A BIZOTTSÁG AJÁNLÁSA

(2007. június 18.)

a kísérleti és egyéb tudományos célokra használt állatok elhelyezésére és gondozására vonatkozó iránymutatásról

(az értesítés a C(2007) 2525. számú dokumentummal történt)

(EGT-vonatkozású szöveg)

(2007/526/EK)

AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 211. cikke második francia bekezdésére,

mivel:

AJÁNLJA:

(1) HL L 358., 1986.12.18., 1. o. A legutóbb a 2003/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 230., 2003.9.16., 32. o.) módosított irányelv.

(2) HL L 222., 1999.8.24., 29. o.

(3) HL L 221., 1998.8.8., 23. o. A 806/2003/EK rendelettel (HL L 122., 2003.5.16., 1. o.) módosított irányelv.

(4) HL L 3., 2005.1.5., 1. o.

MELLÉKLET

Iránymutatások a kísérleti és egyéb tudományos célokra használt állatok elhelyezésére és gondozására

TARTALOMJEGYZÉK

Bevezetés

Fogalommeghatározások

ÁLTALÁNOS SZAKASZ

1. A fizikai létesítmények

1.1. Funkció és általános tervezés

1.2. Az állatok elhelyezésére szolgáló helyiségek

1.3. Általános és különleges célú helyiségek

1.4. Szolgálati helyiségek

2. A környezet és szabályozása

2.1. Szellőztetés

2.2. Hőmérséklet

2.3. Páratartalom

2.4. Világítás

2.5. Zaj

2.6. Riasztórendszerek

3. Oktatás és képzés

4. Gondozás

4.1. Egészség

4.2. Vadon élő állatok befogása

4.3. Az állatok szállítása

4.4. Karantén, elkülönítés és akklimatizáció

4.5. Elhelyezés és környezetgazdagítás

4.6. Etetés

4.7. Itatás

4.8. Padló, szubsztrátumok, alom, almozó- és fészeképítő anyagok

4.9. Takarítás

4.10. Gondozás

4.11. Kíméletes leölés

4.12. Nyilvántartás

4.13. Azonosítás, egyedi jelölés

AZ EGYES ÁLLATFAJOKAT TÁRGYALÓ SZAKASZ

A. Rágcsálókra vonatkozó fajspecifikus iránymutatások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

B. Nyulakra vonatkozó fajspecifikus iránymutatások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

C. Macskákra vonatkozó fajspecifikus iránymutatások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

D. Kutyákra vonatkozó fajspecifikus iránymutatások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

E. Vadászgörényekre vonatkozó fajspecifikus iránymutatások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

F. A főemlősökre vonatkozó fajspecifikus iránymutatások

a. Általános megfontolások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

5. Az alkalmazottak képzése

6. Szállítás

b. A selyemmajmok és az oroszlánmajmok elhelyezésére és gondozására vonatkozó kiegészítő iránymutatások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

5. Az alkalmazottak képzése

6. Szállítás

c. A mókusmajmok elhelyezésére és gondozására vonatkozó kiegészítő iránymutatások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

5. Az alkalmazottak képzése

6. Szállítás

d. A makákók és a cerkófmajmok elhelyezésére és gondozására vonatkozó kiegészítő iránymutatások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

5. Az alkalmazottak képzése

6. Szállítás

e. A páviánok elhelyezésére és gondozására vonatkozó kiegészítő iránymutatások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

5. Az alkalmazottak képzése

6. Szállítás

G. Fajtaspecifikus iránymutatások haszonállatokra és törpesertésekre

a. Általános megfontolások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

b. A szarvasmarha elhelyezésére és gondozására vonatkozó kiegészítő iránymutatások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

c. A juhok és kecskék elhelyezésére és gondozására vonatkozó kiegészítő iránymutatások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

d. A sertések és törpesertések elhelyezésére és gondozására vonatkozó kiegészítő iránymutatások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

e. A lófélék – lovak, pónilovak, szamarak és öszvérek – elhelyezésére és gondozására vonatkozó kiegészítő iránymutatások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

H. Madarakra vonatkozó fajspecifikus iránymutatások

a. Általános megfontolások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

b. A házityúk elhelyezésére és gondozására vonatkozó kiegészítő iránymutatások

c. A háziasított pulyka állományban tartására és kísérletek során történő elhelyezésére és gondozására vonatkozó kiegészítő iránymutatások

d. A fürj állományban tartása és kísérletek során történő elhelyezésére és gondozására vonatkozó kiegészítő iránymutatások

e. A kacsák és libák állományban tartása és kísérletek során történő elhelyezésére és gondozására vonatkozó kiegészítő iránymutatások

f. A galambok állományban tartása és kísérletek során történő elhelyezésére és gondozására vonatkozó kiegészítő iránymutatások

g. A zebrapintyek állományban tartása és kísérletek során történő elhelyezésére és gondozására vonatkozó kiegészítő iránymutatások

I. Kétéltűekre vonatkozó fajspecifikus iránymutatások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

5. Szállítás

J. Hüllőkre vonatkozó fajspecifikus iránymutatások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

5. Szállítás

K. Halakra vonatkozó fajspecifikus iránymutatások

1. Bevezetés

2. A környezet és szabályozása

3. Egészség

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

5. Szállítás

BEVEZETÉS

1. A 86/609/EK irányelv egyik célja a kísérleti és más tudományos célra használt állatok védelme annak biztosítására, hogy az azokon végrehajtott eljárások következtében fellépő lehetséges fájdalom, szenvedés, tartós nélkülözés vagy maradandó károsodás a lehető legkisebb legyen.

2. Egyes kísérleteket terepi viszonyok között, szabadon élő, önellátó és vad állatokon végeznek, de e kísérletek száma viszonylag csekély. Az eljárások során felhasznált állatok nagy többségét különféle helyeken fogságban tartják, szabadtéri karámtól a laboratóriumi állatházak kisállatketrecéig. Ebben a helyzetben gyakran állnak éles ellentétben a tudományos követelmények és az állatok szükségletei. Egy ilyen érdekütközés során a lehető legrövidebb időtartamra és a lehető legkisebb mértékben szabad csak korlátozni az állatok alapvető élettani és viselkedésbeli szükségleteit (mozgásszabadság, társas érintkezés, értelmes tevékenység, táplálék, víz). E korlátozásokat az eljárások végrehajtása előtt tudósoknak, állattenyésztési szakembereknek és az állatjólléti tanácsadásért felelős, illetékes személyeknek kell megvizsgálniuk, biztosítandó, hogy az állatjóllét korlátozásának mértéke összeegyeztethető a tanulmány tudományos céljával.

3. E melléklet az állatok elhelyezésére és az azokról való gondoskodásra vonatkozó iránymutatásokat nyújt a jelenlegi ismeretek és a bevett gyakorlat alapján. Kifejti és kiegészíti a 86/609/EGK irányelv 5. cikkében elfogadott alapelveket. Célja tehát a hatóságok, intézmények és magánszemélyek segítése a 86/609/EGK irányelv ilyen tárgyú céljainak megvalósításában.

4. Az általános szakasz valamennyi kísérleti és egyéb tudományos célra használt állat elhelyezésére, tartására és gondozására vonatkozó iránymutatásokat ad. Külön szakaszokban kerül bemutatásra az általánosan használt állatfajokra vonatkozó további útmutatás. Amennyiben e külön szakaszok nem tartalmaznak információkat, az iránymutatásokat az általános szakasz tartalmazza. Az egyes állatfajokra vonatkozó szakaszok alapját a rágcsálókkal, házinyulakkal, kutyákkal, macskákkal, vadászgörényekkel, főemlősökkel, haszonállatokkal, törpedisznókkal, madarakkal, kétéltűekkel, hüllőkkel és halakkal foglalkozó szakértői csoportok javaslatai képezik. E javaslatok mellett a szakértői csoportok benyújtották a javaslataikat alátámasztó, tudományos bizonyítékokon és gyakorlati tapasztalatokon alapuló háttér-információkat is. E háttér-információk kizárólag az adott szakértői csoport felelősségére készültek, és külön dokumentumokként férhetők hozzá. Az állatfajok egyes csoportjai – nevezetesen a kétéltűek, hüllők és halak – tekintetében ezek az indokolások további információkat nyújtanak azon ritkábban felhasznált fajokról, amelyek nem kerültek említésre az adott fajra vonatkozó iránymutatásokban. Amennyiben viselkedési vagy szaporodási problémák lépnek fel, vagy más állatfajok vonatkozásában további speciális információkra van szükség, az érintett fajtára szakosodott szakértőktől és gondozószemélyzettől kell tanácsot kérni, annak biztosítására, hogy minden faj sajátos igényeivel megfelelően foglalkozzanak.

5. A gondoskodás szó – ha eljárásokban való felhasználásra szánt vagy azokban ténylegesen felhasznált állatokkal kapcsolatban használják – az ember és állat kapcsolatának minden aspektusára kiterjed. Lényegében lefedi az ember által felhasznált azon anyagi és nem anyagi források összességét, amelyek az állat jó fizikai és mentális állapotban tartását szolgálják, szenvedését a minimálisra csökkentik, és a korrekt tudományos érdekeket szolgálja. A gondozás akkor kezdődik, amikor az állatot kijelölik az egyes eljárásokban való felhasználás céljára – beleértve az erre a célra történő tenyésztést vagy tartást is – és mindaddig tart, amíg az állatot a 86/609/EGK irányelv 9. cikkével összhangban kíméletes módszerrel le nem ölik vagy más módon el nem távolítják az eljárás lezárultát követően.

6. A melléklet tartalmaz útmutatást a megfelelő állattartó létesítmények kialakítására vonatkozóan, valamint arra vonatkozóan is, hogy miként lehet eleget tenni a 86/609/EGK irányelv állatjóllétre vonatkozó iránymutatásainak. Azonban az állatok tartási helyére vonatkozóan ajánlott előírások a minimális igényeket képviselik. Előfordulhat, hogy ezeket bizonyos körülmények között meg kell növelni, mivel az egyes állatok környezeti szükségletei változóak lehetnek például a fajtól, életkortól, élettani körülményektől, állománysűrűségtől és attól függően, hogy ezeket az állatokat hosszú vagy rövid távon, tenyésztési vagy kísérleti célú állományként tartják-e. A környezetgazdagítás ugyancsak fontos tényező az állatok jóllétében.

7. A meglévő létesítményeket és berendezéseket ezen iránymutatások figyelembevételével át kell alakítani vagy le kell cserélni, tekintetbe véve az állatjólléti prioritásokat, valamint pénzügyi és gyakorlati megfontolásokat. Az ilyen lecserélés vagy átalakítás megtörténtéig változtatni kell a meglévő helyeken tartott állatok számán vagy nagyság szerint máshogy kell őket elhelyezni ezen iránymutatások lehető legteljesebb mértékű követéséhez.

FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK

Ezen iránymutatások alkalmazásában:

1. „tartási terület” az az elsődleges szálláshely, ahova az állatokat elzárják, például a következők: a) „ketrec”: rögzített vagy mozgatható tárolóegység, amelyet tömör falak vesznek körül, és amely legalább egyik oldalán ráccsal, dróthálóval vagy – adott esetben – hálóval fedett, amelyben egy vagy több állatot tartanak vagy szállítanak. Az állománysűrűségtől és a tárolóegység méretétől függően az állatok mozgásszabadsága viszonylagosan korlátozott; b) „karám”: például fallal, ráccsal vagy dróthálóval leválasztott tartási terület, ahol egy vagy több állatot tartanak; az állatnak – a tartási terület méretei és az állománysűrűség függvényében – általában több mozgástere van, mint a ketrecben; c) „kifutó”: például kerítéssel, fallal, ráccsal vagy dróthálóval körülvett tartási terület, amely gyakran az állandó épületeken kívül helyezkedik el, és amelyben a ketrecben vagy karámban tartott állat etológiai vagy élettani szükségleteivel, például mozgásigényével összhangban bizonyos időszakokban szabadon mozoghat; d) „istálló”: olyan kisebb tartási terület három oldalfallal, rendszerint etetővel és oldalsó válaszfalakkal, amelyben egy vagy több állat kikötve tartható.

2. Azokat a másodlagos tartási helyeket, ahol állatok tartására szolgáló eszközök tarthatóak, „állatok elhelyezésére szolgáló helyiségeknek” nevezzük. Példák az „állatok elhelyezésére szolgáló helyiségekre”: a) az állatok tenyésztés vagy tartás céljából vagy valamely eljárás idejére való elhelyezésére szolgáló helyiségek; b) „elválasztó rendszerek”, úgymint az elkülönítők, a függőleges áramlású kabinok és az egyedi szellőztetéssel ellátott ketrecrendszerek.

ÁLTALÁNOS SZAKASZ

1. A FIZIKAI LÉTESÍTMÉNYEK

1.1. Funkció és általános tervezés

1.1.1. A létesítményeket lehetőleg úgy kell felépíteni, hogy azok megfelelő környezetet biztosítsanak az ott elhelyezett fajoknak, figyelembe véve azok élettani és viselkedésbeli szükségleteit. A létesítmények tervezésének és kezelésének meg kell gátolnia fel nem hatalmazott személyek bejutását és az állatok behatolását vagy elszökését. A nagyobb épületkomplexum részét képező kisebb létesítményeket olyan biztonsági intézkedésekkel és szabályokkal kell védeni, amelyek korlátozzák a belépések számát.

1.1.2. Karbantartási programot kell bevezetni az épületek vagy berendezések bármely meghibásodásának megelőzésére és kijavítására.

1.2. Az állatok elhelyezésére szolgáló helyiségek

1.2.1. Minden szükséges intézkedést meg kell tenni a helyiségek rendszeres és hatékony takarítása és a kielégítő higiénés színvonal fenntartása érdekében. A falakat és a mennyezetet sima, vízhatlan, könnyen mosható felületű, ellenálló bevonattal kell ellátni. Külön figyelmet kell fordítani a különböző elemek találkozására, beleértve az ajtókat, csatornákat, csővezetékeket és kábeleket. Adott esetben az ajtóba megfigyelőablak építhető be. A padló felszíne lehetőleg sima, vízhatlan, csúszásmentes és könnyen mosható legyen, amely károsodás nélkül elbírja állványok vagy egyéb nehéz berendezések súlyát. A lefolyókat, ha vannak, megfelelően le kell fedni és akadállyal kell felszerelni, hogy a kártevők ne férjenek hozzájuk, illetve az állatok ne szökhessenek meg.

1.2.2. Azokban a helyiségekben, ahol az állatokat szabadon engedik, a falak és a padló felületét lehetőleg különösen ellenállóra kell kialakítani, hogy az az állatok és a tisztítási eljárások miatti erős igénybevételnek és rongálásnak ellenálljon. Az anyag nem lehet veszélyes az állatok egészségére, és olyannak kell lennie, hogy az állat ne sérthesse meg magát vele. További védelmet kell biztosítani a berendezéseknek vagy készülékeknek, hogy az állatok ne tehessenek kárt azokban, vagy azok ne okozhassanak sérülést.

1.2.3. A nem összeférhető állatfajokat – például a ragadozó és zsákmányállatokat, vagy az eltérő környezeti feltételeket igénylő állatokat – nem lehet ugyanazon helyen, illetve ragadozó és zsákmányállat esetében látó-, szagló- vagy hallótávolságon belül tartani.

1.2.4. Az állatok elhelyezésére szolgáló helyiségeket adott esetben célszerű olyan berendezésekkel felszerelni, amelyek lehetővé teszik kisebb eljárások és beavatkozások elvégzését.

1.3. Általános és különleges célú helyiségek

1.3.1. A tenyésztő- vagy beszállítólétesítményekben gondoskodni kell az állatok szállításra való felkészítését szolgáló felszerelésekről.

1.3.2. Valamennyi létesítménynek rendelkeznie kell minimális laboratóriumi felszereléssel az egyszerű diagnosztikai vizsgálatok, post mortem vizsgálatok elvégzése és/vagy olyan minták levétele céljára, amelyeket azután másutt alaposabb laboratóriumi vizsgálatnak vetnek alá.

1.3.3. Biztosítani kell az újonnan beszerzett állatok elkülönítését egészségi állapotuk megállapításáig és a már beszoktatott kísérleti állatokra jelentett, lehetséges egészségügyi kockázatok értékeléséig, illetve a lehető legkisebbre mértékűre csökkentéséig.

1.3.4. Általános és különleges célú eljárások végzésére alkalmas helyiségeket kell fenntartani olyan esetekre, amikor az eljárások vagy megfigyelések elvégzése nem kívánatos az állatok elhelyezésére szolgáló helyiségben.

1.3.5. Adott esetben biztosítani kell egy vagy több, megfelelő felszereléssel ellátott, különálló műtőt, ahol steril körülmények között végezhetők sebészeti beavatkozások. Amennyiben indokolt, biztosítani kell a műtét utáni felépülésre alkalmas helyiségeket.

1.3.6. Szükség szerint külön elhelyezést kell biztosítani a beteg vagy sérült állatoknak.

1.4. Szolgálati helyiségek

1.4.1. A raktárhelyiségeket úgy kell kialakítani, használni és karbantartani, hogy az megóvja az élelem és az almozóanyag minőségét. A raktáraknak kártevőktől és rovaroktól mentesnek kell lenniük. Az esetlegesen fertőzött vagy veszélyt jelentő egyéb anyagokat külön kell tárolni.

1.4.2. Külön raktárhelyiségeket kell biztosítani a tiszta ketrecek, eszközök és más berendezések tárolására is.

1.4.3. A tisztító- és mosóhelyiség kellően nagy kell legyen ahhoz, hogy abban elhelyezhetőek legyenek a használt berendezések fertőtlenítésére és tisztítására szolgáló eszközök. A tisztítási folyamatot úgy kell megszervezni, hogy a tiszta és a szennyezett eszközök mozgása elkülönüljön, az újonnan tisztított eszközök megfertőződésének megelőzése érdekében. A falakat és padlót lehetőleg megfelelően ellenálló anyaggal kell bevonni, a szellőztetőberendezésnek pedig elegendő teljesítménnyel kell rendelkeznie a felesleges hő és pára eltávolításához.

1.4.4. Rendelkezni kell az állati tetemek és hulladékok higiénikus tárolásáról és megsemmisítéséről. Ha az elégetés a helyszínen nem megoldható vagy nem szükséges, a nemzeti és helyi rendelkezésekre és szabályzatokra is figyelemmel meg kell oldani ezen anyagok biztonságos ártalmatlanítását. Különös óvatossággal kell kezelni a mérgező, radioaktív és fertőző hulladékot.

1.4.5. A közlekedésre szolgáló területek általános kialakításának és elrendezésének meg kell felelnie az állatok elhelyezésére szolgáló helyiségekre vonatkozó előírásoknak. A folyosóknak elég széleseknek kell lenniük ahhoz, hogy ne okozzon gondot a hordozható berendezések mozgatása.

2. A KÖRNYEZET ÉS SZABÁLYOZÁSA

2.1. Szellőztetés

2.1.1. Az állatok elhelyezésére szolgáló helyiségekben és az állatok tartási helyén megfelelő szellőztetésről kell gondoskodni, amely megfelel az ott elhelyezett állatok igényeinek. A szellőztetés célja elegendő és megfelelő minőségű friss levegőt biztosítani, és csökkenteni a szagok, mérgező gázok, a por, valamint bármiféle kórokozó terjedését. A szellőztetés eltávolítja a felesleges hőt és párát is.

2.1.2. A helyiség levegőjét lehetőleg rendszeres időközönként cserélni kell. Az óránként tizenöt–húsz alkalommal történő levegőcsere rendszerint megfelelő. Ennek ellenére bizonyos körülmények között, ha az állománysűrűség alacsony, óránként nyolc–tíz levegőcsere is elegendő lehet. Egyes esetekben a természetes szellőzés is kielégítő lehet, és előfordulhat, hogy mesterséges szellőztetésre egyáltalán nincs szükség. Kerülni kell a kezeletlen levegő újrakeringetését. Hangsúlyozni kell azonban, hogy még a leghatékonyabb rendszer sem teheti jóvá a takarítás hiányosságait vagy a hanyagságot.

2.1.3. A szellőztetőrendszert úgy kell kialakítani, hogy káros huzatot és a zavaró zajt ne okozzon.

2.1.4. Meg kell tiltani a dohányzást azokban a helyiségekben, ahol állatokat tartanak.

2.2. Hőmérséklet

2.2.1. Az egyes fajokra vonatkozó szakaszokban kerül megadásra az az ajánlott tartomány, amin belül a hőmérsékletet tartani kell. Hangsúlyozni kell azt is, hogy az e szakaszokban megadott értékek csak felnőtt, egészséges állatok esetében érvényesek. Újszülött és fiatal, hiányos szőrzetű, frissen műtött, beteg vagy sérült állatok gyakorta sokkal magasabb hőmérsékletet igényelnek. A helyiségek hőmérsékletét az állatok hőszabályozásában fellépő azon lehetséges változásoknak megfelelően kell beállítani, amelyeket speciális élettani állapotok vagy az eljárás hatása válthatnak ki. Az állatok elhelyezésére szolgáló helyiségek hőmérsékletét naponta mérni kell, és fel kell jegyezni.

2.2.2. Szükséges lehet olyan szellőztetőrendszer használata, amely a bevezetett levegőt melegíteni és hűteni is tudja.

2.2.3. A felhasználólétesítményekben szükség lehet az állatok elhelyezésére szolgáló helyiségek pontos hőmérséklet-szabályozására, mert a környezeti hőmérséklet olyan fizikai tényező, amelynek jelentős hatása van valamennyi állat anyagcseréjére és viselkedésére, és ennélfogva befolyásolja egyes tudományos eredmények érvényességét.

2.2.4. Az állatok szabad mozgását és társas érintkezését szolgáló szabadtéri területek hőmérsékletére nem vonatkozhatnak szigorú szabályok. Az állatokat azonban nem szabad olyan területekre elzárni, amelyek időjárási viszonyai számukra kellemetlenek lehetnek.

2.3. Páratartalom

Egyes állatfajok – mint a patkányok és a futóegerek – esetében az egészségügyi és állatjólléti problémák lehetőségének a lehető legkisebbre csökkentése érdekében a relatív páratartalmat is viszonylag szűk tartományban kell szabályozni, míg más állatfajok – például a kutyák – a páratartalom nagy változásait is jól elviselik.

2.4. Világítás

Amennyiben a természetes fényviszonyok nem nyújtják a megfelelő nappali és éjszakai szakaszokat, szabályozott világításról kell gondoskodni egyrészt az állatok biológiai szükségleteinek kielégítése, másrészt a megfelelő munkakörülmények biztosítása céljából. Kerülni kell egyes állatfajok erős fénynek való kitettségét, és az állatok tartására szolgáló helyeken sötétebb területet is kell biztosítani, ahová az állatok visszahúzódhatnak. Gondoskodni kell az állattartási eljárások és az állatok vizsgálatának elvégzéséhez szükséges fénymennyiségről. Szintén gondoskodni kell a fényviszonyok és fényerősség állatfajnak megfelelő szabályos váltakozásáról, és e ciklusok megszakadását el kell kerülni. Albínó állatok tartásakor figyelembe kell venni ezek fényérzékenységét. Ajánlott az állatok tartására szolgáló helyiségekbe ablakokat beépíteni, mivel ezek természetes fényforrásként szolgálnak és környezetgazdagítást biztosíthatnak, amit különösen értékelnek a főemlősök, kutyák, macskák, egyes haszonállatok és más nagyméretű emlősök.

2.5. Zaj

A zaj zavaró tényező lehet az állatok számára. A magas zajszint és a hirtelen zajok stresszt okozhatnak, ami – az állatok jóllétére gyakorolt hatáson túlmenően – a kísérleti eredményeket is befolyásolhatja. Az állatok számára hallható tartományon belül – ideértve egyes esetekben a ultrahangot, azaz az ember által hallható tartományon felüli hangot is, aminek hagyományosan a 20 kHz feletti hangot tekintik – a zajt a lehető legkisebbre kell csökkenteni, különösen a pihenési szakaszban. A riasztóberendezések hangjának kívül kell esnie az állatok hallótartományán, amennyiben ez nem akadályozza az ember általi hallhatóságot. A helyiségek és folyosók elrendezése az akusztikus környezetet befolyásoló fontos tényező lehet, és ezt tervezéskor figyelembe kell venni. Az állatok tartására szolgáló helyiségeket megfelelő hangszigetelő és hangelnyelő anyagokkal kell ellátni.

2.6. Riasztórendszerek

Egy technológiailag nem független állattartó létesítmény sérülékeny lehet. Nyomatékosan ajánlott, hogy az ilyen létesítmények megfelelő védelemben részesüljenek olyan veszélyek esetére, mint a tűzvész, a jogosulatlan személyek behatolása és az olyan alapvető berendezések meghibásodása, mint a szellőztetőventilátorok, légfűtő és -hűtő berendezések és párásítók.

A környezet szabályozása és védelme tekintetében a főleg elektromos vagy mechanikus berendezésekre hagyatkozó állattartó létesítményeknek rendelkezniük kell az alapvető szolgáltatásokat fenntartani képes tartalékrendszerrel és vészhelyzeti világítással, valamint azt is biztosítani kell, hogy maguknak a riasztóberendezéseknek a működése ne álljon le.

A fűtő- és szellőztetőrendszereket megfigyelő eszközökkel és riasztókkal kell felszerelni annak érdekében, hogy minden meghibásodás gyorsan azonosítható és azonnal kijavítható legyen.

A vészhelyzeti eljárásokra vonatkozó egyértelmű utasításokat szembetűnő helyen ki kell függeszteni. Ajánlott riasztóberendezéseket használni a halak és egyéb vízi állatok víztartályaihoz is, a víz- vagy a levegőellátás meghibásodása esetére. Arra is gondot kell fordítani, hogy a riasztórendszer működése a lehető legkevésbé zavarja az állatokat.

3. OKTATÁS ÉS KÉPZÉS

A kísérleti vagy egyéb tudományos célra tenyésztett, tartott vagy használt állatok gondozásában részt vevő vagy azokkal egyébként foglalkozó minden személynek megfelelő képzettséggel kell rendelkeznie az Európa Tanács 1993. december 3-án elfogadott ETS 123. sz. egyezménye részes feleinek többoldalú konzultációja által a laboratóriumi állatokkal dolgozó személyek oktatásáról és képzéséről szóló határozatban ajánlott előírásokkal összhangban.

4. GONDOZÁS

4.1. Egészség

4.1.1. Az állattartó létesítményben tartott állatok egészsége és jólléte teljesen az embertől függ. Az állatok fizikai és lelki állapotát helyi környezetük, élelmük, vizük és az állatokat gondozó alkalmazottak által nyújtott gondoskodás és figyelem határozza meg. Valamennyi létesítménynek kell rendelkeznie az állatok jóllétét garantáló és a tudományos követelményeknek megfelelő egészségügyi helyzet fenntartására szolgáló stratégiával. E stratégia részét kell képeznie egy mikrobiológiai felügyeleti programnak, tartalmaznia kell a betegségek kezelésére vonatkozó tervet, valamint meg kell határoznia az új állatok bevitelére vonatkozó egészségügyi szabályokat és eljárásokat.

4.1.2. A létesítményért felelős személynek biztosítania kell az állatok állatorvos vagy más illetékes személy általi rendszeres ellenőrzését, valamint az elhelyezés és gondozás felügyeletét. Az állatokat az Általános szakasz 3. pontjának megfelelően képzett személynek naponta kell ellenőriznie, hogy a beteg vagy sérült állatokat azonosítsa, és megtegye a megfelelő intézkedést. Rendszeres egészségügyi ellenőrző vizsgálatokat kell végezni.

4.1.3. Mivel az állatokkal való foglalkozás az állatok és az alkalmazottak számára is fertőzési kockázattal jár, különös figyelmet kell fordítani a higiénés eljárásokra és az alkalmazottak egészségének felügyeletére.

4.2. Vadon élő állatok befogása

4.2.1. Amennyiben a vadonból kell befogni állatokat, azt kíméletes módszerekkel és hozzáértő személyekkel szabad csak végezni. A befogási eljárások által a természetben szabadon élő állatokra és élőhelyekre gyakorolt hatást a lehető legkisebbre kell csökkenteni.

4.2.2. Az elfogáskor vagy azt követően sérültnek vagy gyenge egészségi állapotúnak talált minden állatot a lehető leggyorsabban meg kell vizsgáltatni illetékes személlyel, és meg kell tenni a szükséges intézkedéseket. Szükség lehet állatorvosi kezelésre, de elképzelhető, hogy súlyos sérülés esetén az állatot humánus módon azonnal le kell ölni az Európai Bizottság kísérleti állatok eutanáziájáról szóló ajánlásaiban meghatározott elvekkel összhangban (1. és 2. rész). A befogási helyszíneken megfelelő és elegendő számú szállítókonténernek kell lennie arra az esetre, ha az állatokat vizsgálatra vagy kezelésre kell szállítani.

4.2.3. Külön figyelmet kell fordítani a vadonból befogott állatok akklimatizálására, karanténjára, elhelyezésére, tartására és gondozására. A munka megkezdése előtt meg kell fontolni a befogott állatok sorsát a tudományos eljárások után. Erre azért van szükség, hogy megfelelő módon kezelni lehessen a későbbi szabadon engedéshez kapcsolódó minden gyakorlati nehézséget és állatjólléti kérdést.

4.3. Az állatok szállítása

4.3.1. A szállítás az állatok számára stresszel jár, amit a lehető legalacsonyabb szintre kell csökkenteni. Az állatok minden szállítására – a tudományos létesítményen belüli, járművel történő rövid utazástól a nemzetközi szállításig terjedően – alkalmazni kell a következő elveket. Az 1/2005/EK tanácsi rendelet (1) alkalmazásakor figyelmet kell fordítani az Európa Tanács (ETS 123. sz.) egyezménye részes feleinek 1997. májusi többoldalú konzultációja által elfogadott, a laboratóriumi állatok beszerzéséről és szállításáról szóló határozatra.

4.3.2. A feladónak és a címzettnek közösen kell meghatároznia a szállítás feltételeit, az indulási és érkezési időpontot, hogy teljeskörűen fel lehessen készülni az állatok érkezésére. A feladónak biztosítania kell, hogy az állatokat a szállítókonténerekben való elhelyezésük előtt megvizsgálták és szállításra alkalmasnak találták.

4.3.3. A beteg vagy sérült állatok nem minősülnek szállításra alkalmas állapotban levőnek, kivéve azokat az enyhén sérült vagy beteg állatokat, amelyeknek a szállítás további szenvedést nem okoz, vagy amennyiben a szállítás állatorvosi felügyel mellett vagy állatorvosi kezelést követően történik. Beteg vagy sérült állatokat a megfelelő illetékes hatóság által jóváhagyott kísérleti vagy más tudományos célokra lehet szállítani, ha a betegség vagy sérülés a kutatási program része. Az ilyen állatok szállítása azonban nem okozhat további szenvedést, és külön figyelmet kell fordítani az esetleg szükséges kiegészítő ápolásra. Az illetékes személynek meg kell erősítenie, hogy az állat alkalmas a tervezett utazásra.

4.3.4. Az állatok szállításáért felelős személy átfogóan felel a szervezésért, a szállításért és a teljes út megtételéért, tekintet nélkül arra, hogy szállítás közbeni feladatokkal alvállalkozókat bíz-e meg.

4.3.5. Az állatok jóllétéért felelős személy közvetlen fizikai felelősséggel tartozik az állatok szállítás közbeni gondozásáért. E személy lehet a jármű kísérője vagy vezetője. A szállított állatok jóllétéért felelős személynek ismernie kell a laboratóriumi állatok sajátos szükségleteit.

4.3.6. Az útvonalat meg kell tervezni annak érdekében, hogy a szállítást hatékonyan, a berakodástól a kirakodásig a lehető legrövidebb idő alatt és a késedelmek elkerülésével lehessen végrehajtani, valamint az állatokat érő stresszt és szenvedést a minimumra korlátozzák. Gondoskodni kell arról, hogy az állatok az állatfaj számára alkalmas környezeti körülmények között maradjanak, valamint törekedni kell a szállítás közbeni hirtelen mozgás, a hangos zaj vagy rezgés lehető legkisebbre csökkentésére.

4.3.7. Adott esetben a konténert úgy kell kialakítani, hogy az meggátolja a mikroorganizmusok bejutását vagy terjedését. Lehetővé kell tennie az állatok szemrevételezéssel történő ellenőrzését anélkül, hogy az állatok mikrobiológiai státusát ez veszélyeztetné.

4.3.8. Az állatokat a rendeltetési helyükre való megérkezéskor ki kell rakodni a szállítókonténerekből, és az állatokat a lehető leggyorsabban illetékes személynek kell megvizsgálnia. Beteg, sérült vagy egyébként rendellenes állapotban lévő állatokat szigorú megfigyelés alatt, a többi állattól elkülönítve kell elhelyezni. Ezeket az állatokat adott esetben állatorvosi ellátásban kell részesíteni, vagy kíméletes módszerrel azonnal le kell ölni, ha indokolt.

4.4. Karantén, elkülönítés és akklimatizáció

A karantén és az elkülönítési időszak célja:

a) a létesítményben lévő többi állat megóvása;

b) az emberek állati fertőzéstől való megóvása;

c) akklimatizációs időszak biztosítása és a helyes tudományos gyakorlat betartása.

A karantén hossza a körülményeknek megfelelően változhat, vagy a tagállam nemzeti szabályozása vagy az illetékes személy – rendszerint a létesítmény által kijelölt állatorvos határozza meg.

Karantén

Karanténnak azt az időtartamot tekintik, amelynek során az újonnan behozott vagy visszahozott állatokat a létesítményben lévő többi állattól elkülönítve helyezik el az állatok egészségi állapotának megállapítása és a betegségek behurcolásának megakadályozása céljából. Alkalmazása akkor ajánlott, ha az állatok egészségügyi státusa ismeretlen.

Akklimatizáció

Akklimatizációs időszakot kell biztosítani az állatok szállítás okozta stresszből való felépüléséhez, az új körülményekhez, illetve tartási és gondozási gyakorlatokhoz való hozzászokáshoz. Még ha úgy is tűnik, hogy az állatok jó egészségben vannak, célszerű akklimatizációs időszakot hagyni egy eljárásban történő használatuk előtt. A szükséges időtartam több tényezőtől függ, ilyen például a stressz, amelynek az állatokat kitették, ez pedig szintén több tényezőtől – például a szállítás időtartamától és az állat korától – függ. Azt is figyelembe kell venni, hogy a nemzetközi szállítás az állatok napi ritmusának megzavarása miatt hosszabb akklimatizációs időszakot tesz szükségessé.

Elkülönítés

Az elkülönítés célja a többi állat vagy az ember megfertőződése kockázatának a lehető legkisebbre csökkentése. Ha valamely állatról ilyen kockázat feltételezhető, azt elkülönített létesítményben kell elhelyezni.

4.5. Elhelyezés és környezetgazdagítás

4.5.1. Bevezetés

Minden állatnak elegendő hellyel kell rendelkeznie ahhoz, hogy széles viselkedési repertoárt gyakorolhasson. Az állatokat lehetőség szerint társasan, megfelelően összetett környezetben kell elhelyezni, ami lehetővé teszi a szokásos viselkedésminták gyakorlását. A szegényes környezet viselkedésbeli és pszichológiai rendellenességekhez vezet, és befolyásolja a tudományos adatok érvényességét.

Meg kell fontolni, hogy az elhelyezés módja és a környezeti, illetve társadalmi környezetgazdagítási programok milyen hatással lehetnek a tudományos eredményekre. Kerülni kell az érvénytelen tudományos adatok generálását és az állatok felesleges felhasználását.

A tenyésztő-, ellátó- és felhasználólétesítmények elhelyezési és környezetgazdagítási stratégiáit úgy kell kialakítani, hogy azok kielégítsék az elhelyezett állatfajok igényeit, és biztosítsák, hogy az állatok a lehető legjobban ki tudják használni a rendelkezésre álló teret. Kialakításukkor számításba kell venni az állatok lehető legkisebb zavarással történő megfigyelésének és a kezelés lehetővé tételének szükségességét. Az állat tartására szolgáló hely javasolt minimális méretei és a helyigények részletesen később, az egyes állatfajokra vonatkozó szakaszokban kerülnek meghatározásra.

Eltérő rendelkezés hiányában az ajánlott minimális alapterületen kívül biztosítani kell a tartási hely bővítését további – pl. polcok révén képződő – felülettel.

4.5.2. Elhelyezés

A természetben is magányosan élő állatok kivételével az állatokat társasan, az összeférő egyedek állandó csoportjaiban kell elhelyezni. Egyedüli elhelyezésre csak akkor kerülhet sor, ha az állat-egészségügyi vagy állatjólléti okból indokolt. A kísérleti okból történő egyedüli elhelyezésről az állattenyésztési szakemberrel és az állatok jóllétével kapcsolatos tanácsadói kötelezettségekkel megbízott illetékes személlyel konzultálva kell határozni. Ilyen körülmények között további erőforrásokat kell fordítani ezen állatok jóllétére és gondozására. Ilyen esetekben az egyedüllétet a szükséges legrövidebb időtartamra kell korlátozni, és adott esetben fenn kell tartani a látó, halló, szagló vagy tapintási kapcsolatot. Az új állatok beszoktatott állatok közé történő bevitelét vagy elválasztott állatok újrabevitelét megfelelően képzett személyeknek figyelemmel kell kísérnie. Ügyelni kell az összeférhetetlenség és a társas kapcsolatok megbomlása elkerülésére. A társas elhelyezés lehetőségét csoportban élő állatok beszerzése esetén összeférő egyedek megvásárlásával kell előmozdítani.

4.5.3. Környezetgazdagítás

Minden állatnak megfelelő nagyságú és kellően összetett teret kell biztosítani, hogy szokásos viselkedési repertoárja széles skáláját gyakorolhassa. Az állatoknak lehetőséget kell biztosítani környezetük bizonyos fokú manipulációjára, ez ugyanis mérsékli a stressz által kiváltott viselkedést. Ez elérhető a környezetgazdagításra szolgáló megfelelő technikák használatával, amelyek bővítik az állat rendelkezésére álló tevékenységek körét, és fokozzák a körülményekkel való megbirkózást segítő tevékenységüket. A társas tevékenységek mellett a környezetgazdagítás elérhető az állatfajtól függően a testmozgás és az élelem utáni kutatás lehetővé tételével és elősegítésével, tárgyakkal való játékkal és tanulásra ösztönző tevékenységgel. Tanácsos az állatok számára minél gyakrabban módot adni a testmozgásra. Az állat tartására szolgáló helyen a környezet gazdagításának meg kell felelnie az érintett állat fajtájára jellemző és egyedi szükségleteknek. A környezetgazdagítási formáknak változtathatónak kell lenniük, hogy az új ismereteken alapuló innovatív megoldásokat be lehessen építeni. A környezetgazdagítási programot rendszeresen felül kell vizsgálni és frissíteni kell. Az állatok gondozásáért felelős alkalmazottaknak érteniük kell az állatok természetes viselkedését és az állatfajok biológiáját, hogy értelmes és tájékozott módon dönthessenek a környezetgazdagításról. Tudatában kell lenniük annak, hogy nem minden környezetgazdagítási kísérlet válik szükségszerűen az állat javára, és ezért azok hatását figyelemmel kell kísérni, és a programot szükség szerint ki kell igazítani.

4.5.4. Az állatok tartására szolgáló helyek

Az állatok tartására szolgáló hely nem készülhet olyan anyagból, ami káros az állat egészségére. Kialakítása és felépítése nem okozhat az állatnak semmiféle sérülést. Amennyiben nem egyszer használatos, olyan anyagokból kell készülnie, amelyek ellenállnak a takarítási és fertőtlenítési technikáknak. Különös figyelmet kell fordítani az állat tartására szolgáló helyek padlózatának kialakítására, aminek az állatfajnak és az állatok korának megfelelőnek kell lennie, és lehetővé kell tennie az ürülék gyors eltávolítását.

4.6. Etetés

4.6.1. Az etetés módja, az étrend és az étel adagolása meg kell feleljen az állatok táplálkozási és magatartási igényeinek. Egyes fajták esetében lehetőséget kell biztosítani az élelem utáni kutatásra. A szálastakarmány az étrend fontos része egyes állatfajok számára, valamint egyes viselkedési igények kielégítésének az eszköze is.

4.6.2. Az állatok étrendjének ízletesnek és szennyezéstől mentesnek kell lennie. A nyersanyagok kiválasztásánál, a táplálék előállításánál, elkészítésénél és kiszerelésekor különös gondot kell fordítani a vegyi, fizikai vagy mikrobiológiai szennyeződés elkerülésére. A táplálékot olyan zsákokba kell csomagolni, amelyek egyértelmű tájékoztatást nyújtanak a termék azonossága és előállításának időpontja tekintetében. A fogyaszthatóság időpontját a gyártónak egyértelműen meg kell határoznia, és azt be kell tartani. A táplálék csomagolásának, szállításának és tárolásának is alkalmasnak kell lennie a szennyeződés, megromlás vagy megsemmisülés elkerülésére. A tárolóhelyiségeknek hűvösnek, sötétnek, száraznak, valamint kártevőktől és rovaroktól mentesnek kell lenniük. A romlandó táplálékot – mint a növények, zöldség, gyümölcs, hús, hal stb. – hűtőtermekben, hűtőszekrényben vagy fagyasztóban kell tárolni. Az etetőket, itatókat és egyéb, táplálásra használt eszközöket rendszeresen kell tisztítani, és szükség esetén fertőtleníteni kell. Ha nedves táplálékot használnak, vagy a táplálék vízzel, vizelettel stb. könnyen szennyeződhet, napi takarításra van szükség.

4.6.3. Az élelemhez minden állatnak hozzá kell férnie, és a versengés elkerülésére elegendő helyet kell biztosítani a táplálkozáshoz. Bizonyos körülmények között az élelembevitelt korlátozni kell a kóros elhízás elkerülésére.

4.7. Itatás

4.7.1. Szennyeződésmentes tiszta ivóvíznek mindig valamennyi állat rendelkezésére kell állnia. A víz mindazonáltal mikroorganizmusok továbbító közege, ezért az itatásnál törekedni kell az ezzel kapcsolatos veszély minimálisra csökkentésére.

4.7.2. Az itatórendszereket úgy kell kialakítani, hogy megfelelő minőségű és mennyiségű vizet biztosítsanak. Elegendő ivóhelynek (itatónak) kell rendelkezésre állnia. Az automatikus működésű itatóberendezések használatakor azok működését rendszeresen ellenőrizni kell, karban kell tartani és át kell mosni a dugulás vagy folyás, illetve a fertőzések terjedésének elkerülése érdekében. Szilárd padlózatú ketrec használata esetén ügyelni kell az elárasztás veszélyének minimalizálására.

4.7.3. Halak, kétéltűek és hüllők esetében a savval, klórral és egyéb vegyi anyagokkal szembeni tolerancia fajonként jelentős mértékben eltér. Ezért rendelkezni kell arról, hogy az akváriumok és medencék vízellátása az egyes fajok szükségleteihez és tűréshatáraihoz igazodjon.

4.8. Padló, szubsztrátumok, alom, almozó- és fészeképítő anyagok

4.8.1. Mindig kell biztosítani az állatoknak megfelelő almozóanyagot vagy alvóhelyet, valamint a szaporodásához szükséges alkalmas fészeképítő anyagot, illetve építményeket. Általában különféle anyagokat helyeznek az állat tartására szolgáló helyre az alábbi funkciók kielégítésére: a vizelet és ürülék felszívása és ezzel a takarítás elősegítése; az állatok számára a fajtára jellemző tevékenység – például élelem utáni kutatás, ásás vagy föld alatti elrejtőzés – végzésére; kényelmes és rugalmas felület vagy biztonságos alvóhely nyújtása; az állatok számára a fészek készítésének lehetővé tétele szaporodáskor. Előfordulhat, hogy egyes anyagok nem mindegyik célt szolgálják, ezért fontos a megfelelő anyagok biztosítása. Az ilyen anyagoknak száraznak, nedvszívónak, portalannak kell lenniük, nem lehetnek mérgezőek, és mindig mentesek fertőző ágensektől, kártevőktől vagy egyéb szennyeződésektől. Kerülni kell a vegykezelt fából nyert anyagokat vagy olyan mérgező természetes anyagokat, illetve termékeket, amelyek egyértelműen nem azonosíthatók és nem szabványosítottak.

4.8.2. Az állat tartására szolgáló helyen a padlózatnak szilárd és kényelmes pihenőhelyet kell biztosítania minden állat számára. Minden alvóhelyet tisztán és szárazon kell tartani.

4.9. Takarítás

4.9.1. A létesítmény színvonala – beleértve az állattartás színvonalát is – nagymértékben függ a helyes higiéniás körülményektől. Igen magas tisztasági szintet és rendet kell tartani az állatok elhelyezésére szolgáló, valamint a mosó- és raktárhelyiségekben. Megfelelő rendszert kell kialakítani és fenntartani az állat tartására szolgáló helyek és tartozékai, a palackok és egyéb berendezések takarítására, mosására, szennyeződésmentesítésére és – szükség esetén – sterilizálására.

4.9.2. E takarítási és fertőtlenítési gyakorlatok nem lehetnek károsak az állatok egészségére vagy jóllétére. Egyértelmű rutineljárásokat és nyilvántartási rendszert kell alkalmazni az állatok tartására szolgáló helyen az almozóanyag cseréje tekintetében.

4.9.3. Az állat tartására szolgáló hely padlóját képező anyagokat rendszeresen kell takarítani, és adott esetben cserélni, nehogy fertőzés vagy élősködők forrásává váljanak.

4.9.4. A szaggal történő jelölés egyes állatfajok fontos viselkedési formája, és ennek a takarítással történő megzavarása bizonyos fokú viselkedési zavart okoz. A takarítási rendszereknek figyelembe kell venniük e magatartási szükségleteket. A takarítás gyakoriságáról hozott döntést az állat tartására szolgáló hely és az állat fajtája, az állománysűrűség és a szellőztető rendszer megfelelő levegőminőség fenntartására vonatkozó képessége mérlegelésével kell meghozni.

4.10. Gondozás

A laboratóriumban az állatoknak nyújtott gondoskodás minősége nemcsak a szaporítás sikerét, a növekedés ütemét és a jóllétet befolyásolja, hanem a kísérleti eljárások színvonalát és kimenetelét is. A szokásos állattartási eljárások során az állatok hozzáértő és magabiztos gondozáshoz való hozzászoktatása egyaránt csökkenti az állatokra és az alkalmazottakra nehezedő stresszt. Egyes fajták – például kutyák és főemlősök – esetében az állatokat gondozó alkalmazottak, maguk az állatok és a tudományos program szempontjából is jótékony hatású lehet az állatok betanítása az együttműködésre. Egyes állatfajok tekintetében elsődleges fontosságú az emberekkel való társas érintkezés.

Azonban némely esetben kerülni kell az állatokkal való személyes kapcsolat kialakítását. Ez különösen a vadonból befogott állatok esetében igaz, és ez az egyik oka annak, hogy az ilyen állatok kevésbé alkalmas kísérleti alanyok. Az állatokat gondozó alkalmazottaktól mindenkor elvárt a gondoskodó és felelősségteljes hozzáállás, valamint az állatgondozásban és az állatok féken tartásában való jártasság.

Az alkalmazottaknak adott esetben időt kell biztosítani az állatokhoz való beszédre, a velük való foglalkozásra, tanításukra és tisztogatásukra.

4.11. Kíméletes leölés

4.11.1. Az állatok kíméletes leölésének valamennyi módja szakértelmet igényel, ami csak megfelelő képzés során sajátítható el. Az állatokat olyan módszerrel kell leölni, ami megfelel az Európai Bizottság kísérleti állatok eutanáziájáról szóló ajánlásaiban meghatározott elveknek (1. és 2. rész).

4.11.2. A teljesen tudattalan állatot ki lehet véreztetni, de olyan szereket, amelyek még a tudattalan állapot előtt megbénítják az izmokat, kuráreszerű hatással rendelkező szereket vagy az agyon keresztül vezetett áram alkalmazása nélküli elektromos leölést csak előzetes érzéstelenítéssel szabad alkalmazni. A tetem ártalmatlanítása csak akkor engedélyezhető, ha a halál beálltát megállapították.

4.12. Nyilvántartás

A tudományos kísérletekben történő felhasználásra tartott, e célból tenyésztett vagy később erre a célra eladott minden állat eredetét, felhasználását és ártalmatlanítását nyilván kell tartani. Ez a statisztikai célokon túlmenően az egészségügyi és tenyésztési nyilvántartásokkal együtt az állatok jólléte mutatóiként, illetve állattartási és tervezési célokat szolgál.

4.13. Azonosítás, egyedi jelölés

Némely esetben a pontos nyilvántartások vezetésének lehetővé tételére szükséges az állatok egyedi jelölése. Az erre szolgáló módszernek megbízhatónak kell lennie, és alkalmazásakor, illetve hosszú távon is a lehető legkisebb fájdalmat és kényelmetlenséget szabad csak okoznia. Szükség esetén nyugtatókat vagy helyi érzéstelenítőket és fájdalomcsillapítókat kell használni. Az alkalmazottakat ki kell képezni az azonosítási és jelölési technikák alkalmazására.

AZ EGYES ÁLLATFAJOKAT TÁRGYALÓ SZAKASZ

A. RÁGCSÁLÓKRA VONATKOZÓ FAJSPECIFIKUS IRÁNYMUTATÁSOK

1. Bevezetés

Egerek

A laboratóriumi egér a háziegérből (Mus musculus) származik, főként éjszakai életmódot folytat, odúban él és szeret mászni. Mikrokörnyezete szabályozására, menedékként és szaporodáshoz fészket épít. Az egerek jó mászók. Ellenben óvakodnak a nyílt tereken való áthaladástól, jobban szeretnek falak vagy egyéb építmények közelében maradni. Társadalmi szerveződések széles skáláját figyelték meg egereknél az állománysűrűségtől függően, és erős területvédelem jellemző az ivarérett hímekre. Vemhes és szoptató nőstények is agresszívnak bizonyulhatnak az alom védelmében. Mivel az egerek – különösen az albínó törzsek – rosszul látnak, nagyban támaszkodnak a szaglásukra, és vizeletjelöléseket hagynak környezetükben. Az egerek nagyon jól hallanak és érzékenyek az ultrahangra. A törzstől függően jelentősek az eltérések a viselkedés kifejeződésében és intenzitásában.

Patkányok

A laboratóriumi patkány a vándorpatkánytól (Rattus norvegicus) származik, és erősen társaságkedvelő állat. A patkányok kerülik a nyílt tereket, és területüket vizelettel jelölik meg. Szaglásuk és hallásuk igen fejlett és különösen érzékenyek az ultrahangra. Nappal rosszul látnak, de egyes pigmentált törzsek szürkületi látása fejlett. Az albínó patkányok kerülik a 25 luxnál erősebb fénnyel megvilágított helyeket. A patkányok a sötét órákban aktívabbak. A fiatal állatok nagyon kíváncsiak, és gyakran vesznek részt társas játékban.

Futóegerek

A futóegér vagy mongol futóegér (Meriones sp.) társaságkedvelő állat, és főként éjszakai, bár laboratóriumban nappali fénynél is aktív. A futóegerek a természetben a ragadozók elleni védekezés céljából föld alatti lyukat ásnak alagútbejárattal, és a laboratóriumban gyakran sztereotip ásómagatartást mutatnak, ha környezetük nem megfelelően felszerelt.

Hörcsögök

A laboratóriumi hörcsög vad ősei (Mesocricetus sp.) jórészt magányosan élő állatok. A nőstény hörcsög nagyobb és agresszívabb a hímnél, és súlyos sérüléseket okozhat társának. A hörcsögök gyakran kialakítanak a tartási területen belül egy latrinát, ágyéki mirigyük váladékával jelölik meg területüket, és a nőstények gyakran szelektíven csökkentik utódaik számát kannibalizmussal (a kölykök felfalásával).

Tengerimalacok

A vadon élő tengerimalacok (Cavia porcellus) társaságkedvelő futórágcsálók, amelyek nem ásnak lyukat, viszont fedél alatt élnek és használhatják a más állatok által ásott lyukakat. A felnőtt hímek egymással agresszívak lehetnek, de az agresszió általában ritka. A tengerimalacok váratlan hangokat hallva hajlamosak a lemerevedésre, és váratlan, hirtelen mozdulatokra csoportosan fejvesztett menekülésbe kezdhetnek. A tengerimalacok rendkívül érzékenyek arra, ha mozgatják őket, és ennek következtében harminc percre vagy hosszabb időre is lemerevedhetnek.

2. A környezet és szabályozása

2.1. Szellőztetés

(Lásd az Általános szakasz 2.1. bekezdését)

2.2. Hőmérséklet

A rágcsálókat a 20–24 oC közötti hőmérsékleti tartományban kell tartani. A szilárd padozatú tartási helyeken a csoporton belüli hőmérséklet gyakran magasabb a szobahőmérsékletnél. A tartási hely hőmérséklete még megfelelő szellőzés mellett is akár 6 oC-kal meghaladhatja a szobahőmérsékletet. A fészkelőanyag/fészkelődobozok lehetőséget adnak az állatoknak saját mikroklímájuk szabályozására. Az elválasztó rendszerekben, valamint szőrtelen állatok esetében külön figyelmet kell fordítani a hőmérsékletre.

2.3. Páratartalom

A rágcsálók létesítményeiben a relatív páratartalmat 45–65 % között kell tartani. Ez alól kivétel a futóegér, amelyet 35–55 % közötti relatív páratartalom mellett kell tartani.

2.4. Világítás

A tartási helyen belül alacsony fényintenzitást kell biztosítani. Minden állványzatnak árnyékolt tetőzettel kell rendelkeznie a retinaelváltozások kockázatnak csökkentésére. Ez különösen fontos albínó állatok esetében.

A sötét időszakokban a rágcsálók számára nem észlelhető vörös fény hasznos lehet, hogy az alkalmazottak figyelemmel kísérhessék a rágcsálókat aktív időszakuk alatt.

2.5. Zaj

Mivel a rágcsálók nagyon érzékenyek az ultrahangra és ezt használják kommunikációra, fontos az ilyen tartományú külső zaj lehető legkisebbre csökkentése. Sok szokásos laboratóriumi eszköz ad ki ultrahangot (20 kHz felett) – beleértve a csöpögő csapokat, a targoncák kerekeit és számítógépek monitorjait is –, ami abnormális magatartást és tenyészciklust válthat ki. Tanácsos lehet szélesebb frekvenciatartományban és tartósan figyelni a zajszintet.

2.6. Riasztórendszerek

(Lásd az Általános szakasz 2.6. részét)

3. Egészség

(Lásd az Általános szakasz 4.1. és 4.4. részét)

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

4.1. Elhelyezés

A csoportosan élő fajokat mindaddig csoportosan kell elhelyezni, amíg a csoportok állandóak és harmonikusak. Ilyen csoportok létrehozhatóak, ha nehezen is, még hím egerek, kifejlett hörcsögök vagy futóegerek esetében is, de ez súlyos agressziót eredményezhet a fajtársak irányában.

Az állatokat egyesével is el lehet helyezni, ha valószínű káros hatások vagy sérülés bekövetkezése. A kialakult, szilárd és harmonikus csoportok szétbontását lehetőség szerint kerülni kell, mivel ez jelentős stresszt okozhat az állatok számára.

4.2. Környezetgazdagítás

A tartási helyeknek és környezetgazdagításuknak lehetővé kell tennie az állatok számára, hogy a szokásos módon viselkedjenek, illetve módot kell adnia az azonos fajba tartozókkal való rivalizáció csökkentésére.

Az almozó- és fészeképítő anyagok, illetve menedékek nagyon fontosak a szaporodó, illetve az eljárásokban részt vevő rágcsálók számára, biztosítani kell ilyet az állatok számára, hacsak nincs állat-egészségügyi vagy állatjólléti ellenjavallat. Az ilyen anyagok kísérleti okból történő megvonásáról az állattenyésztési szakemberrel és az állatok jóllétével kapcsolatos tanácsadói kötelezettségekkel megbízott illetékes személlyel kell megállapodni. A fészeképítő anyagoknak olyanoknak kell lenniük, hogy azokat a rágcsálók alakíthassák és fészket készíthessenek. Teljes és fedett fészek építéséhez elégtelen mennyiségű fészeképítő anyag esetén fészkelődobozokat kell biztosítani az állatoknak. Az almozóanyagoknak fel kell szívniuk a vizeletet, és használhatónak kell lenniük a vizeletjelölések elhelyezésére is. A fészeképítő anyag fontos a patkányok, egerek, hörcsögök és futóegerek számára, mivel ez teszi lehetővé számukra a pihenéshez és a szaporodáshoz a megfelelő mikroklíma kialakítását. A fészkelődobozok vagy egyéb menedékek fontosak a tengerimalacok, hörcsögök és patkányok számára.

A tengerimalacokat mindig el kell látni alakítható anyagokkal, például szénával a rágáshoz és elrejtőzéshez.

Valamennyi rágcsálófajnál számba jöhetnek környezetgazdagításként a fadarabok, amelyeket az állatok rágásra és a fogak koptatására használnak.

Sok rágcsálófaj hajlamos arra, hogy tartási helyét felossza táplálkozásra, pihenésre, vizelésre és élelem tárolására szolgáló területekre. E felosztások fizikai határok helyett szagjelzéseken is alapulhatnak, de a részleges akadályok beiktatása jó hatással lehet, mivel az állatoknak lehetőséget biztosít a kezdeményezésre vagy épp a más csoporttagokkal való érintkezés elkerülésére. A környezeti változatosság növelése érdekében nyomatékosan ajánlott a tartási helyre valamiféle környezetgazdagítást beépíteni. Az alagutak, dobozok és mászókák példák a rágcsálók esetében sikerrel használt eszközökre, és további előnyük, hogy növelik a hasznosítható alapterületet.

A futóegereknek viszonylagosan nagyobb térre van szükségük, mint más rágcsálófajoknak, hogy megfelelő méretű lyukat építhessenek és használhassanak. A futóegereknek az ásáshoz és fészkeléshez vastag alomrétegre vagy valamilyen legalább 20 cm hosszú odúhelyettesítő eszközre van szükségük.

Meg kell fontolni áttetsző vagy színezett falú tartási helyek és kiegészítők használatát, amelyek lehetővé teszik az állatok zavarás nélküli megfigyelését.

A rendelkezésre álló hely minősége és mennyisége, a környezetgazdagítás és e dokumentum egyéb megfontolásai tekintetében ugyanazok az elvek érvényesek az olyan elválasztó rendszerekre, mint az egyedileg szellőztetett ketrecek, bár a rendszer kialakítása szükségessé teheti eltérő megközelítés alkalmazását.

4.3. Tartási területek – méretek és padlózat

A tartási területeknek könnyen takarítható anyagokból kell készülniük, és kialakításuknak lehetővé kell tennie az állatok megfelelő, zavarás nélkül történő megfigyelését.

A fiatal állatok aktivitásuk kezdetétől arányosan több helyet igényelnek, mint a felnőttek.

4.3.1. Méretek

Ebben a táblázatban és a továbbiakban a „tartási hely magassága” minden rágcsáló vonatkozásában a tartási hely padozata és teteje közötti távolságot jelenti, és ennek a magasságnak a gazdagító berendezések beépítése előtt legalább az alapterület felén meg kell lennie.

Az eljárások tervezésénél figyelembe kell venni az állatok potenciális növekedését, hogy (az A.1–A.5. táblázatban részletezettek szerint) a tanulmány teljes időtartama alatt megfelelő tér álljon rendelkezésükre.

A.1. táblázat

Egerek: a tartási terület minimális méretei és helyigények

Testsúly (g) A tartási terület legkisebb mérete (cm2) Alapterület állatonként (cm2) A tartási terület minimális magassága (cm) A tartás és az eljárások során 20-ig 330 60 12 20 felett, de legfeljebb 25-ig 330 70 12 25 felett, de legfeljebb 30-ig 330 80 12 30 felett 330 100 12 Tenyésztés 330 Monogám pár (kültenyészet/beltenyészet) vagy hármas (beltenyészet). Ezt minden további alommal rendelkező nőstény esetén 180 cm2-rel meg kell növelni. 12 Állományok tenyésztőknél (2) Tartási terület mérete 950 cm2 kevesebb, mint 20 950 40 12 Tartási terület mérete 1 500 cm2 kevesebb, mint 20 1 500 30 12





A.2. táblázat

Patkányok: a tartási terület minimális méretei és helyigények

Testsúly (g) A tartási terület legkisebb mérete (cm2) Alapterület állatonként (cm2) A tartási terület minimális magassága (cm) A tartás és az eljárások során (3) 200-ig 800 200 18 200 felett, de legfeljebb 300-ig 800 250 18 300 felett, de legfeljebb 400-ig 800 350 18 400 felett, de legfeljebb 600-ig 800 450 18 600 felett 1 500 600 18 Tenyésztés 800 Az anya és az alom. Ezt minden további, a tartási helyre állandó jelleggel bevitt kifejlett állatra 400 cm2-rel kell megnövelni 18 Állományok tenyésztőknél (4) 50-ig 1 500 100 18 50 felett, de legfeljebb 100-ig 1 500 125 18 Tartási terület méretei 1 500 cm2 100 felett, de legfeljebb 150-ig 1 500 150 18 150 felett, de legfeljebb 200-ig 1 500 175 18 Állományok tenyésztőknél (4) 100-ig 2 500 100 18 100 felett, de legfeljebb 150-ig 2 500 125 18 Tartási terület mérete 2 500 cm2 150 felett, de legfeljebb 200-ig 2 500 150 18





A.3. táblázat

Futóegerek: a tartási terület minimális méretei és helyigények

Testsúly (g) A tartási terület legkisebb mérete (cm2) Alapterület állatonként (cm2) A tartási terület minimális magassága (cm) A tartás és az eljárások során 40-ig 1 200 150 18 40 felett 1 200 250 18 Tenyésztés 1 200 18 Monogám pár vagy hármas, utóddal





A.4. táblázat

Hörcsögök: a tartási terület minimális méretei és helyigények

Testsúly (g) A tartási terület legkisebb mérete (cm2) Alapterület állatonként (cm2) A tartási terület minimális magassága (cm) A tartás és az eljárások során 60-ig 800 150 14 60 felett, de legfeljebb 100-ig 800 200 14 100 felett 800 250 14 Tenyésztés 800 Anya vagy monogám pár az alommal együtt 14 Állományok tenyésztőknél (5) kevesebb, mint 60 1 500 100 14





A.5. táblázat

Tengerimalacok: a tartási terület minimális méretei és helyigények

Testsúly (g) A tartási terület legkisebb mérete (cm2) Alapterület állatonként (cm2) A tartási terület minimális magassága (cm) A tartás és az eljárások során 200-ig 1 800 200 23 200 felett, de legfeljebb 300-ig 1 800 350 23 300 felett, de legfeljebb 450-ig 1 800 500 23 450 felett, de legfeljebb 700-ig 2 500 700 23 700 felett 2 500 900 23 Tenyésztés 2 500 Pár az alommal együtt. Ezt minden egyes további tenyésznőstényre 1 000 cm2-rel kell megnövelni. 23

4.3.2. Padlózat

A rácsos vagy dróthálós padlózattal szemben előnyben kell részesíteni az almozott szilárd vagy perforált padlózatot. Ha rácsokat vagy dróthálót használnak, egy szilárd vagy alommal fedett területet, vagy tengerimalacok esetén ehelyett egy lécezett területet kell az állatoknak a pihenéshez biztosítani, amennyiben a kísérleti körülmények ezt nem zárják ki. Az almot meg lehet vonni a pároztatás időszakában.

Mivel a dróthálós padlózat súlyos sérülésekhez vezethet, a padlózatot gondosan ellenőrizni kell annak biztosítására, hogy ne legyenek szabadon álló vagy éles kiszögellések.

Előrehaladott vemhesség, vajúdás és a szoptatás idején a nőstények csak almozott szilárd padlózaton tarthatók.

4.4. Etetés

(Lásd az Általános szakasz 4.6. bekezdését)

4.5. Itatás

(Lásd az Általános szakasz 4.7. bekezdését)

4.6. Felület, alom, almozó- és fészeképítő anyagok

(Lásd az Általános szakasz 4.8. bekezdését)

4.7. Takarítás

Bár magas tisztasági szintet kell fenntartani, tanácsos lehet az állatok által hagyott néhány szagnyom meghagyása. Kerülni kell a tartási terület túl gyakori cseréjét, különösen, ha vemhes és almot nevelő állatokról van szó, mivel az ilyen zavarások nem megfelelő anyai magatartást és kannibalizmust eredményezhetnek.

A takarítás gyakoriságáról hozott döntésnek ezért az állat tartására szolgáló hely és az állat fajtáján, az állománysűrűségen és a szellőztető rendszer megfelelő levegőminőség fenntartására vonatkozó képességén kell alapulnia.

4.8. Gondozás

Gondozáskor figyelmet kell fordítani az állatok vagy tartási helyük környezete zavarásának legkisebb mértékűre szorítására. Ez különösen fontos hörcsögök esetében.

4.9. Kíméletes leölés

(Lásd az Általános szakasz 4.11. bekezdését)

4.10. Nyilvántartás

(Lásd az Általános szakasz 4.12. bekezdését)

4.11. Azonosítás és jelölés

(Lásd az Általános szakasz 4.13. bekezdését)

B. NYULAKRA VONATKOZÓ FAJSPECIFIKUS IRÁNYMUTATÁSOK

1. Bevezetés

A házinyúl (Oryctolagus cuniculus) természeténél fogva társas állatfaj. A házinyulaknak megfelelő nagyságú, gazdagított környezetet kell biztosítani, ennek hiánya a szokásos mozgásszervi tevékenység megszűnéséhez és csontrendszeri rendellenességekhez vezethet.

2. A környezet és szabályozása

2.1. Szellőztetés

(Lásd az Általános szakasz 2.1. bekezdését)

2.2. Hőmérséklet

A házinyulakat a 15–21 oC közötti hőmérsékleti tartományban kell tartani. A szilárd padozatú tartási helyeken a csoporton belüli hőmérséklet gyakran magasabb a szobahőmérsékletnél. A tartási hely hőmérséklete még megfelelő szellőzés mellett is akár 6 oC-kal meghaladhatja a szobahőmérsékletet.

Fészkelőanyagok/fészkelődobozok lehetőséget adnak az állatoknak saját mikroklímájuk szabályozására. Különös figyelmet kell fordítani az elválasztó rendszerek hőmérsékletére.

2.3. Páratartalom

A házinyulak létesítményeiben a relatív páratartalmat legalább 45 %-on kell tartani.

2.4. Világítás

(Lásd az Általános szakasz 2.4. bekezdését)

2.5. Zaj

(Lásd az Általános szakasz 2.5. bekezdését)

2.6. Riasztórendszerek

(Lásd az Általános szakasz 2.6. bekezdését)

3. Egészség

(Lásd az Általános szakasz 4.1. és 4.4. bekezdését)

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

4.1. Elhelyezés

A fiatal és nőstény házinyulakat szociálisan harmonikus csoportokban kell elhelyezni. Az egyedül történő elhelyezésre csak akkor kerüljön sor, ha az állat-egészségügyi vagy állatjólléti okból indokolt. A kísérleti okból történő egyedüli elhelyezésről az állattenyésztési szakemberrel és az állatok jóllétével kapcsolatos tanácsadói kötelezettségekkel megbízott illetékes személlyel konzultálva kell dönteni. A kifejlett hímek területvédő viselkedést tanúsíthatnak, ezért nem szabad azokat más, heréletlen hímekkel együtt elhelyezni. Sikerrel használnak gazdagított talajú karámokat fiatal és nőstény házinyulak elhelyezésére, de az agresszió elkerülésére a csoportok életét gondosan figyelemmel kell követni. Ideális esetben az egy csoportban tartott házinyulak egy alomból származnak, és az elválasztás óta együtt élnek. Ha az egyedek csoportosan nem helyezhetők el, meg kell fontolni azok szoros látótávolságon belüli elhelyezésének lehetőségét.

4.2. Környezetgazdagítás

A házinyulak megfelelő környezetéhez hozzátartozik a szálastakarmány, a szénabála vagy a rágcsálható fadarabok, valamint a visszahúzódásra szolgáló terület. A csoportos elhelyezésre szolgáló karámokban gondoskodni kell átlátszatlan térelválasztókról vagy építményekről, amelyek menedéket nyújtanak, illetve lehetőséget adnak a környezet rejtekből való szemmel tartására. Szaporodó anyanyulak számára fészeképítő anyagról és fészkelődobozról is gondoskodni kell.

4.3. Tartási területek – méretek és padlózat

Előnyben kell részesíteni a négyszögletes alapterületet. A tartási helyen belül biztosítani kell egy magasabban fekvő területet. Ennek lehetővé kell tennie, hogy az állat ráfeküdjön vagy ráüljön, és könnyedén bebújhasson alá, de az alapterület legfeljebb 40 %-át fedheti le. Míg a tartási hely magasságának elegendőnek kell lennie arra, hogy a házinyúl felegyenesedhessen anélkül, hogy fülei a tetőt érintenék, ekkora szabad térre nincs szükség a megemelt terület felett. Ha a polc használatát alapos tudományos vagy állat-egészségügyi indokkal mellőzik, egy házinyúl számára 33 %-kal, két házinyúl számára pedig 60 %-kal nagyobb alapterületet kell biztosítani. Amennyiben lehetséges, a házinyulakat karámokban kell tartani.

4.3.1. Méretek

B.1. táblázat

10 hetesnél idősebb házinyulak: a tartási terület minimális méretei és helyigények

Kifejlett állat testsúlya (kg) A ketrec minimális alapterülete egy vagy két, szociálisan harmonikus viszonyban élő állat számára (cm2) Minimális magasság (cm) kevesebb, mint 3 3 500 45 3–5 között 4 200 45 5 felett 5 400 60

A táblázat ketrecek és karámok esetében egyaránt alkalmazandó. A ketrecekben biztosítani kell egy megemelt területet (lásd a B.4. táblázatot). A karámokban el kell helyezni olyan építményeket, amelyek tagolják a teret, hogy az állatoknak lehetőségük legyen a társas kapcsolatok kezdeményezésére vagy elkerülésére. A második, harmadik, negyedik, ötödik és hatodik házinyúl beköltöztetésekor az alapterületet házinyulanként 3 000 cm2-rel kell megnövelni, míg a hat feletti további házinyulak esetében 2 500 cm2-rel.

B.2. táblázat

Almot nevelő anyanyúl: a tartási terület minimális méretei és helyigények

Anyanyúl súlya (kg) A tartási terület legkisebb mérete (cm2) Megnövelés a fészkelődobozok számára (cm2) Minimális magasság (cm) kevesebb, mint 3 3 500 1 000 45 3–5 között 4 200 1 200 45 5 felett 5 400 1 400 60

Az ellés előtt legalább 3–4 nappal külön rekeszről vagy fészkelődobozról kell gondoskodni az anyanyulak számára, amelyben fészket rakhatnak. A fészkelődoboznak lehetőleg a tartási helyen kívül kell lennie. Gondoskodni kell szalmáról vagy más fészeképítő anyagról. A tartási helyet úgy kell kialakítani, hogy az anyanyúl átmehessen a másik rekeszbe vagy a megemelt területre, külön a kölyköktől, miután azok elhagyták a fészket. Elválasztás után az egy alomból származó házinyulakat a tenyésztőhelyen a lehető legtovább együtt kell tartani. Legfeljebb nyolc, egy alomból származó házinyúl tartható a tenyésztőhelyen az elválasztástól héthetes korig, és a minimális alapterületen legfeljebb öt, egy alomból származó házinyúl tartható nyolc- és tízhetes kor között.

B.3. táblázat

10 hetesnél fiatalabb házinyulak: a tartási terület minimális méretei és helyigények

Életkor A tartási terület legkisebb mérete (cm2) Minimális alapterület állatonként (cm2) Minimális magasság (cm) Elválasztástól 7 hetes korig 4 000 800 40 7–10 hetes korig 4 000 1 200 40

A táblázatot ketrecekre és karámokra is alkalmazni kell. A karámokban el kell helyezni olyan építményeket, amelyek tagolják a teret, hogy az állatoknak lehetőségük legyen a társas kapcsolatok kezdeményezésére vagy elkerülésére. Elválasztás után az egy alomból származó házinyulakat a tenyésztőhelyen a lehető legtovább együtt kell tartani.

B.4. táblázat

Házinyulak: a B.1. táblázatban jelzett méretű tartási helyeken a megemelt helyek optimális méretei

Életkor hetekben Kifejlett állat testsúlya (kg) Optimális méret (cm × cm) Optimális magasság a tartási hely padlózatától (cm) kevesebb, mint 3 55 × 25 25 3–5 között 55 × 30 25 10 felett 5 felett 60 × 35 30

A megemelt terület és a tartási terület egészének megfelelő használatához optimálisak a megemelt területre fent megadott méretek, a minimum- és maximumméretek ehhez igen közel vannak (az optimális méret 10 %-án belül). Amennyiben a megemelt terület mellőzése tudományos vagy állat-egészségügyi alapon indokolt, egy házinyúl esetében 33 %-kal, két házinyúl esetében 60 %-kal nagyobb területet kell biztosítani a házinyúl mozgásának, illetve a dominánsabb állat előli menekülésnek a lehetővé tételére.

Amennyiben a tízhetesnél fiatalabb házinyulaknak megemelt területet biztosítanak, annak optimális mérete 55 × 25 cm, hogy a padlózattól való magasság az állatok számára elérhető legyen.

4.3.2. Padlózat

Az összes házinyúl egyidejű elhelyezésére alkalmas pihenőhely hiányában dróthálós padlózat nem alkalmazható. A hálós vagy dróthálós padlózattal szemben előnyben kell részesíteni az almozott, szilárd vagy perforált padlózatot.

4.4. Etetés

(Lásd az Általános szakasz 4.6. bekezdését)

4.5. Itatás

(Lásd az Általános szakasz 4.7. bekezdését)

4.6. Felület, alom, almozó- és fészeképítő anyagok

(Lásd az Általános szakasz 4.8. bekezdését)

4.7. Takarítás

(Lásd az Általános szakasz 4.9. bekezdését)

4.8. Gondozás

(Lásd az Általános szakasz 4.10. bekezdését)

4.9. Kíméletes leölés

(Lásd az Általános szakasz 4.11. bekezdését)

4.10. Nyilvántartás

(Lásd az Általános szakasz 4.12. bekezdését)

4.11. Azonosítás

(Lásd az Általános szakasz 4.13. bekezdését)

C. MACSKÁKRA VONATKOZÓ FAJSPECIFIKUS IRÁNYMUTATÁSOK

1. Bevezetés

A házimacska a magányosan élő afrikai vadmacskából (Felis silvestris libyca) származik, de hajlamos a társas viselkedés elsajátítására. Megfelelő fiatalkori szocializációval az ilyen viselkedés a fajtatársak és az ember irányában is kifejlődik.

Az emberekkel való jó kapcsolat elősegítheti a későbbi tanulmányokat megkönnyítő viselkedés kialakulását. Mivel azonban a macskák nem dominancián alapuló hierarchiában élnek, és úgy tűnik, hogy a konfliktusok utáni megbékéléshez sem rendelkeznek képességekkel, a társas kapcsolatok kialakítása stresszel járhat. A stressz tünetei macskákon nem szembetűnőek, nem olyan egyszerűen értelmezhetők, mint a kutyáknál.

Mivel a macskák területvédő állatok és kötődnek egy adott helyhez, minden költöztetés stresszt okoz számukra. A macskák kiválóan másznak, és gyakran használják a megemelt építményeket (pl. polcokat), jó kilátást nyújtó pontként és csoportos elhelyezés esetén a többi macskától való távolságtartásra.

2. A környezet és szabályozása

2.1. Szellőztetés

(Lásd az Általános szakasz 2.1 bekezdését)

2.2. Hőmérséklet

A macskák széles hőmérsékleti tartományban tarthatók, amennyiben jóllétük nem szenved csorbát. Ha az eljárás tárgyát képező macska vonatkozásában a hőmérséklet pontos szabályozására van szükség, 15 oC és 21 oC közötti hőmérsékletet kell fenntartani (lásd az általános szakasz 2.2.3 pontját).

Mivel a kismacskák hőszabályozása életük első tíz napjában gyenge, ebben az időszakban kiegészítő helyi fűtésről kell gondoskodni.

2.3. Páratartalom

Nem szükséges a relatív páratartalmat szabályozni, mivel a macskák káros hatások nélkül kitehetők a környezeti páratartalom nagy ingadozásainak is.

2.4. Világítás

Elfogadható a macskák természetes, huszonnégy órás nappal-éjszaka ciklus melletti tartása. Amennyiben a fényperiódus nappali szakaszát mesterséges megvilágítással biztosítják, ennek a napi 10–12 órás tartományon belül kell lennie.

Ha a természetes fény teljesen ki van zárva, halvány (5–10 lux) éjszakai fényről kell gondoskodni, hogy a macskák láthassanak, illetve megtapasztalják az ijedtségi reflex (startle reflex) működését.

2.5. Zaj

(Lásd az Általános szakasz 2.5. bekezdését)

2.6. Riasztórendszerek

(Lásd az Általános szakasz 2.6. bekezdését)

3. Egészség

(Lásd az Általános szakasz 4.1. és 4.4. bekezdését)

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

4.1. Elhelyezés

A nőstény és az ivartalanított macskák általában társaságtűrőek, és gyakran tartják őket legfeljebb 12 tagú csoportokban. Azonban a macskák csoportosítása az egyedek összeférhetőségének szoros figyelemmel kísérését igényli. Különös gondosság szükséges a macskák újracsoportosításakor, ismeretlen macskának a csoportba való bevezetésekor, nem ivartalanított kandúrok csoportba helyezésekor vagy macskák nagyobb csoportban tartásához.

Amennyiben a macskák elhelyezése csoportokban történik, az egyedül elhelyezés jelentős stressztényező lehet. Ezért állat-egészségügyi vagy állatjólléti indok hiányában a macskákat legfeljebb 24 órára szabad csak egyedül elhelyezni. A 24 órát meghaladó, kísérleti okból történő egyedüli elhelyezésről az állattenyésztési szakemberrel és az állatok jóllétével kapcsolatos tanácsadói kötelezettségekkel megbízott illetékes személlyel konzultálva kell dönteni.

A más macskákkal szemben többször is agresszív viselkedést tanúsító macskákat csak akkor szabad egyedül elhelyezni, ha nem találunk olyan társat számukra, akivel összeférnek. Legalább hetente meg kell figyelni egy bevett viselkedési és/vagy pszichológiai stresszmérő rendszer használatával a párban vagy csoportosan elhelyezett állatok társas stresszének szintjét. Ez különösen fontos a nem ivartalanított kandúrok esetében.

A négy hétnél fiatalabb kismacskát nevelő vagy a vemhesség utolsó két hetében lévő nőstényeket egyedül is el lehet helyezni. Ez idő alatt is ügyelni kell arra, hogy a rendszerint csoportosan elhelyezett macska érintkezhessen a csoporttal, pl. az ellőhely és az állatok csoportban történő tartására használt hely közötti átjárás biztosításával.

Macskáknál a társas viselkedés alakulását döntően befolyásolják a két- és nyolchetes életkor közötti társas tapasztalatok. Ebben az időszakban különösen fontos, hogy a macskának kapcsolata legyen más macskákkal (pl. alomtársakkal) és emberekkel, valamint megismerkedjen a későbbi életében valószínűleg szerepet játszó környezeti elemekkel. Ebben az érzékeny időszakban a napi gondozás előfeltétele a kifejlett macska társas viselkedése kialakulásának, és kimutatták, hogy már a születést követő első napon is fontos egy rövid idejű emberi kontaktus, mivel a fiatal állatok már képesek a szagokra és tapintásra reagálni.

Minden macska számára naponta biztosítani kell az emberrel folytatott játék és társas kapcsolat időszakát, valamint további időt a rendszeres ápoláshoz. Különös figyelmet kell fordítani az egyedül elszállásolt macskák környezetgazdagítására, és további emberi érintkezés biztosítására.

4.2. Környezetgazdagítás

Megemelt és részben zárt építményekről kell gondoskodni (pl. a padlótól kb. egy méter magasságban lévő polcon elhelyezett, három oldalról zárt és tetővel ellátott fekvőhely), amely a macskák számára lehetővé teszi a környezetükre való rálátást, s párban vagy csoportosan történő elhelyezéskor a többi macskától kényelmes távolság fenntartását. A versengés lehető legkisebbre csökkentése céljából elegendő számú ilyen építménynek kell rendelkezésre állnia. Ezeket úgy kell elhelyezni az állatok tartására szolgáló helyen belül, hogy az állatok a rendelkezésre álló teret teljes egészében kihasználhassák.

Lehetőséget kell nyújtani a macskáknak arra, hogy menedéket és magányt találjanak saját tartási területükön belül és különösen úgy, hogy a más tartási területeken lévő macskák látóterén kívül lehessenek. Függőleges fafelületekről kell gondoskodni a karmok élesítéséhez és a szagjelek hagyásához.

A külső kifutók környezetgazdagítási lehetőséget kell hogy biztosítsanak a macskák számára a tenyésztő és felhasználó létesítményekben egyaránt, amennyiben az lehetséges.

Ösztönözni kell a ragadozószerű és játékos magatartást. Többféle játéknak kell rendelkezésre állnia és azokat rendszeresen cserélni kell a folyamatos érdeklődés fenntartása és a megszokás elkerülése érdekében, ami csökkenti a játékhoz való kedvet.

4.3. Tartási területek – méretek és padlózat

A tartási területeknek – beleértve a tartási területek elválasztására szolgáló eszközöket – stabil és könnyen takarítható környezetet kell a macskák számára biztosítania. Kialakításuknak és építésüknek olyan nyitott és világos környezet biztosítására kell törekednie, amely a macskáknak a tartási területükön kívüli térre átfogó rálátást biztosít.

4.3.1. Méretek

C.1. táblázat

Macskák: a tartási terület minimális méretei és helyigények

Padlózat (6) (m2) Polcok (m2) Magasság (m) Minimum egy kifejlett állat esetében 1,5 0,5 2 Bővítés minden egyes további állat számára 0,75 0,25 —

Az anyamacska és a kismacskák tartására szolgáló legkisebb hely az egy macska tartására megadott hely, amit fokozatosan növelni kell úgy, hogy a szaporulat négy hónapos korára a macskák a kifejlett macskákra vonatkozó fenti követelményeknek megfelelően legyenek elhelyezve. Az elválasztás általában a hetedik és a kilencedik hét között történik.

A macskákat soha nem szabad arra kényszeríteni, hogy teljes életüket a szabadban töltsék, és mindig rendelkezésükre kell álljon az ebben az iránymutatásban részletezett összes előírásnak megfelelő, belső tartási hely.

A táplálkozásra és az alomtálca elhelyezésére szolgáló helynek egymástól legalább 0,5 méter távolságra kell lennie, és azok nem cserélhetők fel.

A fent részletezett minimumkövetelmények alatti helykorlátozás, mint például a anyagcsere-vizsgáló ketrecek vagy a tudományos célt szolgáló hasonló elhelyezés súlyosan csorbítja az állatok jóllétét. Az ilyen korlátozásnak a lehető legrövidebb ideig kell tartania, és a fent meghatározott helyhez a lehető leginkább hasonló körülményeket kell biztosítania. Legalább akkorának kell lennie, hogy az állat vízszintesen és függőlegesen kinyújtózhasson, lefeküdhessen és megfordulhasson.

4.3.2. Padlózat

A macskák tartására szolgáló tartási hely padlózata lehetőleg szilárd és egybefüggő padló sima és csúszásmentes felülettel. A tartási helyen további bútorzattal kell biztosítani minden macska számára kényelmes pihenőhelyet.

Nyílt padlózat, úgymint rács és háló, macskák esetében nem használható. Amennyiben indokolt a nyitott padló alkalmazása, nagy gondot kell fordítani annak kialakítására és megépítésére a fájdalom, sérülés vagy megbetegedés elkerülése és az állatok normális viselkedése lehetővé tétele érdekében. A gyakorlati tapasztalatok azt mutatják, hogy nem mindig szükséges az anyagcserét vizsgáló ketrecek használata, mivel a macskák vizelete és ürüléke közvetlenül az alomtálcából is begyűjthető.

A kültéri kifutó aljzata minőségének és felületének nem kell megfelelnie a belső tartási terület padlójára vonatkozó előírásoknak, feltéve hogy azt könnyű takarítani és nem okozhat a macskáknak sérülést.

4.4. Etetés

(Lásd az Általános szakasz 4.6. bekezdését)

4.5. Itatás

(Lásd az Általános szakasz 4.7. bekezdését)

4.6. Felület, alom, almozó- és fészeképítő anyagok

Kétmacskánként legalább egy darab, 300 × 400 mm minimális méretű alomtálcát kell biztosítani, és annak megfelelő nedvszívó és nem mérgező almozóanyagot vagy a macskák által elfogadott és használt szubsztrátumot kell tartalmaznia. Amennyiben a vizelet és ürülék ürítése rendszeresen a tálcán kívülre történik, olyan további alomtálcáról kell gondoskodni, amiben más fajtájú almozóanyag van. Ha ez sem hatásos a párosan vagy csoportosan elhelyezett macskáknál, ez a társas összeférhetetlenség jele, és a macskákat egyesével kell a csoportból kivonni mindaddig, amíg a probléma meg nem oldódik.

Minden macskának megfelelő fekvőhelyet kell biztosítani, aminek megfelelő és könnyen tisztítható anyagból kell készülnie. Ezeknek a fekhelyeknek olyan almozóanyagot kell tartalmazniuk, mint például a poliészterfilc vagy ehhez hasonló almozóanyagok.

4.7. Takarítás

Minden lakott tartási területet legalább naponta takarítani kell; az alomtálcákat üríteni és az almozóanyagot cserélni is naponta kell.

A tartási területek takarítása következtében a macskák nem lehetnek vizesek. A tartási területek slaggal történő lemosásakor a macskákat száraz helyre kell vinni, és csak a tartási terület megfelelő száradása után szabad visszarakni.

4.8. Gondozás

A macskák számára kulcsfontosságú a gondozó személlyel való szoros kapcsolat, különösen az egyedül elhelyezett macskák esetében.

4.9. Kíméletes leölés

(Lásd az Általános szakasz 4.11. bekezdését)

4.10. Nyilvántartás

(Lásd az Általános szakasz 4.12. bekezdését)

4.11. Azonosítás és jelölés

(Lásd az Általános szakasz 4.13 bekezdését)

D. KUTYÁKRA VONATKOZÓ FAJSPECIFIKUS IRÁNYMUTATÁSOK

1. Bevezetés

A háziasított kutya (Canis familiaris) kíváncsi és igen társaságkedvelő állat, aktívan keresi környezetében az információkat, tükrözve ezzel a farkasok családjába tartozó őseinek viselkedését. Bár a nap jó részét pihenéssel tölti, az aktív szakaszokban a kutyának összetett fizikai és társas környezetre van szüksége.

A szukáknak a vajúdáshoz és a kölykök neveléséhez magányra van szükségük egy csendes helyen.

Mivel az agresszió jelentős kockázat, gondot kell fordítani arra, hogy a kutyák tartása szociálisan harmonikus csoportokban történjen. Az alábbi ajánlások a beagle-re vonatkoznak, a leggyakrabban használt fajtára. Más fajták használatakor figyelembe kell venni azok jellemzőit.

2. A környezet és szabályozása

2.1. Szellőztetés

(Lásd az Általános szakasz 2.1. bekezdését)

2.2. Hőmérséklet

A kutyák széles hőmérsékleti tartományban tarthatók, amennyiben jóllétük nem szenved csorbát. Ha egy eljárás tárgyát képező kutyák tekintetében a hőmérséklet pontos szabályozására van szükség, 15–21 oC közötti hőmérsékletet kell fenntartani (lásd az általános szakasz 2.2.3 pontját).

Mivel a kölyökkutyák hőszabályozása életük körülbelül első tíz napjában gyenge, ebben az időszakban a kölykezőhelyen kiegészítő helyi fűtésről kell gondoskodni.

2.3. Páratartalom

Nem szükséges a relatív páratartalmat szabályozni, mivel a kutyák káros hatások nélkül kitehetők a környezeti páratartalom nagy ingadozásainak is.

2.4. Világítás

Elfogadható a kutyák természetes, huszonnégy órás nappal-éjszaka ciklus melletti tartása. Amennyiben a fényperiódus nappali szakaszát mesterséges megvilágítással biztosítják, ennek a napi 10–12 órás tartományon belül kell lennie.

Ha a természetes fény teljesen ki van zárva, halvány (5–10 luxos) éjszakai fényről kell gondoskodni, hogy a kutyák láthassanak, illetve megtapasztalhassák az ijedtségi (startle) reflexet.

2.5. Zaj

A zaj a kutyaólakban magas szintet is elérhet, ami köztudottan káros lehet az emberre, és befolyásolhatja a kutyák egészségi vagy pszichológiái állapotát. Ezért fontos megfontolni a kutyaólakban a zaj csökkentésére szolgáló módszerek használatát. A létesítmény kialakításakor a kutya viselkedési szükségleteinek figyelembevételével a hangoskodás csökkenthető. A zaj többsége a kutyák ugatásából ered, de kelthetik azt a létesítményen belül folytatott állattartási eljárások, és érkezhet külső forrásokból is. Minden zajforrás további ugatásra ingerelheti a kutyákat, ezért a zajt a lehető legkisebbre kell korlátozni. A külső zaj behatolását a létesítmény megfelelő elhelyezése és építészeti kialakítása révén lehet csökkenteni. A létesítményen belül keletkezett zaj zajelnyelő anyagokkal vagy szerkezetekkel csökkenthető. A kutyák elhelyezésének kialakításakor vagy módosításakor a zajcsökkentésről szakértő tanácsát kell kérni.

2.6. Riasztórendszerek

(Lásd az Általános szakasz 2.6. bekezdését)

3. Egészség

(Lásd az Általános szakasz 4.1. és 4.4. bekezdését)

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

4.1. Elhelyezés

A kutyákat szociálisan harmonikus csoportokban kell a tartási területen belül elhelyezni, kivéve ha a tudományos eljárások vagy állatjólléti követelmények ezt lehetetlenné teszik. Különösen gondosan kell eljárni a kutyák átcsoportosításakor vagy ismeretlen kutya csoportba való bevitelekor. A csoportokat minden esetben folyamatosan figyelemmel kell kísérni a társas összeférhetőség tekintetében.

A külső kifutók a kutyák számára környezetgazdagítási lehetőséget biztosítanak, a tenyésztő- és felhasználólétesítményekben egyaránt kell ilyenről gondoskodni, ha csak lehetséges.

A kutyák egyedüli elhelyezése még rövid időszakokra is jelentős stressztényező lehet. Ezért a kutyákat állat-egészségügyi vagy állatjólléti indok hiányában legfeljebb négy órára szabad egyedül elhelyezni. A négy órát meghaladó, kísérleti okból történő egyedüli elhelyezésről az állattenyésztési szakemberrel és az állatok jóllétével kapcsolatos tanácsadói kötelezettségekkel megbízott illetékes személlyel konzultálva kell dönteni.

Ilyen körülmények között további erőforrásokat kell fordítani a kutyák jóllétére és gondozására. Minden egyes egyedül elhelyezett állat esetében meg kell növelni az emberrel töltött szocializációs időt, és más kutyákkal való látó, halló és – ha lehetséges – tapintási kapcsolatot kell biztosítani.

Amennyiben tudományos alapon nem ellenjavallt, az egyedül elhelyezett kutyáknak egy másik területen naponta mozgási lehetőséget kell biztosítani, lehetőség szerint más kutyákkal együtt és az alkalmazottak felügyeletével és közreműködésével.

A tenyészkutyákat lehetőség szerint harmonikus párban, társas csoportban vagy szukákkal együtt kell elhelyezni. Kölykezés előtt álló szukákat csak az ellés várható időpontja előtt egy-két héttel kell a kölykezőhelyre vinni. Ott-tartózkodásuk alatt számukra mindennap további emberi társaságot kell biztosítani.

A kutyák társas magatartása négyhetes és húszhetes koruk között alakul ki. Ebben az időszakban különösen fontos, hogy a kutyának kapcsolata legyen más alomtársakkal, kifejlett kutyákkal (pl. a szukával) és emberekkel, valamint megismerkedjen a későbbi életükben várhatóan előforduló környezeti elemekkel. A kifejlett kutya társas viselkedése kialakulásának előfeltétele ebben az érzékeny időszakban a napi gondozás, és kimutatták, hogy már a születést követő első napon is fontos egy rövid idejű emberi kontaktus, mivel a fiatal állatok is képesek reagálni a szagokra és tapintásra.

4.2. Környezetgazdagítás

A belső és külső tartási területek kialakításának lehetőséget kell nyújtania arra, hogy a kutya visszavonulhasson és bizonyos mértékben irányíthassa társas kapcsolatait.

Az eltérő tevékenységekhez külön területet kell biztosítani. Ez elérhető például megemelt területek kialakítása és a karám részekre osztása révén.

A jutalomfalatok és játékok kedvező hatásúak a jóllét szempontjából, feltéve hogy azokat értelmesen használják, és használatukat megfelelően nyomon követik. Mivel a rágás fontos magatartás, gondoskodni kell olyan tárgyakról, amelyek megfelelnek ennek az igénynek.

A testmozgás elsődleges előnye, hogy további lehetőséget nyújt a kutyáknak egy összetett és változatos környezet felfedezésére, valamint a többi kutyával és az emberrel való interakcióra. Ezek különösen fontosak, ha az ilyen igények nem elégíthetők ki teljesen a tartási területen belül. Ezért – amennyiben tudományos vagy állat-egészségügyi alapon nem ellenjavallt – az egyedül elhelyezett kutyáknak ideális esetben naponta egy másik területen kell mozgási lehetőséget biztosítani, lehetőség szerint más kutyákkal együtt és az alkalmazottak felügyeletével és közreműködésével.

4.3. Tartási területek – méretek és padlózat

Az állatok tartására szolgáló tartási területeknek – beleértve a tartási területek elválasztására szolgáló eszközöket – stabil és könnyen takarítható környezetet kell a kutyák számára biztosítaniuk. Kialakításuknak és építésüknek nyitott és világos környezet biztosítására kell törekednie, amely a kutyák számára rálátást nyújt a tartási területükön kívüli térre, a többi kutyára és a gondozókra.

4.3.1. Méretek

Ezek az iránymutatások a kutyák társas elhelyezésének bátorítását, valamint a megfelelő környezetgazdagítás lehetővé tételét célozzák. Meg kell jegyezni, hogy e koncepció és stratégia a kutyák nagy és szociálisan harmonikus csoportokban való tartását támogatja, mind a rendelkezésre álló terület növelése, mind pedig a szocializációs lehetőségek fokozása céljából.

A kutyákat soha nem szabad arra kényszeríteni, hogy teljes életüket a szabadban töltsék, és mindig rendelkezésükre kell állnia az ebben az iránymutatásban részletezett építési és környezeti előírásoknak megfelelő, belső tartási területnek. Az alábbi D.1. táblázatban részletezett területnek legalább a felét a belső tartási területnek kell kitennie.

Az alább részletezett helyigények a beagle-re vonatkoznak. Felhívjuk a figyelmet arra, hogy a nagytestű fajták – mint a bernáthegyi vagy az ír farkaskutya – esetében jelentősen nagyobb a helyigény. A laboratóriumi beagle-től eltérő fajták esetén a helyigényről az állatorvosi személyzettel és a felelős hatósággal konzultálva kell határozni.

D.1. táblázat

Kutyák: a tartási terület minimális méretei és helyigények

Súly (kg) A tartási terület legkisebb mérete (m2) Minimális alapterület egy vagy két állat számára (m2) Bővítés minden egyes további állat számára (m2) Minimális magasság (m) 20-ig 4 4 2 2 20 felett 4 8 4 2

A párban vagy csoportosan elhelyezett kutyák élettere a 86/609/EGK irányelvben meghatározott eljárások ideje alatt a teljes terület felére korlátozható (ami 2 m2-t jelent a 20 kg alatti, illetve 4 m2-t a 20 kg feletti kutyák esetében), ha ez az elkülönítés tudományos okból szükséges. A minimumra kell szorítani azt az időszakot, amelynek során a kutyákat ekként korlátozzák, és az semmi esetre nem haladhatja meg a négy órát. E rendelkezés célja a párban történő elhelyezés ösztönzése (különösen toxikológiai tanulmányokban), és emellett a táplálékfelvétel figyelemmel kísérésének és az adagolást követő megfigyelésnek a lehetővé tétele.

Minden további társaságbeli vagy fizikai korlátozás – például az anyagcsere ellenőrzésére szolgáló ketrec vagy a hurokkal való fizikai korlátozás – súlyosan csorbítja az állatok jóllétét. Az anyagcsere megfigyelését szolgáló vagy hasonló ketrecekbe való korlátozásnak a fent meghatározott helyhez a lehető leginkább hasonlító helyen belül kell történnie, és annak legalább akkorának kell lennie, hogy az állat teljesen kinyújtózhasson, lefeküdhessen és megfordulhasson.

4.3.2. Szoptató szukák és az alom, kölyökkutyák 7,5 kg súlyig

A szoptató szuka és az alom helyigénye egy azonos súlyú szuka helyigényével azonos. A kölykezőkarámot úgy kell kialakítani, hogy a szuka elvonulhasson a kiskutyáktól egy további részlegbe vagy megemelt területre.

A kiskutyák elválasztása szokásosan a hatodik–kilencedik hétben történik.

D.2. táblázat

Kutyák: a tartási terület minimális méretei és helyigények az elválasztott állomány számára

A kutya súlya (kg) A tartási terület legkisebb mérete (m2) Minimális alapterület/állat (m2) Minimális magasság (m) 5-ig 4 0,5 2 5 felett, de legfeljebb 10-ig 4 1,0 2 10 felett, de legfeljebb 15-ig 4 1,5 2 20 felett, de legfeljebb 25-ig 4 2 2 20 felett 8 4 2

4.3.3. Padlózat

A kutyák tartási helyének padlózata lehetőleg szilárd és egybefüggő padló sima és csúszásmentes felülettel. Minden kutyának kényelmes és szilárd pihenőterületet kell biztosítani, például a tartási területen olyan bútorzat használatával, mint a megemelt fekhely vagy dobogó.

Nyílt padló, mint rács és háló, kutyák esetében nem használható. Amennyiben indokolt a nyitott padló alkalmazása, nagy gondot kell fordítani kialakítására és megépítésére, hogy a fájdalom, sérülés vagy megbetegedés elkerülhető legyen, és az állatoknak módjuk legyen a normális viselkedésre. Ha a padlózattal kapcsolatos állatjólléti probléma merülne fel, állatorvos tanácsát kell kérni, és a kutyákat szilárd padlózatra kell költöztetni.

Az elválasztás előtt a kiskutyákat, illetve a kölykezés előtt álló és szoptató szukákat nem szabad nyitott padlójú helyen tartani.

A külső kifutó aljzata minőségének és felületének nem kell a belső tartási terület padlójára vonatkozó előírásoknak megfelelnie, feltéve hogy azt könnyű takarítani és nem okozhat a kutyáknak sérülést.

4.4. Etetés

(Lásd az Általános szakasz 4.6. bekezdését)

4.5. Itatás

(Lásd az Általános szakasz 4.7. bekezdését)

4.6. Felület, alom, almozó- és fészeképítő anyagok

Kutyák szilárd padlózaton tartásakor némi almozóanyag használata elősegíti a takarítást, és a minimumra csökkenti a rendszeres felmosás és slaggal történő lemosás szükségességét.

A kölykezés előtt álló és szoptató szukáknak fekhelyet és almozóanyagot kell biztosítani a kölykezés és a kiskutyák gondozásának segítése érdekében. A kölyköknek is javukra válik az almozóanyag adása, valamint egyes olyan fajtáknak, mint például az agár.

4.7. Takarítás

Minden lakott tartási területet legalább naponta takarítani kell. Az ürüléket legalább naponta, de szükség esetén gyakrabban el kell távolítani a kutyák által használt minden területről.

A tartási területek slaggal történő vizes takarítását szükség szerint kell végezni, de ennek következtében a kutyák nem lehetnek vizesek. A tartási területek slaggal történő lemosásakor a kutyákat száraz helyre kell vinni, és csak a tartási terület megfelelő száradása után szabad visszavinni.

4.8. Gondozás

(Lásd az Általános szakasz 4.1. és 4.10. bekezdését)

4.9. Kíméletes leölés

(Lásd az Általános szakasz 4.11. bekezdését)

4.10. Nyilvántartás

(Lásd az Általános szakasz 4.12. bekezdését)

4.11. Azonosítás és jelölés

(Lásd az Általános szakasz 4.13. bekezdését)

E. VADÁSZGÖRÉNYEKRE VONATKOZÓ FAJSPECIFIKUS IRÁNYMUTATÁSOK

1. Bevezetés

A vadászgörények (Mustela putorius furo) ragadozók, természetes körülmények között kisemlősökkel, halakkal, madarakkal és gerinctelenekkel táplálkoznak. Vadászmagatartásuk összetett, és hajlamosak az élelem felhalmozására, de nem esznek rothadó dolgokat.

Bár a természetben a vadászgörény általában magányos állat, fogságban állatjólléti szempontból hasznosnak tűnik szociálisan harmonikus csoportokban történő elhelyezésük. A vadászgörények rendszerint lyukban élnek, és így fogságban is értékelik az olyan eszközöket, pl. csöveket, amelyekben csúszhatnak-mászhatnak és játszhatnak.

A vadászgörények rendszerint évente egyszer szaporodnak, párzásuk tavaszra esik. A szaporodási időszakban a hím állatok barátságtalanok és agresszívek az idegen hímekkel. Ennek következtében ilyenkor szükségesnek bizonyulhat a hímek egyenkénti elhelyezése.

A vadászgörény intelligens, kíváncsi, játékos és fürge állat, amit szállása kialakításánál és gondozásánál figyelembe kell venni. Összetett és szökésbiztos tartási területre van szükség, ami lehetőséget nyújt a vadászgörénynek széles viselkedési repertoár bemutatására.

2. A környezet és szabályozása

2.1. Szellőztetés

(Lásd az Általános szakasz 2.1. bekezdését)

2.2. Hőmérséklet

A vadászgörényeket 15–24 oC között kell tartani.

Mivel a vadászgörények nem rendelkeznek fejlett izzadságmirigyekkel, a túlhevülés elkerülésére nem szabad őket magas hőmérsékletnek kitenni.

2.3. Páratartalom

Nincs szükséges a relatív páratartalom szabályozására vagy nyilvántartására, mivel a vadászgörények káros hatások nélkül kitehetők a környezeti páratartalom nagy ingadozásainak is.

2.4. Világítás

A fény forrásának és típusának nem szabad az állat számára kellemetlennek lennie, és külön gondot kell fordítani a többszintes állványrendszer felső szintjén elhelyezett vadászgörényekre, különösen, ha azok albínók.

Elfogadható a vadászgörények természetes, huszonnégy órás nappal-éjszaka ciklus melletti tartása.

Amennyiben a fényperiódus nappali szakaszát mesterséges megvilágítással biztosítják, ennek legalább napi nyolc óráig kell tartania, és általában nem haladhatja meg a napi tizenhat órát.

Azonban meg kell jegyezni, hogy a szaporodási ciklus befolyásolására a nappal-éjszaka ciklus megváltoztatása szükséges (pl. a fényperiódus nappali része hat és tizenhat óra között változhat).

Ha a természetes fény teljesen ki van zárva, halvány éjszakai fényről kell gondoskodni, hogy az állatok láthassanak, illetve megtapasztalhassák a startle reflex működését.

2.5. Zaj

A csend és a hangingerek hiánya káros lehet, és idegesíti a vadászgörényeket. Azonban az ismeretlen hangos zajok és vibráció a beszámolók szerint stressz eredetű rendellenességeket okoznak a vadászgörényekben, ezt pedig kerülni kell. A vadászgörények tartására szolgáló létesítményekben meg kell fontolni a hirtelen vagy idegen zajok csökkentésére szolgáló módszerek használatát, ideértve a létesítmény állattartási műveleteiből eredő és a külső forrásból beszűrődő zajokat is. A zaj behatolását a létesítmény megfelelő elhelyezése és építészeti kialakítása révén lehet szabályozni. A létesítményen belül keletkezett zaj zajelnyelő anyagokkal vagy szerkezetekkel szabályozható. A szálláshely kialakításakor vagy módosításakor szakértő tanácsát kell kérni.

2.6. Riasztórendszerek

(Lásd az Általános szakasz 2.6. bekezdését)

3. Egészség

(Lásd az Általános szakasz 4.1. és 4.4. bekezdését)

4. Elhelyezés, környezetgazdagítás és gondozás

4.1. Elhelyezés

Az állatokat szociálisan harmonikus csoportokban kell tartani, amennyiben az egyedüli elhelyezést nem támasztják alá tudományos vagy állatjólléti indokok.

A szaporodási időszakban szükség lehet a kifejlett hímek egyedüli tartására a verekedés és a sérülések elkerülésére. Máskor azonban sikerrel tarthatók a hímek is csoportosan.

A vemhes nőstényeket csak a vemhesség végső szakaszában kell egyedül elhelyezni, legfeljebb két héttel az ellés előtt.

A rendszerint csoportokban elhelyezett állatok elkülönítése jelentős stresszt okozhat. Amennyiben ez huszonnégy óránál hosszabb időre történik, az állat jóllétét jelentősen csorbítja. Ezért állat-egészségügyi vagy állatjólléti indok hiányában a vadászgörényeket legfeljebb 24 órára szabad csak egyedül elhelyezni. A 24 órát meghaladó, kísérleti okból történő egyedüli elhelyezést az állattenyésztési szakemberrel és az állatok jóllétével kapcsolatos tanácsadói kötelezettségekkel megbízott illetékes személlyel konzultálva kell meghatározni.

Amennyiben tudományos vagy állatjólléti okból az állatokat egyedül helyezik el, további erőforrásokat kell fordítani ezen állatok jóllétére és gondozására. Minden egyes egyedül elhelyezett állatnak biztosítani kell naponta az emberrel töltött időt és más vadászgörényekkel való látó, halló és – ha lehetséges – tapintási kapcsolatot.

A vadászgörény társas magatartását figyelembe kell venni, szükség van a más vadászgörényekkel való csoportos elhelyezésre vagy a rendszeres foglalkozásra. Általánosságban úgy tűnik, hogy a vadászgörényeknek jót tesz az ilyen rendszeres és bizalmas kapcsolat, amit ösztönözni kell, mivel jobb egészségű és társaságkedvelőbb állatokat eredményez.

A vadászgörények társas viselkedése igen fiatal korban alakul ki, és fontos, hogy a fiatal vadászgörénynek legyen társas kapcsolata más vadászgörényekkel (pl. alomtársakkal) és emberekkel (pl. állatgondozókkal). A fejlődés e fogékony szakaszában a napi foglalkozás előfeltétele a vadászgörény kifejlettkori társas viselkedése kialakulásának. A tapasztalat szerint minél gyakoribb a kapcsolat, annál szelídebb lesz az állat, és a kapcsolatnak kifejlett korban is folytatódnia kell.

4.2. Környezetgazdagítás

A vadászgörény tartási területe kialakításának meg kell felelnie az állatok faj- és fajtaspecifikus szükségleteinek. A gazdagításnak módosíthatónak kell lennie, hogy az új ismereteken alapuló innovatív megoldásokat be lehessen építeni.

A tartási terület kialakításának lehetőséget kell nyújtania arra, hogy a vadászgörények visszavonulhassanak és irányíthassák társas kapcsolataikat.

Az alább részletezett minimális alapterületen túlmenően külön területeket kell biztosítani a különféle tevékenységekhez, például megemelt dobogók és a kifutó részekre osztása révén. Amennyiben fészkelődobozokról gondoskodunk, azok kialakításának olyannak kell lennie, hogy a fiatal vadászgörények ne essenek ki a fészekből.

A karton vagy kemény műanyag dobozok és csövek, valamint a papírzacskók ösztönzik a felderítő és játékos magatartást. A vadászgörények gyakran használják a fürdőket és vizesedényeket.

4.3. Tartási területek – méretek és padlózat

Ezek az iránymutatások a vadászgörények társas elhelyezésének bátorítását, valamint a megfelelő környezetgazdagítás lehetővé tételét célozzák. Meg kell jegyezni, hogy e koncepció és stratégia ösztönzi a vadászgörények nagy és szociálisan harmonikus csoportokban való tartását, mind a rendelkezésre álló terület növelése, mind pedig a szocializációs lehetőségek fokozása céljából.

Az állatok tartására szolgáló területeknek – beleértve a tartási területek elválasztására szolgáló eszközöket – stabil és könnyen takarítható környezetet kell a vadászgörények számára biztosítaniuk. Kialakításuknak és építésüknek olyan nyitott és világos környezet biztosítására kell törekednie, amely rálátást biztosít a vadászgörényeknek egymásra, a tartási területükön kívüli térre és az alkalmazottakra. Lehetőséget kell nyújtani a vadászgörényeknek arra is, hogy menedéket és magányt találjanak saját tartási területükön belül, különösen a más tartási területeken lévő vadászgörények látóterén kívül.

Mivel a vadászgörények szökési képessége rendkívüli, a tartási terület kialakításának olyannak kell lennie, hogy az állat ne tudjon megszökni, illetve az erre irányuló kísérletek során ne tudja magát megsebezni.

A tartási terület ajánlott minimális magassága 50 cm. A vadászgörény szeret mászni, és ez a magasság lehetővé teszi megfelelő gazdagítás elhelyezését. Az alapterületnek megfelelő mozgásteret kell biztosítania, és lehetővé kell tennie az állatnak az alvásra, evésre és ürítésre szolgáló területek megválasztását. A környezeti változatossághoz elegendő hely biztosítása érdekében az állatok tartására szolgáló alapterület nem lehet 4 500 cm2-nél kisebb. A minimális élettérre vonatkozó követelmények minden egyes vadászgörény tekintetében a következők:

E.1. táblázat

Vadászgörények: a tartási terület minimális méretei és helyigények

A