(27)

Az egyetlen együttműködő gyártó észrevételeket tett az előzetes engedélyezésre vonatkozóan. A vállalat azt állította, hogy a (24) preambulumbekezdésben leírt helyzet ellenére meg lehetett állapítani, hogy az egyedi engedélyekben meghatározott SION-normák követelményei meghaladták-e az előállított exporttermék referenciamennyiségének gyártásához szükséges anyagmennyiséget, valamint hogy a cég igen pontos valós fogyasztási nyilvántartást vezetett. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a termelési nyilvántartások maguk is bizonyították, hogy lehetetlen volt egy-egy adott engedélyre (a referenciamennyiség előállításához szükséges anyagmennyiség) megbízható viszonyítási alapot meghatározni, a különböző alkalmazható SION-normákat és a gyártáshoz felhasznált, nem homogén nyersanyagkeveréket figyelembe véve. Emellett megállapították azt is, hogy a rendszer keretében behozott nyersanyagokat az érintett terméken kívüli termékek előállítására is felhasználták. Ezzel gyakorlatilag kudarcot vall minden arra irányuló kísérlet, hogy a vizsgált termékkel kapcsolatos hozamokat kiszámítsák. Emellett a vállalat – az indiai kormány vonatkozó rendelkezéseit megszegve – nem vezette az export- és importpolitika által (lásd a 18. mellékletet) megkövetelt fogyasztási nyilvántartást, amelynek célja, hogy a tényleges fogyasztás érthető nyomon követését és ellenőrzését biztosítsa. A vállalat azt is állította, hogy az alaprendelet 26. cikke (1) bekezdése nem jogosítja fel a Bizottságot arra, hogy megvizsgálja a független okleveles könyvvizsgáló feljegyzéseit. A vállalat szerint a bizonylatot el kell fogadni, hacsak nem indokolt arra a következtetésre jutni, hogy a könyvvizsgáló hamis bizonylatot állított ki. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az okleveles könyvvizsgáló által végzett ellenőrzési folyamat és a megfelelő igazolás kibocsátása az indiai kormány saját export-import politikájában előírt ellenőrzési rendszer része, amint ezt a (22) preambulumbekezdés is leírja. A Bizottságnak ezért meg kellett vizsgálnia, hogy a fent említett ellenőrzési rendszert ténylegesen alkalmazzák-e. Ezenkívül az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének rendelkezéseivel összhangban a Bizottságnak meg kellett vizsgálnia a felülvizsgálat folyamán benyújtott információkat, amelyeken a következtetések alapulnak. Az, hogy sem a vállalat, sem a kijelölt okleveles könyvvizsgáló nem rendelkezik az export-import politika által előírt bizonylat kiadásához elvégzett ellenőrzésekre vonatkozó iratokkal, azt bizonyítja, hogy a vállalat nem képes bizonyítani, hogy a releváns export- és importpolitikai előírásokat betartották. A vállalat vitatta, hogy az indiai kormány még nem ellenőrizte, hogy nyilvántartásai megfelelnek-e az export- és importpolitika követelményeinek, de kijelentése alátámasztására semmilyen konkrét bizonyítékot nem mutatott be. Azt is állították, hogy az egyetlen együttműködő gyártó tényleges fogyasztása minden felhasznált anyag tekintetében meghaladta a SION-normák követelményeit, és hogy nem volt túlzott vámvisszatérítés. Figyelembe véve azonban a helyszínen tapasztalt tényleges helyzetet (azaz a nyersanyagok és az előállított termékek keverése, különböző SION normák alkalmazása, az export- és importpolitika által előírt fogyasztási nyilvántartások hiánya), és az indiai kormány végleges ellenőrzési eljárásainak befejezésére várva, egyelőre lehetetlen kiszámítani a tényleges fogyasztást és az ebből következő vámvisszatérítést engedélyenként és SION-normánként. Ennek következtében az összes eddig említett állítást el kell utasítani. Végezetül a vállalat észrevételeket közölt egy számítási hibáról is; ezt a beterjesztést helyénvalónak találták, és figyelembe vették a támogatási összeg kiszámításakor.