A Bizottság közleménye.

A vertikális korlátozásokról szóló iránymutatás

(2000/C 291/01)

(EGT vonatkozású szöveg)

TARTALOMJEGYZÉK

I. BEVEZETÉS

(1–7)

1. Az iránymutatás rendeltetése

(1–4)

2. A 81. cikk alkalmazhatósága a vertikális megállapodásokra

(5–7)

II. AZON VERTIKÁLIS MEGÁLLAPODÁSOK, AMELYEK FŐSZABÁLYKÉNT NEM TARTOZNAK A 81. CIKK (1) BEKEZDÉSÉNEK HATÁLYA ALÁ

(8–20)

1. Csekély jelentőségű megállapodások, valamint a kis- és középvállalkozások megállapodásai

(8–11)

2. Ügynöki megállapodások

(12–20)

III. A CSOPORTMENTESÍTÉSI RENDELET ALKALMAZÁSA

(21–70)

1. A csoportmentesítési rendelet által létrehozott "védelmi övezet"

(21–22)

2. A csoportmentesítési rendelet hatálya

(23–45)

3. A csoportmentesítési rendeletben foglalt különösen súlyos korlátozások

(46–56)

4. A csoportmentesítési rendeletben foglalt feltételek

(57–61)

5. A jogellenesség vélelmének hiánya a csoportmentesítési rendelet hatálya alá nem tartozó esetekben

(62)

6. Az elővigyázatosságból tett bejelentés szükségtelensége

(63–65)

7. Elválaszthatóság

(66–67)

8. Az azonos forgalmazási rendszerben forgalmazott termékek portfóliója

(68–69)

9. Átmeneti időszak

(70)

IV. A CSOPORTMENTESÍTÉS VISSZAVONÁSA ÉS A CSOPORTMENTESÍTÉSI RENDELET ALKALMAZÁSÁNAK MELLŐZÉSE

(71–87)

1. Visszavonási eljárás

(71–79)

2. A csoportmentesítési rendelet alkalmazásának mellőzése

(80–87)

V. A PIAC MEGHATÁROZÁSA ÉS A PIACI RÉSZESEDÉS KISZÁMÍTÁSÁNAK KÉRDÉSE

(88–99)

1. A Bizottság közleménye az érintett piac meghatározásáról

(88)

2. Az érintett piac a csoportmentesítési rendeletben foglalt 30 %-os piaci részesedési küszöb kiszámítása esetén

(89–95)

3. Az érintett piac az egyedi értékelés esetén

(96)

4. A piaci részesedés kiszámítása a csoportmentesítési rendelet alkalmazása esetén

(97–99)

VI. A JOGÉRVÉNYESÍTÉS ELVEI AZ EGYEDI ESETEKBEN

(100–229)

1. Az elemzés keretei

(103–136)

1.1. A vertikális korlátozások negatív hatásai

(103–114)

1.2. A vertikális korlátozások pozitív hatásai

(115–118)

1.3. A vertikális korlátozások értékelésének általános szabályai

(119)

1.4. Az elemzés módszertana

(120–136)

1.4.1. A 81. cikk (1) bekezdésében foglalt értékelés során alkalmazandó releváns tényezők

(121–133)

1.4.2. A 81. cikk (3) bekezdésében foglalt értékelés során alkalmazandó releváns tényezők

(134–229)

2. Az egyes vertikális korlátozások elemzése

(137–229)

2.1. Egyedüli márka kikötése

(138–160)

2.2. Kizárólagos forgalmazás

(161–177)

2.3. Kizárólagos vevőelosztás

(178–183)

2.4. Szelektív forgalmazás

(184–198)

2.5. Franchise

(199–201)

2.6. Kizárólagos szállítás

(202–214)

2.7. Árukapcsolás

(215–224)

2.8. Ajánlott és legnagyobb viszonteladási ár

(225–228)

2.9. Egyéb vertikális korlátozások

(229)

I. BEVEZETÉS

1. Az iránymutatás rendeltetése

(1) Ez az iránymutatás az EK-szerződés 81. cikkében foglalt vertikális megállapodások értékelésének alapelveit határozza meg. A vertikális megállapodások meghatározását a Bizottság 1999. december 22-i 2790/1999/EK rendelete 2. cikkének (1) bekezdése tartalmazza, amely a Szerződés 81. cikke (3) bekezdésének alkalmazására vonatkozik a vertikális megállapodások kategóriái és az összehangolt magatartások tekintetében [1] (csoportmentesítési rendelet) [lásd a (23)–(45) bekezdést]. Ez az iránymutatás nem érinti a Szerződés 82. cikkének a vertikális megállapodásokra történő párhuzamos alkalmazása lehetőségét. Az iránymutatás felépítése a következő:

- A II. rész [(8)–(20) bekezdés] azokkal a vertikális megállapodásokkal foglalkozik, amelyek főszabályként nem tartoznak a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá,

- A III. rész [(21)–(70) bekezdés] a csoportmentesítési rendelet alkalmazásához fűz magyarázatot,

- A IV. rész [(71)–(87) bekezdés] a csoportmentesítés visszavonásának és a csoportmentesítési rendelet alkalmazása mellőzésének alapelveit határozza meg,

- Az V. rész [(88)–(99) bekezdés] a piac meghatározásával és a piaci részesedés kiszámításával kapcsolatos kérdéseket érinti,

- A VI. rész [(100)–(229) bekezdés] az elemzés általános kereteit és a Bizottságnak a vertikális megállapodásokat érintő, egyedi esetekben alkalmazott jogérvényesítési elveit határozza meg.

(2) Az iránymutatásban az elemzés egyaránt vonatkozik árukra és szolgáltatásokra, bár bizonyos vertikális korlátozásokat főként az áruk forgalmazása során alkalmaznak. Hasonlóképpen a vertikális megállapodások egyaránt vonatkozhatnak közbenső termékekre, részszolgáltatásokra, illetve végtermékekre vagy végső szolgáltatásokra. Eltérő utalás hiányában a szövegben található elemzés és indokolás az áruk és a szolgáltatások minden fajtájára és a kereskedelem minden szintjére vonatkozik. A "termékek" kifejezés árukra és szolgáltatásokra egyaránt vonatkozik. A "szállító" és "vevő" kifejezések a kereskedelem minden szintjét átfogják.

(3) Az iránymutatás kibocsátásával a Bizottságnak az a célja, hogy segítséget nyújtson a gazdasági társaságok részére abban, hogy saját maguk végezzék el a vertikális megállapodások értékelését az EK versenyjogi szabályai alapján. Az ebben az iránymutatásban meghatározott normákat az adott eset konkrét körülményeinek figyelembevételével kell alkalmazni. Ez kizárja az iránymutatás gépies alkalmazását. Minden esetet az adott tényállás figyelembevételével kell értékelni. A Bizottság az iránymutatást ésszerűen és rugalmasan fogja alkalmazni.

(4) Ez az iránymutatás a 81. cikknek a vertikális megállapodásokra történő alkalmazása tekintetében nem érinti az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága és Bírósága által adható értelmezést.

2. A 81. cikk alkalmazhatósága a vertikális megállapodásokra

(5) Az EK-szerződés 81. cikke azokra a vertikális megállapodásokra vonatkozik, amelyek hatással lehetnek a tagállamok közötti kereskedelemre, és amelyek akadályozzák, korlátozzák vagy torzítják a gazdasági versenyt (a továbbiakban: vertikális korlátozások) [2] A vertikális korlátozásokkal kapcsolatban a 81. cikk megfelelő jogi kereteket nyújt az értékeléshez, elismerve a versenyellenes és a versenyt előmozdító hatások közötti különbségtételt. A 81. cikk (1) bekezdése tiltja az olyan megállapodásokat, amelyek felismerhetően korlátozzák vagy torzítják a gazdasági versenyt, míg a 81. cikk (3) bekezdése mentességet biztosít azon megállapodások számára, amelyek a versenyellenes hatásokat ellensúlyozó megfelelő mértékű előnyökkel járnak.

(6) A legtöbb vertikális korlátozás esetében a gazdasági verseny szempontjai csak akkor merülnek fel, ha nem megfelelő a márkák közötti verseny, azaz ha a szállító, a vevő vagy mindkettőjük szintjén valamilyen fokú piaci erő tapasztalható. Ha nem megfelelő a márkák közötti verseny, akkor fontossá válik a márkák közötti és a márkán belüli verseny védelme.

(7) A verseny védelme az EK versenypolitikájának elsődleges célja, mivel ez növeli a fogyasztói jólét szintjét és az erőforrások hatékony elosztását eredményezi. Az EK versenyjogi szabályainak alkalmazása során a Bizottság olyan gazdasági megközelítést alkalmaz, amely a piaci hatásokon alapul; a vertikális megállapodásokat saját jogi és gazdasági összefüggéseikben kell értelmezni. A csoportmentesítési rendelet 4. cikkében célok szerint felsorolt korlátozások esetén azonban a Bizottság nem köteles értékelni a tényleges piaci hatásokat. A piacok integrációja az EK versenypolitikájának egyik kiegészítő célja. A piacok integrációja növeli a Közösségen belüli gazdasági versenyt. Nem engedhető meg, hogy a gazdasági társaságok magánjogi korlátok formájában építsék újra a kereskedelem sikeresen eltörölt állami korlátait.

II. AZON VERTIKÁLIS MEGÁLLAPODÁSOK, AMELYEK FŐSZABÁLYKÉNT NEM TARTOZNAK A 81. CIKK (1) BEKEZDÉSÉNEK HATÁLYA ALÁ

1. Csekély jelentőségű megállapodások, valamint a kis- és középvállalkozások

(8) Nem tartoznak a 81. cikk (1) bekezdésének a hatálya alá azok a megállapodások, amelyek nem alkalmasak arra, hogy jelentős hatást gyakoroljanak a tagállamok közötti kereskedelemre, illetve nem képesek céljuknál vagy hatásuknál fogva a versenyt jelentősen korlátozni. A csoportmentesítési rendelet csak azokra a megállapodásokra vonatkozik, amelyek a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartoznak. Ez az iránymutatás nem érinti a jelenlegi vagy bármely jövőbeli "de minimis" közlemény [3] alkalmazását.

(9) A különösen súlyos ("hardcore") korlátozásokról és a halmozott hatások kérdéseiről szóló "de minimis" közlemény 11., 18. és 20. pontjában meghatározott feltételek szerint azok a vertikális megállapodások, amelyeknek részesei olyan vállalkozások, amelyek piaci részesedése az érintett piacon nem haladja meg a 10 %-ot, főszabályként nem tartoznak a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá. Nincs azonban olyan vélelem, hogy a 10 %-nál magasabb piaci részesedéssel bíró vállalkozások által kötött vertikális megállapodások automatikusan sértenék a 81. cikk (1) bekezdését. A 10 %-os küszöbértéknél magasabb piaci részesedéssel bíró vállalkozások által kötött megállapodások is lehetnek ugyanis olyanok, amelyek nincsenek jelentős hatással a tagállamok közötti kereskedelemre, illetve nem jelentenek jelentős versenykorlátozást. [4] Ezeket a megállapodásokat jogi és gazdasági összefüggéseik fényében kell értékelni. Az egyedi megállapodások értékelésének szempontjait a (100)–(229) bekezdés tartalmazza.

(10) A "de minimis" közleményben meghatározott különösen súlyos korlátozások tekintetében a 81. cikk (1) bekezdése a 10 %-os küszöbérték alatt is alkalmazható, feltéve hogy fennáll a tagállamok közötti kereskedelemre és a versenyre gyakorolt jelentős hatás. Ebben a tekintetben a Bíróság és az Elsőfokú Bíróság vonatkozó esetjoga alkalmazandó. [5] Itt utalunk arra az iránymutatás (119) bekezdése 10. pontjában említett egyedi helyzetre, amikor új termék kerül piaci bevezetésre, illetve amikor egy vállalkozás új piacra lép be.

(11) A Bizottság úgy véli továbbá, hogy – a halmozott hatás és a különösen súlyos korlátozások figyelembe vétele mellett – a Bizottság 96/280/EK ajánlásának [6] mellékletében meghatározott kis- és középvállalkozások által kötött megállapodások esetében nem valószínűsíthető, hogy ezek képesek lennének a tagállamok közötti kereskedelemre a 81. cikk (1) bekezdése szerinti érzékelhető hatást gyakorolni, vagy érzékelhető versenykorlátozást eredményezni, így ezek a megállapodások főszabályként nem tartoznak a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá. Azokban az esetekben azonban, ahol az ilyen megállapodások kimerítik a 81. cikk (1) bekezdése alkalmazásának feltételeit, a Bizottság általában tartózkodni fog attól, hogy eljárást indítson az erre irányuló megfelelő közösségi érdek hiánya miatt, kivéve ha az adott vállalkozások csoportosan vagy egyedileg erőfölényben vannak a közös piac egy jelentős részén.

2. Ügynöki megállapodások

(12) A (12)–(20) bekezdések a kereskedelmi ügynökökkel kötött kizárólagos megbízotti szerződésekről szóló 1962. évi közlemény [7] rendelkezéseinek helyébe lépnek. A fenti bekezdéseket a Tanács 86/653/EGK irányelvével [8] együtt kell értelmezni.

Ügynöki megállapodás alapján egy jogi vagy természetes személy (ügynök) olyan felhatalmazást kap, hogy egy másik személy (megbízó) megbízásából szerződésről tárgyaljon és/vagy azt meg is kösse az ügynök saját nevében, vagy pedig a megbízó nevében az alábbi tárgyakban:

- áruk vagy szolgáltatások vásárlása a megbízó által, vagy

- áruk vagy szolgáltatások eladása a megbízó által.

(13) Valódi ügynöki megállapodások esetén az ügynökre ruházott kötelezettségek a megbízó megbízásából megtárgyalt és/vagy megkötött szerződések tekintetében nem tartoznak a 81. cikk (1) bekezdése alkalmazásának hatálya alá. A 81. cikk (1) bekezdése alkalmazhatóságának értékelése során az a meghatározó tényező, hogy milyen pénzügyi vagy kereskedelmi kockázatot vállal az ügynök azon tevékenységek vonatkozásában, amelyekre ő a megbízótól ügynöki megbízást kapott. Az értékelés szempontjából nem lényeges, hogy az ügynök egy vagy több megbízó megbízásából tevékenykedik. A nem valódi ügynöki megállapodásokra alkalmazható a 81. cikk (1) bekezdése, ezekben az esetekben a csoportmentesítési rendelet és az iránymutatás más bekezdései is alkalmazandók.

(14) Az ügynöki megállapodások valódi voltának értékelése során a 81. cikk (1) bekezdése alapján kétfajta pénzügyi vagy kereskedelmi kockázat fennállása lehet lényeges szempont. Először is, vannak olyan kockázatok, amelyek közvetlenül kapcsolódnak az ügynök által a megbízó részére megkötött vagy megtárgyalt szerződésekhez – ilyen például a raktárkészletek finanszírozása. Másodsorban, vannak olyan kockázatok, amelyek egy adott piachoz kötődő beruházásra vonatkoznak. Ezek olyan beruházások, amelyek kifejezetten ahhoz a tevékenységfajtához kötődnek, amelyre vonatkozóan a megbízó az ügynököt megbízta, azaz ahhoz szükségesek, hogy az ügynök képes legyen megkötni és/vagy megtárgyalni az adott típusú szerződést. Az ilyen beruházások általában nem térülnek meg, ha az adott tevékenységi területről való kivonulás után a beruházás nem használható fel más célokra, vagy a befektetést csak jelentős veszteséggel lehet értékesíteni.

(15) Az ügynöki szerződés valódinak minősül és így a 81. cikk (1) bekezdésének hatályán kívül esik, ha az ügynök nem, vagy csak jelentéktelen kockázatot visel a megbízó részére megkötött és/vagy megtárgyalt szerződések tekintetében, és az adott tevékenységi körben a piachoz kötődő beruházások vonatkozásában. Ilyen esetekben a szállítói vagy vásárlói magatartás annak ellenére részét képezi a megbízó tevékenységének, hogy az ügynök esetében önálló vállalkozásról van szó. Így a megbízó viseli az ügylethez kapcsolódó pénzügyi és kereskedelmi kockázatokat, és az ügynök nem fejt ki független gazdasági tevékenységet azokkal a feladatokkal kapcsolatban, amelyekre ő a megbízótól ügynöki megbízást kapott. Ellenkező esetben az ügynöki megállapodás nem minősül valódi ügynöki megállapodásnak, és alkalmazható rá a 81. cikk (1) bekezdése. Ebben az esetben az ügynök nem visel ilyen kockázatokat és független kereskedőnek minősül, aki szabadon határozhatja meg marketingstratégiáját annak érdekében, hogy elérje az adott szerződéshez vagy piachoz kötődő beruházásainak megtérülését. Az értékelés szempontjából nem lehet figyelembe venni az olyan kockázatokat, amelyek az ügynöki szolgáltatás nyújtásával általánosságban összefüggnek, mint például az, hogy az ügynök jövedelme attól függ, mennyire sikeres az ügynöki tevékenysége, illetve nem vehetők figyelembe az olyan általános jellegű beruházások, mint például az ingatlan- vagy személyzetfejlesztés.

(16) A kockázat kérdését eseti alapon kell megítélni, inkább figyelembe véve a valós gazdasági helyzetet, mint a jogi formaságokat. A Bizottság véleménye szerint azonban a 81. cikk (1) bekezdése általában nem érvényes az ügynökre ruházott kötelezettségre a megbízó nevében megtárgyalt vagy megkötött szerződések tekintetében, ha a szerződéssel eladott vagy vett áruk tulajdonjoga nem száll át az ügynökre, illetve nem maga az ügynök nyújtja a szerződés szerinti szolgáltatásokat, valamint ha az ügynök:

- nem járul hozzá a szerződés szerinti áruk vagy szolgáltatások eladásának/vásárlásának költségeihez, ideértve az áruszállítás költségeit is. Ez nem zárja ki annak lehetőségét, hogy az ügynök végezze a szállítási szolgáltatást, feltéve, hogy annak költségeit a megbízó viseli,

- nem köteles – közvetve vagy közvetlenül – befektetni az értékesítés ösztönzésébe, például a megbízó hirdetési költségvetéséhez történő hozzájárulással,

- saját költségére vagy kockázatára nem tart fenn raktárkészletet a szerződés szerinti árukból, ideértve a raktárkészletek finanszírozását, illetve az ezeket érintő veszteségek viselését is, és jogosult külön költség nélkül visszajuttatni az eladatlan árut a megbízóhoz, kivéve, ha az ügynök vétkessége megállapítható (például nem tette meg az elvárható biztonsági intézkedéseket a készletet érintő veszteség elkerülésére),

- nem biztosít és/vagy nem nyújt értékesítés utáni szolgáltatásokat, szervizszolgáltatást vagy garanciális javítást, kivéve, ha ennek költségeit teljes egészében a megbízó viseli,

- nem hajt végre az adott piachoz kötődő eszköz- vagy ingatlanberuházásokat, illetve személyzeti képzést, például üzemanyag kiskereskedelmi tevékenységhez szükséges üzemanyag-tároló tartály beszerzését, vagy biztosítási kötvények eladásához szükséges különleges szoftver beszerzését biztosítási ügynöki tevékenység esetén,

- nem vállal felelősséget harmadik személyek felé az eladott termék által okozott károk tekintetében (termékfelelősség), kivéve, ha ügynöki minőségében megállapítható a vétkessége ebben a tekintetben,

- nem vállal felelősséget azért, ha a vevő nem teljesíti a szerződést – kivéve azt a következményt, hogy ügynöki megbízását elveszti – ide nem értve azt az esetet, ha az ügynök vétkessége megállapítható (például, ha nem teszi meg az elvárható biztonsági vagy vagyonvédelmi intézkedéseket, illetve nem teszi meg az elvárható intézkedéseket annak érdekében, hogy a lopást jelentse a megbízónak vagy a rendőrségnek, valamint nem juttat el a megbízóhoz minden olyan rendelkezésére álló információt, ami a vevő pénzügyi megbízhatóságára vonatkozik).

(17) Ez a felsorolás nem kimerítő jellegű. Ha azonban az ügynök a fenti kockázatok vagy költségek valamelyikét – vagy közülük többet – felvállal, akkor alkalmazható a 81. cikk (1) bekezdése csakúgy, mint bármely más vertikális megállapodás esetében.

(18) Ha egy ügynöki megállapodás nem tartozik a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá, akkor az ügynök által a megbízó részére megkötött és/vagy megtárgyalt szerződésekhez kötődő minden ügynöki kötelezettség kívül esik a 81. cikk (1) bekezdésének hatályán. Az alábbi ügynöki kötelezettségek általában elválaszthatatlan részét képezik egy ügynöki megállapodásnak, mivel ezek mindegyike a megbízónak arra a jogára vonatkozik, hogy meghatározza az ügynök tevékenységi körét a szerződés szerinti áruk vagy szolgáltatások tekintetében, ami elengedhetetlen ahhoz, hogy a megbízó vállalhassa a kockázatokat és így a kereskedelmi stratégiát meghatározó helyzetben legyen:

- az áruk vagy szolgáltatások értékesítésének helyére vonatkozó korlátozás,

- a vevő személyére vonatkozó korlátozás,

- azok az árak és feltételek, amelyeket az ügynöknek alkalmaznia kell az áruk vagy szolgáltatások értékesítése vagy beszerzése során.

(19) A szerződés szerinti áruk és szolgáltatások ügynök általi és a megbízó megbízásából történő eladása vagy megvásárlása feltételeinek szabályozásán túl az ügynöki megállapodások gyakran tartalmaznak rendelkezést az ügynök és a megbízó közötti kapcsolatra vonatkozóan. Így különösen olyan rendelkezést tartalmazhatnak, amely megtiltja a megbízónak, hogy más ügynököket is megbízzon egy adott ügylettípus, vevőkör vagy terület vonatkozásában (kizárólagos ügynöki rendelkezések) és/vagy megtiltja az ügynöknek, hogy ügynöki vagy forgalmazói feladatot lásson el a megbízó versenytársainak megbízásából (versenytilalomra vonatkozó rendelkezések). A kizárólagos ügynöki rendelkezések csak a márkán belüli versenyre vonatkoznak, és általánosságban nincsen versenykorlátozó hatásuk. A versenytilalomra vonatkozó rendelkezések – ideértve a megállapodás hatályának megszűnése utáni versenytilalomra vonatkozó rendelkezést – a márkák közötti versenyt érintik és sérthetik a 81. cikk (1) bekezdését, ha a szerződés szerinti áruk vagy szolgáltatások vételének vagy eladásának érintett piacáról való kizáráshoz vezetnek (lásd a VI.2.1 szakaszt).

(20) Az ügynöki megállapodás akkor is a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozhat, ha a megbízó visel minden pénzügyi és kereskedelmi kockázatot, ha a megállapodás elősegíti a felek közötti összejátszást. Ez a helyzet állhat fenn például akkor, ha több megbízó ugyanazon ügynököket alkalmazza, míg kollektíven kizár másokat abból, hogy ugyanezen ügynököket alkalmazzák, vagy ha az ügynököket arra használják, hogy összejátsszanak marketingstratégiáik tekintetében, illetve szenzitív piaci információkat cseréljenek a megbízók között.

III. A CSOPORTMENTESÍTÉSI RENDELET ALKALMAZÁSA

1. A csoportmentesítési rendelet által létrehozott "védelmi övezet"

(21) A csoportmentesítési rendelet a jogszerűség vélelmét állítja fel a vertikális megállapodásokra vonatkozóan a szállító vagy a vevő piaci részesedésének függvényében. A csoportmentesítési rendelet 3. cikkével összhangban a csoportmentesítés alkalmazhatóságának meghatározásakor általában azt kell figyelembe venni, hogy a szállító mekkora részesedéssel rendelkezik azon a piacon, ahol a szerződés szerinti termékeit vagy szolgáltatásait értékesíti. A csoportmentesítés alkalmazásának feltétele, hogy a piaci részesedés ne haladja meg a 30 %-os küszöbértéket. Csak azokban az esetekben kell a vevő piaci részesedését figyelembe venni azon a piacon, ahol a szerződés szerinti árukat vagy szolgáltatásokat beszerzi, amely a csoportmentesítés alkalmazásának feltételeként nem haladhatja meg a 30 %-os küszöbértéket, ha a megállapodás a csoportmentesítési rendelet 1. cikkének c) pontja szerinti kizárólagos szállítási kötelezettséget tartalmaz. A piaci részesedéssel kapcsolatos kérdésekkel kapcsolatban lásd az V. részt [(88)–(99) bekezdés].

(22) Gazdasági szempontból a vertikális megállapodásnak nemcsak a szállító és a vevő közötti piacra lehet hatása, hanem a termelési vagy értékesítési láncban a vevőt követő piacokra is. A csoportmentesítési rendelet egyszerűsített megközelítése, amely (az adott esettől függően) csak a szállító vagy a vevő piaci részesedését veszi figyelembe a két fél közötti piacon, igazolást nyer azáltal, hogy a 30 %-os küszöbérték alatt a termelési vagy értékesítési láncban lejjebb elhelyezkedő piacokra gyakorolt hatás általában elenyésző. Ezen felül a szállító és a vevő közötti piac kizárólagos vizsgálata megkönnyíti a csoportmentesítési rendelet alkalmazását és növeli a jogbiztonságot, míg a visszavonás intézménye [lásd a (71)–(87) bekezdést] lehetőséget biztosít a további kapcsolódó piacokat érintő esetleges problémák orvoslására.

2. A csoportmentesítési rendelet hatálya

i. A vertikális megállapodások meghatározása

(23) A vertikális megállapodások fogalma a csoportmentesítési rendelet 2. cikke (1) bekezdésének meghatározásában "olyan megállapodások vagy összehangolt magatartások, amelyek két vagy több olyan vállalkozás között jönnek létre, amelyek mindegyike – a megállapodás tekintetében – a termelési vagy forgalmazási lánc különböző szintjein működik, és amely megállapodásokra vagy összehangolt magatartásokra olyan feltételek vonatkoznak, amelyek szerint a felek meghatározott árukat vagy szolgáltatásokat megvásárolhatnak, eladhatnak, vagy viszonteladás során értékesíthetnek".

(24) A fenti meghatározásnak három fő eleme van:

- a megállapodás vagy összehangolt magatartás két vagy több vállalkozás között jön létre. A nem vállalkozásként működő végső fogyasztókkal kötött vertikális megállapodásokra a meghatározás nem vonatkozik; általánosabban: a végső fogyasztókkal kötött megállapodások nem tartoznak a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá, mivel ez csak a vállalkozások közötti megállapodásokra, vállalkozások társulásainak döntéseire és az összehangolt magatartásokra vonatkozik. Ez nem akadályozza a Szerződés 82. cikke alkalmazásának lehetőségét,

- a megállapodás vagy összehangolt magatartás olyan vállalkozások között áll fenn, amelyek mindegyike – a megállapodás tekintetében – a termelési vagy forgalmazási lánc különböző szintjein működik. Ez azt jelenti például, hogy az egyik vállalkozás olyan nyersanyagot gyárt, amit a másik vállalkozás alapanyagként felhasznál, vagy az első cég a gyártó, a második a nagykereskedő, a harmadik pedig a kiskereskedő. Ez nem zárja ki azt, hogy egy vállalkozás a termelési vagy forgalmazási lánc több szintjén is működjön,

- a megállapodás vagy az összehangolt magatartás olyan feltételekre vonatkozik, amelyek szerint a szerződés felei, a szállító és a vevő, "meghatározott árukat vagy szolgáltatásokat megvásárolhatnak, eladhatnak vagy viszonteladás során értékesíthetnek". Ezáltal tükröződik a csoportmentesítési rendelet célja, hogy a beszerzési és forgalmazási megállapodásokat szabályozza. Ezek olyan megállapodások, amelyek a szállító által szállított áruk vagy szolgáltatások megvásárlásának, értékesítésének vagy viszonteladásának feltételeire és/vagy az ezeket az árukat, illetve szolgáltatásokat felhasználó vevő általi értékesítés feltételeire vonatkoznak. A csoportmentesítési rendelet alkalmazása szempontjából mind a szállító által szállított áruk vagy szolgáltatások, mind pedig a felhasználás eredményeként létrejött áruk és szolgáltatások szerződés szerinti árunak és szolgáltatásnak minősülnek. A meghatározás kiterjed minden végterméknek és közbenső terméknek minősülő árura és szolgáltatásra vonatkozó vertikális megállapodásra. Az egyetlen kivétel a gépjárműágazat, mindaddig, amíg erre az ágazatra fennáll egy olyan külön csoportmentesítési rendelet, mint például a Bizottság 1475/95/EK rendelete [9]. A szállító által biztosított árukat vagy szolgáltatásokat a vevő viszonteladóként értékesítheti, vagy alapanyagként felhasználhatja saját termékei vagy szolgáltatásai előállítása során.

(25) A csoportmentesítési rendelet a harmadik fél részére történő bérbeadás céljára értékesített és vásárolt árukra is vonatkozik. A bérleti és lízingszerződések azonban nem tartoznak a rendelet hatálya alá, mivel ezekben az esetekben nincs szó áruk vagy szolgáltatások értékesítéséről a szállító által a vevő részére. Általánosabb fogalmazásban: a csoportmentesítési rendelet nem terjed ki olyan korlátozásokra és kötelezettségekre, amelyekre nem a vásárlás, értékesítés vagy viszonteladás valamely feltételei vonatkoznak, például egy olyan kötelezettségre, amely megtiltja a feleknek, hogy olyan önálló kutatási és fejlesztési tevékenységet folytassanak, amely kikötést a felek belefoglalhatnak egy egyébként vertikálisnak minősülő megállapodásba. A 2. cikk (2)–(5) bekezdései közvetve vagy közvetlenül kizárnak bizonyos vertikális megállapodásokat a csoportmentesítési rendelet alkalmazási köréből.

ii. Vertikális megállapodások a versenytársak között

(26) A csoportmentesítési rendelet 2. cikkének (4) bekezdése kifejezetten kizárja alkalmazási köréből a "versenytárs vállalkozások által kötött vertikális megállapodásokat". A versenytársak közötti vertikális megállapodásokkal – az összejátszás lehetséges hatásai tekintetében – a közeljövőben megjelenő, a 81. cikknek a horizontális együttműködésre vonatkozó alkalmazásáról szóló iránymutatás foglalkozik majd. [10] Az ilyen megállapodások vertikális hatásait azonban ezen iránymutatás szerint kell értékelni. A csoportmentesítési rendelet 1. cikkének a) pontja a versenytárs vállalkozásokat úgy határozza meg, mint amelyek "tényleges vagy lehetséges szállítók ugyanazon termék piacán", tekintet nélkül arra, hogy ugyanazon földrajzi piacon versenytársak vagy sem. Versenytárs vállalkozások azok a vállalkozások, amelyek tényleges vagy lehetséges szállítói a szerződés szerinti áruknak vagy szolgáltatásoknak, illetve olyan áruknak vagy szolgáltatásoknak, amelyek helyettesíthetik a szerződés szerinti árukat vagy szolgáltatásokat. Lehetséges szállítónak minősül az a vállalkozás, amely ténylegesen nem állítja elő a versengő terméket, de erre képes lenne, és szándékában állna ezt tenni, ha nem jönne létre a megállapodás, válaszul a relatív árak kis mértékű folyamatos emelkedésére. Ez azt jelenti, hogy a vállalkozás képes lenne megtenni és valószínűleg végre is hajtja majd a szükséges további beruházásokat, és egy éven belül pedig piacra lép. Ezt az értékelést reális alapon kell elvégezni; a piacra lépés puszta elméleti lehetősége nem elegendő. [11]

(27) Három kivétel van a versenytársak közötti vertikális megállapodásokra vonatkozó általános kizárás alól, amelyek közül mindhárom a 2. cikk (4) bekezdésében található, és valamennyi a nem kölcsönös megállapodásokra vonatkozik. A nem kölcsönösség például azt jelenti, hogy bár az egyik gyártó forgalmazója lesz a másik gyártó termékeinek, az utóbbi nem lesz forgalmazója az első gyártó termékeinek. A versenytársak közötti nem kölcsönös megállapodásokra kiterjed a csoportmentesítési rendelet hatálya, ha (1) a vevő forgalma nem haladja meg a 100 millió eurót, vagy (2) a szállító az áruknak gyártója és forgalmazója is, míg a vevő a versengő termékeknek csak forgalmazója, de nem gyártója, vagy (3) a szállító olyan szolgáltató, amely a kereskedelem számos szintjén működik, míg a vevő nem kínál versengő szolgáltatásokat azon a kereskedelmi szinten, ahol megvásárolja a szerződés szerinti szolgáltatásokat. A második kivétel a kettős forgalmazás eseteire vonatkozik, azaz arra, amikor egy adott termék gyártója e termék forgalmazójaként is működik az ő termékeit forgalmazó független kereskedők versenytársaként. Az a forgalmazó, amely a gyártó részére termékleírást ad át abból a célból, hogy az meghatározott terméket gyártson a forgalmazó márkaneve alatt, nem tekinthető az ilyen saját márkájú termékek gyártójának. A harmadik kivétel hasonló kettős forgalmazási helyzetre vonatkozik a szolgáltatások vonatkozásában, amikor a szállító a vevő kereskedelmi szintjén szolgáltatóként is működik.

iii. Kiskereskedői társulások

(28) A csoportmentesítési rendeletet a 2. cikke (2) bekezdésének alapján alkalmazni kell olyan vertikális megállapodásokra is, amelyeket vállalkozások olyan társulásai kötnek, amelyek megfelelnek bizonyos feltételeknek, egyben a csoportmentesítési rendelet kizárja a hatálya alól a más társulások által kötött vertikális megállapodásokat. A társulás és annak tagjai vagy a társulás és annak szállítói között létrejött vertikális megállapodásokra csak abban az esetben vonatkozik a csoportmentesítési rendelet, ha az összes tag áru-kiskereskedelemmel foglalkozik (nem pedig szolgáltatással), és ha a társulás minden egyes tagja 50 millió euró alatti forgalommal rendelkezik. Kiskereskedőnek minősülnek azok a forgalmazók, akik az áruk viszonteladói a végső fogyasztók felé. Ha a társulásnak csak korlátozott számú tagja rendelkezik az 50 millió eurós küszöbértéket nem jelentősen meghaladó forgalommal, ez alapesetben nincs hatással a 81. cikk szerinti értékelésre.

(29) Vállalkozások társulásai mind horizontális, mind pedig vertikális megállapodásokat köthetnek. A horizontális megállapodásokat a közeljövőben megjelenő, a 81. cikknek a horizontális együttműködésre vonatkozó alkalmazásáról szóló iránymutatásban foglalt alapelvek szerint kell értékelni. Ha ebből az értékelésből azt a következtetést lehet levonni, hogy a vállalkozások közötti együttműködés a beszerzés vagy értékesítés területén elfogadható, akkor további értékelésre van szükség a társulásnak a szállítóival vagy egyes tagjaival kötött vertikális megállapodások vizsgálatára. Az utóbbi értékelés során a csoportmentesítési rendelet szabályait és ezen iránymutatást kell alkalmazni. Így a társulás tagjai által kötött horizontális megállapodásokat vagy a társulás által elfogadott döntéseket, mint például az olyan döntést, amely a tagok kötelezettségévé teszi, hogy vásároljanak a társulástól, vagy az olyan döntést, amely a tagok részére kizárólagos terü leteket határoz meg, elsőként horizontális megállapodásként kell vizsgálni. Csak akkor lesz jelentősége a társulás és egyedi tagjai vagy a társulás és szállítói közötti vertikális megállapodások kiértékelésének, ha ez az értékelés pozitív.

iv. A szellemi tulajdonjogokra vonatkozó rendelkezéseket tartalmazó vertikális megállapodások

(30) A csoportmentesítési rendelet 2. cikkének (3) bekezdése a hatálya alá vonja azokat a vertikális megállapodásokat, amelyek bizonyos rendelkezéseket tartalmaznak a szellemi tulajdonjogoknak a vevőre történő átruházása vagy hasznosításuk megengedése tárgyában, és így kizárja a csoportmentesítési rendelet hatálya alól a többi, szellemi tulajdonjogokkal kapcsolatos rendelkezést tartalmazó, vertikális megállapodást. A csoportmentesítési rendelet akkor alkalmazható a szellemi tulajdonjogokra vonatkozó rendelkezéseket tartalmazó vertikális megállapodásokra, ha öt feltétel teljesül:

- A szellemi tulajdonjogokra vonatkozó rendelkezésnek egy vertikális megállapodás részének kell lennie, azaz olyan megállapodásénak, amely arra nézve tartalmaz feltételeket, hogy a felek hogyan szerezhetnek be, értékesíthetnek, vagy viszonteladóként értékesíthetnek bizonyos árukat vagy szolgáltatásokat,

- A szellemi tulajdonjogot a vevőre ruházzák át, vagy ő kap hasznosítási jogot,

- A szellemi tulajdonjogra vonatkozó rendelkezés nem lehet a megállapodás elsődleges célja,

- A szellemi tulajdonjogra vonatkozó rendelkezésnek közvetlenül kapcsolódnia kell az áruknak vagy szolgáltatásoknak a vevő, illetve annak vásárló általi használatához, értékesítéséhez vagy viszonteladóként történő értékesítéséhez. Franchise esetén, ha a szellemi tulajdonjog hasznosításának célja a marketing, az árukat vagy szolgáltatásokat a fő franchise vevő, vagy a franchise vevők forgalmazzák,

- A szellemi tulajdonjogra vonatkozó rendelkezések – a szerződés szerinti áruk vagy szolgáltatások tekintetében – nem tartalmazhatnak olyan versenykorlátozásokat, amelyeknek célja, vagy hatása megegyezik az olyan vertikális korlátozásokéval, amelyek nem élveznek mentességet a csoportmentesítési rendelet alapján.

(31) Ezek a feltételek biztosítják, hogy a csoportmentesítési rendeletet azokra a vertikális megállapodásokra alkalmazzák, ahol az áruk vagy szolgáltatások használata, értékesítése vagy viszonteladóként történő értékesítése hatékonyabban megvalósítható annak eredményeképpen, hogy a szellemi tulajdonjogokat vevőre ruházzák át, vagy a vevő használati jogot szerez ezekre. Más megfogalmazásban, a szellemi tulajdonjog átruházásának vagy a hasznosításuk megengedésének korlátozása akkor tartozik a rendelet hatálya alá, ha a megállapodás fő célja áruk vagy szolgáltatások megvásárlása vagy forgalmazása.

(32) Az első feltétel megvilágítja, hogy a szellemi tulajdonjog átruházására vonatkozó ügylet egy áruvásárlásról vagy áruforgalmazásról, illetve szolgáltatások nyújtásáról vagy azok igénybevételéről szóló megállapodás, nem pedig olyan megállapodás, amely az áruk előállítása céljából átruházott vagy licenciába adott, szellemi tulajdonjogra vonatkozik, és nem is puszta licenciaadási megállapodás. A csoportmentesítési rendelet nem vonatkozik például az alábbiakra:

- olyan megállapodás, ahol az egyik fél a másik fél részére átad egy receptet és megengedi, hogy az a recept alapján egy italt gyártson,

- olyan megállapodás, amelyben az egyik fél a másik fél részére átad egy mintát vagy egy eredeti példányt, és megengedi, hogy az legyártsa és forgalmazza az ezek alapján készített termékeket,

- védjegy vagy megjelölés használatának megengedése kereskedelmi céllal,

- szponzori szerződés arról, hogy a fél jogosult magát egy esemény hivatalos szponzoraként hirdetni,

- szerzői jogi szerződések, mint például olyan sugárzási szerződés, amely jogot biztosít egy esemény rögzítésére és/vagy sugárzására.

(33) A második feltétel megvilágítja, hogy a csoportmentesítési rendelet nem alkalmazható abban az esetben, ha a szellemi tulajdonjogot a vevő adja át a szállítónak, tekintet nélkül arra, hogy a szellemi tulajdonjog a gyártás vagy a forgalmazás módjára vonatkozik-e. A csoportmentesítési rendelet nem alkalmazható olyan, a szállító részére történő szellemi tulajdonjog átruházására vonatkozó megállapodásra, amely esetleges korlátozásokat tartalmaz a szállító által végrehajtott értékesítések tekintetében. Ez azt jelenti, hogy különösen az olyan alvállalkozói szerződés, amely know-how átadását tartalmazza az alvállalkozó részére [12], nem tartozik a csoportmentesítési rendelet alkalmazásának hatálya alá. A csoportmentesítési rendelet azonban vonatkozik azokra a vertikális megállapodásokra, amelyek alapján a vevő csupán termékleírást ad a szállítónak, meghatározva a szolgáltatandó árukat vagy szolgáltatásokat.

(34) A harmadik feltétel alapján egyértelmű, hogy a megállapodás csak akkor tartozik a csoportmentesítési rendelet hatálya alá, ha annak nem elsődleges célja a szellemi tulajdonjog átruházása vagy licenciába adása. A megállapodás elsődleges céljának áruk vagy szolgáltatások megvásárlásnak vagy forgalmazásának kell lennie, és a szellemi tulajdonjogra vonatkozó rendelkezéseknek a vertikális megállapodás végrehajtását kell szolgálniuk.

(35) A negyedik feltétel előírja, hogy a szellemi tulajdonjogra vonatkozó rendelkezések segítsék elő az áruknak vagy szolgáltatásoknak a vevő vagy annak vásárlói általi használatát, értékesítését vagy viszonteladását. A használatra vagy viszonteladásra szánt árukat vagy szolgáltatásokat általában a licenciaadó szolgáltatja, de az is lehetséges, hogy a licenciavevő egy harmadik félként fellépő szállítótól vásárolja meg őket. Alapesetben a szellemi tulajdonjogra vonatkozó rendelkezések az áruk vagy szolgáltatások marketingjére vonatkoznak. Például ez a helyzet akkor, amikor egy franchise-szerződésben a franchise adó eladja a franchise vevőnek az árukat viszonteladás céljára, továbbá megengedi, hogy a franchise vevő használja az ő védjegyét és know-how-ját az áruk piaci értékesítése során. Szintén a rendelet hatálya alá tartozik az az eset, amikor egy italkoncentrátum szállítója licenciát ad a vevőnek arra, hogy az felhígítás és palackozás után árusítsa az italt.

(36) Az ötödik feltétel különös hangsúlyt helyez arra, hogy a szellemi tulajdonjogra vonatkozó rendelkezések nem célozhatnak és nem eredményezhetnek olyan hatásokat, amelyek a csoportmentesítési rendelet 4. cikkében található különösen súlyos korlátozások között vannak felsorolva, illetve olyan korlátozást, amelyet az 5. cikk kizár a csoportmentesítési rendelet hatálya alól [lásd a (46)–(61) bekezdést].

(37) Általában három fő területet érintenek azok a szellemi tulajdonjogok, amelyek a csoportmentesítési rendelet 2. cikkének (3) bekezdése értelmében a vertikális megállapodások megvalósítását szolgálják: védjegyek, szerzői jogok és know-how.

Védjegy

(38) A licenciaadó termékeinek egy adott területen történő forgalmazásához a forgalmazó részére védjegyhasználati licenciát adhat. Kizárólagos licencia esetén a megállapodás kizárólagos forgalmazásnak minősül.

Szerzői jog

(39) A szerzői jog jogosultja a szerzői jogi védelmet élvező áruk (könyvek, szoftver stb.) viszonteladóit kötelezheti arra, hogy a viszonteladás során azzal a feltétellel kell eladniuk a terméket, hogy a vevő – aki lehet másik viszonteladó vagy végső felhasználó – nem sérti meg a szerzői jogokat. A viszonteladó ilyen kötelezettségei – ha azok a 81. cikk (1) bekezdése alá tartoznak – a csoportmentesítési rendelet hatálya alá tartoznak.

(40) Az olyan megállapodás, amelynek alapján egy szoftver fizikai példányait a szállító viszonteladás céljára adja át, és a viszonteladó a szoftverhez kapcsolódó semmiféle jogra nem szerez licenciát, csupán a fizikai példányok viszonteladására jogosult, a csoportmentesítési rendelet szerinti viszonteladási célú áruértékesítési megállapodásnak minősül. Az ilyen típusú forgalmazás során a szoftverlicencia átruházása a szerzői jog tulajdonosa és a szoftver végső felhasználója között jön létre. Ez történhet "hozzácsomagolt" licencia formájában, azaz úgy, hogy a licenciafeltételek a szoftver dobozában találhatók, és a csomag felbontásával a végső felhasználó hallgatólagosan elfogadja azokat.

(41) A szerzői jog jogosultja kötelezheti azokat a vevőket, akik olyan hardvert vásárolnak, amely szerzői jogi védelmet élvező szoftvert is tartalmaz, hogy tartsák tiszteletben a szerzői jogokat, például ne másolják és adják el újra a szoftvert, vagy ne készítsenek olyan másolatot a szoftverről, amelyet másik hardveren futtatnak. Az ilyen felhasználási korlátozások – ha a 81. cikk (1) bekezdése alá tartoznak – a csoportmentesítési rendelet hatálya alá tartoznak.

Know-how

(42) A franchise-megállapodások – az ipari franchise-megállapodások kivételével – a legjobb példák a know-how marketing célú átadására a vevő részére. A franchise-megállapodások szellemi alkotásokhoz fűződő jogokra vonatkozó licenciákat tartalmaznak a védjegyekkel, árujelzőkkel és know-how-val kapcsolatban az áruk forgalmazása vagy a szolgáltatások nyújtása során történő felhasználás céljából. A szellemi tulajdonjog licenciába adásán túl a franchise adó a megállapodás tartama alatt általában kereskedelmi és technikai segítséget is nyújt a franchise vevő részére, így beszerzési szolgáltatásokat, oktatást, ingatlan-tanácsadást, pénzügyi tervezést stb. A licencia és a segítségnyújtás a franchise tárgyát jelentő üzleti módszer elválaszthatatlan részét képezik.

(43) A franchise-megállapodásban foglalt licenciaadásra vonatkozik a csoportmentesítési rendelet, ha a 30. pontban felsorolt öt feltétel teljesül. Általában ez az eset áll fenn, mivel a legtöbb franchise-megállapodásban, ideértve a master (elsődleges) franchise-megállapodásokat is, a franchise adó árukat és/vagy szolgáltatásokat – különösen kereskedelmi vagy technikai segítségnyújtási szolgáltatásokat – is átad, illetve szolgáltat a franchise vevő részére. Az átadott szellemi tulajdonjog segíti a franchise vevőt abban, hogy a franchise adó által – vagy a franchise adó által kijelölt szállító által – szolgáltatott árukat viszonteladóként értékesítse, vagy ezeket az árukat felhasználva értékesítse a keletkezett árukat vagy szolgáltatásokat. Ha a franchise-megállapodás kizárólag vagy elsődlegesen szellemi tulajdonjog licenciába adására vonatkozik, akkor erre nem alkalmazható a csoportmentesítési rendelet, azonban hasonló elbírálás alá tartozik, mint azok a franchise-megállapodások, amelyekre a csoportmentesítési rendelet vonatkozik.

(44) Az alábbi, a szellemi tulajdonnal kapcsolatos kötelezettségek általában szükségesek a franchise adó szellemi tulajdonjogainak védelmére, és így ezekre – ha ezek a kötelezettségek a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartoznak – szintén vonatkozik a csoportmentesítési rendelet:

a) a franchise vevő azon kötelezettsége, hogy sem közvetetten, sem közvetlenül nem vesz részt hasonló üzleti vállalkozásban;

b) a franchise vevő azon kötelezettsége, hogy versenytárs vállalkozásban nem szerez olyan pénzügyi részesedést, amely lehetővé tenné a franchise vevő részére az ilyen vállalkozás gazdasági magatartásának befolyásolását;

c) nem hozza harmadik fél tudomására a franchise adó által szolgáltatott know-how-t, feltéve, hogy az még nem minősül köztudomású információnak;

d) a franchise vevő azon kötelezettsége, hogy a franchise adó részére átad minden olyan tapasztalatot, ami a franchise felhasználása során keletkezett, továbbá, hogy a franchise adó és a többi franchise vevő részére nem kizárólagos licenciát ad az ilyen tapasztalatból eredő know-how használatára;

e) a franchise vevő azon kötelezettsége, hogy tájékoztassa a franchise adót a licenciába adott szellemi tulajdonjogok megsértéséről, jogi eljárást indítson a jogsértők ellen, illetve, hogy segítséget nyújtson a franchise adónak a jogsértők elleni jogi eljárásokban;

f) a franchise vevő azon kötelezettsége, hogy a franchise adó által licenciába adott know-how-t nem használja a franchise használatától eltérő célokra;

g) a franchise vevő azon kötelezettsége, hogy a franchise adó jóváhagyása nélkül nem ruházza át a franchise-megállapodás szerinti jogokat és kötelezettségeket.

v. Kapcsolat más csoportmentesítési rendeletekkel

(45) A 2. cikk (5) bekezdése alapján a csoportmentesítési rendelet "nem alkalmazható olyan vertikális megállapodásokra, amelyeknek tárgya bármely más csoportmentesítési rendelet hatálya alá tartozik". Ez azt jelenti, hogy a csoportmentesítési rendelet nem alkalmazható azokra a vertikális megállapodásokra, amelyekre az alábbiak vonatkoznak: a Bizottság 240/96/EK rendelete [13] a technológiaátadásról, a Bizottság 1475/1995/EK rendelete [14] a gépjármű-forgalmazásról vagy a 417/85/EGK [15] és a 418/85/EGK [16] rendeletek a horizontális megállapodásokkal összefüggésben kötött vertikális megállapodások mentesítéséről – a 2236/97/EK rendelet [17] szerinti utolsó módosítás szerint – vagy bármilyen jövőbeni hasonló rendelet.

3. A csoportmentesítési rendeletben foglalt különösen súlyos korlátozások

(46) A csoportmentesítési rendelet 4. cikke tartalmazza azon különösen súlyos korlátozások felsorolását, amelyek következtében a csoportmentesítési rendelet hatálya alól kizárásra került a vertikális megállapodás egésze. A különösen súlyos korlátozásoknak ez a listája a közösségen belüli kereskedelemmel kapcsolatos vertikális megállapodásokra vonatkozik. A közösségen kívülre irányuló exporttal, illetve importtal/újraimportálással kapcsolatos vertikális megállapodások tekintetében lásd a Javico v Yves Saint Laurent ítéletet. Az ilyen különösen súlyos korlátozásokat tartalmazó vertikális megállapodások esetén az egyedi mentesítés sem valószínű.

(47) A csoportmentesítési rendelet 4. cikkének a) pontjában foglalt különösen súlyos korlátozás a viszonteladási ár meghatározása, azaz olyan megállapodás kötése vagy összehangolt gyakorlat folytatása, amelynek közvetett vagy közvetlen célja olyan rögzített összegű vagy legalacsonyabb viszonteladási ár, illetve rögzített összegű vagy legalacsonyabb árszint meghatározása, amelyet a vevőnek figyelembe kell vennie. A korlátozás egyértelmű az olyan szerződéses kikötés vagy összehangolt magatartás esetén, ahol a viszonteladási ár közvetlenül meghatározásra kerül. A viszonteladási ár fenntartása azonban közvetett eszközökkel is elérhető. Ez utóbbira példa lehet az olyan megállapodás, amely megszabja a forgalmazási nyereség mértékét, meghatározza a legnagyobb árengedményt, amelyet a forgalmazó egy meghatározott árszintből engedhet, meghatározza a szállító részéről a rabatt nyújtását, vagy a promóciós költségek megtérítését egy adott árszint betartásához köti, az előírt viszonteladási árat a versenytársak viszonteladási áraihoz köti, illetve ilyen eszközök lehetnek a fenyegetések, megfélemlítések, figyelmeztetések, büntetések, szállítások késleltetése vagy felfüggesztése, illetve a szerződés felmondása egy adott árszint figyelembe nem vétele esetén. Az árrögzítés közvetlen vagy közvetett eszközei még hatékonyabbak akkor, ha olyan intézkedésekkel társítják őket, amelyek az árcsökkentő forgalmazók azonosítását szolgálják; ilyen eszköz például egy ármegfigyelő rendszer működtetése, illetve a kiskereskedők kötelezése arra, hogy jelentsék, ha a forgalmazási hálózat más tagjai eltérnek a meghatározott árszinttől. Ehhez hasonlóan a közvetlen vagy közvetett árrögzítés még hatékonyabb akkor, ha olyan intézkedésekkel társul, amelyek mérséklik a vevőnek a viszonteladási ár csökkentésére irányuló hajlandóságát; ilyen például az az eset, amikor a szállító a termékre rányomtatja az ajánlott viszonteladási árat, vagy a szállító arra kötelezi a vevőt, hogy a legnagyobb kedvezményt élvező vásárlóra vonatkozó kikötést alkalmazza. Ugyanezen közvetett eszközök és "támogató" intézkedések felhasználhatók arra, hogy a legmagasabb vagy ajánlott árak viszonteladási ár kikötésként működjenek. Az ajánlott árak vagy legmagasabb árak felsorolásának átadása a szállító által a vevő részére azonban önmagában még nem minősül viszonteladási ár kikötéséhez vezető lépésnek.

(48) Ügynöki megállapodások esetén a megbízó főszabályként meghatározza az eladási árat, mivel az ügynök nem lesz az áruk tulajdonosa. Ha azonban egy ügynöki megállapodás a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik [lásd a (12)–(20) bekezdéseket], akkor a csoportmentesítési rendelet 4. cikkének a) pontja szerinti különösen súlyos korlátozásnak minősül az a kötelezettség, amely megakadályozza, vagy korlátozza az ügynököt abban, hogy rögzített vagy változó összegű megbízási díját megossza a vásárlóval. Így az ügynök számára biztosítani kell azt a lehetőséget, hogy a vásárló által ténylegesen fizetett ár összegét mérsékelje, ha ezzel nem csökkenti a megbízó bevételét [18].

(49) A csoportmentesítési rendelet 4. cikkének b) pontjában foglalt különösen súlyos korlátozás olyan megállapodásokkal vagy összehangolt magatartásokkal foglalkozik, amelyeknek közvetett vagy közvetlen célja a vevő eladásainak korlátozása, ha ezek a korlátozások arra a területre, illetve azokra a vásárlókra vonatkoznak, ahol, illetve akiknek a vevő eladhatja a szerződés szerinti árukat vagy szolgáltatásokat. A különösen súlyos korlátozás a területi vagy vásárlók szerinti piacfelosztásra vonatkozik. Ez lehet közvetlen kötelezettségek következménye, például kötelezettségvállalás arra, hogy a forgalmazó bizonyos vásárlók vagy bizonyos területeken jelentkező vásárlók részére nem végez értékesítést, vagy olyan kötelezettség, hogy az ilyen vásárlóktól kapott megrendeléseket más forgalmazókhoz továbbítja. Közvetett intézkedések is járhatnak ezzel az eredménnyel, ha a forgalmazót arra kívánják késztetni, hogy ilyen vásárlókat ne szolgáljon ki, ilyen például: a jutalékok vagy engedmények csökkentése, a szállítás visszautasítása, a szállított mennyiség mérséklése, illetve a szállított mennyiségnek a meghatározott területen vagy fogyasztói körben jelentkező kereslethez történő igazítása, a szerződés felmondásával való fenyegetés, vagy a kötelezés a nyereség átutalására. Az is járhat továbbá ilyen eredménnyel, ha a szállító nem nyújt az egész közösségre kiterjedő garanciális szolgáltatást, amellett, hogy az összes forgalmazó köteles garanciális szolgáltatás nyújtására és ezt a szolgáltatást részükre a szállító téríti meg még az olyan áruk esetében is, amelyet egy másik forgalmazó értékesített az ő területükön. Az ilyen magatartások esetében még valószínűbb, hogy azok a vevő eladásait korlátozónak minősülnek, ha a szállító egy nyomonkövetési rendszer működtetésével együtt alkalmazza őket abból a célból, hogy megbizonyosodjon az eladott áruk tényleges rendeltetési helyéről, például megkülönböztető címkék vagy gyári számok használatával. Az összes forgalmazóra kiterjedő olyan tilalom azonban, amely kizárja a meghatározott végső felhasználók számára történő értékesítést, nem minősül különösen súlyos korlátozásnak, ha ennek objektív indoka van az adott termék tekintetében; például biztonsági és egészségügyi okból hozott általános tilalom arra nézve, hogy veszélyes anyagokat bizonyos vásárlók részére eladjanak. Ez azt is magában foglalja, hogy maga a szállító sem szolgálhatja ki ezeket a vásárlókat. A viszonteladó azon kötelessége, hogy feltüntesse üzletében a szállító márkanevét, nem minősül különösen súlyos korlátozásnak.

(50) A csoportmentesítési rendelet 4. cikkének b) pontjában foglalt különösen súlyos korlátozás alól négy kivétel van. Az első kivétel megengedi, hogy a szállító közvetlen vevőinek aktív értékesítéseit egy olyan területre vagy vásárlói csoportra korlátozza, amelyet kizárólagos jelleggel egy másik vevője részére biztosított, vagy amelyet a szállító saját magának tartott fenn. A terület vagy vevőcsoport kizárólagos kijelöléséről akkor beszélünk, ha a szállító beleegyezik abba, hogy termékeit csak egy forgalmazónak adja el abból a célból, hogy a forgalmazó azt az adott területen vagy meghatározott vevőcsoport részére forgalmazza, és a kizárólagos forgalmazó védelemben részesül az ő területén vagy vevőcsoportjában a szállító vagy a szállító más, Közösségen belüli vevői által végrehajtott aktív értékesítéssel szemben. A szállító összekapcsolhatja a kizárólagos területi és a kizárólagos vevőcsoportra vonatkozó jogot, például úgy, hogy kizárólagos képviselőt nevez ki egy adott területen található meghatározott vevőcsoport tekintetében. A kizárólagosan biztosított területek vagy vevőcsoportok védelme azonban nem akadályozhatja az ilyen területen vagy vevőcsoportok részére történő passzív értékesítést. A csoportmentesítési rendelet 4. cikkének b) pontja alkalmazása tekintetében a Bizottság az "aktív" és "passzív" értékesítést a következőképpen értelmezi:

- Az "aktív" eladás során aktívan fordulnak az egyedi vásárlóhoz a másik forgalmazó kizárólagos területén vagy kizárólagos vevőcsoportján belül, például közvetlen levélmegkeresésben (direct mail) vagy látogatással; ugyanígy minősül a másik forgalmazó részére kizárólagosan biztosított meghatározott vevőcsoport vagy meghatározott terület fogyasztóinak aktív megcélzása olyan médiahirdetés vagy más promóció útján, amely kifejezetten az adott vevőcsoportot vagy az adott területen található vevőket célozza meg; illetve raktár vagy forgalmazói kirendeltség létesítése a másik forgalmazó kizárólagos területén.

- A "passzív" eladás az egyedi vásárlóktól azok felszólítása nélkül érkező kérésre adott válasz, ideértve az áruk leszállítását, illetve a szolgáltatások nyújtását az ilyen vásárlók részére. Passzív eladásnak minősül az olyan általános jellegű hirdetés vagy promóció a médiában vagy az interneten, amely elérheti ugyan a más forgalmazók kizárólagos területein vagy vevőcsoportjaiban található vásárlókat, de amely egyben ésszerű eszköze az ilyen területeken vagy vevőcsoportokon kívüli vásárlók – például a nem kizárólagos területen vagy a hirdető saját területén található vevők – elérésének.

(51) Minden forgalmazó szabadon használhatja az internetet a termékei hirdetésére vagy értékesítésére. A forgalmazók korlátozása az internet használata tekintetében csak abban az esetben összeegyeztethető a csoportmentesítési rendelettel, ha az interneten történő hirdetés vagy értékesítés aktív értékesítéshez vezetne más forgalmazók kizárólagos területein vagy vevőcsoportjaiban. Általánosságban az internet használata nem minősül aktív értékesítésnek az ilyen területeken vagy vevőcsoportokban, mivel ez a vásárlók összessége elérésének ésszerű eszköze. Az a tény, hogy ez a hirdető saját területén vagy vevőcsoportján kívüli hatásokkal is járhat, a technológiából – azaz a könnyű elérhetőségből – ered. Passzív értékesítésnek minősül, ha a vásárló felkeresi a forgalmazó honlapját, kapcsolatba lép a forgalmazóval, és ez a kapcsolat értékesítéshez – és szállításhoz – vezet. Ebben a tekintetben rendszerint nincs szerepe a honlapon vagy a kommunikációban használt nyelvnek. Nem minősül a honlap alkalmazása aktív értékesítésnek, ha a honlap nem elsődlegesen a másik forgalmazó részére kizárólagosan biztosított területen vagy vevőcsoporton belüli vásárlókat célozza, például kifejezetten az ilyen kizárólagosan biztosított fogyasztók részére rendelkezésre álló szolgáltatók honlapjain elhelyezett bannerek (szalagreklámok) vagy linkek használatával. Az egyedi vásárlók, vagy meghatározott vevőcsoportok részére kérés nélkül küldött e-mailek azonban aktív értékesítésnek minősülnek. Ugyanezek vonatkoznak a katalógus útján történő értékesítésre. Ettől függetlenül a szállító minőségi követelményeket támaszthat az áruinak viszonteladását célzó internethonlap tekintetében, hasonlóképpen ahhoz, ahogyan egy szállító általában minőségi követelményeket támaszthat egy üzlettel szemben vagy a reklámozással és hirdetéssel szemben. Az utóbbinak különösen a szelektív forgalmazás esetében lehet jelentősége. Az internetes vagy katalógus útján történő értékesítés nyílt megtiltása csak objektív indokok alapján lehetséges. A szállító semmilyen esetben sem tarthatja fenn magának az internetes értékesítés és/vagy hirdetés jogát.

(52) A csoportmentesítési rendelet 4. cikkének b) pontja a második különösen súlyos korlátozás alól három további kivételt tesz. Mind a három kivétel korlátozásokat tesz lehetővé mind az aktív, mind pedig a passzív értékesítések tekintetében. Így megengedhető egy nagykereskedő korlátozása abban, hogy végső felhasználóknak értékesítsen árukat, szelektív forgalmazási rendszerben egy kijelölt forgalmazó korlátozása abban, hogy – bármely kereskedelmi szinten – nem szerződéses forgalmazók részére adjon el árukat olyan piacon, ahol ilyen rendszer működik, és a beépítés céljából alkotóelemeket vásárló vevő korlátozása abban, hogy azokat a szállító versenytársainak viszonteladóként értékesítse. Az "alkotóelem" kifejezés minden közbenső terméket magában foglal, míg a "beépítés" kifejezés bármely olyan felhasználást jelent, amelynek célja áru előállítása.

(53) A csoportmentesítési rendelet 4. cikkének c) pontjában foglalt különösen súlyos korlátozás a végső felhasználók – akik lehetnek szakmai végső felhasználók vagy végső fogyasztók – részére történő, szelektív forgalmazási hálózat tagjai általi aktív és passzív értékesítést korlátozza. Ez azt jelenti, hogy a csoportmentesítési rendelet 1. cikkének d) pontjában meghatározott szelektív forgalmazási rendszerben működő kereskedők nem korlátozhatók abban, hogy mely felhasználók – vagy a felhasználók nevében működő vásárló ügynökök – részére értékesítenek. Például a kereskedő a szelektív forgalmazási rendszerben sem korlátozható abban, hogy az interneten hirdessen és értékesítsen. A szelektív forgalmazás összekapcsolható a kizárólagos forgalmazással abban az esetben, ha az aktív és passzív értékesítést sehol sem korlátozzák. A szállító így elkötelezheti magát abban a tekintetben, hogy egy adott területen csak egy kereskedőt vagy korlátozott számú kereskedőt szolgál ki.

(54) Ezen túlmenően a szelektív forgalmazás keretében a kereskedő korlátozható abban, hogy hol létesít üzlethelyiséget. A kiválasztott kereskedők számára megtiltható, hogy eltérő telephelyekről működtessék a vállalkozásukat, vagy az, hogy más helyen egy új üzletet nyissanak. Ha a kereskedő üzlete nem helyhez kötött ("mozgóárus"), akkor meghatározható az a terület, amelyen kívül a mozgó üzlet nem működtethető.

(55) A csoportmentesítési rendelet 4. cikkének d) pontjában foglalt különösen súlyos korlátozás a szelektív forgalmazási rendszeren belül kijelölt forgalmazók közötti kereszteladások korlátozására vonatkozik. Ez azt jelenti, hogy egy megállapodásnak vagy összehangolt magatartásnak nem lehet közvetlen vagy közvetett célja az, hogy megakadályozza vagy korlátozza a szerződés szerinti áruk aktív vagy passzív értékesítését a kijelölt forgalmazók között. A kijelölt forgalmazók nem korlátozhatók abban, hogy a szerződés szerinti árukat szabadon megvásárolják más kijelölt forgalmazóktól a hálózaton belül attól függetlenül, hogy azok azonos vagy más kereskedelmi szinten működnek. Ez azt jelenti, hogy a szelektív forgalmazás nem kapcsolható össze olyan vertikális korlátozásokkal, amelyeknek célja a forgalmazók arra való kényszerítése, hogy a szerződés szerinti termékeket kizárólagosan egy adott forrásból szerezzék be, például kizárólagos beszerzés útján. Ez azt is jelenti, hogy egy szelektív forgalmazási hálózaton belül a kijelölt nagykereskedők nem korlátozhatók a kijelölt kiskereskedők részére teljesített értékesítéseik tekintetében.

(56) A csoportmentesítési rendelet 4. cikkének e) pontjában foglalt különösen súlyos korlátozás olyan megállapodásokra vonatkozik, amelyek a végső felhasználókat, független javítószolgálatokat és szolgáltatókat akadályozzák vagy korlátozzák abban, hogy tartalék alkatrészeket közvetlenül az alkatrészgyártóktól szerezzenek be. Az alkatrészgyártó és a tartalék alkatrészeket a saját termékébe beépítő vevő [eredeti berendezések gyártója, "original equipment manufacturer", (OEM)] közötti megállapodás sem közvetve, sem pedig közvetlenül nem akadályozhatja vagy korlátozhatja az alkatrészgyártót abban, hogy a tartalék alkatrészeket végső felhasználók, független javítószolgálatok vagy szolgáltatók részére értékesítse. Közvetett korlátozás különösen abból eredhet, ha a tartalék alkatrész szállítóját korlátozzák abban, hogy átadja a tartalék alkatrésznek a használók, független javítószolgálatok vagy szolgáltatók általi használatához szükséges műszaki információt vagy különleges berendezést. A megállapodás azonban tartalmazhat korlátozásokat a tartalék alkatrészek értékesítése tekintetében az olyan javítószolgálatok és szolgáltatók részére, akiket az eredeti berendezés gyártója bízott meg saját áruinak javításával vagy szervizelésével. Más szavakkal, az eredeti berendezés gyártója igényelheti azt, hogy a saját javító- vagy szervizhálózata a tartalék alkatrészeket tőle vásárolja meg.

4. A csoportmentesítési rendeletben foglalt feltételek

(57) A csoportmentesítési rendelet 5. cikke kizár bizonyos kötelezettségeket a csoportmentesítési rendelet hatálya alól, annak ellenére, hogy a piaci részesedés küszöbértékét az érintett felek nem lépik át. A csoportmentesítési rendelet azonban alkalmazandó marad a vertikális megállapodás fennmaradó részére, ha az a rész elválasztható a nem mentesített kötelezettségektől.

(58) Az első kizárás a csoportmentesítési rendelet 5. cikkének a) pontjában található versenytilalmi kötelezettségekre vonatkozik. A versenytilalmi kötelezettség előírja a vevő részére, hogy a szerződés szerinti áruk, szolgáltatások és az azokat helyettesítő áruk/szolgáltatások tekintetében (lásd az 1. cikk b) pontjában található meghatározást) előző évi összes beszerzéseinek több mint 80 %-át köteles a szállítótól vagy a szállító által kijelölt más vállalkozástól beszerezni, és így akadályozza a vevőt abban, hogy versengő termékeket vagy szolgáltatásokat vásároljon, illetve ezek részesedését az összes beszerzések 20 %-ánál alacsonyabb mértékben határozza meg. Ha a szerződés megkötését megelőző évre nem állnak rendelkezésre adatok a vevő beszerzéseit illetően, akkor a vevő által legjobb tudomása szerint adott becslést kell használni az éves teljes beszerzési igény tekintetében. Az ilyen versenytilalmi kötelezettségekre nem vonatkozik a csoportmentesítési rendelet, ha azok időtartama határozatlan vagy az öt évet meghaladja. Azokra a versenytilalmi kötelezettségekre sem vonatkozik a csoportmentesítési rendelet, amelyek hallgatólagosan meghosszabbíthatók öt évnél hosszabb időtartamra. A rendelet azonban vonatkozik azokra a versenytilalmi kötelezettségekre, amelyeknek időtartama öt évben vagy rövidebb időben korlátozott, illetve ha az öt éven túli meghosszabbítás mindkét fél kifejezett hozzájárulásával lehetséges, és nincsenek olyan akadályok, amelyek a vevőt korlátoznák abban, hogy az ötéves időtartam végén joghatályosan felmondja a versenytilalmi kötelezettséget. Ha például a megállapodásban ötéves versenytilalmi kötelezettség található és a szállító kölcsönt nyújt a vevőnek, akkor a kölcsön visszafizetése nem akadályozhatja a vevőt abban, hogy az ötéves időtartam végén joghatályosan felmondja a versenytilalmi kötelezettséget; a visszafizetést egyenlő vagy csökkenő összegű részletekben kell meghatározni, az emelkedő részletösszegű visszafizetési kötelezettség nem megengedhető. Ez azonban nem korlátozza azt a lehetőséget – például egy új forgalmazói kirendeltség esetén –, hogy a visszafizetést az első egy vagy két évben elhalasszák, amíg az eladások el nem érnek egy bizonyos szintet. A vevő részére biztosítani kell azt a lehetőséget, hogy a fennmaradó adósságát – ha van még ilyen – visszafizesse a versenytilalmi kötelezettség megszűnésekor. Hasonlóképpen, ha a szállító a vevő részére olyan berendezést biztosít, amely nem minősül specifikusnak a kapcsolatukra nézve, a vevő részére lehetővé kell tenni azt, hogy a versenytilalmi kötelezettség lejártakor piaci eszközértéken megvásárolja a berendezést.

(59) Nem alkalmazható az ötéves időtartam-korlátozás, ha az árukat vagy szolgáltatásokat a vevő viszonteladóként "olyan telephelyről és területről adja el, amely a szállító tulajdona, vagy amelyet a szállító a vevőhöz nem kapcsolódó harmadik féltől bérel". Ilyen esetekben a versenytilalmi kötelezettség lehet ugyanolyan hosszú, mint ameddig a vevő a területet vagy telephelyet használja (a csoportmentesítési rendelet 5. cikkének a) pontja). Ennek a kivételnek az az oka, hogy általában nem várható el a szállítótól, hogy megengedje, hogy hozzájárulása nélkül a tulajdonát képező területről és telephelyről a versenytársa termékeit árulják. Ez a kivétel nem vonatkozik az olyan színlelt tulajdonjogi ügyletekre, amelyeknek a célja az ötéves korlátozás megkerülése.

(60) A csoportmentesítési rendelet 5. cikkének b) pontja tartalmazza a csoportmentesítés alóli második kizárást a megállapodás hatályának a megszűnése utáni versenytilalmi kötelezettségre vonatkozóan. Az ilyen kötelezettségekre rendszerint nem vonatkozik a csoportmentesítési rendelet, hacsak a kötelezettség nem elengedhetetlenül szükséges a szállító által a vevő részére átadott know-how védelme érdekében, illetve ha arra a telephelyre vagy területre korlátozódik, amelyet a vevő a szerződés időtartama alatt üzemeltetett, illetve ha legfeljebb egyéves időszakra terjed ki. A csoportmentesítési rendelet 1. cikke f) pontjának meghatározása szerint az a feltétel, hogy a know-how "lényegi" legyen, azt jelenti, hogy "a know-how olyan információt tartalmazzon, amely nélkülözhetetlen a vevő számára a szerződés szerinti áruk vagy szolgáltatások használatához, értékesítéséhez vagy viszonteladásához".

(61) A csoportmentesítés alóli harmadik kizárást a csoportmentesítési rendelet 5. cikkének c) pontja tartalmazza és a versengő termékek szelektív forgalmazási rendszerben történő értékesítésére vonatkozik. A csoportmentesítési rendelet vonatkozik a szelektív forgalmazásnak a versenytilalmi kötelezettséggel történő összekapcsolására, ami általánosan arra kötelezi a kereskedőket, hogy ne értékesítsék a versengő márkákat. Nem vonatkozik azonban a csoportmentesítési rendelet arra a kötelezettségre, ha a szállító kijelölt kereskedőit közvetve vagy közvetlenül megakadályozza abban, hogy viszonteladási céllal meghatározott versenytárs szállítóktól vásároljanak termékeket. A fenti kötelezettség kizárásának a célja az, hogy ne alakulhasson ki olyan helyzet, ahol az azonos szelektív forgalmazási hálózatot használó szállítók megakadályozzák azt, hogy egy vagy több meghatározott versenytársuk ezt a hálózatot használja termékeik forgalmazására (a versenytárs szállító kizárása, ami a kollektív bojkott egy formája lenne) [19].

5. A jogellenesség vélelmének hiánya a csoportmentesítési rendelet hatálya alá nem tartozó esetekben

(62) A csoportmentesítési rendelet hatálya alá nem tartozó vertikális megállapodásoknak nem vélelmezik a jogellenességét, egyedi megvizsgálásukra azonban szükség lehet. A vállalkozásokat arra ösztönzik, hogy külön bejelentés nélkül végezzék el saját értékelésüket. Ha a Bizottság végzi az egyedi vizsgálatot, akkor rá hárul a bizonyítási teher abban a vonatkozásban, hogy a szóban forgó megállapodás sérti a 81. cikk (1) bekezdését. Ha kimutathatók az érzékelhető versenyellenes hatások, a vállalkozások hivatkozhatnak a hatékonyság növekedésére és kifejthetik, hogy miért valószínűsíthető az, hogy az adott forgalmazási rendszer olyan előnyökkel jár, amelyek relevánsak a 81. cikk (3) bekezdésében foglalt mentesítési feltételek szempontjából.

6. Az elővigyázatosságból tett bejelentés szükségtelensége

(63) A legutóbb az 1216/1999/EK rendelettel [20] módosított, a Szerződés 85. és 86. cikkének végrehajtásáról szóló, 1962. február 6-i 17. sz. első tanácsi rendelet 4. cikkének (2) bekezdése [21] értelmében a vertikális megállapodások a 81. cikk (3) bekezdésében foglalt mentesítés kedvezményeit hatálybalépésüktől kezdve élvezhetik, még akkor is, ha a bejelentés ezen időpont után történik. Ez a gyakorlatban azt jelenti, hogy nincs szükség elővigyázatosságból történő bejelentésre. Vita esetén lehetőség van arra, hogy a vállalkozás bejelentést tegyen, amely alapján a Bizottság visszamenőleges hatállyal mentesítheti a vertikális megállapodást annak hatálybalépésétől kezdve, ha az a 81. cikk (3) bekezdése mind a négy feltételének megfelel. A bejelentő fél nem köteles magyarázatot adni arra, miért nem jelentette be korábban a megállapodást és nem tagadható meg részére a visszamenőleges mentesítés pusztán abból az okból, hogy korábban nem tett bejelentést. Minden bejelentést érdemben kell elbírálni. A 17. rendelet 4. cikke (2) bekezdésének ez a módosítás kiküszöbölni kívánja a nemzeti bíróságok előtti rosszhiszemű perindítás lehetőségét, és így erősíteni a szerződések polgári jogi érvényesíthetőségét. Ez arra az esetre is vonatkozik, ha a vállalkozások azért nem tettek bejelentést, mert úgy vélték, hogy a megállapodásra vonatkozik a csoportmentesítési rendelet.

(64) Mivel a bejelentés időpontja már nem korlátozza a Bizottság általi mentesítés lehetőségét, a nemzeti bíróságoknak értékelniük kell, hogy a 81. cikk (1) bekezdése alá tartozó vertikális megállapodásokra alkalmazni kell-e a 81. cikk (3) bekezdését. Ha ez valószínűsíthető, akkor az eljárást a Bizottság álláspontjának kialakításáig fel kell függeszteni. A nemzeti bíróságok azonban elfogadhatnak ideiglenes intézkedéseket a Bizottság a 81. cikk (3) bekezdésének alkalmazhatóságáról szóló értékelésének meghozataláig ugyanúgy, ahogyan ezt előzetes kérdésnek az EK-szerződés 234. cikke alapján a Bíróság elé utalása esetén teszik. A közbenső határozat meghozatalára vonatkozó eljárás esetén nincs szükség felfüggesztésre, ha a nemzeti bíróságok hatáskörrel rendelkeznek a 81. cikk (3) bekezdése [22] alkalmazása valószínűségének értékelésére.

(65) A vertikális megállapodásokról szóló bejelentések nem élveznek prioritást a Bizottság végrehajtási politikájában, ha nincs folyamatban per, vagy nem indítottak keresetet a nemzeti bíróságok előtt. A bejelentés nem biztosít ideiglenes érvényességet a megállapodás végrehajtásának. A Bizottság nem szab ki bírságot, ha a vállalkozások azért nem jelentették be a megállapodást, mert jóhiszeműen azt feltételezték, hogy nem lépték át a csoportmentesítési rendeletben foglalt piaci részesedési küszöbértéket.

7. Elválaszthatóság

(66) A csoportmentesítési rendelet azzal a feltétellel mentesíti a vertikális megállapodásokat, hogy a megállapodás nem tartalmaz és annak segítségével nem gyakorolnak a 4. cikkben meghatározott különösen súlyos korlátozást. Egy vagy több különösen súlyos korlátozás fennállása esetén a csoportmentesítési rendelet kedvezményei a vertikális megállapodás egészére nézve elvesznek. A különösen súlyos korlátozások tekintetében nincs helye elválaszthatóságnak.

(67) Az elválaszthatósági szabályt azonban alkalmazni kell a csoportmentesítési rendelet 5. cikkében meghatározott feltételekre. Ennek következtében a csoportmentesítés kedvezménye csak a vertikális megállapodás azon részére nézve szűnik meg, amely nem felel meg az 5. cikkben meghatározott feltételeknek.

8. Az azonos forgalmazási rendszerben forgalmazott termékek portfóliója

(68) Ha egy szállító többféle áru vagy szolgáltatás forgalmazására ugyanazt a forgalmazási megállapodást használja, akkor ezek közül egyesek – tekintettel a piaci részesedési küszöbértékre – a csoportmentesítési rendelet hatálya alá tartozhatnak, míg mások esetleg nem. Ebben az esetben a csoportmentesítési rendelet azokra az árukra és szolgáltatásokra vonatkozik, amelyekre a feltételek teljesülnek.

(69) Azon áruk és szolgáltatások esetében, amelyekre nem vonatkozik a csoportmentesítési rendelet, az általános versenyszabályok érvényesek, tehát:

- nincs csoportmentesítés, de a jogellenességet sem kell vélelmezni,

- ha nem mentesíthetően sérül a 81. cikk (1) bekezdése, vizsgálni lehet azt, hogy vannak-e megfelelő jogvédelmi intézkedések a versenyprobléma feloldására a fennálló forgalmazási rendszeren belül,

- a megfelelő jogvédelmi intézkedések hiányában a szállító köteles más forgalmazási formákat alkalmazni.

Ez a helyzet akkor is előállhat, ha a 82. cikk egyes termékek esetében igen, más termékek esetében viszont nem alkalmazható.

9. Átmeneti időszak

(70) A csoportmentesítési rendelet 2000. június 1-jétől alkalmazandó. A csoportmentesítési rendelet 12. cikke átmeneti időszakot biztosít azon vertikális megállapodások számára, amelyek 2000. június 1. előtt már hatályban voltak és nem felelnek meg a csoportmentesítési rendelet által előírt mentesítési feltételeknek, viszont megfelelnek a 2000. május 31-én hatályát vesztő csoportmentesítési rendelet mentesítési feltételeinek (a Bizottság 1983/83/EGK rendelete, 1984/83/EGK rendelete, és 4087/88/EGK rendelete). Szintén megszűnik 2000. május 31-én a Bizottság az 1983/83/EGK és 1984/83/EGK rendeletekről szóló közleményének az alkalmazhatósága. Az utóbbi megállapodások 2001. december 31-ig továbbra is élvezhetik a hatályon kívül helyezett rendeletekből fakadó kedvezményt. A 30 %-os piaci részesedést el nem érő szállítók és vevőik által kötött, öt évet meghaladó időtartamú versenytilalmi megállapodásokra akkor vonatkozik e csoportmentesítési rendelet, ha 2002. január 1-jén a versenytilalmi megállapodás fennmaradó idejéből legfeljebb öt év van hátra.

IV. A CSOPORTMENTESÍTÉS VISSZAVONÁSA ÉS A CSOPORTMENTESÍTÉSI RENDELET ALKALMAZÁSÁNAK MELLŐZÉSE

1. Visszavonási eljárás

(71) A csoportmentesítési rendelet által biztosított jogszerűségi vélelem visszavonható, ha a vertikális megállapodás – akár elszigetelten, akár pedig versenytárs szállítók vagy vevők által érvényesített hasonló megállapodásokkal összefüggésben értékelve – a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá kerül, és nem teljesíti a 81. cikk (3) bekezdésében meghatározott összes feltételt. Ez előfordulhat akkor, ha – kizárólagos szállítási megállapodás esetén – egy 30 %-os piaci részesedést meg nem haladó szállító vagy vevő olyan vertikális megállapodást köt, amely nem eredményez olyan objektív előnyöket, amelyek kiegyenlítik a versenyt érintő hátrányokat. Különösen fennállhat ez a helyzet az áruk végső fogyasztók részére történő értékesítése esetén, akik gyakran sokkal gyengébb pozícióban vannak, mint a közbenső áruk szakmai vásárlói. A végső fogyasztók részére történő értékesítések esetén a vertikális megállapodás által okozott hátrányok erőteljesebb hatással járhatnak, mint a közbenső áruk értékesítése esetén. Ha a 81. cikk (3) bekezdésének feltételei nem teljesülnek, a Bizottság a 6. cikk alapján visszavonhatja a csoportmentesítési rendelet által biztosított kedvezményt és megállapíthatja a 81. cikk (1) bekezdésének sérelmét.

(72) A visszavonási eljárás alkalmazása esetén a Bizottságot terheli annak bizonyítása, hogy a megállapodás a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik, és nem felel meg a 81. cikk (3) bekezdésében foglalt négy feltételnek.

(73) Különösen akkor nem teljesülnek a 81. cikk (3) bekezdése szerinti mentesítési feltételek, ha az érintett piacra való bejutást vagy az ottani versenyt jelentősen korlátozza a versenytárs szállítók vagy vevők által kötött hasonló vertikális megállapodások párhuzamos hálózatainak halmozott hatása. A vertikális megállapodások párhuzamos hálózatai akkor minősülnek hasonlónak, ha az ezekben foglalt korlátozások a piacon hasonló hatásokkal járnak. Általában akkor jelentkeznek hasonló hatások, ha a versenytárs szállítók vagy vevők által gyakorolt vertikális korlátozások a (104)–(114) bekezdésekben felsorolt négy csoport egyikébe tartoznak. Ilyen helyzet állhat elő például akkor, ha egy adott piacon bizonyos szállítók pusztán mennyiségi alapú szelektív forgalmazást folytatnak, míg más szállítók minőségi alapú szelektív forgalmazást alkalmaznak. Ilyen esetekben az értékelésnek figyelembe kell vennie a megállapodások egyes hálózatainak tulajdonítható versenyellenes hatásokat. Adott esetben a visszavonás csak azokra a mennyiségi korlátozásokra vonatkozhat, amelyeket bizonyos számú felhatalmazott forgalmazóra kényszerítettek. Visszavonási határozat hozható olyan esetekben is, ahol a vevő – például kizárólagos szállítás vagy forgalmazás keretében – jelentős piaci erővel rendelkezik a termelési vagy értékesítési láncban lejjebb (valamelyik következő fázisban) elhelyezkedő olyan érintett piacokon, ahol az árukat viszonteladóként értékesíti vagy szolgáltatásokat nyújt.

(74) Csak annak a vállalkozásnak róható fel a versenyellenes halmozott hatás, amelyeknek abban számottevő szerepe van. Nem tartoznak a 81. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom alá [23], és így nem képezik tárgyát a visszavonási eljárásnak azok a megállapodások, amelyeket olyan vállalkozások kötnek, amelyeknek a halmozott hatáshoz való hozzájárulása elhanyagolható. Az ilyen hozzájárulásra vonatkozó értékelést a (137)–(229) bekezdésben foglalt szempontok alapján kell elvégezni.

(75) A visszavonási határozatnak csak ex nunc hatálya lehet, ami azt jelenti, hogy az érintett megállapodások mentesítettségi helyzete nem változik a visszavonás hatályba lépéséig.

(76) A csoportmentesítési rendelet 7. cikke szerint a tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága visszavonhatja a csoportmentesítési rendelet által nyújtott kedvezményt az olyan vertikális megállapodásokra vonatkozóan, amelyeknek a versenyellenes hatásai az érintett tagállamban, vagy annak egy földrajzilag elkülönült piacnak minősülő részén érezhetők. Ha a tagállamban nincs olyan hatályos jogszabály, amely a nemzeti versenyhatóságot felhatalmazná a közösségi versenyjog alkalmazására vagy legalább arra, hogy visszavonja a csoportmentesítési rendelet által biztosított kedvezményt, a tagállam felkérheti a Bizottságot, hogy indítson ilyen eljárást.

(77) A Bizottság kizárólagos hatáskörrel rendelkezik arra nézve, hogy a csoportmentesítési rendelet által biztosított kedvezményt visszavonja azon vertikális megállapodások tekintetében, amelyek a versenyt egy érintett, de egy tagállam területénél szélesebb földrajzi piacon korlátozzák. Ha az érintett földrajzi piac egyetlen tagállam területe vagy annak egy része, akkor a Bizottság és az érintett tagállam párhuzamos hatáskörrel rendelkeznek a visszavonásra. Az ilyen ügyekben gyakran alkalmazható a nemzeti versenyhatóságok általi decentralizált végrehajtás. A Bizottság azonban fenntartja a jogot arra, hogy maga intézkedjen olyan meghatározott ügyekben, amelyek valamely közösségi érdek szempontjából különös jelentőséggel bírnak, például új jogi kérdést vetnek fel.

(78) A nemzeti jog által meghatározott eljárások keretében kell meghozni a visszavonásra vonatkozó nemzeti döntéseket, és ezek csak az adott tagállam területén belül hatályosak. Ezek a nemzeti döntések nem akadályozhatják a közösségi versenyjogszabályok egységes alkalmazását, valamint az e szabályok végrehajtása céljából elfogadott intézkedések tényleges érvényesülését [24]. Az ennek az alapelvnek történő megfelelés azt is magában foglalja, hogy a nemzeti versenyhatóságok a 81. cikk szerinti értékeléseiket kötelesek a Bíróság és az Elsőfokú Bíróság által meghatározott szempontok fényében, valamint a Bizottság által elfogadott közlemények és korábbi határozatok figyelembevételével elvégezni.

(79) A Bizottság álláspontja szerint a nemzeti versenyhatóságok és a Bizottság közötti együttműködésről szóló közleményben [25] meghatározott eljárást célszerű követni az ellentmondó határozatok és megkettőzött eljárások elkerülése érdekében.

2. A csoportmentesítési rendelet alkalmazásának mellőzése

(80) A csoportmentesítési rendelet 8. cikke megengedi a Bizottságnak, hogy rendelettel kizárja a csoportmentesítési rendelet hatálya alól a hasonló vertikális korlátozások párhuzamos hálózatait, ha azok az érintett piac több, mint 50 %-át lefedik. Az ilyen intézkedés nem egyedi vállalkozásokra vonatkozik, hanem minden olyan vállalkozásra, amelynek megállapodásaira a csoportmentesítési rendelet alkalmazásának mellőzéséről szóló rendelet kiterjed.

(81) Míg a csoportmentesítési rendelet által nyújtott kedvezmény 6. cikk szerinti visszavonása során olyan határozatot hoznak, amely kimondja egy egyedi vállalkozás esetében a 81. cikk megsértését, a 8. cikk szerinti rendelet hatása pusztán az, hogy az érintett korlátozások és piacok tekintetében megszünteti a csoportmentesítési rendelet alkalmazásából eredő kedvezményt, és visszaállítja a 81. cikk (1) és (3) bekezdésének teljes alkalmazását. A Bíróság és az Elsőfokú Bíróság vonatkozó esetjoga által kialakított szempontok, valamint a Bizottság által elfogadott közlemények és korábbi határozatok segítik a 81. cikk alkalmazását az egyedi megállapodásokra, miután elfogadják azt a rendeletet, amely kimondja a csoportmentesítés alkalmazhatóságának mellőzését bizonyos vertikális korlátozásokra nézve egy adott piacon. Szükség esetén a Bizottság döntést hoz egyedi ügyben, amely iránymutatást adhat az adott piacon működő minden vállalkozás számára.

(82) Az 50 %-os piaci lefedettségi arány kiszámítása során figyelembe kell venni a vertikális megállapodások minden olyan hálózatát, amely a piacon hasonló hatásokkal járó egyedi vagy összekapcsolt korlátozásokat tartalmaz. Általában akkor keletkeznek hasonló hatások, ha a korlátozások a (104)–(114) bekezdésben felsorolt négy csoport egyikébe tartoznak.

(83) A 8. cikk nem jelent a Bizottság számára kötelezettséget arra nézve, hogy intézkedjen, ha az 50 %-os piaci lefedettségi arányt az érintett felek átlépik. Általánosságban akkor indokolt az alkalmazás mellőzése, ha valószínűsíthető az érintett piachoz való hozzáférés vagy a piacon uralkodó verseny érzékelhető mértékű korlátozása. Ez különösen akkor fordulhat elő, ha a piac több mint 50 %-át lefedő párhuzamos szelektív forgalmazási hálózatok olyan kiválasztási szempontokat alkalmaznak, amelyeket nem indokol az adott áruk természete, vagy hátrányos megkülönböztetést alkalmaznak bizonyos, az adott árukat értékesíteni képes forgalmazási formákkal szemben.

(84) A 8. cikk alkalmazása szükségességének értékelése során a Bizottság megvizsgálja, hogy megfelelőbb jogvédelmi intézkedés lenne-e az egyedi visszavonás alkalmazása. Ez függhet különösen a piaci halmozott hatáshoz hozzájáruló versenytárs vállalkozások vagy a Közösségen belül érintett földrajzi piacok számától.

(85) A 8. cikk alapján elfogadott rendeletekben pontosan meg kell határozni azok hatályát. Ez elsősorban azt jelenti, hogy a Bizottságnak meg kell határoznia az érintett terméket és földrajzi piac(ok)at, másodsorban pedig meg kell jelölnie, milyen típusú vertikális korlátozás tekintetében nem alkalmazható a jövőben a csoportmentesítési rendelet. Az utóbbi tekintetében a Bizottság megváltoztathatja rendeletének hatályát az általa megcélozni kívánt eredmény elérése érdekében. Míg az 50 %-os piaci lefedettségi arány számítása során például figyelembe veszik minden egyedüli márka kikötésére vonatkozó megállapodás párhuzamos hálózatát, a Bizottság megteheti, hogy az alkalmazás mellőzéséről szóló rendelet hatályát csak bizonyos időtartamot túllépő versenytilalmi kötelezettségekre korlátozza. Így előfordulhat, hogy a rövidebb időtartamú vagy kevésbé korlátozó természetű megállapodásokra nem vonatkozik a rendelet, figyelembe véve az ilyen korlátozásoknak tulajdonítható kizáró hatás alacsonyabb fokát. Hasonlóképpen, ha egy adott piacon a szelektív forgalmazást további korlátozásokkal – például versenytilalommal vagy a vevőre gyakorolt mennyiségi átvételi kényszerrel – kapcsolják össze, a csoportmentesítési rendelet alkalmazásának mellőzéséről szóló rendelet vonatkozhat csak az ilyen további korlátozásokra. Szükség esetén a Bizottság azzal is adhat iránymutatást, hogy meghatározza azt a piaci részesedési szintet, amely – az adott piac viszonylatában – elégtelennek tekinthető abból a szempontból, hogy az egyedi vállalkozás a halmozott hatáshoz jelentősen hozzájáruló vállalkozásnak minősülhessen.

(86) A 8. cikk (2) bekezdése szerint a Bizottság által kötelezően megállapítandó legkevesebb hat hónapos átmeneti időszaknak elegendőnek kell lennie arra, hogy az érintett vállalkozások a csoportmentesítési rendelet alkalmazásának mellőzéséről szóló rendeletet figyelembe véve módosítsák megállapodásaikat.

(87) A csoportmentesítési rendelet alkalmazásának mellőzéséről szóló rendelet a hatályba lépését megelőző időszakra nézve nem hat ki az érintett megállapodások mentesített helyzetére.

V. A PIAC MEGHATÁROZÁSA ÉS A PIACI RÉSZESEDÉS KISZÁMÍTÁSÁNAK KÉRDÉSE

1. A Bizottság közleménye az érintett piac meghatározásáról

(88) A Bizottság közleménye az érintett piac meghatározásáról a közösségi versenyjog céljaira [26] iránymutatást ad azokra a szabályokra, szempontokra és bizonyítékokra, amelyeket a Bizottság a piacmeghatározási kérdések eldöntése során figyelembe vesz. Ez az iránymutatás a továbbiakban nem részletezi a fenti közleményt, amelynek a piacmeghatározási kérdések alapjául kell szolgálnia. Ez az iránymutatás csak azokkal a speciális kérdésekkel foglalkozik, amelyek a vertikális korlátozásokkal összefüggésben merülnek fel, és amelyekről nem esik szó a piacmeghatározásról szóló általános közleményben.

2. Az érintett piac a csoportmentesítési rendeletben foglalt 30 %-os piaci részesedési küszöb kiszámítása esetén

(89) A csoportmentesítési rendelet 3. cikke alapján általában a szállító piaci részesedése határozza meg a csoportmentesítési rendelet alkalmazását. A kiskereskedők társulása és ennek egyedi tagjai között kötött vertikális megállapodások esetén a társulás minősül szállítónak, és piaci részesedését szállítói részesedésként kell figyelembe venni. Csak a csoportmentesítési rendelet 1. cikkének c) pontjában meghatározott kizárólagos szállítás esetén kell a vevő piaci részesedését figyelembe venni, és ez a piaci részesedés csak ekkor meghatározó a csoportmentesítési rendelet alkalmazása szempontjából.

(90) A piaci részesedés kiszámításához meg kell határozni az érintett piacot. Ehhez meg kell állapítani az érintett termékpiacot és az érintett földrajzi piacot. Az érintett termékpiac magában foglal minden olyan árut és szolgáltatást, amelyeket a vevő azok jellemzőire, árára vagy rendeltetésére tekintettel felcserélhetőnek tart. Az érintett földrajzi piac magában foglalja azt a területet, amelyen az érintett vállalkozások a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások keresletében és kínálatában szerepet játszanak, amelyen a versenyfeltételek kellően homogének, és amelyet meg lehet különböztetni a szomszédos földrajzi területektől különösen azon az alapon, hogy azokon a területeken a versenyfeltételek érzékelhetően eltérőek.

(91) A csoportmentesítési rendelet alkalmazása tekintetében a szállító piaci részesedése azon érintett termék- és földrajzi piacon való részesedését jelenti, ahol a vevői részére értékesítést végez. [27] A (92) bekezdésben adott példában ez az "A" piac. A termékpiac meghatározása elsősorban a vevő szempontjából vizsgált helyettesíthetőségen alapul. Ha az eladott terméket más termék gyártásához használják fel és az általában nem felismerhető a végtermékben, akkor a termékpiacot főszabályként a közvetlen vevő preferenciái határozzák meg. A vevők vásárlói általában nem rendelkeznek erős preferenciával a vevő által felhasznált termékek tekintetében. A szállító és a felhasználásra kerülő termék vevője közötti vertikális korlátozásokat tartalmazó megállapodások általában csak a közbenső termék adásvételére vonatkoznak, nem pedig a feldolgozott termék eladására. Végtermékek forgalmazása esetén általában a végső fogyasztók preferenciái határozzák meg vagy befolyásolják azt, hogy a közvetlen vevő milyen helyettesítő terméket fogad el. A viszonteladóként működő forgalmazónak figyelembe kell vennie a végső fogyasztók preferenciáit a végtermékek beszerzése során. A forgalmazási szinten továbbá a vertikális korlátozások nemcsak a termékeknek a szállító és a vevő közti forgalmára, hanem azok viszonteladására is vonatkoznak. Mivel a különböző forgalmazási formák általában versenyeznek egymással, a piacokat általában nem lehet meghatározni az alkalmazott forgalmazási forma szerint. Ott, ahol a szállítók általában egy termékportfóliót árulnak, a teljes portfólió határozhatja meg a termékpiacot, ha a vevők a portfóliókat, nem pedig az egyedi termékeket tekintik helyettesíttőknek. Mivel az "A" piacon a vevők szakmai vevők, a földrajzi piac általában szélesebb, mint az a piac, ahol a termékeket a viszonteladók értékesítik a végső fogyasztóknak. Ez gyakran vezet a nemzeti piacok vagy szélesebb földrajzi piacok meghatározásához.

(92) Kizárólagos szállítás esetén a vevő piaci részesedése az ő összes beszerzésből való részesedése az érintett beszerzési piacon. [28] Az alábbi példában ez szintén az "A" piac.

+++++ TIFF +++++

(93) Ha a vertikális megállapodásban három olyan fél szerepel, amelyek mindegyike a kereskedelem más szintjein működik, akkor piaci részesedéseiknek minden szinten a 30 %-os piaci részesedési küszöbérték alatt kell maradni ahhoz, hogy részesüljenek a csoportmentesítés kedvezményében. Ha például egy gyártó, egy nagykereskedő (vagy kiskereskedők társulása) és egy kiskereskedő megállapodásukban versenytilalmi kötelezettségben egyeznek meg, akkor sem a gyártó, sem pedig a nagykereskedő (vagy kiskereskedők társulása) piaci részesedése nem haladhatja meg a 30 %-ot, ha részesülni kívánnak a csoportmentesítés kedvezményében.

(94) Ha a szállító mind eredeti berendezést, mind pedig ehhez a berendezéshez pót- vagy cserealkatrészeket is gyárt, akkor gyakran ő az egyetlen, vagy a fő szállító a szerviz- és cserealkatrészek helyettesítési célokra való eladásának piacán. Ez akkor is előfordulhat, ha a szállító (OEM szállító) alvállalkozásba adja a pót- vagy cserealkatrészek gyártását. A csoportmentesítési rendelet alkalmazása tekintetében az érintett piac lehet az eredeti berendezés piaca, beleérve ebbe az alkatrészeket is, vagy létezhet egy különálló eredetiberendezés-piac és egy helyettesíési célokra való eladás piaca az eset körülményeitől függően, mint például a szóban forgó korlátozások hatásai, a berendezés élettartama, vagy a javítási illetve csere költségek nagysága [29].

(95) Ha a vertikális megállapodás a szerződés szerinti áruk értékesítésén felül a szellemi tulajdonjogokkal kapcsolatos rendelkezéseket is tartalmaz – mint például a szállító védjegyének használatára vonatkozó rendelkezést –, ami a vevőt segíti a szerződés szerinti áruk piaci értékesítésében, akkor a csoportmentesítési rendelet alkalmazása szempontjából döntő a szállító piaci részesedése azon a piacon, ahol a szerződés szerinti árukat értékesíti. Ha egy franchise adó nem értékesít árukat viszonteladási céllal, de egy szolgáltatáscsomagot nyújt szellemi tulajdonjogokkal kapcsolatos rendelkezésekkel összekapcsolva, amelyek így együttesen alkotják a franchise tárgyát képező üzleti módszert, akkor a franchise adónak az üzleti módszer szolgáltatójaként elért piaci részesedését kell figyelembe vennie. Ebből a célból a franchise adónak ki kell számolnia a piaci részesedését azon a piacon, ahol az üzleti módszert hasznosítják, azaz azon a piacon, ahol a franchise vevők hasznosítják az üzleti módszert a végső felhasználóknak történő áruértékesítés és szolgáltatás formájában. A franchise adónak piaci részesedése alapjául azon áruk és szolgáltatások értékét kell vennie, amelyeket az ő franchise vevői a piacon eladnak. Egy ilyen piacon a versenytársak lehetnek más franchise tárgyát képező üzleti megoldások szolgáltatói, vagy helyettesítő áruk illetve szolgáltatások olyan szállítói is, amelyek nem alkalmaznak franchise-t. Nem sértve az ilyen piac meghatározását, a gyorséttermi szolgáltatások piacán például az ott működő franchise adónak a piacon működő franchise vevőinek eladási adatai alapján kell kiszámolnia piaci részesedését. Ha a franchise adó az üzleti módszeren túl más hozzájárulást is szolgáltat, például húst és fűszereket értékesít, akkor azon a piacon is ki kell számolnia piaci részesedését, ahol ezeket az árukat értékesítik.

3. Az érintett piac az egyedi értékelés esetén

(96) A csoportmentesítési rendelet hatálya alá nem tartozó vertikális megállapodások egyedi értékelése során esetleg szükségessé válhat további piacok vizsgálata a csoportmentesítési rendelet alkalmazása tekintetében meghatározott érintett piacon túl. A vertikális megállapodásnak esetleg nem csak a szállító és a vevő közti piacra lehetnek hatásai, hanem más, a termelési vagy értékesítési láncban lejjebb elhelyezkedő piacokra is. A vertikális megállapodások egyedi értékelése során az érintett piacokat minden, a megállapodásban foglalt korlátozások által érintett kereskedelmi szinten meg kell vizsgálni az alábbi szempontokból:

i. A vevő által a saját árujába vagy szolgáltatásba beépített "közbenső áruk vagy részszolgáltatások" tekintetében a vertikális korlátozások általában csak a szállító és a vevő közti piacra vannak hatással. A vevő számára előírt versenytilalmi kötelezettség például kizárhat más szállítókat, de a termelési vagy értékesítési láncban lejjebb eső piacokon nem csökkenti az üzleten belüli versenyt. Kizárólagos szállítás esetében viszont jelentősége van annak is, hogy milyen helyzetben van a vevő a lejjebb eső piacon, mivel a vevő másokat kizáró magatartásának csak akkor van érzékelhető negatív hatása, ha a lejjebb eső piacon befolyással rendelkezik.

ii. A "végtermékek" tekintetében nem valószínű, hogy elegendő a szállító és a vevő közötti piacra szűkíteni az elemzést, mivel a vertikális korlátozások negatív hatásokkal járhatnak a márkák közötti és/vagy márkán belüli verseny korlátozása formájában a viszonteladási piacon, azaz a vevőtől a termelési vagy értékesítési láncban lejjebb található piacon. Például a kizárólagos forgalmazás nem csak a szállító és a vevő közötti piacon idézi elő mások kizárását, de végső soron korlátozza a márkán belüli versenyt a forgalmazók viszonteladási területein is. A viszonteladási piac különösen fontos akkor, ha a vevő olyan kiskereskedő, aki a végső fogyasztók számára értékesít. A gyártó és a nagykereskedő közötti versenytilalmi kötelezettség előidézheti azt, hogy az adott nagykereskedő számára kizárja, hogy más gyártók partnere legyen, de nagykereskedelmi szinten nem valószínű elárusítóhelyen belüli verseny gyengülése. Egy kiskereskedővel kötött ugyanilyen megállapodás viszont okozhatja az említett elárusítóhelyen belüli és márkán belüli verseny csökkentését a viszonteladási piacon.

iii. "Helyettesítési célokra való eladások piacának (after-market)" egyedi értékelése során az eset körülményeitől függően az érintett piac lehet az eredeti berendezés piaca vagy a helyettesítési célokra való eladások piaca. A helyettesítési célokra való eladások elkülönült piacán fennálló helyzet értékelése során azonban mindenképpen figyelembe kell venni az eredeti berendezés piacán kialakult helyzetet. Az eredeti berendezés piacán elfoglalt kevésbé jelentős pozíció általában csökkenti a lehetséges versenyellenes hatásokat a helyettesítési célokra való eladások piacán.

4. A piaci részesedés kiszámítása a csoportmentesítési rendelet alkalmazása esetén

(97) A piaci részesedés kiszámítása során főszabályként az értékösszegeket kell alapul venni. Ha ilyenek nem állnak rendelkezésre, megalapozott becslés is végezhető. Az ilyen becslések alapja lehet más megbízható piaci információ, például mennyiségi adatok (lásd a csoportmentesítési rendelet 9. cikkének (1) bekezdését].

(98) A házon belüli gyártás – azaz egy közbenső termék gyártása saját felhasználás céljára – nagyon fontos lehet a versenyelemzésben mint versenykorlátozó elem, illetve mint a vállalkozás piaci helyzetét kiemelő tényező. A piac meghatározása szempontjából azonban, valamint a közbenső áruk és részszolgáltatások piaci részesedésének kiszámítása során a házon belüli gyártást nem lehet figyelembe venni.

(99) A végtermékek kettős forgalmazása esetében viszont – azaz akkor, amikor a végtermékek gyártója a piacon forgalmazóként is működik – a piac meghatározása és a piaci részesedés kiszámítása során figyelembe kell venni a gyártó és a versenytárs gyártók által integrált forgalmazóik és ügynökeik útján eladott árukat [lásd a csoportmentesítési rendelet 9. cikke (2) bekezdésének b) pontját]. Az "integrált forgalmazók" a csoportmentesítési rendelet 11. cikke szerinti kapcsolt vállalkozások.

VI. A JOGÉRVÉNYESÍTÉS ELVEI AZ EGYEDI ESETEKBEN

(100) A vertikális korlátozások általában kevésbé károsak, mint a horizontális korlátozások. A vertikális korlátozások horizontális korlátozásoknál enyhébb elbírálásának fő oka az, hogy az utóbbiak az azonos vagy egymással helyettesíthető árukat, illetve szolgáltatásokat kínáló versenytársak közötti megállapodásokat érintik. Ilyen horizontális kapcsolatokban az egyik vállalkozás által gyakorolt piaci erő (termékének magasabb ára) előnnyel járhat a versenytársai számára. Ez arra ösztönözheti a versenytársakat, hogy egymást versenyellenes magatartásra késztessék. Vertikális kapcsolatokban az egyik fél termékét a másik fél használja fel. Ez azt jelenti, hogy a termelési vagy értékesítési láncban akár feljebb, akár lejjebb elhelyezkedő vállalkozás által gyakorolt piaci erő általában negatívan hat a másik fél terméke iránti keresletre. A megállapodásban érintett vállalkozások ezért általában abban érdekeltek, hogy megakadályozzák azt, hogy a másik fél piaci erejüket kihasználja.

(101) Ezt az önkorlátozó vonást azonban nem szabad túlértékelni. Ha egy vállalkozásnak nincs piaci ereje, akkor csak úgy próbálhatja növelni a bevételeit, hogy optimalizálja a gyártási és forgalmazási folyamatait akár vertikális korlátozások segítségével, akár azok nélkül. Ha azonban van piaci ereje, akkor a közvetlen versenytársai kárára is megpróbálhatja saját nyereségét növelni úgy, hogy növeli azok költségeit, illetve a vevőinek a kárára és végső soron a fogyasztók kárára azáltal, hogy megpróbálja megszerezni többletük egy részét. Ez történik akkor, amikor a termelési vagy értékesítési láncban feljebb és lejjebb található vállalkozások megosztoznak a többletnyereségen, vagy amikor a kettő közül valamelyik vertikális korlátozást használ arra, hogy kisajátítsa az összes többletnyereséget.

(102) Az egyedi ügyek értékelése során a Bizottság gazdasági megközelítésben fogja alkalmazni a 81. cikket a vertikális korlátozásokra. Ez a 81. cikk alkalmazását olyan vállalkozásokra fogja korlátozni, amelyek egy bizonyos mértékű piaci erővel rendelkeznek, ha a márkák közötti verseny nem kielégítő. Ezekben az esetekben a márkák közötti és a márkán belüli verseny fontos a hatékonyság és a fogyasztók részére biztosított előnyök szempontjából.

1. Az elemzés keretei

1.1. A vertikális korlátozások negatív hatásai

(103) A vertikális korlátozásokból eredő, az EK versenyjoga által megelőzni kívánt negatív piaci hatások az alábbiak:

i. más szállítók vagy vevők kizárása a piacra lépést akadályozó korlátok emelésével;

ii. a márkák közötti verseny korlátozása a piacon működő vállalkozások között, ideértve a szállítók vagy vevők közötti összejátszást; összejátszás alatt értve mind a kifejezett, mind pedig a hallgatólagos összejátszást (tudatosan párhuzamos magatartás);

iii. a márkán belüli verseny korlátozása az azonos márkák forgalmazói között;

iv. akadályok állítása a piaci integráció elé, ideértve elsősorban a fogyasztók szabadságának korlátozását abban a tekintetben, hogy az árukat vagy szolgáltatásokat választásuk szerint bármely tagállamban megvehessék.

(104) Ilyen negatív hatások különféle vertikális korlátozásokból eredhetnek. Eltérő formájú megállapodásoknak is lehet lényegileg ugyanolyan hatásuk a versenyre. Az ilyen lehetséges negatív hatások elemzése érdekében célszerű a vertikális korlátozásokat négy csoportba sorolni: az egyedüli márka kikötésének csoportja, a korlátozott forgalmazások csoportja, a viszonteladási árat meghatározó csoport és a piacfelosztó csoport. Az egyes csoportokba tartozó vertikális korlátozások nagy vonalakban hasonló negatív hatásokkal járnak a versenyre.

(105) A négy csoportba sorolás alapjául szolgáló szempontok a vertikális korlátozások alapösszetevőiként határozhatók meg. A (103)–(136) bekezdésben a négy különböző csoportot elemezzük. A (137)–(229) bekezdésben a vertikális megállapodásokat gyakorlati alkalmazásuk szempontjából elemezzük, mivel sok vertikális megállapodás többet is alkalmaz ezek közül az összetevők közül.

Az egyedüli márka kikötésének csoportja

(106) Az "egyedüli márka kikötése" fejezetben azokkal a megállapodásokkal foglalkozunk, amelyeknek fő eleme a vevő arra való késztetése, hogy egy adott típusú termékre vonatkozó megrendeléseit egy szállítónál koncentrálja. Ez az összetevő egyebek között megtalálható a vevőt kötelező versenytilalmi kötelezettségeknél és a mennyiségi átvételi kényszernél, ahol a szállító és a vevő közötti megállapodás szerinti kötelezettség vagy ösztönző rendszer arra készteti a vevőt, hogy egy adott termékre vagy az azt helyettesítő termékekre vonatkozó vételi igényeit kizárólag vagy túlnyomórészt egyetlen szállítótól történő beszerzéssel elégítse ki. Ugyanez az összetevő található meg az árukapcsolás esetében, ahol a kötelezettség vagy ösztönző rendszer egy olyan termékhez kapcsolódik, amit a vevőnek meg kell vennie ahhoz, ho