1.

A 2. rész a következő ponttal egészül ki: „2.5. Szembenézés az új kihívásokkal A 2003-ban bevezetett reformok felülvizsgálatának keretében a KAP első pillére szerinti közvetlen támogatásokra fordított kiadások és a vidékfejlesztési politika finanszírozásának egyensúlyát is értékelték. Tekintettel a 2013-ig megállapított teljes KAP-költségvetésre, a vidékfejlesztés kiegészítő finanszírozása kizárólag a kötelező moduláció növelésével valósítható meg. A kiegészítő finanszírozás az éghajlatváltozás, a megújuló energiaforrások, a vízgazdálkodás, a biológiai sokféleség (beleértve az ehhez kapcsolódó innovációtámogatást is) és a tejágazat szerkezetátalakítása területén meglévő közösségi prioritásokra irányuló erőfeszítések fokozása érdekében szükséges. i. Tekintettel arra, hogy az Európai Unió vezető szerepet vállal az alacsony szén-dioxid-kibocsátású világgazdaság létrehozásában, az éghajlat és az energia elsődleges szempontokká váltak. 2007. márciusában az Európai Tanács következtetéseket (1) fogadott el az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának 1990-hez képest 2020-ra legalább 20 %-kal történő csökkentéséről (30 %-kal egy globális célkitűzéseket tartalmazó nemzetközi megállapodás alapján) és a megújuló energiaforrások tekintetében egy 2020-ig kötelezően megvalósítandó, 20 %-os célkitűzés meghatározásáról, beleértve a közlekedés kőolaj- és dízelolaj-fogyasztása 10 %-ának bioüzemanyagokkal való kiváltását. A mezőgazdaság és az erdőgazdálkodás nagyban hozzájárulhat e célok eléréséhez a bioenergia-termeléshez szükséges alapanyagok szolgáltatása, a szén-dioxid megkötése és az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának további csökkentése révén. ii. Az Európai Unió vízgazdálkodás területén követett célkitűzéseit a vízpolitika terén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról szóló, 2000. október 23-i 2000/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (2) határozza meg, amelynek teljes körű végrehajtására a 2010 és 2012 közötti időszakban kerül sor. A mezőgazdaság és az erdőgazdálkodás a víz és a vízkészletek legfőbb felhasználóiként elsődleges szerepet játszanak a mind mennyiségi, mind minőségi szempontból fenntartható vízgazdálkodásban. A vízgazdálkodás egyre fontosabb szerepet tölt be az immár elkerülhetetlen éghajlatváltozás kezeléséhez szükséges alkalmazkodási stratégiában. iii. A tagállamok elkötelezték magukat amellett, hogy 2010-re megfékezik a biológiai sokféleség csökkenését, e cél elérése azonban egyre kevésbé tűnik valószínűnek. Európa biológiai sokfélesége nagy részben a mezőgazdaságtól és az erdőgazdálkodástól függ, emellett a sokféleség megőrzése érdekében egyre fokozottabb erőfeszítéseket kell tenni, különös tekintettel az éghajlatváltozás várható kedvezőtlen hatásaira és a növekvő vízszükségletekre. iv. A tejtermelők fenntartható gazdálkodási tevékenységük révén lényeges mértékben hozzájárulnak a vidéki környezet megőrzéséhez, főként a hátrányos helyzetű régiókban. Tekintettel azokra a magas termelési költségekre és strukturális változásokra, amelyekkel a tejkvótarendszer fokozatos megszüntetése miatt meg kell küzdeniük, a tejtermelők részére kísérő támogatási intézkedéseket célszerű hozni, hogy jobban tudjanak alkalmazkodni az új piaci körülményekhez. v. A vízgazdálkodással, a megújuló energiák termelésével és használatával, a biológiai sokféleség védelmével, valamint az éghajlatváltozás enyhítésével és a hozzá való alkalmazkodással kapcsolatos innováció előmozdításához, továbbá a versenyképesség és a környezet számára egyaránt előnyös megoldások ösztönzéséhez különösen vidékfejlesztési intézkedések használhatók. Az innováció teljes körű alkalmazásának előmozdítása érdekében célszerű elérhetővé tenni az új kihívásokhoz kapcsolódó innovatív tevékenységekre irányuló egyedi támogatást.”