ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(12)

Annak ellenére, hogy Csehország tranzitország, még mindig nem fejeződött be az európai közlekedési hálózatok – többek között a TEN-T folyosók – kiépítése. Hiányosságok vannak az elővárosi közlekedési infrastruktúra terén, ami a lakások megfizethetősége és a munkába járás szempontjából is problémát jelent. A gyenge közlekedési kapcsolatok az üzleti tevékenységet is gátolják, különösen a távoli területeken. Bár a nagyvárosi területeken folyamatban van a szuburbanizáció, az elővárosi közlekedési hálózatok fejletlenek, különösen ami a vasúti infrastruktúrát illeti. A szén-dioxid-kibocsátás csökkentése terén az ország teljesítménye gyenge, különösen a közlekedésben felhasznált megújuló energia arányát és az elektromos járművek elterjedtségét tekintve. Emellett előfordulhat, hogy az elektromos járművek számára kialakított töltőállomások infrastruktúrájának tervezett bővítése nem lesz elegendő a jövőbeli kereslet kielégítésére. A fenntartható közlekedésre irányuló beruházások növelése hozzájárulhat a levegő- és zajszennyezés visszaszorításához, és enyhítheti annak közegészségügyi hatását, különösen a városi területeken. A digitális infrastruktúra javul, de a városi és a vidéki területek közötti szakadék továbbra is fennáll, mivel a vidéki háztartások mindössze 59 %-ában érhetők el a gyors széles sávú hálózatok. A rézvezetékes infrastruktúrán alapuló régebbi hálózatok korszerűsítése az állandóhelyű vezeték nélküli hozzáférési megoldásokkal együtt nem lesz elegendő az összekapcsoltságra vonatkozó 2025-re kitűzött célok teljesítéséhez. A jövőbeli összekapcsoltsági igények kezelése érdekében beruházásokra van szükség a nagyon nagy kapacitású (optikai szálas) hálózatok és a megfelelő keresletoldali intézkedések terén.
(14)

A munkaerőpiac egyre nagyobb nyomás alatt áll, mivel a munkanélküliségi ráta (2018-ban 4,2 %) nagyon alacsony, miközben a munkaerő csökken, és továbbra is szakemberhiány van. A nők aktivitási rátája alacsony, különösen a fiatalok és a középkorúak esetében. Ez főként a személyes és családi kötelezettségeknek, valamint a 0–3 év közötti gyermekek intézményes gyermekgondozásban való alacsony részvételének tudható be. Az aktív munkaerőpiaci intézkedések korlátozott választ adnak a munkaerőpiaci igényekre: az intézkedések elsősorban a pénzügyi ösztönzőkre, nem pedig a személyre szabott és átfogó megközelítésekre összpontosítanak. Az állami foglalkoztatási szolgálat tervezett reformjának késedelme továbbra is jelentős akadálya a munkáltatók és a munkavállalók számára nyújtott szolgáltatások korszerűsítésének. A továbbképzés és az integrált szolgáltatásnyújtás ugyancsak fejlesztésre szorul. A készségek fejlődése nincs összhangban a bővülő gazdasági ágazatok igényeivel, a munkaadók 81 %-a nehezen tudja betölteni az üres álláshelyeket. Az infokommunikációs ágazat növekszik, ugyanakkor a természettudományok, a technológia, a műszaki tudományok vagy a matematika területén szerzett végzettséggel rendelkező 20–29 éves román állampolgárok száma csökkent 2014 és 2016 között. Jelenleg nem készül átfogó vagy ágazati szintű értékelés a készségigényekre vonatkozóan, és a készségekre vonatkozó előrejelzéseket nem használják fel, ez pedig akadályozza az oktatási és képzési rendszer munkaerőpiaci igényekhez történő igazítását. A szakemberhiány kezelése érdekében megkezdődött a duális szakképzés bevezetése. A diákok és a szülők azonban a szakképzést továbbra is csak második lehetőségnek tekintik, és a szakképzésben frissen végzettek viszonylag alacsony foglalkoztatási rátája azt jelzi, hogy a munkaerőpiac igényeihez való alkalmazkodás nehézséget okoz. A felsőoktatás sem igazodik kellőképpen a munkaerőpiachoz. Noha a felsőfokú végzettséggel rendelkezők aránya az elmúlt évtizedben megduplázódott, továbbra is alacsony.
(12)

A gyenge egészségügyi eredmények és az egészségügyi beruházások alacsony volumene továbbra is kihívást jelentenek. Változatlanul számottevő lehetőség van az erőforrások felhasználásának racionalizálására a járóbeteg-szakellátás súlyának a fekvőbeteg-szakellátással szembeni további fokozása által. A kórházi szolgáltatások igénybevétele továbbra is magas, a krónikus betegségek esetében magas a kórházi ápolás aránya, a kórházi ágyak kihasználtsági aránya pedig viszonylag alacsony. A kórházi erőforrások felhasználásának további racionalizálása és az alapellátás – és ennek részeként az egészségügyi személyzet – megerősítését célzó beruházások szükségesek a hatékonyság növeléséhez és az egészségügyi eredmények javításához. A rossz egészségügyi eredmények egyik fő oka továbbra is az ellátás minősége. Az ellátás minőségének javítására irányuló intézkedések széttagoltak, oka továbbra is az ellátás minősége. Az ellátás minőségének javítására irányuló intézkedések széttagoltak, azoka továbbra is az ellátás minősége. Az ellátás minőségének javítására irányuló intézkedések széttagoltak, azaz akkreditáció kihasználtsága az alapellátásban igen alacsony, a kórházakban pedig nem alkalmazzák az akkreditációs rendszert. A betegségmegelőzési intézkedésekbe való beruházás különösen alacsony. Ezenkívül a betegségmegelőzési intézkedések helyi szintű megerősítése érdekében tett lépések nélkülözik az átfogó jövőképet, valamint hátrányosan érinti őket a közegészségügyi irodák és az alapellátás közötti rendszerszintű együttműködés hiánya. Végül, az egészségügyi kiadások alacsony szintje, továbbá a paraszolvencia viszonylag magas és a betegek általi közvetlen fizetések magas aránya negatívan befolyásolja az egészségügyi ellátáshoz való egyenlő hozzáférést.
(2)

A Svédországra vonatkozó 2019. évi országjelentést 2019. február 27-én tették közzé. Az országjelentés értékelte a Tanács által 2018. július 13-án elfogadott országspecifikus ajánlás (3) és az előző években Svédországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzései kapcsán Svédország által elért eredményeket. Az országjelentés emellett magában foglalta az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálatot is, amelynek eredményeit szintén 2019. február 27-én tették közzé. Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Svédországban makrogazdasági egyensúlyhiány áll fenn. Mindenekelőtt a túlértékelt lakásárak és a háztartások adósságállományának folyamatos növekedése miatt fennáll a rendezetlen korrekció kockázata. A GDP-hez viszonyítva tovább nőtt a háztartások magas adósságállománya. 2017 második felében kiigazították a lakásárakat, amelyek azóta fokozatosan stabilizálódtak. Mindazonáltal az értékelési mutatók arra utalnak, hogy a lakásárak továbbra is magasak az alapvető gazdasági tényezőkhöz viszonyítva. Bár a bankszektor tőkehelyzete megfelelőnek tűnik, a rendezetlen korrekció hatással lehet a pénzügyi ágazatra is, mivel a bankok lakossági jelzáloghitelekkel szembeni kitettsége nagy. Ilyen esetben a rendszerszintű pénzügyi kapcsolatok miatt a szomszédos országokra továbbgyűrűző negatív hatások is jelentkezhetnek. A lakáskínálat szerkezetét érintő szűk keresztmetszetek továbbra is fennállnak, az építőipar teljesítménye pedig gyengült. Jóllehet az elmúlt években történtek lépések a makroprudenciális területen a jelzáloghitelek növekedésének kezelése érdekében, ezek hatása egyelőre korlátozottnak tűnik. Továbbra is fennállnak alapvető szakpolitikai hiányosságok, különösen a lakástulajdonra vonatkozó adókedvezmények, valamint a lakáskínálat és a lakásbérleti piac tekintetében.
(13)

A foglalkoztatás közelmúltbeli növekedése elsősorban az ideiglenes foglalkoztatásnak és az önfoglalkoztatásnak köszönhető, bár a határozatlan idejű szerződéssel rendelkező munkavállalók foglalkoztatottságának növekedése az utóbbi időben meghaladta az ideiglenes foglalkoztatás bővülését. Ugyanakkor a rugalmas foglalkoztatás aránya továbbra is magas, és a munkaerőpiac jelentős részét teszi ki. A határozott idejű munkaszerződések nagy arányának, valamint az alkalmazottak nélküli önfoglalkoztatás gyors bővülésének hátterében az állhat, hogy nagy különbségek mutatkoznak az alkalmazandó munkaügyi és munkavédelmi szabályok terén, valamint az adózás és a társadalombiztosítás jogi szabályozása is eltéréseket mutat. Intézkedéscsomag elfogadására került sor (a kiegyensúlyozott munkaerőpiacra vonatkozó törvény – „Wet Arbeidsmarkt in Balans”) az állandó alkalmazottak felvételének megkönnyítése és a rugalmas munkaszerződések feltételeinek kevésbé képlékennyé tétele céljából. Az említett (várhatóan 2020-ban hatályba lépő) intézkedések végrehajtását szorosan nyomon kell követni. Intézkedéseket jelentettek be továbbá a munkaadók azon kötelezettségének enyhítése érdekében, hogy betegség esetén két évig folytatniuk kell a bérfizetést. Eddig azonban nem került sor más konkrét intézkedések elfogadására. Következésképpen az említett intézményi tényezők némelyike továbbra is pénzügyi ösztönzőt jelent a munkavállalók számára ahhoz, hogy önfoglalkoztatóvá váljanak, vagy előnyben részesítsék az alkalmazottak nélküli önfoglalkoztató státusz használatát. Az önfoglalkoztatók körében gyakoribb, hogy nem rendelkeznek megfelelő biztosítással a munkaképtelenség és a munkanélkülivé válás esetére, és alulbiztosítottak a nyugdíj szempontjából is, ami hosszú távon hatással lehet a szociális biztonsági rendszer fenntarthatóságára. Ezen túlmenően a színlelt önfoglalkoztatás kezelésére irányuló intézkedések végrehajtását 2020-ig felfüggesztették.
(14)

Lengyelország hosszú távú gazdasági kilátásai a gazdaság innovációs kapacitásának fejlesztésétől függenek. Lengyelország az innováció tekintetében azonban továbbra is alacsonyan rangsorol; az ország gazdasági szerkezetének jelentős részét az egyszerű technológiát alkalmazó ágazatok teszik ki, és az innovációs teljesítmény terén jelentősek a regionális különbségek. Noha hoztak néhány intézkedést a tudományos körök és a vállalkozások közötti együttműködés javítására, számos pénzügyi és nem pénzügyi akadály továbbra is fennáll. Mindenekelőtt az összetett adminisztratív eljárások és a tudományos szakembereknek az állami és a magánszektor közös kutatási és fejlesztési (K+F) projektjeinek irányításával kapcsolatos korlátozott ismeretei továbbra is jelentős akadályt képeznek. A klaszterek és formalizált vállalati hálózatok – különösen a kis- és középvállalkozások, valamint nagyvállalatok között – korlátozott szerepet játszanak az innovatív megoldások elterjesztésében. A 2018. évi felsőoktatási reform javítja a lengyel tudományos élet bizonyos aspektusait, de csak részben kínál választ olyan fontos kérdésekre, mint a kutatási ágazat széttagoltsága, a kutatók bérei vagy a lengyel tudomány nemzetközivé válása. A K+F-re fordított bruttó hazai kiadások 2017-ben továbbra is nagyjából az uniós átlag felét tették ki, jelentős regionális eltérésekkel.
(21)

A korrupció továbbra is kihívást jelent, és csak visszafogott eltökéltség mutatkozott a magas szinten elkövetett korrupciós ügyek kivizsgálása iránt. A korrupció elleni küzdelemre irányuló erőfeszítéseket a rendőrség és az ügyészség szintjén tapasztalható szervezeti és eljárási hiányosságok, valamint a visszaélést bejelentő személyek gyenge védelme hátráltatja. Az igazságügyi rendszer hatékonyságának – a függetlenségére is kiterjedő – javítása továbbra is kihívást jelent. Bár a hatékonyság és a minőség területén történt némi javulás, az igazságszolgáltatás függetlenségével kapcsolatos aggályok továbbra is fennállnak, és az alkotmánybírók kinevezési eljárásának késedelme hatással lehet az igazságügyi rendszer működésére.
(2)

A Horvátországra vonatkozó 2019. évi országjelentést 2019. február 27-én tették közzé. Az országjelentés értékelte a Tanács által 2018. július 13-án elfogadott országspecifikus ajánlások (3) végrehajtása terén Horvátország által elért eredményeket, az előző években elfogadott országspecifikus ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzéseinek megvalósítása terén Horvátország által elért eredményeket. Az országjelentés emellett magában foglalta az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálatot is, amelynek eredményeit szintén 2019. február 27-én tették közzé. Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Horvátországban a köz-, a magán- és a külső adósság magas szintjéhez kapcsolódó makrogazdasági egyensúlyhiány áll fenn, alacsony potenciális növekedés mellett. Az elmúlt években azonban csökkentek az egyensúlyhiányok, amit a stabil nominális növekedés és a prudens költségvetési politika is támogatott. A negatív nettó külső pozíció a továbbra is fennálló folyófizetésimérleg-többlet eredményeként javulóban van. Az államadósság a 2015-ös csúcsa óta jelentősen csökkent. A magánszektor adósságállománya folyamatosan csökken, bár ennek üteme a hitelállomány bővülésével és a beruházások megtérülésével párhuzamosan lassul. A pénzügyi ágazat jól tőkésített és nyereséges, de a nemteljesítő hitelek aránya – bár csökken – továbbra is magas. Fokozódtak a szakpolitikai intézkedések, de a strukturális intézkedések alapos végrehajtása a gazdaság rezilienciájának erősítése érdekében továbbra is kulcsfontosságú. Habár történt némi haladás, a gazdasági és a kormányzati pénzügyi statisztikák teljességével, pontosságával és ütemezésével továbbra is problémák vannak.
(21)

Egyes esetekben lehetséges, hogy az ellátások nem megfelelőek, például elégtelenek vagy késedelmesek. Előfordulhat, hogy az ilyen ellátások nem teszik lehetővé a tisztességes életszínvonal fenntartását, a méltósággal élhető életet vagy az elszegényedés megelőzését. Ilyen esetekben lehetőség nyílhat az ellátások megfelelőségének javítására, a munkába való visszatérést megkönnyítő intézkedésekre is figyelmet fordítva. Előfordulhat, hogy a járulékokra vonatkozó szabályok torzítják az egyenlő versenyfeltételeket, és hátrányosak a munkavállalók egyes kategóriái és az önálló vállalkozók számára. Lehetséges például, hogy az önálló vállalkozók szociális védelmi járulékai a jövedelemtől független járulékot is magukban foglalnak, illetve a múltbeli jövedelem vagy a jövőbeli jövedelemre vonatkozó feltevések alapján kerülnek meghatározásra. Ez anyagi problémákat okozhat az egyének számára, ha jövedelmük a becsült értékek alá csökken. Ha egy adott tagállam úgy dönt, hogy olyan jövedelmi küszöböt határoz meg, amely alatt az érintett munkavállaló vagy önálló vállalkozó nem tartozik a biztosítási járulékok fizetésére vonatkozó kötelezettség hatálya alá, ezeknek a csökkentéseknek és más progresszivitási intézkedéseknek adott esetben egyformán kell vonatkozniuk a munkavállalókra és az önálló vállalkozókra, de azok nem vezethetnek a valósnál alacsonyabb szintű jövedelmek bevallásához. Általánosságban a csökkentések és más progresszivitási intézkedések a kevésbé bizonytalan foglalkoztatási formákra történő átállás előmozdítására, valamint a munkaerőpiaci szegmentáció problémájának kezelésére is alkalmazhatók.
(16)

A növekvő kereslettel párosuló tartósan szűkös kínálat következtében az ingatlanárak továbbra is nőnek. Bár az árak 2017-ben nem tűntek túlértékeltnek, az ingatlanok megfizethetősége kezd problematikussá válni. A szűkös kínálat a szociális lakásokat is érinti, mivel az elmúlt évtizedben a beruházások mértéke elégtelen volt, és túl kevés lakás épült. Míg a szociális lakhatás iránti kereslet a becslések szerint mintegy 72 000 lakásra tehető, 2019-ben a tervek szerint csak 10 000 lakás készül el. 17 000 háztartás részesül majd támogatásban a „Housing Assistance Payment” vagy a „Rental Accommodation Scheme” elnevezésű írországi lakhatási támogatási programból, ez azonban annak kockázatát vonja maga után, hogy a magánbérleti piacon – ahol a kínálat már most is korlátozott – a bérleti díjak tovább nőnek. A szociális lakások nagy része – különösen a dublini térségben – nincs kihasználva, részben az elavult hagyatéki gyakorlatok miatt. A helyzetet tovább súlyosbítja a szociális lakások típusainak nem megfelelő összetétele, valamint a megfizethető árú és költséghatékonyan bérelhető lakások rendkívül korlátozott száma. Ez nagy mértékben hozzájárult ahhoz, hogy folyamatosan emelkedett a sürgősségi szálláshelyeken élő emberek és családok száma, és a hajléktalanság szintje 2019 februárjában új csúcsot ért el.
(11)

2019-ben folytatódott a foglalkoztatás bővülése, és tovább csökkent a munkanélküliség. A tartós munkanélküliség azonban változatlanul meghaladja a válság előtti szintet, és a munkanélküliségen belüli részaránya még mindig megközelíti az 50 %-ot. Különösen az alacsony iskolai végzettségű és az idősebb munkavállalók helyzete problémás továbbra is, hiszen aktivitási és foglalkoztatási rátáik uniós összehasonlításban változatlanul a legalacsonyabbak közé tartoznak. A felnőttképzésben való részvételük rendkívül kis mértékű. A munkába állást és a képzést ösztönző szakpolitikák értékelése arról tanúskodik, hogy a legtöbb meglévő program eredményes. Azonban az e területre fordított kiadások mértéke, csakúgy mint az alacsony iskolai végzettségű és az idősebb munkanélküliek programokban való részvételi aránya továbbra is alacsony. Ezért különösen fontos az alacsony iskolai végzettségű és az idősebb munkavállalók foglalkoztathatóságát javító hatékony intézkedésekbe – többek között a digitális készségekbe – történő beruházás. Az idősebb munkavállalók foglalkoztatási rátájának növelése a nyugdíjrendszerre nehezedő nyomást is enyhíteni fogja. Jóllehet a 2013. évi munkaerőpiaci reform egyértelműen hozzájárult egyes kiszolgáltatott csoportok foglalkoztatásba való belépéséhez, az ideiglenes foglalkoztatás változatlanul problematikus. A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya csökkent, de a mutató az idősek esetében változatlanul meghaladja az uniós átlagot.
(9)

Bár a dán gazdaság termelékenységi szintje továbbra is a legmagasabbak között van az Unióban, a termelékenység növekedése évtizedek óta lassul. Az exportáló vállalatok nagyobb termelékenységi növekedést mutatnak, mint a külföldi vállalatokkal való versenytől védett vállalatok. Bár Dánia hozott intézkedéseket a hazai szolgáltató ágazatokban működő vállalatok termelékenységének növelése érdekében, ezen ágazatokban a termelékenység növekedése és a verseny továbbra is elmarad a várakozásoktól. Dánia intézkedéseket vezetett be a pénzügyi ágazaton belüli verseny fokozása érdekében, és folytatta a közüzemi stratégia végrehajtását.
(12)

Ciprus előrelépést tett az egészségügy területén az új nemzeti egészségügyi rendszer létrehozásáról szóló jogszabályok elfogadása révén. Az új rendszer célja, hogy javítsa az igénybevétel lehetőségét, bevezesse az egyetemes egészségügyi ellátást, csökkentse a betegek által közvetlenül fizetett térítések magas szintjét, és növelje az ellátás hatékonyságát a közszférában. A rendszer 2020-as teljeskörű működésbe lépése előtt jelentős végrehajtási kihívásokkal kell megküzdeni, és komoly beruházási igényeket kell kielégíteni. Továbbra is döntő fontosságú a rendszer hosszú távú fenntarthatóságának megőrzése a terveknek megfelelően, ideértve az állami kórházak pénzügyi és működési autonómiájának biztosítását is. Tovább erősítenék az egészségügyi rendszert az egészségügyi szolgáltatók korszerűsítését és a hatékonyságuk javítását célzó intézkedések – ideértve az alapellátást is –, az e-egészségügy bevezetése és egy nemzeti gyógyszerszervezet létrehozása. A tartós ápolás-gondozás szintje alacsony, és továbbra is kihívást jelent a népesség elöregedése miatt.
(12)

A munkaerőpiac javul; a humántőke kiaknázatlan potenciálja azonban visszafogja a termelékenységet és a hosszú távú növekedést, ezért változtatásokra van szükség különösen a nők, az alacsonyan képzett munkavállalók, az idősebb munkavállalók és a migráns hátterű személyek tekintetében. Annak ellenére, hogy a nők általános foglalkoztatási rátája magas (2018-ban Ausztriában 71,7 %, míg az Unióban 67,4 %), a teljes munkaidőben foglalkoztatottak száma továbbra is meglehetősen alacsony. A nők részmunkaidős foglalkoztatása jóval meghaladja az uniós átlagot (2018-ban Ausztriában 47,6 %, míg az EU-ban 30,8 %), ami elsősorban annak tudható be, hogy nincs elegendő gyermekgondozási létesítmény, és magas a nem fizetett gondozási feladatokat ellátó nők aránya. A gyermekgondozási szolgáltatások és a családi szabadságok a jelenlegi formájukban nem járulnak hozzá megfelelően a férfiak és a nők esélyegyenlőségéhez a munkaerőpiacon. A megfizethető, teljes idejű gyermekgondozási szolgáltatásokba és egész napos iskolákba való további beruházások elősegítenék több nő teljes munkaidőben történő foglalkoztatását, a nők munkaerőpiaci potenciáljának jobb kihasználását, és javítanák a termelékenységet és a hosszú távú inkluzív növekedést. A nők részmunkaidős foglalkoztatása teszi ki a nemek közötti, kiigazítatlan bérkülönbség jelentős részét, amely láthatóan továbbra is az uniós átlag felett van (2017-ben Ausztriában 19,9 %, míg az Unióban 16,0 %). Az e különbség mögött meghúzódó egyéb fontos tényezők közé tartozik a nők túlreprezentáltsága a rosszul fizetett ágazatokban, az iskolaválasztással összefüggő szegregáció, a nők alulreprezentáltsága a vezetői és a felügyeleti pozíciókban, valamint a karrier megszakítása. Összességében a nemek között a nyugdíjjövedelmek terén fennálló jelentős különbség (2017-ben Ausztriában 40,5 %, míg az Unióban 35,2 %) nagyrészt a munkával töltött életszakasz során keletkező, nemi alapú jövedelmi egyenlőtlenségek eredménye. Ezen túlmenően a marginálisan alkalmazottak, akiknek többsége nő, nem részesülnek álláskeresési járadékban. Az alacsony képzettségűek körében a magas munkanélküliségi ráta kihasználatlan munkaerőpiaci potenciált jelez. Az összes munkanélküli több mint 44 %-a csak legfeljebb az ún. „Pflichtschule” keretében nyújtott középfokú alapszintű oktatásban részesült. Az aktív munkaerőpiaci intézkedések, amelyek egyre több embert ösztönöznek munkavállalásra vagy munkakeresésre, beleértve az egész életen át tartó tanulási lehetőségeket, továbbra is döntő fontosságúak a migráns hátterű és az alacsonyan képzett felnőttek munkaerőpiaci potenciáljának kiaknázásához. A szociális partnereknek az említett szakpolitikák döntéshozatali folyamatába való bevonása, mely jóllehet hagyományosan erős, kihívásokkal néz szembe.
(18)

Emellett az alacsony képzettségű személyek és a fiatalok továbbra is hátrányban vannak a munkaerőpiacon. Az alacsony képzettségű személyek munkanélküliségi rátája 2008 óta első alkalommal csökkent 2017-ben, de a 2018. évi 16,2 % továbbra is jóval meghaladja a válság előtti szintet. Az ifjúsági munkanélküliség (15 és 24 év közöttiek) 2018-ban 1,6 százalékponttal 20,7 %-ra csökkent, de még így is jóval meghaladja a 15,2 %-ot kitevő uniós átlagot. Az alacsony képzettségű fiatalok körében a munkanélküliségi ráta még mindig nagyon magas, 2018-ban 35,6 %-on állt. A munkaerőpiaci esélyegyenlőség előmozdítása szempontjából kulcsfontosságú az elhelyezkedés hatékony és aktív támogatása, beleértve az intenzív foglalkoztatási tanácsadást, a munkaerő-felvételhez nyújtott támogatást, a továbbképzési intézkedésekhez való hozzáférést, a nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő legkiszolgáltatottabb fiatalokra irányuló innovatív intézkedéseket, valamint a diszkriminatív gyakorlatok elleni erőteljesebb fellépést. A legkülső régiók további kihívásokkal szembesülnek, ezért különös figyelmet igényelnek.