezőtlenebb feltételek mellett van lehetőségük. A UOP Limited társaság szerint a gazdasági és pénzügyi válság hatásai még inkább felerősítették az intézkedés esetleges versenytorzító hatását.

(75) 2009. január 23-i levelében a UOP Limited társaság korábbi, valamint a C 51/2005. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozathoz kapcsolódó eljárás keretében továbbított észrevételeire hivatkozik. Úgy véli, hogy ezek az információk megfelelő adatokkal támasztják alá az eljárási licenciák érintett piacán tevékenykedő szerződő partnerek fizetőképességének jelentőségét. A UOP Limited ismét úgy érvel, hogy az „IFP/Axens” ügyfelei azt feltételezik, hogy állami szervezettel állnak üzleti kapcsolatban, amelynek hosszú távú fennmaradását semmilyen kockázat nem fenyegeti. Végül, a UOP Limited társaság felkéri a Bizottságot, hogy vizsgálja meg az Axens és ügyfelei közötti megállapodásokat, mivel meggyőződése, hogy azok nem tartalmaznak az Axens felelősségének korlátozására vonatkozó kikötést.

6.2 A FRANCIA HATÓSÁGOKNAK A UOP LIMITED TÁRSASÁG ÉSZREVÉTELEIVEL KAPCSOLATOS MEGJEGYZÉSEI

(76) 2009. június 22-i levelükben a francia hatóságok úgy fogalmaznak, hogy a UOP Limited társaság észrevételei „téves vagy akár teljesen valótlan állításokon alapulnak, és semmiféleképpen nem hivatkoznak olyan tényre, amely bizonyítaná, hogy az IFP közintézmény vagy az Axens állami támogatásban részesül”.

(77) A francia hatóságok maradéktalanul cáfolják azon állítás helytállóságát, amely szerint az „IFP/Axens”-t a piac olyan egyetlen állami vállalatnak tekinti, amely ügyfelei, beszállítói és a pénzügyi piacok részéről előnyöket élvez, és visszautasítják azt a kijelentést, hogy az „IFP/Axens” jogalany állami szerv, amelynek hosszú távú fennmaradását semmi sem veszélyezteti.

(78) A francia hatóságok ezt két érvvel támasztják alá: — először is, az „IFP/Axens” jogalany nem korlátlan forrásokkal rendelkező állami szerv; mi több, semmi sem bizonyítja, hogy a piac a vállalatot ilyen szervnek tekinti (6.2.1. pont). — másodsorban, az IFP közintézmény EPIC jogállása semmilyen piaci előny nem biztosít az Axens számára (6.2.2. pont).

6.2.1 AZ „IFP/AXENS” NEM KORLÁTLAN FORRÁSOKKAL RENDELKEZŐ ÁLLAMI SZERV

(79) A francia hatóságok szerint a UOP Limited társaság állításával ellentétben az „IFP/Axens” beszállítói és ügyfelei nem tekintik a vállalatot korlátlan forrásokat élvező „állami szervnek”.

(80) A francia hatóságok elsőként a Bizottsághoz általuk eljuttatott jogi elemzésre, valamint korábbi észrevételeikre hivatkoznak, amelyek szerintük alátámasztják, hogy az IFP közintézmény EPIC jogállása semmiféle állami garanciát nem biztosít.

(81) Másodsorban, a francia hatóságok megjegyzik, hogy a UOP Limited társaság „az IFP/Axens javára nyújtott korlátlan állami garanciára vonatkozó állítólagos hiedelemre” hivatkozik, amely a jog szerint nem létezik, és amely önmagában nem elegendő állami támogatás meglétének megalapozásához.

(82) Harmadsorban, még ha feltételezzük is, hogy az IFP közintézmény állami garanciában részesül – amit a francia hatóságok vitatnak –, téves az az elképzelés, hogy ezt a garanciát automatikusan az IFP közintézmény leányvállalataira is kiterjesztik azon a címen, hogy az IFP és leányvállalatai a versenyjog értelmében egyetlen gazdasági csoportot alkotnak. Franciaország szerint a társasági jog hatálya alá tartozó magánjogi jogi személyként az IFP közintézmény leányvállalatai és különösen az Axens ugyanis nem élvez ilyen garanciát, mivel a leányvállalatok autonómiájának elve ellentétes többek között a UOP Limited által vázolt azon elmélettel, hogy a vállalatcsoporton belül a garanciákat „automatikusan kiterjesztik”. A vállalatcsoport fogalmát – amely a versenyjog szerint értelmezhető – a társasági jog nem ismeri el, ezért a csoporton belül garanciák csak szigorú alaki és anyagi feltételeknek megfelelően adhatók. Így történik ez az IFP közintézmény esetében is, amelynek létesítő okirata 7. cikke értelmében az Igazgatótanács adhat ki ilyen engedélyt. Ezenfelül, a francia hatóságok úgy vélik, hogy a Bizottság már tudomásul vette ezt a szempontot, hiszen elismerte, hogy „a La Banque Postale jogállása (magánjogi jogi személy) önmagában is elegendő a La Banque Postale-t megillető korlátlan garancia meglétének kizárásához (63)”.

6.2.2 AZ IFP KÖZINTÉZMÉNY EPIC JOGÁLLÁSA SEMMILYEN PIACI ELŐNYT NEM BIZTOSÍT AZ AXENS SZÁMÁRA

(83) A francia hatóságok úgy vélik, hogy a UOP Limited társaság érvelését, amelynek értelmében az „IFP/Axens” a piac megítélése szerint korlátlan forrásokkal rendelkező és az ügyfelek, a beszállítók és a hitelezők vonatkozásában egyaránt előnyöket élvező állami szerv, nem támasztják alá „komoly bizonyítékok”, valamint azt „a tények minden kétséget kizáróan cáfolják”.

(84) A francia hatóságok bemutatták az Axens jogi és szerződéses kérdésekkel foglalkozó igazgatóságának „Az Axens jogbiztonsági elvei” című szolgálati feljegyzését (64), amely pontosan ismerteti az IFP közintézmény és az Axens közötti kapcsolat jellegét. Erre a kapcsolatra kifejezetten alkalmazandó az az általános szabály, amely szerint az Axens semmilyen indokkal nem kér garanciát az anyavállalattól. A francia hatóságok kifejtették, hogy a garancia hiányának e szabályától nem lehet eltérni. A dokumentum egyébiránt részletesen hivatkozik erre az elvre, az alábbi szavakkal: „Az IFP nem vállal kezességet az Axens tevékenységeiért vagy mulasztásaiért”. A francia hatóságok közölték, hogy ez a szabály minden olyan szerződésre vagy projektre alkalmazandó, amelyet az Axens ügyfeleivel, a beszállítókkal és a pénzügyi piacokon köthet vagy megvalósíthat.

6.2.2.1 Az Axens és ügyfelei közötti kapcsolat

(85) Franciaország szerint a UOP Limited társaság nem támasztja alá azon érvelését, hogy az állami garancia jelentősen befolyásolja az Axens hosszú távú pénzügyi helyzetét, különösen a licenciaszerződésekben jellemzően előírt szerződéses garanciák és karbantartási kötelezettségek tekintetében (65), és hasonlóképpen nem indokolja, miért „van meggyőződve arról, hogy a Bizottság nem találna az Axens felelősségének korlátozására vonatkozó rendelkezést”.

(86) A fenti szempontokat illetően a francia hatóságok leszögezték, hogy a (84) preambulumbekezdésben ismertetett szabály (amelynek értelmében a leányvállalat semmilyen garanciaigénnyel nem él az anyavállalat felé) valamennyi olyan garanciára is vonatkozik, amelyről az Axens valamely ügyfelével tárgyal vagy egyezik meg. A francia hatóságok érvelésüket a UOP Limited társaság által észrevételeiben említett „aromás vegyületek” példájával illusztrálták. A francia hatóságok közölték, hogy az Axens saját felelősségét főszabályként a díj összegének egy bizonyos hányadára korlátozza […] (*). Következésképpen a korlátozott garanciavállalás e politikája, amely az Axens jogbiztonsági elveinek egyike, egyértelműen eltér az e területen tevékenykedő többi vállalkozás által alkalmazott eljárástól, amelyek a francia hatóságok szerint szokásosan korlátlan garanciát nyújtanak bizonyos esetekben.

(87) Végül, a francia hatóságok emlékeztetnek arra, hogy a káresemény esetén alkalmazandó karbantartási/javítási kötelezettségek teljesítéséhez nem vehetők igénybe az IFP közintézmény pénzügyi forrásai: a. az Axens mulasztása esetén a felelősségbiztosító által a globális programjának különböző biztosításai ágaiban kínált kapacitás messze meghaladja az Axens által az engedélyeseivel kötött szerződésekben vállalt felelősség felső összeghatárát; b. hasonló jelentőséggel bír, hogy – elsősorban alacsony tartozásainak köszönhetően – az Axens forrásai azonnal vagy gyorsan mozgósíthatók; c. az IFP közintézmény és az Axens közötti szerződések az IFP közintézmény által az Axens valamely engedélyesének mulasztása esetén vállalt felelősséget kifejezetten és szükségszerűen korlátozzák, mivel ennek összeghatára az IFP közintézmény által felszámított díj összegétől függ; d. az Axens felelősségbiztosítója indokolástól függetlenül kifejezetten eláll az IFP közintézménnyel szembeni minden jogorvoslattól.

(88) A francia hatóságok megállapítják, hogy a UOP Limited társaságnak azon állítólagos előnyökre vonatkozó állításai, amelyeket az Axens az eljárási licenciák piacán szerezhet, érvénytelenek, elsősorban azért, mert az Axens ügyfeleivel szemben a jövőben is folytatja a korlátozott garanciavállalás gyakorlatát.

(89) 2009. szeptember 8-i levelükben a francia hatóságok kifejtették, hogy az ügyfelekkel szembeni felelősségkorlátozásról az IFP közintézmény és az Axens között létrejött és 2001. január 1-jén hatályba lépett keretlicencia-szerződés (66) és terméklicencia-szerződés (67) egyaránt rendelkezik. Ez a két szerződés előírja, hogy amennyiben az Axens bizonyítani tudja, hogy a mulasztásának oka az IFP közintézmény által nyújtott szolgáltatásokra vezethető vissza, utóbbi pénzügyi felelőssége az IFP közintézmény által a panasztétellel végződő értékesítési műveletért (terméklicencia), valamint a panasztételre okot adó allicencia tárgyát képező egységért, illetve a panasztételre okot adó allicencia keretében lebonyolított értékesítési műveletért (keretlicencia) járó arányos díj címén ténylegesen beszedett összegek egy meghatározott százalékára (68) korlátozódik. Más szóval az IFP közintézmény felelőssége soha nem haladhatja meg a beszedett összegek 100 %-át. Ezenfelül a keretlicencia előírja, hogy az Axens maga felel az eljárások műszaki teljesítménye tekintetében az alengedélyeseknek nyújtott pénzügyi garanciákért. Az IFP közintézmény tehát nem tehető felelőssé az Axens által az ügyfeleinek nyújtott műszaki garanciákért.

(90) Érdemes tisztázni továbbá, hogy az Axens és ügyfelei közötti licenciaszerződések hasonlóképpen előírják, hogy az Axens pénzügyi felelőssége általában a panasz tárgyát képező egységekért fizetett licencdíjak […] (*) %-ára korlátozódik. Az IFP közintézmény felelőssége az Axens felelősségétől teljesen független akkor, amikor kereskedelmi okokból az utóbbi által az ügyfele számára nyújtott garancia meghaladja az IFP közintézmény által az Axensnak biztosított garancia összegét. Ugyanez az elv alkalmazandó valamennyi olyan licenciára, amelyet az IFP közintézmény a leányvállalataitól eltérő harmadik személynek ad.

(91) Végül, a francia hatóságok hozzátették, hogy az IFP közintézmény elvben korlátozza az ügyfeleivel szemben (leányvállalatai felé vagy csoporton kívül) vállalt felelősségét, ha szolgáltatásait ezek megbízásából nyújtja (tanulmányok, kérésre végzett kutatás, vizsgálatok stb.). Az IFP közintézmény által vállalt felelősség ekkor azt jelenti, hogy az IFP kötelezettséget vállal a megvalósított munkák kijavítására, míg pénzügyi szempontból az elv annyit tesz, hogy a felelősség a ténylegesen beszedett díjak […] (*) %-ára korlátozódik, amely felső határ eseti alapon legfeljebb […] (*) %-ra emelhető. Ily módon, ha az ügyfél úgy ítéli meg, hogy az IFP közintézmény által végzett munka hibás, utóbbi semmilyen esetben nem kötelezhető korlátlanul annak ismételt elvégzésére.

6.2.2.2 Az Axens és beszállítói közötti kapcsolatok, valamint a pénzügyi piacok által kínált finanszírozási feltételek

(92) A francia hatóságok maradéktalanul cáfolják a UOP Limited társaság azon állításának helytállóságát, amely szerint az Axens rendelkezésére álló korlátlan forrásokra vonatkozó állítólagos hiedelemnek köszönhetően az Axens a beszállítók és a pénzügyi piacok részéről egyaránt kedvező feltételekben részesül. Franciaország szerint a UOP Limited társaság egyetlen bizonyítékkal sem támasztotta alá ezt a kijelentést.

(93) A francia hatóságok úgy vélik, hogy a (84) preambulumbekezdésben ismertetett szabály, amelynek értelmében a leányvállalat semmilyen garanciaigénnyel nem él az anyavállalat felé, önmagában érvényteleníti a UOP Limited feltételezését.

(94) Ezenfelül a pénzügyi piacokon az Axens, valamint a Beicip-Franlab és a Prosernat részére kínált hitelfeltételeket illetően a francia hatóságok emlékeztetnek arra, hogy kötelezettséget vállalnak a Bizottság előtt arra, hogy minden finanszírozási szerződésben, valamennyi művelet tekintetében feltüntetik a következő szöveget: „a francia joggal (elsősorban a valamennyi garanciára vonatkozó kifejezett jogszabályi engedélyezés szükségességével) összhangban az állam erre a finanszírozási műveletre semmiféle garanciát nem vállal, sem közvetlen, sem közvetett módon” (69).

7 ÉRTÉKELÉS

7.1 AZ EUMSZ 107. CIKKÉNEK (1) BEKEZDÉSE ÉRTELMÉBEN VETT ÁLLAMI TÁMOGATÁS MEGLÉTE

(95) Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „Ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.”

(96) A szóban forgó ügyben az állami támogatás meglétének megállapításához elsőként meg kell vizsgálni, hogy az az intézkedés, amelynek révén Franciaország 2006. július 6-án EPIC jogállást biztosított az IFP közintézmény számára, állami forrásokra támaszkodik-e (7.1.1. pont) a gazdasági tevékenységekre vonatkozó korlátlan állami garancia biztosításához (7.1.2. pont). Mihelyt az állami garancia terjedelme és az azzal érintett tevékenységek jellege alapján meghatározható e határozat hatálya (7.1.3. pont), ezt követően meg kell vizsgálni, hogy a szóban forgó intézkedés olyan szelektív előnyt biztosít-e az IFP-csoport számára (7.1.4. pont), amely érintheti a tagállamok közötti kereskedelmet (7.1.5. pont).

7.1.1 ÁLLAMI FORRÁSOK IGÉNYBEVÉTELE KORLÁTLAN GARANCIA FORMÁJÁBAN

(97) Tekintettel az IFP mint a versenyjog értelmében vett gazdasági csoport sajátos szerkezetére, figyelembe kell venni az IFP közintézmény EPIC jogállásából fakadó korlátlan állami garancia által az IFP-csoport egészére, azaz magára a közintézményre és a leányvállalataira gyakorolt hatásokat, mégpedig két szakaszban eljárva: — ami az IFP közintézményt illeti, a korlátlan garancia hatása közvetlenül az EPIC jogállásból fakad: az IFP közintézmény mint közjogi jogi személy nem tartozik a nehéz helyzetben lévő vállalkozások bírósági szanálási és felszámolási eljárására vonatkozó általános jog hatálya alá. E sajátosságra figyelemmel az IFP-csoport anyavállalata a hasonló védelmet nem élvező többi piaci szereplőnél kedvezőbb feltételekkel gyakorolhatja közvetlen gazdasági tevékenységeit (7.1.1.1. pont). — ami az IFP-csoport magánjogi leányvállalatai által közvetlenül gyakorolt tevékenységeket illeti, amely vállalatok teljes körűen a csőd esetén alkalmazandó általános jogi előírások hatálya alá tartoznak, a közintézmény és következésképpen az állam közvetlen felelősségre vonása a jelek szerint nem lehetséges. Ennélfogva abban az esetben, ha valamely leányvállalatnál eszközhiány lépne fel, meg kell vizsgálni, hogy az Axens, a Prosernat és a Beicip-Franlab hitelezői kedvezményezettjei lehetnek-e egy olyan közvetett mechanizmusnak, amely az anyavállalat által a leányvállalatai cselekményeiért vállalt felelősségen alapul, és amely egy garanciarendszerrel egyenértékű (7.1.1.2. pont).

7.1.1.1 Az IFP közintézmény részére nyújtott, az EPIC jogállásból fakadó korlátlan állami garancia

(98) A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban a Bizottság megállapította (70), hogy a La Poste közintézményi jogállásából fakadó sajátosságok (71) és különösen az egyéni követelések visszatérítésére, valamint a La Poste és/vagy a kötelezettségeinek fenntartására vonatkozó garancia létezése azt jelenti, hogy az állam a közintézmény által folytatott gazdasági tevékenységek tekintetében a végső kezes szerepét tölti be.

(99) A szóban forgó ügyben a Bizottság úgy véli, hogy a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban felsorolt érvek lényegében átültethetők az IFP közintézmény EPIC jogállására, és hogy hitelezői kifizetése és a fizetésképtelenség esetén való fennmaradása tekintetében ez utóbbi intézmény is különleges jogi helyzetet élvez. Ezenfelül a jelenlegi elemzés céljából a Bizottság a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat 4.1. pontjában („Támogatássá minősítés”) részletezett érvekre hivatkozik.

A. Az egyéni követelések visszatérítésére nyújtott garancia

(100) Mindenekelőtt meg kell vizsgálni a francia hatóságok azon érvelését, amely szerint az EPIC javára nyújtott állami garancia meglétét a jogszabályok vagy az ítélkezési gyakorlat kizárja a), majd igazolni kell, hogy amennyiben az IFP közintézmény fizetésképtelenné válna, hitelezői kedvezőbb eljárásban részesülnének-e, mint az általános jog hatálya alá tartozó vállalkozások hitelezői.

a) A francia hatóságok érveinek elutasítása

(101) A francia hatóságok által állítottakkal ellentétben a Bizottság azt a következtetést tudja levonni, hogy a francia jog elismeri az implicit garanciák létezését és különösen a közintézményi jogállásból fakadó állami garancia létezését. A Bizottság az alábbi okok miatt elutasítja a francia hatóságok érveit.

(102) Először is, a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (120) és (121) preambulumbekezdésére, amikor a francia hatóságok azt állítják, hogy sem jogszabályszöveg, sem határozat nem állapítja meg azt az elvet, miszerint az állam kezességet vállalna az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények tartozásaiért. A Bizottság szerint éppen ellenkezőleg, még ha igaz is, hogy nem létezik olyan jogszabályszöveg vagy határozat, amely megerősítené vagy kizárná az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények javára nyújtott explicit állami garanciát, mindez nem zárja ki az implicit garancia meglétét.

(103) Másodszor, a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (122)–(124) preambulumbekezdésére, amikor a francia hatóságok úgy vélekednek, hogy a garancia hiányát az ítélkezési gyakorlat, többek között a Société de l'hôtel d'Albe (72) és a Campoloro (73) ügyben hozott ítélet igazolja. Az első ügyet illetően, amint azt a postaügyben a Bizottság szakértője is hangsúlyozta, a Société de l'hôtel d'Albe ítélet nem a garancia felmerülésének konkrét esetére vonatkozik (74). Ami a második ügyet illeti (75), a Bizottság úgy véli, hogy az – épp ellenkezőleg – azt mutatja be, hogy a közintézmények tartozásainak visszafizettetésére irányuló eljárás végrehajtása során az állami felelősségvállalási rendszer tartalmazza egy garanciamechanizmus minden sajátosságát.

(104) Harmadszor, a Bizottság úgy véli, hogy nem támasztható alá a francia hatóságok által a postaügyben ismertetett azon érv, amely szerint az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények által a költségvetésről szóló organikus törvény 2005. január 1-jei hatálybalépése óta szerződésben vállalt tartozások nem részesülhetnek implicit garanciában: a. A Bizottság hangsúlyozza, hogy az IFP közintézmény jogállásának megváltoztatására 2006. július 7-én, azaz a költségvetésről szóló organikus törvény hatálybalépését követően került sor. Ilyen körülmények között nem szükséges megvizsgálni a francia hatóságok szakértője által a postaügyben előterjesztett, a 2005. január 1-je előtt szerződésben vállalt esetleges tartozásokkal kapcsolatos érveket, annak ellenére sem, hogy a francia hatóságok észrevételeikben erre a megfelelő változtatásokkal utalnak. Az IFP közintézmény által 2005. január 1-je előtt szerződésben vállalt tartozásokat ugyanis a szakmai érdekek kezeléséről szóló, 1943. november 17-i 43-612. sz. törvény értelmében egy szakmai intézmény (tehát magánjogi jogi személy) vállalta, ezért azokra az aláírás időpontjában (76) nem vonatkozhatott az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények jogállásából fakadó korlátlan garancia. b. A Bizottság mindezzel együtt megjegyzi, amint arra szakértője a postaügyben korábban rámutatott, és amint azt a Bizottság a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (130) preambulumbekezdésében már ismertette, amely preambulumbekezdésre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, hogy az állami garanciák költségvetési törvénybe iktatására vonatkozó kötelezettség hiánya az említett garanciák „odaítélésére” korlátozódik; hogy ennélfogva a garancia odaítélésének ténye azokra az esetekre vonatkozik, amelyekben az állam – szándékának határozott kinyilatkoztatásával – úgy dönt, hogy a garanciát ad egy testület vagy művelet tekintetében; hogy a garanciák költségvetési törvénybe iktatására vonatkozó kötelezettség hatálya tehát nem terjed ki a jogállásból vagy ítélkezési gyakorlat szerinti kötelezettségből fakadó, jellemzően implicit és automatikus jellegű garanciákra; és hogy ez a második kategória nem állami határozattól, hanem attól függ, hogy az állam egy korábban létező jogi keretbe helyezkedik-e, amelynek a garancia csak joghatása (77). c. A Bizottság a fentiek alapján arra a következtetésre jut – mint tette azt a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (131) preambulumbekezdésében is, amelyre a megfelelő változtatásokkal utal–, hogy a francia hatóságoknak a költségvetésről szóló organikus törvényre alapozott érve nem meggyőző, mivel az IFP közintézmény számára annak jogállásából fakadóan nyújtott állami garancia költségvetési törvénybe iktatása hiányának ténye nem zárja ki implicit garancia létezését; hogy a Bizottságot mindenesetre nem köti sem az, hogy a francia jog az intézkedést garanciának minősíti, sem az, hogy a költségvetésről szóló organikus törvény hatálya alá tartozó garanciáról van-e szó; hogy csak ezen intézkedés európai uniós jog szerinti minősítése fontos; és hogy ez utóbbi jog az implicit garancia létezését akkor ismeri el, ha valamely tagállam jogilag köteles visszatéríteni egy másik személy követelését annak nemfizetése esetén (78).

(105) Negyedszer, a Bizottság elutasítja a francia hatóságok azon érvelését, amely szerint ha az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmények állami garanciában részesülnek, minden ilyen jellegű új közintézmény (akár a jogállás megváltoztatása révén történő) létrehozása szükségessé tenné az ezen átalakulást megelőzően keletkezett hitelezői jogok védelmét célzó garanciavállalási intézkedések bevezetését, illetve azt a cáfolatot (modus tollens), amelynek értelmében, mivel ilyen mechanizmus eddig még nem lépett életbe (79), az IFP közintézmény semmiféle garanciát nem élvez: a. Amint azt a Bizottság szakértője a postaügyben jelezte, illetve összhangban a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (133) preambulumbekezdésében említettekkel, amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy véli, hogy egy ilyen állítás a tulajdonjog alkotmányos védelmének nagyon tág értelmezését jelentené. b. A Bizottság leszögezi, mint tette azt a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (134) preambulumbekezdésében is, amelyre a megfelelő változtatásokkal utal, hogy a tulajdonjog nem követeli meg, hogy egyedi intézkedéssel kelljen biztosítani a hitelezők jogait az ipari és kereskedelmi jellegű közintézmény bírósági szanálási és felszámolási eljárás hatálya alá tartozó társasággá történő átalakításakor, és hogy az ilyen intézkedések hiánya nem valamely implicit garancia nemlétezésére utal. c. A Bizottság a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (135) és (136) preambulumbekezdésében is kifejtettekkel összhangban hozzáteszi, amely preambulumbekezdésekre a megfelelő változtatásokkal utal, az a tény, hogy a francia hatóságok a La Poste ipari és kereskedelmi jellegű közintézménnyé történő 1990. évi átalakításakor explicit garancia nyújtásáról döntöttek a javára (80), nem bizonyítja, hogy korábban nem létezett a javára szóló implicit garancia.

(106) Utoljára, ami a Labetoulle úr francia hatóságok által idézett cikkét (81), valamint a Campoloro-ügyről (82) készített elemzést illeti, a Bizottság az e határozat állami felelősségvállalásról szóló részére, valamint a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat 4.1.1. A. b) pontjának 3. alpontjára utal.

(107) A francia hatóságok által előterjesztettekkel ellentétben – szerintük a jogszabályszövegek kizárják ilyen garancia létezését – a Bizottság megjegyzi, hogy a közintézményi jogálláshoz kapcsolódó implicit garancia létezését a Conseil d’État által a Crédit Lyonnais ügyben 1995-ben készített feljegyzés erősíti meg, amely az implicit állami garancia létezését kizárólag a szervezet közintézményi jellegére alapozza (83).

(108) Amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (142)–(145) preambulumbekezdésében szerepel, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság nem ért egyet a francia hatóságok azon értelmezésével, amely szerint a Conseil d’État e véleménye nem alkalmazható az IFP közintézményre. Különösen hangsúlyozza, hogy ez a vélemény nem említi a közintézmény feladatát, illetve azt sem, hogy a közintézmény rendelkezik-e állami könyvelővel. A francia hatóságok ezenfelül nem adnak magyarázatot arra, hogy ez a vélemény miért csak az állami könyvelővel rendelkező közintézményekre alkalmazandó. A Bizottság egyebekben elutasítja a francia hatóságok azon érveit, amelyek szerint a vélemény azért nem alkalmazandó, mert az a költségvetésről szóló organikus törvénynél korábbi és ellentétes a Conseil d’État későbbi ítélkezési gyakorlatával, mivel a Bizottság a fenti (104) preambulumbekezdésben, valamint a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatban emlékeztetett arra, hogy a költségvetésről szóló organikus törvény nem akadályozza az IFP közintézmény javára nyújtott implicit állami garancia meglétét.

(109) Végül, amint az a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (146) és (147) preambulumbekezdésében szerepel, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság felhívja a figyelmet a gazdasági, pénzügy- és ipari miniszter 2003. július 22-i, „Az állam által nyújtott implicit vagy explicit garanciára vonatkozó eszközök összesítése” tárgyú feljegyzésére, amely megerősíti „az állam számára pénzügyi következményeket keletkeztető és tartalmazó” közigazgatási vagy jogalkotási aktusból fakadó implicit garanciák létezését. Ez a feljegyzés bebizonyítja, hogy az állami garancia nagyon eltérő jellegű jogi aktusokból fakadhat (84), és emlékeztet arra, hogy egy közintézmény létrehozása az adott intézmény hitelezői javára nyújtott implicit állami garanciával járhat (85).

b) Az IFP közintézmény hitelezőjét biztosítják követelésének visszafizetéséről

(110) A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat 4.1.1. A. b) pontjában taglaltakhoz hasonlóan, amely pontra a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság a következőkben be kívánja mutatni, hogy az IFP közintézmény fizetésképtelensége esetén az érintett hitelezők kedvezőbb helyzetbe kerülnének, mint a kereskedelmi jog hatálya alá tartozó vállalkozások hitelezői.

(111) Először is, valamely magánjogi szervezet követelésének kiegyenlítését gátló hagyományos korlátozások közintézmények esetében nem állnak fenn. A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (150)–(154) preambulumbekezdésében részletesebben ismertetett tények alapján, amely preambulumbekezdésekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság e tekintetben az alábbi következtetéseket vonja le: — a kereskedelmi jog hatálya alá tartozó vállalkozások hitelezőivel ellentétben az IFP közintézmény hitelezőinek nem áll fenn olyan kockázata, hogy követelésük bírósági felszámolási eljárás lezárásakor teljes egészében vagy részben megszűnik (mivel az IFP közintézmény nem tartozik a nehéz helyzetben lévő vállalkozások bírósági szanálási és felszámolási eljárására vonatkozó általános jog hatálya alá); — az IFP közintézmény jogi személyisége nem jelent akadályt az állami garancia előtt; — az állam IFP közintézménnyel szembeni felelősségének kifejezett korlátozása hiányában utóbbi hitelezői jogosan hagyatkozhatnak arra az alapelvre, amely szerint az állam viseli az IFP közintézmény tartozásait, annak ellenére, hogy a közintézmény jogi személyiséggel rendelkezik.

(112) Másodszor, a bírósági határozat útján elmarasztalt közintézmények tartozásainak visszafizettetése esetében az 1980. július 16-i törvénnyel (és különböző végrehajtási jogszabályszövegekkel (86) létrehozott eljárás a (113)–(117) preambulumbekezdésben kifejtett okok miatt az IFP közintézmény hitelezőit az általános jog szerinti bírósági eljárásoknál kedvezőbb bánásmódban részesíti, amennyiben egyetlen esetben sem vezet a hitelezők IFP közintézménnyel szembeni követeléseinek megszűnéséhez.

(113) A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (157)–(161) preambulumbekezdésében ismertetett elemzéssel összhangban, amelyre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság elsőként megjegyzi, hogy az 1980. évi törvény (87) és végrehajtási szabályai (88) kimondják, hogy a közintézmények tartozásainak visszafizettetése tekintetében az állam az illetékes hatóság, és utóbbi számára jelentős előjogokat biztosítanak: a hivatalból történő utalványozást és az elegendő forrás előteremtését.

(114) A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (162)–(168) preambulumbekezdésében kifejtett megfontolásokhoz hasonlóan, amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy véli, hogy az 1980. július 16-i törvény és végrehajtási jogszabályai által meghatározott egyedi eljárás mindössze a követelések visszafizettetésére irányuló, nem pedig felszámolási eljárás, és alkalmazásának végén a követelés nem szűnik meg, míg az általános jog szerinti felszámolási eljárás lezárásakor az eszközhiány miatt korlátozó intézkedés nélkül kihirdetett, eljárást lezáró ítélet a hitelezők számára megtiltja az eljárás továbbvitelét. A Bizottság hasonlóképpen megjegyzi, hogy az 1980. évi törvény és végrehajtási jogszabályai – azáltal, hogy rendelkeznek az utalványozás időbeli halasztásáról, és egyszer sem irányozzák elő a fizetésképtelenségi helyzetet – hagyják, hogy a hitelezők azt feltételezzék, hogy léteznek vagy mindig is létezni fognak a közjogi jogi személlyel szemben fennálló követelésük rendezéséhez szükséges források. E két tényezőből az következik, hogy a likviditási hiány helyzetét adott esetben az állam fedezi, vagy az, hogy az csak ideiglenes. Ezzel szemben semmiféle felszámolási eljárás sem írja elő harmadik személy számára azt a lehetőséget, hogy felelőssé válhat a fizetésképtelen személy tartozásaiért, kivéve természetesen, ha kezesről van szó.

(115) A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (170)–(180) preambulumbekezdésében ismertetett elemzéssel összhangban, amelyre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy véli, hogy a francia jogszabályok engedélyezik az állam számára, sőt arra ösztönzik az államot, hogy a likviditási hiány eseteiben hagyja jóvá a közintézményeknek – lehetőleg klasszikus banki kölcsönök formájában – nyújtott költségvetési juttatásokat, amely juttatások az 1980. július 16-i törvény által említett „pótlólagos forrásokat” képezhetik. A Bizottság szerint továbbá ezeket a jogszabályokat ismerik a hitelezők, akik tehát megalapozottan vélik úgy, hogy a felügyeleti hatóság meg tudja találni a követelésük rendezéséhez szükséges forrásokat. Ennélfogva a Bizottság úgy ítéli meg, hogy annak a feltételezésnek a valószínűsége, amely szerint a hitelező nem tud érvényt szerezni követelése kiegyenlítésének az 1980. július 16-i törvény eljárásainak alkalmazásával, csekély.

(116) Ugyanakkor a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozatában a La Poste-ra vonatkozóan megfogalmazott következtetéseivel ellentétben a Bizottság rámutat, hogy a szóban forgó ügyben az IFP közintézmény igen jelentős összegű mobilizálható saját forrással rendelkezik, mivel – amint azt a francia hatóságok a (44) preambulumbekezdésben kifejtették – az intézmény rendelkezésre álló forrásai és befektetései (150,3 millió EUR) 2007 végén hitelei és pénzügyi tartozásai összegének (25,2 millió EUR) közel ötszörösét tették ki. A Bizottság tehát elismeri, hogy jelenlegi pénzügyi helyzetében, legalábbis a közeljövőben valószínűtlennek tűnik, hogy az IFP közintézmény sajátforráshiány miatt ne tudja kiegyenlíteni tartozásait, és állami beavatkozásra legyen szükség.

(117) Noha az IFP közintézménynél pillanatnyilag kevéssé valószínű ilyen eszközhiányos állapot kialakulása, hosszabb távon ez elképzelhető. Ennek fényében a javak átruházásával történő forrásmobilizálás lehetetlensége növelné a többi garanciamechanizmus (előlegek, állami felelősség keresése stb.) igénybevételét. Ezenkívül, egy a javak védelmére vonatkozó rendszer jogalkotó általi törvénybe iktatására hivatkozni lehet az államnak az IFP közintézmény esetleges nemfizetése esetén felmerülő objektív felelősségét érintő peres ügyben (89). Ezzel összefüggésben a Bizottság tudomásul veszi a francia hatóságok érvelését (90), amely szerint, amennyiben az állam úgy ítéli meg, hogy egy közintézmény valamely eszköze „nélkülözhetetlen” egy közfeladat ellátásához és ezért ellenzi annak átruházását, az nem kötelezi az államot arra, hogy garanciamechanizmus keretében kártérítést nyújtson. A Bizottság mindazonáltal megjegyzi, hogy a francia hatóságok elismerték (még ha vitatják is, hogy ebből az IFP közintézmény előnyre tesz szert), hogy az 1980. július 16-i törvénnyel létrehozott eljárás végrehajtása során a közszolgáltatás folyamatosságának követelménye kötelező az állam képviselőjére nézve. (91). A Bizottság továbbá úgy véli, az állami hatóság azon döntése, hogy a közszolgáltatás folyamatosságának fenntartása címén bizonyos eszközöket nem ruház át, a közteher-viselési egyenlőség felbomlása miatt alapot teremthet az állam objektív felelősségvállalásához.

(118) Harmadszor, a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (185)–(226) preambulumbekezdésében már ismertetett okok miatt, amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy véli, hogy azon csekély valószínűségű feltevés mellett, hogy az 1980. július 16-i törvény által megállapított eljárás nem tenné lehetővé a hitelező kifizetését, az utóbbi számára fennmaradó, az állam felelősségre vonásával járó jogorvoslati lehetőségek egy garanciamechanizmus sajátosságait hordozzák.

(119) Noha a francia hatóságok szerint az állam elvileg nem vállalhat felelősséget, akár vétkességen alapuló, akár objektív felelősségről van szó (92), mindazonáltal elismerik, hogy abban az esetben, ha az 1980. évi törvény által megállapított eljárás végrehajtása során az állam képviselőjére nézve kötelező a közszolgáltatás folyamatosságára vonatkozó követelmény, a bíró elrendelheti a hitelező kártalanítását. Ebben az esetben azonban a francia hatóságok úgy vélik, hogy a hitelező semmilyen előnyt nem élvez, mivel ugyanolyan kártérítésben részesül, mint amilyenre az általános jog alkalmazása szerint is jogosult lenne. Ezzel kapcsolatban a Bizottság rámutat az 1980. évi törvénnyel létrehozott különleges jog néhány sajátosságára: az általános jog szerinti bírósági felszámolás keretében a hitelezők (elsősorban a kötelezvénnyel nem rendelkezők) általában nem szerzik vissza összes tartozásukat, és a felszámolás alatt álló vállalkozás tartozásait legtöbbször nem fizeti ki harmadik személy.

(120) A francia hatóságok vitatják azt is, hogy a felelősségvállalás révén a hitelezők számára biztosított kártérítési lehetőségek garanciához hasonlíthatók A Bizottság ezzel szemben úgy ítéli meg, hogy az állam (vétkességen alapuló vagy objektív) felelősségvállalása az 1980. július 16-i törvényben említett közjogi személyek tartozásainak visszafizettetésére irányuló eljárás végrehajtása során az európai uniós jog alkalmazásában garanciamechanizmussal egyenértékű, mivel olyan módon biztosítja a hitelezőket a követelésük kifizetéséről, hogy az IFP közintézmény nemteljesítése esetén az államot kötelezi annak megtérítésére. Ezenfelül az Emberi Jogok Európai Bíróságának (a továbbiakban: EJEB) ítélkezési gyakorlata a Société de gestion du port de Campoloro és Société fermière de Campoloro kontra Franciaország (93) ügyben (a továbbiakban: a Campoloro-ügy) jellemzően elismeri az automatikus garancia létezését.

(121) Végül, a C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (181)–(184) preambulumbekezdésében szereplő magyarázathoz hasonlóan, amelyre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy véli, hogy a francia hatóságok azon javaslata, amelynek célja az 1980. évi törvény végrehajtási rendeletének pontosítása, nem elegendő annak kizárásához, hogy a források elkülönítésére állami források juttatásával kerüljön sor. a. A francia hatóságok a következőképpen tettek javaslatot az 1980. évi törvény végrehajtási rendeletének módosítására: „Amennyiben a felszólító levél e határidők lejártakor hatástalan maradt, az állam képviselője vagy a felügyelettel megbízott hatóság bejegyzi a kiadást a nem fizető önkormányzat vagy közintézmény költségvetésébe. Adott esetben elkülöníti az önkormányzat vagy az intézmény költségvetésén belüli szükséges forrásokat, vagy más kiadásokhoz rendelt és még szabadon felhasználható előirányzatok csökkentésével, vagy pedig a források növelésével” (a módosítások ki vannak emelve). b. Mindazonáltal a Bizottság – az eljárást megindító határozat (67) preambulumbekezdésében foglaltakhoz hasonlóan – rámutat arra, hogy a jogszabályszövegek jelenlegi, illetve a francia hatóságok javaslata szerinti módosított változatukban sem zárják ki, hogy a források elkülönítésére sor kerülhet a források állami támogatással vagy állami források juttatásával lehetővé tett megnövelésének köszönhetően.

(122) A C 56/2007. számú ügyben hozott, fent hivatkozott határozat (204)–(211) preambulumbekezdésében kifejtett okok miatt, amelyekre a Bizottság a megfelelő változtatásokkal utal, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az EJEB Campoloro-ügyben hozott, fent hivatkozott határozata azt bizonyítja, hogy a francia állam felelősségvállalása ebben az esetben az állami hatóságok kötelezettségeire nyújtott implicit garanciaként működik, és semmiféle kárral összefüggő feltételhez nem kapcsolódik. a. A Bizottság konkrétabban megjegyzi, hogy az EJEB elutasította a francia hatóságok azon érveit (94), amelyek egyrészt az államnak felróható kiváltó tény hiányára, másrészt pedig a jogi személyiséggel rendelkező állami hatóságokkal szembeni állami garancia hiányára próbáltak hivatkozni, és fenntartotta a felperesek ellentétes érvelését (95). b. A Bizottság megállapítja, hogy az EJEB végül az Emberi Jogok Európai Egyezménye (a továbbiakban: az