HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja L 170/1

A BIZOTTSÁG HATÁROZATA

(2012. január 25.)

a De Post – La Poste (a jelenlegi „bpost”) javára Belgium által végrehajtott, SA.14588. (C 20/09.) számú intézkedésről

(az értesítés a C(2012) 178. számú dokumentummal történt)

(Csak a francia és a holland nyelvű szöveg hiteles)

(EGT-vonatkozású szöveg)

(2012/321/EU)

AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére (1),

tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,

miután az említett cikkeknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (2), és tekintettel ezen észrevételekre,

mivel:

1. ELJÁRÁS

1.1. AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÁLTAL MEGSEMMISÍTETT 2003-AS BIZOTTSÁGI HATÁROZAT

(1) 2002. december 3-án a belga hatóságok bejelentették (3) a Bizottságnak a De Post – La Poste (a továbbiakban: DPLP, jelenleg: bpost (4)) postai szolgáltató javára végrehajtott tőkeemelést. Az előzetes vizsgálatot követően a Bizottság 2003. július 23-án úgy határozott (5), hogy nem emel kifogást a bejelentett intézkedéssel kapcsolatban. A Bizottság a határozatában megállapította, hogy sem ez a tőkeinjekció, sem az előzetes vizsgálat során feltárt, a DPLP javára biztosított többi intézkedés sem járt a vállalkozás 1992–2002 közötti közfeladatainak végrehajtása során felmerült nettó költségek túlkompenzációjával.

(2) A Deutsche Post AG és annak belga leányvállalata, a DHL International 2003. november 27-én megtámadta a Bizottság határozatát az Elsőfokú Bíróságnál (6). Az Elsőfokú Bíróság 2009. február 10-én megsemmisítette a Bizottság határozatát, mivel azt állapította meg, hogy a Bizottság azon komoly nehézségek fennállása ellenére sem emelt kifogást, amelyek alapján hivatalos vizsgálati eljárást kellett volna indítania.

(3) Belgium 2009 áprilisában fellebbezést (7) nyújtott be a Bírósághoz (C-148/09. sz. ügy) az Elsőfokú Bíróság azon ítélete ellen, amellyel megsemmisítette a Bizottság 2003. július 23-i azon határozatát, amely szerint nem emel kifogást.

(4) A Bíróság 2011. szeptember 22-én elutasította Belgium fellebbezését, és megállapította, hogy az Elsőfokú Bíróság joggal semmisítette meg a Bizottság 2003-ban hozott határozatát.

1.2. A SAJTÓTERMÉK-TERJESZTÉSHEZ NYÚJTOTT TÁMOGATÁSRA VONATKOZÓ PANASZ

(5) 2005-ben néhány, sajtótermékek terjesztésével foglalkozó belga magánvállalat a trösztellenes és az állami támogatásokra vonatkozó szabályok alapján panaszt (8) nyújtott be a belga hatóságok és a DPLP között létrejött sajtótermék-terjesztési megállapodás ellen. Ez a megállapodás Belgium egész területén teljesítendő sajtótermék-terjesztési közfeladattal bízza meg a DPLP-t, továbbá megállapítja ennek a szolgáltatásnak a díjszabását és azt az ellentételezést, amelyre a DPLP az e feladat végrehajtásával járó többletköltségek miatt jogosult. A panasz elsősorban a DPLP által kínált szolgáltatások díjaira vonatkozik, amelyek a panaszosok állítása szerint annyira alacsonyak, hogy minden versenyhajlandóságot kizárnak.

(6) Az állami támogatásokra vonatkozó szabályok tekintetében a Bizottság szolgálatai elutasították a panaszt, mivel az előzetes vizsgálat lehetővé tette annak megállapítását, hogy nem merül fel a szóban forgó közszolgáltatás nettó többletköltségeinek túlkompenzációja. 2009 májusában azonban a panaszosok kétségbe vonták ezt az előzetes állásfoglalást, kiegészítő információval szolgáltak, és alapos vizsgálat lefolytatására kérték a Bizottságot.

1.3. A NEGYEDIK „ÜZEMELTETÉSI SZERZŐDÉS” (2005–2010)

(7) A sajtótermék-terjesztéshez nyújtott ellentételezésre vonatkozó panasz vizsgálata révén a Bizottság kiderítette, hogy 2005-ben Belgium olyan, nem bejelentett üzemeltetési szerződést („contrat de gestion”) kötött a DPLP-vel, amely az általános gazdasági érdekű szolgáltatások ellentételezésének kifizetéséről rendelkezett. A Bizottság következésképp hivatalból eljárást indított (9), és 2007 áprilisában tájékoztatást kért Belgiumtól.

(8) 2007 decemberében a belga hatóságok azt válaszolták, hogy véleményük szerint az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezés azért nem minősül állami támogatásnak, mert az Altmark-ügyben hozott ítéletben (10) említett négy feltétel mindegyike teljesül. Később tájékoztatást nyújtottak a negyedik üzemeltetési szerződésről és különösen az állam által fizetett ellentételezés kiszámításához használt analitikus számviteli rendszerről.

(9) Ezt követően a hivatalból indított eljárás és a panaszok tárgyát képező intézkedések bekerültek a 2009. július 23-án megindított, C 20/09. számú hivatalos vizsgálati eljárásba.

1.4. AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZAT

(10) Tekintettel arra, hogy az Elsőfokú Bíróság 2003. július 23-án megsemmisítette a Bizottság határozatát, és miután a Bizottság megvizsgálta a belga hatóságok által a vitatott intézkedésekre vonatkozóan közölt információkat, 2009. július 13-án úgy határozott, hogy megindítja az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdésében előírt hivatalos vizsgálati eljárást (11).

(11) Az eljárás megindításáról szóló bizottsági határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában. A Bizottság felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére.

1.5. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZATTAL KAPCSOLATBAN

(12) A belga hatóságok 2009. augusztus 13-án tették meg észrevételeiket, majd azokat 2009. szeptember 10-én, 2009. október 12-én, 2010. április 23-án, 2010. április 26-án, 2010. október 19-én, 2010. november 19-én, 2010. december 21-én, 2011. január 18-án, 2011. február 17-én, 2011. március 2-án, 2011. március 29-én, 2011. április 11-én, 2011. május 10-én, 2011. május 27-én, 2011. június 14-én, 2011. augusztus 10-én, 2011. augusztus 26-án, 2011. október 7-én, 2011. december 14-én, 2011. december 19-én, 2011. december 20-án és 2011. december 26-án további észrevételekkel egészítették ki. A belga hatóságok jelezték, hogy 2009. április 22-én fellebbezést nyújtottak be az Elsőfokú Bíróság 2009. február 10-i ítélete ellen, és pontosították a közszolgáltatások ellentételezését és a DPLP javára biztosított egyéb eseti intézkedéseket.

1.6. HARMADIK FELEK ÉSZREVÉTELEI AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁVAL KAPCSOLATBAN, VALAMINT A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A HARMADIK FELEK ÉSZREVÉTELEIVEL KAPCSOLATBAN

(13) A Deutsche Post AG és a DHL International N.V./S.A. 2009. augusztus 28-án tettek észrevételeket.

(14) A Vlaamse Federatie van Persverspreiders (a továbbiakban: VFP, a sajtótermék-terjesztők flamand szövetsége) és a Prodipresse (a sajtótermék-terjesztéssel foglalkozó szakemberek egyesülete) 2009. augusztus 28-án tették meg észrevételeiket.

(15) A Belgische Distributiedienst B.V.B.A (a továbbiakban: BD, a DPLP egyik versenytársa a sajtótermék-terjesztés piacán) 2009. augusztus 28-án tette meg észrevételeit.

(16) Az Association belge des éditeurs de quotidiens A.S.B.L. 2009. augusztus 28-án tette meg észrevételeit.

2. A TÁMOGATÁS RÉSZLETES ISMERTETÉSE

2.1. A DPLP JOGÁLLÁSA ÉS TEVÉKENYSÉGEI

(17) A belga posta állami vállalat („Régie des postes”) volt 1992-ig, amikor önálló jogi személyként („entreprise publique autonome”) jegyezték be. Jogállása 2000-ben közjogi részvénytársaságra („société anonyme de droit public”) változott.

(18) 2010-ben a DPLP üzemi eredménye 2 318 millió EUR, üzemi nyeresége pedig 319 millió EUR volt. 2010 végén 33 616 főt foglalkoztatott. Összehasonlításképpen: 2002-ben 42 000 munkavállalója volt. A személyzeti költségek az összes működési költségének 65 %-át teszik ki.

(19) A CVC Capital Partners magánbefektető 50 % mínusz egy részvénynek megfelelő kisebbségi részesedéssel rendelkezik. A belga állam többségi részvényes.

2.2. A SZÓBAN FORGÓ ÁLLAMI INTÉZKEDÉSEK ÖSSZEFOGLALÁSA

2.2.1. Az 1992–2010 közötti időszakban teljesített közfeladatok

(20) A DPLP-t a postatörvény (12), valamint a vizsgálat teljes időtartama alatt – azaz 1992-től 2010-ig – négy, egymást követő üzemeltetési szerződés bízta meg közfeladatokkal.

2.2.1.1. Az üzemeltetési szerződésekben meghatározott közszolgáltatási kötelezettségek

(21) Az üzemeltetési szerződések rendelkeznek a DPLP által a közérdekű tevékenységei keretében vállalt feladatok végrehajtásának szabályairól és feltételeiről, és rögzítik a belga állam pénzügyi beavatkozását.

(22) A DPLP az 1992-ben történt bejegyzése óta négy üzemeltetési szerződést írt alá a belga állammal következő időszakokra vonatkozóan (13): 1. első szerződés: 1992. szeptember 14-től1996. december 31-ig; 2. második szerződés: 1997. január 1-jétől2002. szeptember 23-ig; 3. harmadik szerződés: 2002. szeptember 24-től2005. szeptember 23-ig; 4. negyedik szerződés: 2005. szeptember 24-től2010. szeptember 23-ig; az új szerződésig meghosszabbított szerződés.

(23) Az üzemeltetési szerződések megállapítják a közfeladatok jegyzékét. A belga állam által az aktuális üzemeltetési szerződésben előírt közfeladatok a következők (14): Postai szolgáltatások i. Egyetemes postai szolgáltatás ii. Napilapterjesztés iii. Folyóirat-terjesztés iv. Választási nyomtatványok kézbesítése v. Nonprofit egyesületeknek biztosított különleges díjak vi. Portómentességi rendszer keretébe tartozó levélpostai küldemények (királyi levelezés és más különleges levelezések) vii. Nemzetközi postai szolgáltatások viii. Nemzetközi csomagpostai küldemények Pénzügyi szolgáltatások ix. Postai folyószámlán elhelyezett készpénzbetétek fogadása x. Postautalványok kibocsátása xi. Öregségi nyugdíjak, túlélő hozzátartozói nyugdíjak és a fogyatékkal élő személyeknek járó juttatások otthoni kifizetése xii. Tiszteletdíjak kifizetése a választások alatt xiii. A közúti bírságokhoz kapcsolódó pénzeszközök és okiratok elszámolása xiv. Horgászengedélyekhez kapcsolódó szolgáltatások Postai bélyegek értékesítése xv. Postai bélyegek értékesítése Egyéb közszolgáltatások xvi. A postás társadalmi szerepe xvii. A nagyközönség megfelelő tájékoztatása xviii. Elektronikus levelek nyomtatása és kézbesítése xix. Üzenethitelesítési szolgáltatások xx. Az Állami Számvevőszék munkatársai számára nyújtott szolgáltatások xxi. Illetékbélyegek és bírságfizetéshez rendszeresített bélyegek forgalmazása xxii. Együttműködés a szavazólapokat tartalmazó csomagok kézbesítésében

2.2.2. A vizsgálat tárgyát képező állami intézkedések

(24) A DPLP 1992-től 2010-ig különböző intézkedések formájában részesült állami támogatásban: 1. nyugdíjak átvállalása: a nyugdíjrendszer 1997-ben végrehajtott reformját követően az állam 3,8 milliárd EUR összeggel mentesítette a DPLP-t a felhalmozódott nyugdí-jkötelezettségei alól; 2. a közszolgáltatási kötelezettségek végrehajtási költségeinek éves ellentételezése (15) 5,2 milliárd EUR teljes összegben az 1992–2010 közötti időszakban; 3. tőkeinjekció: kettő 1997-ben (62 millió EUR), egy 2003-ban (297,5 millió EUR) és egy 2006-ban (40 millió EUR); 4. adómentesítések: a társasági adó, az ingatlanadó, illetve más közvetett és helyi adók alóli mentesítés; 5. ingatlanátruházás: 1992-ben 63 ingatlant ruháztak át a DPLP-re 112,2 millió EUR értékben; 6. 2004-ben 100 milliárd EUR értékű kölcsönre 0,25 %-os díj ellenében az állam által biztosított kezességvállalás.

2.2.2.1. A nyugdíjak átvállalása

(25) 1992-ben a Régie des postes törvény útján a „De Post – La Poste” elnevezésű önálló állami vállalattá vált. A DPLP a Régie des postes jogutódjaként átvette ez utóbbi eszközeit és személyzetét. Ez a változás számottevő törést jelentett a vállalkozási modellben: 1. az illetékes miniszter felügyelete és irányítása mellett irányított Régie des postes-tal ellentétben a DPLP-t ettől kezdődően az igazgatótanácsa és az irányítóbizottsága irányította, a kormány csak felügyeleti jogkörrel rendelkezett a törvény és az üzemeltetési szerződés betartatásához (16); 2. a DPLP elvben a saját pénzügyi egyensúlyáért felelt, míg a Régie des postes éves költségvetését addig az illetékes miniszter állapította meg, aki azt minisztériuma költségvetésének mellékleteként nyújtotta be jóváhagyásra a Parlamentnek.

(26) Így a DPLP 1992-ben átvett 43 747 tisztviselőt, és velük együtt a foglalkoztatás, a nyugdíj és a javadalmazás biztonsága tekintetében őket megillető jogi oltalom biztosításának kötelezettségét (az 1991. március 21-i törvény 33. paragrafusa).

(27) 2008-ban a DPLP még mintegy 23 500 (a köztisztviselőkéhez hasonló jogállású) tisztviselőt foglalkoztatott, akik teljes személyzetének közel kétharmadát tették ki, ahogyan az az alábbiakban látható. 1. ábra A DPLP foglalkoztatási rendszere

(28) 1972 és 1996 között a nyugdíjakat felosztó-kirovó rendszer alapján folyósították. E rendszer szerint a DPLP visszatérítette az államnak azoknak a nyugdíjaknak az összegét, amelyeket az állam a nyugdíjba vonult volt tisztviselőknek fizetett (17) az 1972 óta felhalmozott nyugdíjjogosultságokért, amely évben a belga La Poste az államon belüli önálló elszámolási egységgé (Régie des postes) vált.

(29) A nyugdí-jfinanszírozási rendszer az 1997-es nyugdíjreformig egyáltalán nem módosult. E reform azt jelentette, hogy a DPLP tisztviselői állományára alkalmazandó első pillér szerinti nyugdíjrendszert a magánszektorbeli nyugdíjrendszerhez igazították: 1997-től a DPLP-nek a bérek 8,86 %-át jelentő nyugdíjjárulékot kellett fizetnie az ONSS (Office national de sécurité sociale; Országos Társadalombiztosítási Hivatal) részére.

(30) Ezzel párhuzamosan az állam beleegyezett abba, hogy átvállalja a DPLP által felhalmozott, 3,8 milliárd EUR összegű nyugdí-jkötelezettségeket.

2.2.2.2. A közszolgáltatási kötelezettségek végrehajtási költségének éves ellentételezése

(31) Mindegyik szerződés rendelkezett arról, hogy az állam éves ellentételezést fizet a szerződésekben meghatározott közfeladatok végrehajtására.

(32) Az első három szerződésben az ellentételezést a közfeladatok kiadásai és bevételei közötti tényleges eltérés alapján határozták meg. A negyedik üzemeltetési szerződés rögzített összegű ellentételezés kifizetéséről rendelkezik, amelynek kiszámítása a DPLP-re háruló költség és a közszolgáltatások igénybevevőitől befolyt bevételek közötti, várt eltérés alapján történik; ez az ellentételezés azonban az üzemeltetési szerződésekben meghatározott felső határ függvénye (18).

(33) A DPLP-t az aktuális üzemeltetési szerződés (19) értelmében az államtól származó ellentételezésre feljogosító közszolgáltatások a következők: Postai szolgáltatások ii. Napilapterjesztés iii. Folyóirat-terjesztés iv. Választási nyomtatványok kézbesítése v. Nonprofit egyesületeknek biztosított különleges díjak vi. Portómentességi rendszer keretébe tartozó levélpostai küldemények (királyi levelezés és más különleges levelezések) Pénzügyi szolgáltatások ix. Postai folyószámlán elhelyezett készpénzbetétek fogadása x. Postautalványok kibocsátása xi. Öregségi nyugdíjak, túlélő hozzátartozói nyugdíjak és a fogyatékkal élő személyeknek járó juttatások otthoni kifizetése xiii. A közúti bírságokhoz kapcsolódó pénzeszközök és okiratok elszámolása xiv. Horgászengedélyekhez kapcsolódó szolgáltatások Postai bélyegek értékesítése xv. Postai bélyegek értékesítése Egyéb közszolgáltatások xvi. A postás társadalmi szerepe xx. Az Állami Számvevőszék munkatársai számára nyújtott szolgáltatások xxi. Illetékbélyegek és bírságfizetéshez rendszeresített bélyegek forgalmazása

(34) Megjegyzendő, hogy az egyetemes postai szolgáltatás az utolsó három üzemeltetési szerződésnek (20) megfelelően nem jogosíthat ellentételezésre. Bár a sajtótermék-terjesztés a közösségi postai szolgáltatások belső piacának fejlesztésére és a szolgáltatás minőségének javítására vonatkozó közös szabályokról szóló, 1997. december 15-i 97/67/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (21) szerint általában beleilleszkedhet az egyetemes szolgáltatás keretébe, a belga hatóságok az üzemeltetési szerződések értelmében ellentételezendő különleges feladatokat (a napilap- és folyóiratterjesztést) olyan kritériumok szerint határozták meg, amelyek megkülönböztetik azokat az egyetemes postai szolgáltatástól. Ezek a kritériumok a következők: 1) a feladat azon célkitűzései, amelyek túlmutatnak az egyetemes szolgáltatás célkitűzésein, 2) az említett szerződésekben megállapított egyedi feltételek és 3) a díjszabásra vonatkozó egyedi rendelkezések, amelyek eltérnek az egyetemes szolgáltatás díjszabására alkalmazandó rendelkezésektől.

(35) A feladat célkitűzései: a belga hatóságok úgy vélik, hogy különösen fontos a nyomtatott sajtótermékek széles körű terjesztésének biztosítása Belgium egész területén ahhoz, hogy növekedjen a tájékoztatás szintje és a vélemények sokfélesége, és ösztönözzék a lakosságot a politikai vitában való részvételre.

(36) A szerződés egyedi működési feltételeket állapít meg: a DPLP számára előírt és ellentételezésre jogosító sajtótermék-terjesztési egyedi szolgáltatás túlmutat az egyetemes szolgáltatásban foglalt hagyományos terjesztési szolgáltatáson. A sajtótermék-terjesztési szolgáltatás a minőség és az eredmény vonatkozásában számos szigorú feltételhez kötött, a terjesztés időpontja (például 7.30 előtti terjesztés), gyakorisága, a kiadók terjesztési lehetőségei, a kiadók számára a mennyiség terén biztosított rugalmasság, valamint a szolgáltatás folyamatossága (többek között a vis maior eseteinek szigorú meghatározása) tekintetében.

(37) Egyedi díjszabás: az ellentételezésre jogosító sajtótermék-terjesztés díjait (a belga állam, a DPLP, a sajtóágazat közötti) háromoldalú tárgyalások keretében határozzák meg, és azokat – az egyetemes szolgáltatási díjakkal ellentétben – a szabályozó hatóságnak nem kell jóváhagynia. Míg az egyetemes közszolgáltatás díjai a költségeken alapulnak, az ellentételezésre jogosító sajtótermék-terjesztési egyedi feladat díjai jóval alacsonyabbak, lehetővé teszik kitűzött céljainak megvalósítását.

(38) A (33) preambulumbekezdésben említett közszolgáltatások közszolgáltatással járó ellentételezésben részesülhetnek. Az egyes gazdasági évekre ténylegesen fizetett, közszolgáltatással járó ellentételezések a következők: Első üzemeltetési szerződés Év Összeg (EUR-ban) 1992 (22) 91 720 000 1993 351 327 000 1994 322 138 000 1995 368 308 000 1996 314 205 000 Második üzemeltetési szerződés Év Összeg (EUR-ban) 1997 208 934 000 1998 228 629 000 1999 213 788 000 2000 216 282 000 2001 224 269 000 2002 194 559 000 Harmadik üzemeltetési szerződés Év Összeg (EUR-ban) 2003 175 554 000 2004 247 606 000 2005 254 825 000 Negyedik üzemeltetési szerződés Év Összeg (EUR-ban) 2006 299 729 000 2007 306 396 000 2008 315 683 000 2009 321 244 000 2010 325 735 000

2.2.2.3. Tőkeinjekció:

(39) 1997-ben juttatott tőkeinjekció: a DPLP két, nem bejelentett, összesen 62 milliárd EUR értékű tőkeinjekcióban részesült. A belga hatóságok azonban a későbbiekben jelezték, hogy ezek a források valójában közszolgáltatással járó, halasztott ellentételezést jelentettek, amelyeket nem a kívánt időben folyósítottak a DPLP-nek.

(40) 2003-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok a DPLP javára 297,5 millió EUR összegű tőkeinjekciót juttattak. Szerintük ez a tőkeinjekció a rendes piacgazdasági feltételek mellett működő magánbefektető számára elfogadható feltételek mellett valósult meg, a piacgazdasági magánbefektető elvének megfelelően, tehát nem minősülne állami támogatásnak.

(41) 2006-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok újabb, 40 millió EUR összegű tőkeinjekciót juttattak. Szerintük ez a tőkeinjekció megfelelt a piacgazdasági magánbefektető elvének, mivel azt a magánbefektetőkre alkalmazandó feltételekkel megegyező feltételek mellett valósították meg (egyenrangúság elve).

2.2.2.4. Adómentesítések:

(42) A DPLP 2005. december 31-ig a társasági adó megfizetése alóli mentesítésben részesült.

(43) A vizsgálat időszakában a DPLP a közszolgáltatások teljesítése keretében használt ingatlanok esetében ingatlanadó alóli mentesítésben részesült, ami évente […] (23)–[…] EUR előnyt jelentett. Ezen adó megfizetése esetén az említett ingatlanokat igénybe vevő termékek (közszolgáltatás és kereskedelmi termékek) költségei arányosan magasabbak lettek volna.

(44) A DPLP más közvetett és helyi adók alól is mentesül. A belga hatóságok nem tudják felbecsülni ennek az előnynek a pontos értékét, de jelzik, hogy ez az intézkedés a de minimis szabályok hatálya alá tartozik.

(45) Az adómentesítések az EK-Szerződés 1958. évi hatálybalépése előttiek, és azokat jelentősebb módosítás nélkül fenntartották. Míg a társasági adó megfizetése alóli mentesítés 2005. december 31-én megszűnt, a két utolsó intézkedés még mindig hatályban van.

2.2.2.5. Ingatlanátruházás:

(46) A belga állam 1992-ben 63 ingatlant ruházott át ellenszolgáltatás nélkül a DPLP-nek (24). A DPLP az ingatlanokat már használta, bár azok jogilag állami tulajdonban voltak. E javak becsült összértéke 112,2 millió EUR (25) volt. Ezek az ingatlanok különálltak azoktól az eredeti eszközöktől, illetve hozzáadódtak azokhoz, amelyeket a La Poste 1971-ben bekövetkezett állami vállalattá („Régie des postes”) válásakor elkülönítettek az állami tulajdonban lévő javaktól. A Régie des postes-nak már törvényesen a tulajdonát képezték a mérlegében feltüntetett eszközök. Ezekről az 1992-ben átruházott további ingatlanokról viszont azt feltételezték, hogy a nyugdíjak jelentette terhet ellentételezik, ami továbbra is a DPLP-re hárult, amikor az önálló állami vállalati („entreprise publique autonome”) jogállás érdekében lemondott a „régie” jogállásról.

(47) A belga hatóságok kijelentik, hogy ezeknek az ingatlanoknak az átruházása kizárólag az állami tulajdont képező javak belső átszervezése keretébe illeszkedett, és nem jelentett előnyt. Szerintük ezeket az ingatlanokat a belga La Poste már azelőtt használta, mielőtt 1992-ben átalakult DPLP-vé (és következésképp már a Régie des Postes is használta azokat).

2.2.2.6. Állami kezességvállalás

(48) A DPLP-nek lehetősége nyílt arra, hogy az általa felvett kölcsönökre 0,25 %-os díj ellenében állami kezességvállalást kérjen.

(49) A vizsgálat időszakában ezt a kezességvállalást egyetlen alkalommal vették igénybe az Európai Beruházási Banktól (EBB) felvett 100 millió EUR összegű kölcsönre. A DPLP és az EBB között 2004. december 22-én aláírt megállapodás lehetővé tette a DPLP számára, hogy 2008. június 10-ig igénybe vegye az EBB hitelkeretét. E hitelkeret lehívásával a DPLP 2007. november 8-án 100 millió EUR-t kért; ezt az összeget ténylegesen 2007. december 5-én kapta meg. A DPLP kötelezettséget vállalt arra, hogy a kölcsönt 11 egyenlő összegű – egyenként mintegy 9,09 millió EUR – éves részletben téríti vissza. Az első részletet 2012. december 5-én, az utolsót pedig 2022. december 5-én kell folyósítani. A kamatfizetés negyedévenként (december 5-én, március 5-én, június 5-én, szeptember 5-én) történik. A kamatlábak meghatározása 37 bázisponttal csökkentett háromhavi EURIBOR-kamatláb alapján történik.

3. AZ ELJÁRÁS 2009. ÉVI MEGINDÍTÁSÁHOZ VEZETŐ OKOK ISMERTETÉSE

(50) A Bizottság az Altmark-ügyben hozott ítélet (26) alapján úgy vélte, hogy az 1992 óta fizetett közszolgáltatással járó ellentételezések, valamint a fentebb említett adómentesítések, tőkeinjekciók, állami kezességvállalás és ingatlanátruházás az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatásnak minősülhet.

(51) Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó költségek ellentételezése formájában nyújtott állami támogatások az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilváníthatók, ha szükségesek a szóban forgó szolgáltatások teljesítéséhez, és nem befolyásolják a kereskedelem fejlődését olyan mértékben, amely ellentétes az Európai Unió érdekeivel.

(52) Az eljárás megindításáról szóló 2009-es határozatban a Bizottság azt a kérdést vetette fel, hogy szükségesek és arányosak-e a DPLP számára a közfeladatainak teljesítéséhez biztosított intézkedések.

(53) A túlkompenzációnak az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdése szerinti kiszámítása tekintetében a Bizottság úgy vélte, hogy a közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó összes bevételt és költséget figyelembe vették, és meggyőződött arról, hogy a közfeladatok esetében nem merült fel túlkompenzáció. Ehhez a számításhoz ellenőrizni kell az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokhoz kapcsolódó költségek meghatározásához alkalmazott számviteli módszer megalapozottságát, és figyelembe kell venni a közszolgáltatás valamennyi nettó költségét és a bármely formában nyújtott további támogatásokat.

(54) A tisztviselők nyugdíjának állami finanszírozása kapcsán a Bizottság azt a kérdést vetette fel, hogy a nyugdí-jkötelezettségek alóli mentesítés ténye milyen mértékben helyezte a DPLP-t a versenytársaiéval összehasonlítható helyzetbe a társadalombiztosítási járulékok tekintetében.

(55) A francia La Poste tisztviselői nyugdíjköltségeinek állami finanszírozása tárgyában hozott határozatban (27) a Bizottság által alkalmazott megközelítés szerint meg kellett vizsgálni, hogy ez az intézkedés összeegyeztethető-e a belső piaccal az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése c) pontjának fényében, ehhez pedig meg kellett határozni, hogy a DPLP által az említett kötelezettségek alóli mentesítését követően megfizetett társadalombiztosítási költségek milyen mértékben hasonlíthatók össze a versenytársait terhelő költségekkel.

4. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI

4.1. A VFP ÉS A PRODIPRESSE ÉSZREVÉTELEI

(56) A VFP és a Prodipresse 2009. augusztus 28-án továbbította észrevételeit a DPLP által megvalósított sajtótermék-terjesztési rendszerrel kapcsolatban.

(57) A VFP és a Prodipresse – az általuk korábban emelt panasznak megfelelően – kiemelte a DPLP alacsony sajtótermék-terjesztési díjaiból fakadó versenytorzulásokat, amelyek megakadályozták az egyéb piaci szereplők felől érkező versenyt.

(58) A VFP és a Prodipresse közölte, hogy a DPLP által alkalmazott árak megállapítása a DPLP, a kiadók és az állam közötti háromoldalú tárgyalások során történt. Szerintük a DPLP-nek a piacinál alacsonyabb árak miatti veszteségét az állam az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezés keretében kompenzálja. Ha ennek a támogatásnak a DPLP a közvetlen kedvezményezettje, a támogatásból közvetett módon a napilapkiadók is részesülnek.

(59) A VFP és a Prodipresse úgy véli, hogy a DPLP túlkompenzációban részesülhet a sajtótermék-terjesztési rendszer esetében; ezt a túlkompenzációt feltehetőleg az egyéb tevékenységeinek finanszírozásához használja fel.

4.2. AZ ASSOCIATION BELGE DES ÉDITEURS DES JOURNAUX ÉSZREVÉTELEI

(60) Az Association belge des éditeurs de journaux 2009. augusztus 28-án tette meg észrevételeit. Ez alkalommal a demokrácia és az egyenlőség szempontjából annak fontosságát hangsúlyozta, hogy Belgium egész területén egységes és méltányos árakon biztosított, hatékony napilap-terjesztési rendszer legyen, lehetővé téve, hogy az előfizetők kora reggel megkapják napilapjaikat.

4.3. A DEUTSCHE POST AG ÉS A DHL INTERNATIONAL ÉSZREVÉTELEI

(61) A Deutsche Post AG és a DHL International 2009. augusztus 28-án tette meg észrevételeit. Hangsúlyozták, hogy meg kell vizsgálni a DPLP-re háruló nyugdí-jkötelezettségek átvállalását, és többek között meg kell győződni arról, hogy ez az intézkedés megfelel-e a korábbi gyakorlatnak, ellenőrizni kell, hogy a tőkeinjekciók megfelelnek-e a piacnak, igazolni kell, hogy a költségek elosztása megfelel-e Chronopost-ügyben hozott ítéletnek, végül pedig meg kell vizsgálni az ingatlanátruházást.

4.4. A BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA ÉSZREVÉTELEI

(62) A Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (a továbbiakban: BD) – a TNT csoport tagja – 2009. augusztus 28-án tette meg észrevételeit. A BD a DPLP versenytársa – különösen a sajtótermékek terjesztésével foglalkozó leányvállalatának, a Deltamedia vállalatnak a versenytársa – a napilap- és a folyóirat-terjesztés piacán. A BD a korábban tett panaszának megfelelően hangsúlyozta, hogy a DPLP a költségeinél alacsonyabb árakat alkalmazott a napilapterjesztésre. A DPLP veszteségét szerinte állami támogatásokból finanszírozták. Az alacsony árak szerinte megnehezítették a DPLP-vel szembeni versenyt.

(63) A BD szerint a DPLP megsértette a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18-i 92/50/EGK tanácsi irányelvet (28), valamint a 97/67/EK irányelv 7. cikkét. A BD azt a kérdést is felvetette, hogy felmerült-e az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti támogatás, és hogy az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében vett általános gazdasági érdekű szolgáltatásokhoz kapcsolódó költségek ellentételezése összeegyeztethető-e a belső piaccal.

(64) Felvetette azt a kérdést, hogy a napilapterjesztés minősülhet-e általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak, mivel a tagállamok többségében ez a tevékenységet a postai szolgáltató bevonása nélkül nyitották meg a verseny előtt.

(65) A BD azt a kérdést is felvetette, hogy a kizárólag a postai szolgáltató számára fenntartott támogatás a napilapterjesztés támogatásának legmegfelelőbb eszközét jelenti-e a kiadóknak nyújtott támogatással szemben, amelyek ekkor igénybe vehetnék a szabad piaci terjesztési szolgáltatásokat, ami lehetővé tenné különböző szolgáltatók versenyét.

(66) A BD felvetette azt a kérdést, hogy szükségesek-e a költségek; még akkor is, ha a DPLP-re ruházott napilap-terjesztési feladatot jóváhagynák. Szerinte a DPLP a többi piaci szereplőnél jóval magasabb költségeket visel, ami növeli a szükséges támogatási szintet. Ebben az értelemben a támogatások szerinte aránytalanok és indokolatlanok.

(67) A BD végezetül úgy véli, hogy a DPLP-nek az állam által átvállalt költségei olyan beruházási költségeket tartalmaznak, amelyek nem lennének szükségesek az általános gazdasági érdekű szolgáltatások végrehajtásához, mivel előfordulhat, hogy a DPLP a létesített infrastruktúrákat más szolgáltatásokhoz használta. Előfordulhat az is, hogy a kereskedelmi termékek promóciós kampányait az állami támogatásból finanszírozták.

5. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI

5.1. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A NYUGDÍJAK ÁTVÁLLALÁSÁVAL KAPCSOLATBAN

(68) A belga hatóságok kijelentik, hogy a Combus-ügyben hozott ítéletben (29) alkalmazott megközelítés szerint a nyugdí-jkötelezettségek átvállalása nem minősül állami támogatásnak, mivel az a belga La Poste-ot egy szokásostól eltérő teher alól, nem pedig egy vállalkozás költségvetését szokásosan érő teher alól mentesíti.

(69) Egy ilyen szokásostól eltérő teher a tisztviselői állományhoz kapcsolódó magasabb bérköltségekből és az operatív téren tapasztalható rugalmatlanságából fakad, amelyek megakadályozzák, hogy a DPLP a kívánt mértékben csökkentse a személyzetében foglalkoztatott tisztviselők számát.

(70) A belga hatóságok a nem kellő rugalmasság három okát határozzák meg: 1. a tisztviselők foglalkoztatásának biztonsága; 2. a belső mobilitás hiánya; 3. az átmeneti munkanélküliség lehetőségének hiánya.

(71) A tisztviselők foglalkoztatásának biztonsága: a DPLP kijelenti, hogy a tisztviselőit de facto határozatlan időre veszi fel. A DPLP a tisztviselőinek szerződését kizárólag súlyos indok vagy ismétlődő rossz eredmények esetén tudja megszüntetni. Az elbocsátási eljárásra még hasonló esetben is különösen szigorú követelmények vonatkoznak.

(72) Ezenkívül az Államtanács (a tisztviselők ügyében joghatósággal rendelkező belga közigazgatási bíróság, míg a szerződéses alkalmazottak ügyében a munkaügyi bíróságok rendelkeznek joghatósággal) a tisztviselők támogatására mutatott hajlandóságot azzal, hogy szigorú előírást rögzített az „érvényes indok” megállapítása tekintetében. Ebből kifolyólag a DPLP gazdasági vagy technikai okok miatt sem egyenként, sem kollektív módon nem tudja elbocsátani tisztviselőit.

(73) A munkaszerződés felmondása következésképp nem minősül olyan adminisztratív eszköznek, amellyel a tényleges működési szükségletek függvényében alakítható át a személyzet összetétele. Ehhez hasonlóan a gazdasági indok miatti elbocsátások lehetőségének hiánya jelentős mértékben korlátozza azokat az eszközöket, amelyek a DPLP rendelkezésére állnak olyan problémák megoldásához, mint a nem kellő mobilitás vagy a tisztviselőknek a piacon alkalmazott béreknél és kedvezményeknél magasabb bére és kedvezményei. A tisztviselők ezenkívül nem jogosultak arra, hogy az államigazgatásba való automatikus áthelyezésüket kérjék, a DPLP pedig egyre kevésbé írhat elő ilyen áthelyezést.

(74) Ez azt jelenti, hogy a tisztviselők létszámának csökkentése lényegében a kevés önkéntes távozásra és a természetes távozásra korlátozódik.

(75) A belső mobilitás hiánya: azonkívül, hogy a DPLP nem tudja csökkenteni a tisztviselői állomány létszámát azokon a területeken, ahol csökkent a szolgáltatások iránti kereslet, a tisztviselőinek a szervezeten belüli – szükségletei figyelembevételével történő – átcsoportosításához rendelkezésére álló lehetőségekre szigorú korlátozások vonatkoznak.

(76) Olyan tényezőkből fakadóan, mint a nyelvi hovatartozás, a szakképesítések, a szolgálati idő és a feladatkörök szerinti besorolás, a DPLP például a hagyományos levelezés háttérbe szorulása miatt csökkenő személyzeti szükségletekkel jellemzett területeken dolgozó személyzetét szinte egyáltalán nem tudja – többek között nyugdíjba vonulás vagy növekvő kereslet miatt – létszámhiányos ágazatokba átcsoportosítani.

(77) Másképp fogalmazva: a „tisztviselői törvények” rugalmatlansága miatt a DPLP a tisztviselőit szinte egyáltalán nem tudja átcsoportosítani a saját szükségletei szerint, és nem tudja orvosolni a létszámfelesleggel jellemzett tevékenységi területek és a létszámhiányos tevékenységi területek közötti egyenlőtlenséget. Paradox módon a létszámhiányos ágazatokban megállapított szükségletek kielégítéséhez a DPLP-nek ideiglenes vagy szerződéses alkalmazottakat kell felvennie, ugyanakkor meg kell tartania a felesleges tisztviselőit a létszámfelesleggel jellemzett ágazatokban.

(78) Az átmeneti munkanélküliség lehetőségének hiánya: a DPLP ezenkívül nem kényszerítheti tisztviselőit átmeneti munkanélküliségbe („gazdasági munkanélküliségbe”), ahogyan azt a magánszektorbeli piaci szereplők megtehetik, ha elfogy a munka.

(79) Magasabb bérköltségek: amikor a Régie des postes 1992-ben önálló állami vállalattá vált, és új neve DPLP lett, a tisztviselők a magánszektorbeli szerződéses alkalmazottaknál jóval magasabb bérekhez és kedvezményekhez jutottak. 1992 óta a szolgálati időhöz kapcsolódó automatikus béremelések és a szakszervezetek jelentős tárgyalási ereje hozzájárult a béreknek és a kedvezményeknek e viszonylag magasabb szinten tartásához.

(80) A szerződéses alkalmazottakénál magasabb béreken és kedvezményeken kívül a tisztviselőknek további 4–11 nap fizetett szabadság jár (30), ami növeli a DPLP-t terhelő költségeket. A tisztviselőkre jellemző, említett tényezők megnehezítették a tisztviselői állomány egységköltségének DPLP általi kezelését, amely költség jóval magasabb, mint a magánszektor szerződéses alkalmazottaié.

(81) A Régie des postes tisztviselőinek 1992-ben történt átvétele óta a DPLP vezetői elismerték, hogy ez a személyzet – a magasabb bérköltségeivel és működési rugalmatlanságaival – olyan strukturális hátrányt jelentett, amelynek támogatása a postai piac liberalizációjának előrehaladásával egyre nehezebbé vált. A DPLP ennek következtében 1998-ban megszüntette a tisztviselők felvételét. A leginkább nyugdíjba vonulás miatti természetes távozások hatására abszolút értelemben csökkent a személyzet, 2008-ban 23 538 fő lett.

(82) Mivel a tisztviselők létszámának csökkenése elsősorban a természetes távozásoktól függ az aktuális életkorpiramis összefüggésében, ez lassú folyamat, és minden valószínűség szerint így is marad 2030-ig, azaz jóval a postai piac teljes liberalizációja utánig, ahogyan azt az alábbi ábra szemlélteti. 2. ábra A DPLP-tisztviselők létszámának alakulása

(83) A belga hatóságok következésképp úgy ítélik meg, hogy a DPLP-tisztviselők operatív szempontból és a költségek tekintetében komoly hátrányt jelentenek a magánszektorbeli szereplőkkel szemben, és hogy az állam egy olyan, szokásostól eltérő tehertől mentesítette a DPLP-t, amelyet a versenytársai nem viselnek.

(84) Szerintük az intézkedés nem minősül állami támogatásnak, és a Bizottság által az eljárás megindításáról szóló határozatban – a nyugdíjrendszerekkel kapcsolatos korábbi ügyeknek [EDF (31), La Poste (Franciaország) (32), Royal Mail (33)] megfelelően – alkalmazott megközelítés következésképp nem lenne szükséges a DPLP esetében.

(85) A belga hatóságok azonban kijelentik, hogy egy ilyen módszernek a DPLP-re történő esetleges alkalmazása ahhoz a következtetéshez vezetne, hogy a társadalombiztosítási költségeknek a DPLP által vállalt része – a bérköltségek százalékos arányában kifejezve – megegyezik a versenytársaiéval.

5.2. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A KÖZSZOLGÁLTATÁSI KÖLTSÉGEK ÉVES ELLENTÉTELEZÉSÉVEL KAPCSOLATBAN

(86) A belga hatóságok továbbították a DPLP számviteli adatait (34) és kifejtették a DPLP által alkalmazott analitikus számviteli elveket.

(87) Először is azzal érvelnek, hogy az évente fizetett, közszolgáltatással járó ellentételezés nem minősül támogatásnak, amennyiben megfelel az Altmark-ügyben alkalmazott ítélkezési gyakorlatnak.

(88) Ezt követően kijelentik, hogy amennyiben a közszolgáltatással járó ellentételezés támogatásnak minősül, akkor összeegyeztethető a belső piaccal, mivel nem jelenti a DPLP közfeladatai végrehajtása keretében viselt nettó költségeinek túlkompenzációját. A belga hatóságok által benyújtott számítások – szerintük – a DPLP-t terhelő költségek alulkompenzációját tükrözik.

(89) A belga hatóságok végül azt közlik, hogy bizonyos intézkedések létező támogatásnak minősülnek. E tekintetben a létező támogatásokkal foglalkozó szakaszokra hivatkoznak (6.3.2. és azt követő preambulumbekezdések).

5.3. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A TŐKEINJEKCIÓKKAL KAPCSOLATBAN

5.3.1. 1997-ben juttatott tőkeinjekció

(90) A belga hatóságok a Bizottsághoz intézett, 2009. augusztus 12-i levelükben azt közlik, hogy az 1997-ben összesen 62 millió EUR értékben juttatott tőkeinjekciót a közszolgáltatással járó, halasztott ellentételezésnek kell tekinteni.

5.3.2. 2003-ban és 2006-ban juttatott tőkeinjekció

(91) A belga hatóságok szerint mindkét tőkeemelés, a 2003-as és a 2006-os is, olyan stratégiai tervre (35) épült, amelynek végső célja az volt, hogy a postai piac fokozatos liberalizációjának összefüggésében javítsa a vállalat versenyképességét és jövedelmezőségét.

(92) Ez a stratégiai terv két fő célt tűzött ki: 1. a termelékenység javítása a versenyképesség és a jövedelmezőség egyre liberalizáltabb piaci környezetben történő garantálása érdekében; 2. a DPLP piaci logika felé mutató fejlesztése, hozzáférhetővé téve a tőkéjét a magánbefektetők számára, azaz a magánbefektetők vonzásához szükséges hozamszint elérése és fenntartása, valamint a vállalat jövedelmezőségi potenciáljának felszabadítása.

(93) 2003-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok szerint a 2003-ban végrehajtott tőkeemelés célja a DPLP saját tőkéjének felerősítése volt, tekintettel többek között a négy új levélválogató központ építése és egy meglévő központ korszerűsítése, a levélpostai küldemények kézbesítési útvonalainak optimalizálása és az automatizálás érdekében tett főbb pénzügyi kötelezettségvállalásaira.

(94) A belga hatóságok ezenkívül kijelentették, hogy a tőkeinjekciók az előrehozott nyugdíjba vonulási rendszerhez kapcsolódó létszámcsökkentésből, a munkaidő-csökkentésből és a személyzet új tagjainak béremeléséből fakadó személyzeti költségeket is fedezték.

(95) Ezek az intézkedések a 2003–2007 közötti időszakban ésszerű biztosítékokat szolgáltattak a magánbefektetői elvárásoknak megfelelő nagyobb jövedelmezőségére. Így a belga államot – mint a DPLP egyetlen részvényesét 2003-ban – a tőkebefektetés melletti döntésekor feltehetőleg jövedelmezőségi kilátások vezérelték, a piacgazdasági magánbefektető elvét teljes mértékben tiszteletben tartó logika mentén.

(96) A belga hatóságok ezenkívül 2009. augusztus 5-én kijelentették, hogy a jövedelmezőségi előrejelzések szerint a tőkeinjekció végrehajtása a piacgazdasági magánbefektető elvének megfelelő feltételek mellett történt, mivel a várt hozam meghaladta azt a hozamot, amelyet egy magánbefektető követelt volna. Ezek az előrejelzések nem voltak irreálisak, ugyanis a 2003 és 2008 között regisztrált tényleges jövedelmezőség határozottan magasabb volt a várt jövedelmezőségnél.

(97) A belga hatóságok egyértelművé tették, hogy a 2003-as tőkeinjekció és a DPLP elszámolásaiban szereplő állami követelések 2005-ben bekövetkezett törlése egyáltalán nem függött össze. Ez a másik időpontban végrehajtott törlés szokásos számviteli művelet volt, mivel az állam korábban egyértelműen jelezte, hogy ezeket a követeléseket nem fogja megfizetni a DPLP-nek. A mérleg 2005-ös konszolidálása keretében törölt végösszegek eltértek a 2003-ban juttatott tőkeinjekciók összegétől és a 2002 végén felhalmozódott veszteségek összegétől.

(98) 2006-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok kijelentik, hogy ez a tőkeinjekció megfelelt a piacgazdasági magánbefektető elvének, amennyiben azt egy magánbefektetőre – azaz a 300 millió EUR-t befektető Post Invest SA-ra – alkalmazandó feltételekkel egyenértékű feltételek mellett hajtották végre (egyenértékűség elve). Az állam és a magánbefektető új részvényeket jegyzett, ami lehetővé tette az új befektető számára, hogy megszerezze a részvények 50 %-nál eggyel kevesebb részét, míg az állam megtartotta a részvények eggyel több, mint 50 %-át (36).

(99) A kibocsátott új részvények árának meghatározásához a belga hatóságok által felkeresett befektetési bank becslése szerint a DPLP teljes értéke […]–[…] EUR között volt. Az állam végül a tőkeinjekciók előtti […] EUR összeget vette figyelembe a vállalat egészére nézve. A belga hatóságok elismerik, hogy a DPLP későbbi eredményei meghaladták a becsléskor megfogalmazott feltételezéseket.

(100) A stratégiai terv végrehajtása a belga hatóságok szerint lehetővé tette, hogy a DPLP-t az egyik leghatékonyabb európai piaci szereplővé tegyék. A DPLP jelentős előrelépéseket tett a jövedelmezőség, a hatékonyság (37) és a minőség terén, miközben ésszerű szinten tartotta az ügyfeleknek kiszámlázott árakat.

5.4. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI AZ ADÓMENTESÍTÉSEKKEL KAPCSOLATBAN

(101) A belga hatóságok a 2009. augusztus 12-i nyilatkozatukban elismerik, hogy a DPLP nem a társaságiadó-rendszer hatálya alá, hanem 2005. december 27-ig valójában a nyereségadó (azaz a jogi személyek adója) hatálya alá tartozott. Mindazonáltal kijelentik, hogy a 2003–2005 közötti időszakban a DPLP-nek nem származott előnye ebből az adórendszerből: ha ugyanis a társasági adó hatálya alá tartozott volna, megtehette volna, hogy a múltbeli veszteségeket átkönyveli, és így ebben az időszakban nem kellett volna megfizetnie a társasági adót.

(102) A belga hatóságok továbbá azzal érvelnek, hogy a DPLP-nek a 2003–2005 közötti időszakban 2 millió EUR összegű adót kellett fizetnie a nyeresége után.

(103) A 2006-os pénzügyi évtől kezdődően a DPLP-nek úgy kellett megfizetnie a társasági adót, hogy nem tudta átkönyvelni a korábbi veszteségeit. A belga hatóságok az addig feláldozott adójóváírást 51,87 millió EUR-ra becsülik.

(104) Ebből tehát arra következtetnek, hogy a DPLP-nek 2006 előtt nem származott nettó nyeresége a társasági adó megfizetése alóli mentesítésből.

(105) A belga hatóságok egyértelművé teszik, hogy a DPLP a közérdekű szolgáltatás teljesítéséhez használt ingatlanokból származó jövedelem vonatkozásában mentesül az ingatlanadó alól.

(106) A belga hatóságok felbecsülték a DPLP nettó előnyét, amely szerintük a DPLP-t egy szigorúan meghatározott területi sűrűséggel jellemzett postai hálózat fenntartására vonatkozó – más ellentételezés tárgyát nem képező – kötelezettségre való tekintettel terhelő további költségeknek csak korlátozott részét képezi.

(107) A belga hatóságok kifejtik, hogy a DPLP mentesül bizonyos közvetett és helyi adók alól. Kijelentik, hogy ezek a mentesítések de minimis nettó hatással járnak.

5.5. A BELGA HATÓSÁGOK INGATLANÁTRUHÁZÁSSAL KAPCSOLATOS ÉSZREVÉTELEI

(108) A belga hatóságok a 2009. augusztus 12-i nyilatkozatukban megerősítették, hogy a DPLP önálló állami vállalattá alakulásakor bizonyos ingatlanokat átruháztak rá. Ezeket a postai szolgáltatási feladatának végrehajtásához szükséges épületeket a DPLP már 1971 óta használta.

(109) A belga hatóságok kijelentik, hogy a szóban forgó ingatlanok átruházása semmilyen előnyhöz nem juttatta a DPLP-t, mert az már használta azokat a közfeladata keretében. Másképp fogalmazva: szerintük csak a közjavak átszervezéséről volt szó.

5.6. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A KÖLCSÖNÖKRE BIZTOSÍTOTT ÁLLAMI KEZESSÉGVÁLLALÁSSAL KAPCSOLATBAN

(110) A belga hatóságok a 2009. augusztus 12-i nyilatkozatukban kijelentik, hogy a DPLP-nek nem jár automatikusan állami kezességvállalás a kölcsöneire. Ha a DPLP-nek ilyen kezességvállalást kellene igényelnie, meg kellene szereznie a belga hatóságok jóváhagyását, és évi 0,25 %-os díjat kellene fizetnie az Államkincstárnak.

(111) A vizsgált időszakban a DPLP csak egyszer vett igénybe állami kezességvállalást.

(112) A belga hatóságok megítélése szerint a 0,25 %-os díj megfelelő, tekintettel a DPLP pénzügyi helyzetére, és arra, hogy alacsony a valószínűsége, hogy a DPLP nem téríti vissza a kölcsönt. A belga hatóságok továbbá úgy vélik, hogy állami kezességvállalás hiányában hasonló kölcsönre nyújtott piaci kamatlábak akár 40 bázisponttal magasabbak lettek volna.

5.7. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEIVEL KAPCSOLATBAN

(113) A belga hatóságok a 2009. október 12-i nyilatkozatukban kijelentik, hogy csak a BD és az FVP/Prodipresse nyilatkozatai tartalmaznak döntő információkat. Ezek az információk többek között a napilapok és a folyóiratok korszerű terjesztésével kapcsolatosak.

(114) A belga hatóságok azzal érvelnek, hogy a BD által hangsúlyozottakkal ellentétben a nem fenntartott postai szolgáltatások (például a sajtótermék-terjesztés) odaítélése nem tartozik a közbeszerzési szerződésekről szóló uniós szabályozás (a 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (38)) hatálya alá.

(115) Ezenkívül kijelentik, hogy az általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak minősülő napilap- és folyóiratterjesztés nem sérti a postai piac liberalizációjára vonatkozó uniós rendelkezéseket.

(116) A belga hatóságok azt is közlik, hogy e feladat odaítélése nem önkényes döntéstől függ. Szerintük a DPLP az egyetlen olyan vállalat, amely teljesíteni tudja az ilyen szolgáltatástípusok szolgáltatói számára előírt feltételeket és kötelezettségeket.

(117) A belga hatóságok kijelentik, hogy a BD állításával ellentétben a DPLP a 2002–2008 közötti időszakban nem részesült túlkompenzációban a napilap- és folyóirat-terjesztési szolgáltatásának teljesítéséhez kapcsolódó költségekért.

(118) A belga hatóságok nem osztják az FVP/Prodipresse azon véleményét, amely szerint a DPLP eltúlozta a korszerű – 82 %-osról 100 %-osra növelni tervezett – országos lefedettség bővítéséhez kapcsolódó beruházásait és többletköltségeit. Mivel a 18 % elsősorban a félreeső területeket érintette, a DPLP személyzeti költségei aránytalanul megemelkedtek, és a DPLP-nek – jellemzően magas értékcsökkenési költségű – nagy távolságra közlekedő szállítójárműveket kellett beszereznie.

(119) A belga hatóságok végül kijelentik, hogy a DPLP reklámkampányának költségeit nem vették figyelembe a korszerű sajtótermék-terjesztésre az államtól kapott ellentételezés kiszámításához.

(120) A BD jelzi, hogy a DPLP nyilvánvalóan nem költséghatékony. A belga hatóságok vitatják ezt az érvet, hangsúlyozva, hogy a BD nem veszi teljes mértékben figyelembe a korszerű sajtótermék-terjesztéshez kapcsolódó magas többletköltségeket, és hogy figyelmen kívül hagyja azokat a jelentős erőfeszítéseket, amelyeket a DPLP a költségei megfékezésére és a termelékenysége javítására tett.

(121) A BD szerint a Deltamedia költségei alacsonyabbak a DPLP költségeinél. Ez a helyzet a belga hatóságok szerint a következőknek tudható be: a) a Deltamedia nem kínál országos lefedettséget; b) a Deltamedia független terjesztőkkel dolgozik; c) a Deltamedia által nyújtott szolgáltatás egyszerűsített, mivel csak egyetlen sajtócsoporthoz tartozó, korlátozott számú kiadóval dolgozik; d) a kiadók a napilapokat közvetlenül a terjesztési helyekre szállítják le.

5.8. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A LÉTEZŐ TÁMOGATÁSSAL KAPCSOLATBAN

(122) A belga hatóságok a 2010. december 21-i nyilatkozatukban azt közlik, hogy a vizsgált intézkedések némelyike létező támogatásnak minősül.

(123) Először is a belga hatóságok kijelentik, hogy a DPLP-nek biztosított adómentesítések Belgium Európai Unióhoz való csatlakozása előttiek, és következésképp létező támogatásnak minősülnek.

(124) Másodszor, a belga hatóságok azzal érvelnek, hogy a DPLP-nek folyósított éves támogatás 1999 előtti, azaz a postai piac liberalizációja előtti, és ennélfogva létező támogatásnak minősül. Ugyanígy, az 1999 előtti tőkeinjekciókat – ha azok állami támogatásnak minősülnek – nem kellene létező támogatásnak tekinteni.

(125) Harmadszor, a belga hatóságok a tízéves elévülési idő miatt azt állítják, hogy az 1999. július 13. előtt (azaz a szóban forgó ügyben a hivatalos vizsgálati eljárás megindítása előtt) elfogadott valamennyi intézkedés létező támogatásnak minősül, mivel az Elsőfokú Bíróság általi korábbi megsemmisítés a Bizottság összes korábbi vizsgálati aktusának megsemmisítését is maga után vonhatta. Azzal érvelnek azonban, hogy – ahogyan a Bizottság a 2002. decemberi első vizsgálati aktusában felvetette – a vizsgálatba nem kell felvenni az 1992 decembere előtt foganatosított intézkedéseket. Ez az ingatlanátruházást és az 1992-ben folyósított első éves támogatást érintené.

6. ÉRTÉKELÉS

6.1. A DPLP ANALITIKUS SZÁMVITELI RENDSZERÉVEL KAPCSOLATOS ELŐZETES ÉSZREVÉTELEk

(126) A 97/67/EK irányelvnek a közösségi postai szolgáltatások belső piacának teljes megvalósítása tekintetében történő módosításáról szóló, 2008. február 20-i 2008/6/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (39) (a harmadik postai irányelvvel) módosított 97/67/EK irányelv 14. cikke előírja a postai szolgáltatók számára, hogy olyan analitikus számviteli rendszert kell vezetniük, amely egyértelműen megkülönbözteti az egyetemes szolgáltatás részét képező és azon kívüli szolgáltatások és termékek mindegyikét. Számviteli rendszerükben a közvetlen költségeket közvetlenül a termékekhez kell rendelni, a közös költségeket közvetlenül vagy közvetve kell felosztani és különösen fel kell osztani a megfelelő módon a mind az egyetemes, mind a nem egyetemes szolgáltatások biztosításához szükséges közös költségeket. A DPLP analitikus számviteli rendszere tevékenységalapú költségelszámolási (ABC) módszeren alapul, amely valamennyi működési költséget – az adózás és kamatfizetés előtti eredmény (EBIT) szintjéig – a teljesen felosztott költségek (FDC) módszerének megfelelően a különböző termékekhez könyvel. Az analitikus számviteli rendszer a DPLP valamennyi üzemeltetési költségére és szervezeti egységére kiterjed. 2009-ben a kereskedelmi termékek a DPLP árbevételének […] %-át tették ki, míg a közszolgáltatáshoz kapcsolódó termékek […] %-ot tettek ki

(127) Az analitikus számviteli módszer háromszintű, ezek: az erőforrások, a tevékenységek és a termékek. Célja az egyes termékekhez könyvelendő költségrész meghatározása.

(128) A költségek 398 különböző költségtípusra oszthatók, és 3 954 felelősségi központ között oszlanak meg. Számviteli célból ezek 34 erőforráscsoportra és 108 kódcsoportra oszlanak. 986 különböző tevékenység létezik.

(129) Az erőforrások költségeit a jellegüktől függően könyvelik a tevékenységekhez: a „közvetlen erőforrások” közvetlenül egy konkrét tevékenységhez társulnak, míg a „közvetett erőforrások” több tevékenységhez járulnak hozzá, és azokat az érintett erőforrás tevékenységenkénti felhasználásának mértékét tükröző elosztási kulcsok segítségével kell könyvelni. Végezetül a tevékenységhez való általános hozzájárulás magában foglalja a konkrét tevékenységekhez nem könyvelhető általános költségeket; ezeket a költségeket tehát egyenlően könyvelik az összes bevételhez a költség-plusz elven képzett ár alapján.

(130) A 986 különböző tevékenység az egyes termékek értékláncának alkotóeleme. A valamely adott tevékenységhez kapcsolódó költségeket termékekhez rendelik, a kérdéses tevékenység egyes termékekben való igénybevételétől függően. A nem operatív tevékenységek költségeit először a termékekhez közvetlenül hozzájáruló üzemeltetési tevékenységekhez rendelik.

(131) A folyamat utolsó szakaszában a tevékenységek költségeit végül az egyes termékekhez könyvelik, általában a mennyiségen alapuló elosztási kulcs szerint. Másképp fogalmazva: az adott tevékenységgel érintett összes terméket az adott tevékenység termékek általi igénybevételének mértékével arányos költségrészen számolják el.

(132) A Bizottság megítélése szerint a DPLP által jelenleg alkalmazott analitikus számviteli módszer kielégítő, mivel minden költséget helyesen, kielégítő megfelelőségi szinten rendel hozzá egy adott termékhez. A Bizottság azonban megállapítja, hogy a DPLP ezt a módszert fokozatosan alakította ki; vélelmezhető tehát, hogy a vizsgálat tárgyidőszakának elejéről származó számviteli adatok még az általános megbízhatóságuk ellenére sem annyira részletesek, mint a jelenlegi számviteli rendszer adatai.

(133) 2011 márciusában a belga hatóságok benyújtották a Bizottságnak a DPLP analitikus számviteli módszerének visszamenőleges módosítását, amivel az volt a céljuk, hogy másként osszanak fel bizonyos költségeket a kereskedelmi tevékenységek és a közszolgáltatási tevékenységek között. A belga hatóságok által tervezett módosítás a költségek hozzárendelésének utolsó szakaszára vonatkozik, amikor a termékeket az egyes tevékenységek e termékek általi igénybevételének mértékével arányos költségeken számolják el.

(134) A módosítás megváltoztatja az üzemeltetési költségek termékekhez rendelését, amelyet a DPLP eddig alkalmazott. E módosítást követően a kereskedelmi termékekhez kapcsolódó költségek bizonyos része a közszolgáltatások körébe tartozna, ami bővítené a közszolgáltatások költségalapját. A közszolgáltatások ebből adódóan a jelenleg a kereskedelmi termékekhez könyvelt költségekből átlagosan évi […] EUR-t viselnének. Az analitikus számvitel többi vetülete változatlan maradna.

(135) A belga hatóságok közlik, hogy bizonyos tevékenységek költségei a jellegükből fakadóan adott szinten vannak rögzítve, amelyet a közszolgáltatás szükségletei határoznak meg. Másképp fogalmazva: ezeknek a közszolgáltatásokhoz igénybe vett tevékenységeknek a költségei még abban az esetben is változatlanok maradnának, ha egy kereskedelmi termékhez sem veszik igénybe ezeket a tevékenységeket. Amennyiben egy kereskedelmi termék nem váltja ki a kérdéses tevékenységet, a terméknek még abban az esetben sem kellene viselnie az e tevékenységhez kapcsolódó üzemeltetési költséget, ha azt a tevékenységet igénybe veszi.

(136) Bár a belga hatóságok kijelentik, hogy a felülvizsgált módszer összeegyeztethető a 97/67/EK irányelvvel, a Chronopost ügyben hozott ítélettel (40) és a közszolgáltatással járó ellentételezés formájában nyújtott állami támogatásról szóló közösségi keretszabállyal (41) (a továbbiakban: az ÁGÉSZ-keretszabály), mivel a termékekhez rendeli a közvetlenül könyvelendő költségeket és a közös költségek egy részét, és jobban tükrözi a közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó tényleges költségeket; a Bizottság véleménye szerint ez az új érv formális, gazdasági és jogi okok miatt nem fogadható el.

(137) Formális szempontból a javasolt módszer ténylegesen nem használatos a DPLP belső számviteli rendszerében, hanem inkább a korábbi adatok utólagos módosítását jelenti. A felülvizsgált módszert a szabályozó hatóság nem hagyta jóvá díjszabási alapként, és azt az állam egyre kevésbé használja az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezés kiszámításához. Úgy tűnik tehát, hogy a felülvizsgált módszer ehhez az állami támogatási eljáráshoz kidolgozott elméleti fejtegetés. Gazdasági szempontból a belső elszámolóár rögzítése tekintetében nem feltételezhető, hogy nem a kereskedelmi termékekhez kellene könyvelni az általuk igénybe vett erőforrások költségeinek egy részét (e módszer szerint például a kereskedelmi termékek annak ellenére sem járulnak hozzá a postások kézbesítési útvonalainak költségeihez, hogy a postások kereskedelmi termékeket is kézbesítenek). Végezetül, jogi szempontból úgy tűnik, hogy ez a módosítás nincs összhangban a 97/67/EK irányelv 14. cikke (3) bekezdése b) pontjának iv. alpontjával, a Chronopost ügyben hozott ítélettel (42), a 2005. évi ÁGÉSZ-keretszabállyal (43), amelyek mind előírják, hogy a közös költségeket a megfelelő módon könyveljék a kereskedelmi tevékenységekhez.

(138) A Bizottság következésképp nem a módosított elszámolásokra, hanem az Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT, azaz a belga postai ágazatot szabályozó hatóság (44)) által a 97/67/EK irányelvnek megfelelően hitelesített – korábban közölt és a DPLP által hivatalosan alkalmazott analitikus számviteli módszeren alapuló – analitikus számviteli adatokra alapozza az értékelését.

6.2. A NYUGDÍJAK ÁTVÁLLALÁSÁNAK ÉRTÉKELÉSE

6.2.1. Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatás fennállása

(139) Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése a következőket mondja ki: „Ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet”.

(140) Ahhoz, hogy egy intézkedés az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett állami támogatásnak minősüljön, a négy feltételnek együttesen kell teljesülnie, azaz az intézkedésnek: i. előnyhöz kell juttatnia a kedvezményezettet; ii. bizonyos vállalkozások előnyben részesítése által torzítania kell a versenyt, vagy azzal kell fenyegetnie; iii. állam általi vagy állami forrásból nyújtott beavatkozást kell képeznie; iv. érintenie kell a tagállamok közötti kereskedelmet.

6.2.1.1. Előny és szelektivitás

(141) A belga hatóságok a Combus-ügyben hozott ítéletben (45) alkalmazott megközelítésre hivatkozva kijelentik, hogy a nyugdí-jkötelezettségek a szokásostól eltérő terhet jelentettek, amelyet a versenytársaknak nem kellett finanszírozniuk, és ennélfogva az állam általi átvállalásuk nem minősül támogatásnak.

(142) A belga hatóságok lényegében azt állítják, hogy a DPLP a tisztviselők jogállásának rugalmatlansága miatt nem csökkenthette az ezen alkalmazotti kategória által képviselt részt, annak ellenére, hogy ez a kategória jóval költségesebb, mint a kevésbé előnyös szerződésekkel rendelkező munkavállalókból álló elméleti létszám.

(143) Általánosságban emlékeztetni kell először is arra, hogy a Bíróság nem erősítette meg a Combus-ügyben hozott ítéletet. Épp ellenkezőleg, a Bíróság ítélkezési gyakorlata ellentmond annak a feltételezésnek, amely szerint egy strukturális hátrány ellentételezése kizárná a támogatássá minősítést. Ennek megfelelően a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy a támogatás fennállását az állami beavatkozás hatásaira, nem pedig annak okaira vagy céljaira való tekintettel kell értékelni (46). A Bíróság ezenkívül úgy ítélkezett, hogy a támogatás fogalma kiterjed azokra a hatóságok által nyújtott előnyökre, amelyek különböző formában enyhítik a vállalkozások költségvetésére szokásosan nehezedő terheket (47).

(144) A Bíróság ezenkívül kimondta, hogy a munkavállalók javadalmazásához kapcsolódó költségek – jellegükből fakadóan – a vállalkozások költségvetését terhelik, függetlenül attól, hogy ezek a költségek törvényi kötelezettségekből vagy kollektív megállapodásokból fakadnak-e (48). E tekintetben megállapította: az, hogy az állami intézkedések a többletköltségek ellentételezésére irányulnak, nem mentesíti azokat a támogatássá minősítéstől (49).

(145) Ezen túlmenően megállapítható, hogy a Combus versenykörnyezete eltérő volt a DPLP versenykörnyezetétől. A Combusnak kereskedelmi alapon kellett folytatnia szállítási tevékenységét, és a magánszektorbeli autóbusz-társaságokéhoz hasonló versenykörnyezetben kellett működnie a piacon. Egy tendereljárást követően a tömegközlekedési társaságok az autóbuszos szállítási tevékenységüket magán- és közvállalkozásoknak engedik át. A közbeszerzési szabályoknak megfelelően a közbeszerzési szerződéseket a „gazdaságilag legelőnyösebb ajánlatnak” ítélik oda, függetlenül attól, hogy az ajánlattevő állami vagy magánszektorbeli. Az értékelési időszak során a DPLP mindvégig kifejezetten monopolhelyzetben volt, ahol a gazdasági nyomás teljesen másként érvényesült. Ezenkívül, a Combus-üggyel ellentétben, Belgium jelen esetben nem fogadott el olyan törvényi rendelkezést, amely a DPLP-nél dolgozó tisztviselőkre vonatkozó különleges foglalkoztatási rendszer vagy a nyugdíjjogosultságaik megszerzési módjának megszüntetését vagy kiigazítását célozta volna.

(146) Következésképp a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a Combus-ügy és a szóban forgó ügy tényállása közötti eltérések eltérő következtetést indokolnak ebben az ügyben.

(147) Annak értékeléséhez, hogy a szóban forgó intézkedések tartalmaznak-e állami támogatási elemeket, meg kell határozni, hogy ezek az intézkedések gazdasági előnyhöz juttatják-e a DPLP-t azzal, hogy lehetővé teszik számára annak elkerülését, hogy olyan költségeket viseljen, amelyeknek szokásos körülmények között a saját pénzügyi forrásait kellett volna terhelniük, és így megakadályozták, hogy a piacon érvényesülő erők kifejtsék szokásos hatásukat. A támogatás – a szóban forgó tehermegosztási rendszer jellegére vagy felépítésére figyelemmel – a vállalkozások költségvetésére szokásos körülmények között háruló terhek enyhítését jelenti. Fordított esetben meg lehetne határozni a „különleges teher” fogalmát, amely kiegészítő terhet jelentene ezekhez a szokásos terhekhez képest. E különleges teher törvényi rendelkezés útján történő visszavonása nem biztosítana előnyt a kedvezményezett számára, és következésképp nem minősülne állami támogatásnak.

(148) A szelektivitás elemzésével kapcsolatos bírósági ítélkezési gyakorlathoz hasonlóan, amely referenciakerettel való összehasonlítást foglal magában annak eldöntéséhez, hogy bizonyos vállalkozások és bizonyos termékek differenciált kezelése összhangban áll-e a „rendszer jellegével és felépítésével” egy strukturális szempontból szokásos piaci helyzetben, a „szokásos” vagy „különleges” teherré minősítés azzal jár, hogy referenciakeretet vagy összehasonlítási alapot kell meghatározni az érintett intézkedés célkitűzésének tekintetében hasonló jogi és ténybeli helyzetben lévő vállalkozások azonosításához.

(149) Úgy tűnik azonban, hogy nem állapítható meg olyan külső összehasonlítási alap, amely lehetővé tenné az érintett intézkedés célkitűzésének tekintetében a DPLP-hez hasonló jogi és ténybeli helyzetben lévő vállalkozásokra háruló „szokásos” hozzájárulás meghatározását. Különösen azért nem, mert a DPLP versenytársai a magánjog hatálya alá tartozó vállalkozások, amelyek versenypiacokon folytatják tevékenységüket, míg a DPLP az értékelés tárgyidőszakában, a 2011-ben megvalósult teljes liberalizáció előtt törvényes monopóliumot élvezett.

(150) A Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett előny fennállásának meghatározásához a Bizottságnak ezért meg kell vizsgálnia a DPLP helyzetét, és össze kell hasonlítania a nyugdíjak átvállalása előtti és utáni társadalombiztosítási járulékokat.

(151) Az 1971. július 6-i törvény óta és az 1997-es nyugdíjreformig a DPLP viselte a tisztviselői után fizetendő összes nyugdíjköltséget és társadalombiztosítási költséget. Az adott körülmények között a Bizottság úgy ítéli meg, hogy ezek a költségek azoknak a szokásos kiadásoknak a részét képezik, amelyeket a DPLP-nek – a belga postai piacon fennálló jogi és ténybeli helyzetére való tekintettel – a saját forrásaiból kellett finanszíroznia.

(152) Ahogyan a nyugdíjak 1997-ben bekövetkezett – és a vizsgálat tárgyát képező – átvállalása lehetővé tette a DPLP számára, hogy ne viselje azokat a költségeket, amelyeket szokásos körülmények között a saját forrásaiból kellett volna finanszíroznia, a szóban forgó intézkedések a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett előnyhöz juttatják a piaci szereplőt.

(153) A szóban forgó előny szelektív, mivel csak a DPLP-t érinti.

6.2.1.2. Állami források

(154) A nyugdíjak átvállalását az állam finanszírozta, amely a nyugdíjak tekintetében átvette a DPLP hatásköreit.

(155) Mivel az állam közvetlenül, a saját költségvetéséből fizeti a DPLP nyugdíjba vonult alkalmazottainak nyugdíját, nyilvánvalóan sor kerül állami források igénybevételére.

6.2.1.3. A verseny torzulása és a tagállamok közötti kereskedelem érintettsége

(156) A fentebb ismertetett intézkedések érinthetik a tagállamok közötti kereskedelmet, mivel a DPLP a verseny előtt megnyitott piacokon van jelen, például a csomagszállítási szolgáltatások területén, amelyekre intenzív, határokon átnyúló kereskedelem jellemző. A csomagküldemények piacán a DPLP más tagállamokban tevékenykedő vállalkozások – például a UPS, a FedEx vagy a TNT Express – versenyével szembesül. A DPLP a sajtótermék-terjesztés piacán is folytat tevékenységet, ahol működnek és működhetnek más tagállambeli piaci szereplők. A csomagküldemények kézbesítése sosem volt teljes egészében fenntartva a DPLP számára, és más vállalkozások is kínáltak már bizonyos csomagküldemény-kézbesítési szolgáltatásokat (50) vagy más konkrét postai szolgáltatásokat az 1990-es évek elején (51). A DPLP jelen van továbbá a pénzügyi ágazatok piacán (postai folyószámlák, takarékszámlák és kifizetési szolgáltatások), ahol pénzügyi termékeket kínáló piaci szereplők – például bankok és pénzügyi szereplők – versenyével szembesül. A fizetési és megtakarítási célra egyaránt használt postai folyószámlák és takarékszámlák a banki folyószámlákkal és takarékszámlákkal állnak versenyben. A bankszektor már 1992 előtt megnyílt a verseny előtt, és jelentős, tagállamok közötti kereskedelem jellemezte. Különböző tagállamok bankjai már 1992 előtt is letelepedtek Belgiumban: akkor több mint 70 külföldi pénzügyi intézmény volt Belgium területén (52).

(157) A fenti megfontolásokra való tekintettel nyilvánvaló, hogy minden olyan állami intézkedés, amely gazdasági előnyhöz juttatja a DPLP-t, érintheti a tagállamok közötti kereskedelmet.

(158) A (141)–(157) preambulumbekezdésben kifejtett okok miatt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a nyugdíjak átvállalása az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatásnak minősül.

6.2.2. A nyugdíjátvállalás belső piaccal való összeegyeztethetőségének értékelése a 107. cikk (3) bekezdésének c) pontja értelmében

(159) Az 1997-es nyugdíjreform keretében az éves nettó nyugdíjköltségnek a DPLP által az állam részére történő visszatérítése helyébe a DPLP-t terhelő nyugdíjköltségeket a versenytársak költségeihez igazító, mentesítő járulék lépett. E reform hiányában a nyugdíjköltségek szintje továbbra is jelentősen emelkedett volna a következő években, mégpedig amiatt, hogy az aktív tisztviselők (járulékfizetők) és a nem aktív tisztviselők (kedvezményezettek) aránya romlott a DPLP azon döntését követően, hogy a továbbiakban nem vesz fel tisztviselőket.

(160) Mivel az EUMSZ 107. cikkének (2) bekezdésében, valamint 107. cikke (3) bekezdésének a) és b) pontjában előírt eltérések nyilvánvalóan nem alkalmazhatóak, és mivel a DPLP javára történő nyugdíjátvállalás összeegyeztethetőségének alátámasztására Belgium nem hivatkozott az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdésére, a Bizottság megvizsgálja, hogy ez az átvállalás összeegyeztethetőnek nyilvánítható-e a belső piaccal az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében, amely kimondja, hogy az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatás a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben.

(161) A szóban forgó intézkedés arányosságának vizsgálata, valamint a támogatás pozitív és negatív hatásainak mérlegelése előtt a Bizottság először azt vizsgálja meg, hogy a nyugdíjakhoz kapcsolódó összes költség átvállalása milyen mértékben teljesít közös érdekű célt és mennyire szükséges ahhoz.

6.2.2.1. A postai ágazat liberalizációja közös érdekű célkitűzésnek minősül

(162) Az uniós jog a zöld könyv elfogadásával 1992 óta ösztönözte a postai ágazat egyre nagyobb mértékű liberalizációját, amelynek eredményeként a következő három irányelv elfogadására került sor: i. a 97/67/EK irányelv, ii. a 97/67/EK irányelvnek a közösségi postai szolgáltatások verseny számára való további megnyitása tekintetében történő módosításáról szóló, 2002. június 10-i 2002/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (53) és iii. a 2008/6/EK irányelv. Az is elismert tény, hogy a postai piacok uniós szintű liberalizációja fontos szerepet tölt be a növekedést és a foglalkoztatást célzó lisszaboni stratégiában.

(163) Következésképp nemcsak az egyetemes szolgáltatási kötelezettség fogalmában megjelenő alapvető postai szolgáltatások nyújtásának garantálása fontos, hanem a hagyományos piaci szereplő, a már jelenlévő versenytársak és az új belépők számára egységes versenyfeltételek bevezetése is.

(164) A francia La Poste-ra vonatkozó határozatában a Bizottság már elismerte, hogy a hagyományos piaci szereplő és a versenytársai számára egyenlő társadalombiztosításijárulék-fizetési feltételek bevezetése kulcsfontosságú feltételt jelent a postai ágazaton belüli tisztességes versenyhez. A Bizottság úgy vélte, hogy a tisztviselők nyugdíjának finanszírozásával kapcsolatos, a La Poste számára előírt kötelezettségek átvállalása összeegyeztethető a belső piaccal, mivel az állami támogatások a francia La Poste és versenytársai számára egyenlő mértékű társadalombiztosítási járulékokat garantálnak. A Bizottság jelen esetben az e határozat 6.3. fejezetében alkalmazottal azonos logikát kíván követni, amely jelen esetben alkalmazandónak tekintendő, amennyiben releváns.

6.2.2.2. A nyugdíjátvállalás szükségessége

(165) A Bizottság úgy véli, hogy a DPLP 1992-ben végrehajtott átalakítása szükséges volt a postai piaci verseny elősegítéséhez: ez az intézkedés ugyanis a jogi forma tekintetében egyenrangúvá tette a DPLP-t és versenytársait (és ily módon megszüntette azt a korlátlan kezességvállalást, amelyben a DPLP addig állami jogalanyként részesült).

(166) Azonban sem a belga állam, sem a Régie des postes nem halmozott fel akkora tartalékot, amely megfelelt volna a felhalmozott nyugdí-jkötelezettségeknek. 1992-ben történt bejegyzésekor a DPLP továbbra is halmozott fel nyugdí-jkötelezettségeket, de azok fedezetére nem könyvelt megfelelő eszközt a számviteli rendszerében.

(167) A nyugdíjak folyósítása tehát egyre inkább túlságosan nehéz terhet jelentett volna a DPLP számára, mivel a nyugdíjkorhatár sok tisztviselő számára közeledett. Bár hoztak intézkedéseket (a termelékenység javítása, fokozatos létszámcsökkentés a természetes távozásoknak köszönhetően, bérindexálás) ennek a helyzetnek a javítására, ez nem lett volna elegendő a DPLP tartós pénzügyi egyensúlyának megteremtéséhez (lásd az alábbi 1. ábrát).

(168) Ez többek között annak tulajdonítható, hogy a magánjog hatálya alá tartozó vállalkozássá történő átalakítás a DPLP számára azzal is járt, hogy megszüntette a tisztviselők felvételét és a továbbiakban csak (általános munkaszerződés és a munkajogi rendelkezések hatálya alá tartozó) szerződéses alkalmazottakat toborzott. A DPLP-nek 1997 után következésképp a saját bevételeiből kellett volna finanszíroznia a nyugdíjas tisztviselők nyugdíjkiadásait és az aktív szerződéses alkalmazottainak nyugdíjbiztosításához kapcsolódó társadalombiztosítási járulékokat is.

(169) A DPLP pénzforgalmának csökkenése az évek során súlyosbodott, mivel a magasabb összegű nyugdíjkifizetések meghaladták a tevékenységeiből keletkezett bevételeket (lásd a 3. ábrát). 3. ábra A DPLP pénzforgalmára vonatkozóan a belga hatóságok által 1996-ban készített szimulációk

(170) Vitathatatlan, hogy a DPLP-nek jóval magasabb költségei merültek volna fel, ha minden nyugdíjba vonult tisztviselőjének a nyugdíját a saját forrásaiból kellett volna finanszíroznia 1997 után. Nyilvánvaló, hogy támogatás hiányában veszélybe került volna a közigazgatási intézményi jogállásról a magánvállalkozás jogállásra való áttérés.

(171) Ezenkívül a nyugdíjköltségeknek a szabályozott levélpostai küldeményekből származó bevételek növekedésével történő teljes refinanszírozása nagyon magas küldeménydíjakat eredményezett volna és az elküldött levelek számának olyan jelentős csökkenését eredményezte volna, hogy veszélyeztette volna az egyetemes levélpostai szolgáltatások kínálatát.

(172) A Bizottságnak ezenkívül az a véleménye, hogy a szóban forgó intézkedések igazodnak az általuk kitűzött közösségi érdekű célhoz. Semmilyen más eszköz nem tudta volna hatékonyabban kezelni a kérdést. Az általános gazdasági érdekű szolgáltatással rendelkező ágazatokban bizonyára lehetett volna biztosítani közszolgáltatással járó ellentételezéseket, ez a megközelítés azonban a probléma sajátos strukturális jellege miatt hosszú távon fenntarthatatlan lett volna.

(173) A postai piacok liberalizációjára vonatkozó célkitűzésekre – többek között a jó minőségű és megfizethető árú egyetemes postai szolgáltatások kínálatának garantálására – való tekintettel, valamint a tisztességes verseny előmozdítására irányuló célkitűzést figyelembe véve a nyugdíjak átvállalása szükséges intézkedés volt.

6.2.2.3. A nyugdíjátvállalás arányossága

(174) A francia La Poste-ra vonatkozó határozat kifejti, hogy a Bizottság hogyan értékelte a postai ágazat hagyományos szereplőit terhelő nyugdíjköltségek átvállalásához kapcsolódó támogatási intézkedések arányosságát, amely szereplők továbbra is egykori monopolhelyzetük idején egyeztetett feltételek mellett alkalmaznak tisztviselőket. Az arányosságot a verseny előtt megnyitott piacokon (például a levélpostai küldemények, a csomagküldemények és a pénzügyi szolgáltatások piacán) érvényesülő tisztességes feltételek tekintetében kell értékelni. A hagyományos piaci szereplőnek a versenytársaiéval megegyező arányú társadalombiztosítási járulékokat kell fizetnie.

(175) Mivel a DPLP szerződéses alkalmazottai – a köztisztviselőkéhez hasonló jogállású tisztviselőkkel ellentétben – jogilag ugyanolyan helyzetben vannak, mint bármely magánvállalkozás munkavállalói, a DPLP által az egyes munkavállalói kategóriák után fizetett társadalombiztosítási járulékok összehasonlítása lehetővé teszi annak ellenőrzését, hogy a DPLP a nyugdíjak alóli mentesítése óta megfelel-e a versenytársaiéval megegyező arányú társadalombiztosítási járulék fizetésére vonatkozó feltételnek.

(176) Az alábbi összefoglaló táblázat részletesen bemutatja a DPLP által a tisztviselői és a szerződéses alkalmazottai után megfizetett társadalombiztosítási költségeket: A DPLP által viselt és megfizetett társadalombiztosítási költségek Tisztviselők Szerződéses alkalmazottak A DPLP társadalombiztosítási rendszerhez való hozzájárulása, amelyből 8,86 %-ot a nyugdíjakra fizet […] % […] % A DPLP által közvetlenül viselt költségek […] % […] % Betegség és fogyatékosság […] % […] % Családi juttatások […] % — Az ellentételezések kifizetéséhez való hozzájárulás (54) […] % Strukturális csökkentés (55) […] % MUNKÁLTATÓI HOZZÁJÁRULÁS összesen […] % […] % MUNKAVÁLLALÓI HOZZÁJÁRULÁS […] % […] % A munkavállaló hozzájárulása az általános társadalombiztosítási rendszerhez […] % […] %

(177) Ahogyan azt a fenti táblázat mutatja, a DPLP belga társadalombiztosítási rendszerhez való hozzájárulásának szintje (a bérköltségek névleges aránya) jóval alacsonyabb, mint a magánszektorbeli szereplők hozzájárulásának aránya ([…] %, illetve […] %).

(178) A társadalombiztosítási járulékok tényleges mértékének összehasonlításához a munkáltató által viselt közvetlen költségek figyelembevétele esetén azonban a két arány gyakorlatilag megegyezik, sőt valamivel magasabb a DPLP tisztviselői esetében ([…] %, illetve […] %).

(179) Az is megállapítható, hogy a munkavállalók által fizetett járulékok észrevehetően azonosak mindkét esetben ([…] %, illetve […] %).

(180) A DPLP által a tisztviselői után fizetett társadalombiztosítási hozzájárulás alacsonyabb névleges aránya bizonyos – a tisztviselői jogállással rendelkező munkavállalókra nem vonatkozó – társadalombiztosítási járulékok (például foglalkozási megbetegedés, munkanélküliség, munkahelyi baleset) alóli mentesítésnek tudható be. Maga a DPLP azonban közvetlenül viseli a mentesített járulékok költségeit a tisztviselői különleges jogállása miatt. Ez a megközelítés magas közvetlen költségekkel jár a DPLP számára.

(181) Ami a munkavállalók saját hozzájárulását illeti, amit szintén figyelembe kellene venni, mert a munkavállalóknak ezt a hozzájárulást abból a bérből kell kifizetniük, amelyet a munkavállaló folyósít számukra (ez a hozzájárulás tehát ez utóbbi számára is költséget jelent), valamivel magasabb a tisztviselők esetében, mint a szerződéses alkalmazottak esetében.

(182) A belga hatóságok és a DPLP azt igazoló információkat közöltek, hogy a közvetlen járulékok az idő múlásával összességében stabilak maradtak.

(183) Bár a DPLP által közvetlenül viselt közvetlen költségek ([…] %) a szó szoros értelmében nem egyeznek meg a társadalombiztosítási járulékokkal, figyelembe kell venni azt, hogy ezek a költségek nem önkéntes költségek, hanem egyenesen a tisztviselők különleges jogállásából adódnak, és következésképp azokat előírták a DPLP számára. Ennélfogva – az eredetüket és a céljukat tekintve – logikusnak tűnik az egyéb kötelező társadalombiztosítási költségekhez való besorolásuk.

(184) Ezeket a közvetlen költségeket következésképp figyelembe kell venni a DPLP tényleges társadalombiztosítási járulékainak kiszámításához. Az ebből adódó társadalombiztosítási járulék összaránya valamivel magasabb lenne a DPLP tisztviselői állománya esetében ([…] %), mint a magánszektorbeli vállalkozások személyzete esetében ([…] %).

6.2.2.4. A nyugdíjátvállalás hatásai összevetésének kritériuma

(185) A DPLP-re alkalmazandó nyugdíjrendszer reformja lényeges szakaszt jelentett a vállalatnak a fokozatos liberalizációhoz való alkalmazkodásában és a belga postai piac teljes liberalizációjához, ami fontos szerepet tölt be a növekedést és a foglalkoztatást célzó lisszaboni stratégia keretében.

(186) A La Poste-ra vonatkozó határozatában a Bizottság megállapította, hogy a postai ágazat liberalizációja nehezebbé válhat a (Belgiumban bevezetetthez hasonló) nyugdíjreform-tervezetek jóváhagyásának elmaradása esetén.

(187) A Bizottság továbbá úgy ítéli meg, hogy a szóban forgó intézkedések – még abban az esetben is, ha nyugdíjasoknak folyósított ellátások tekintetében nem egy különleges rendszerre vonatkoznak – lehetővé teszik egy olyan finanszírozási mechanizmus tartóssá tételét, amelyet a múltbeli változások túlhaladtak. Véleménye szerint ezek az intézkedések ennélfogva a tagállami nyugdíjrendszerek – a Tanács és a Bizottság által egyaránt szorgalmazott – reformjának általánosabb keretébe illeszkednek.

(188) Az intézkedés kedvezőtlen hatásai korlátozottnak tűnnek, mivel – a DPLP múltjára és tevékenységeire figyelemmel – nyilvánvaló, hogy nyugdí-jkötelezettségeinek nagy része a fenntartott ágazatban folytatott tevékenységekhez kapcsolódik, ahol a versenytorzulás az ágazat jellegéből fakadóan korlátozott.

(189) A szóban forgó intézkedés elméletileg lehetővé tehetné, hogy a DPLP megőrizze erőfölényét. A Bizottság azonban alacsonynak tartja ezt a kockázatot, mert az intézkedések arra korlátozódnak, hogy a DPLP által fizetett járulékokat a versenytársaiéhoz igazítsák.

(190) A fentiekből az következik, hogy a DPLP-nek nyújtott támogatás kedvezőtlen hatásai korlátozottak az intézkedés kedvező hatásaihoz képest.

(191) Mivel az intézkedések a társadalombiztosítási járulékok tekintetében az egyenlő feltételek megteremtéséhez szigorúan szükséges mértékre korlátozódnak és megszüntetik a DPLP-t hátráltató versenytorzulást, nem befolyásolják hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben.

(192) A Bizottságnak következésképp az a véleménye, hogy a nyugdíjak átvállalására vonatkozóan 1997-ben elfogadott intézkedés az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében a belső piaccal összeegyeztethető támogatásnak tekinthető, mivel a DPLP a tisztviselői társadalombiztosítási költségei tekintetében nincs jobb helyzetben, mint más piaci szereplők.

6.3. A KÖZSZOLGÁLTATÁSSAL JÁRÓ ELLENTÉTELEZÉS ÉS MÁS INTÉZKEDÉSEK ÉRTÉKELÉSE

6.3.1. Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatás fennállása

6.3.1.1. Előny és szelektivitás

(193) A közszolgáltatás költségeinek ellentételezése tekintetében az Altmark-ügyben hozott ítélet (56) meghatározza azokat a feltételeket, amelyeket az állami beavatkozásnak teljesítenie kell ahhoz, hogy közszolgáltatási kötelezettségekért járó ellentételezésnek lehessen tekinteni, és ne minősüljön az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak.

(194) Jelen esetben ezek a feltételek nem teljesülnek és különösen a negyedik nem: a DPLP kiválasztása nem közbeszerzési eljárás keretében történt. A belga hatóságok ráadásul nem bizonyították be, hogy az ellentételezés mértékét azon költségek elemzése alapján állapították meg, amelyek egy átlagos, jól vezetett és a megfelelő eszközökkel ellátott vállalkozásnál a tőle kért közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésekor felmerülnének, emellett a Bizottságnak nincs a birtokában a negyedik feltétel teljesülésének vélelmezésére okot adó utalás vagy információ.

(195) Mivel az éves ellentételezések egyetlen vállalkozás javát szolgálták, és mivel kiegészítő forrásokat bocsátottak e vállalkozás rendelkezésére, az intézkedés szelektív előnyt biztosított a DPLP számára.

(196) 1997-ben juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok elismerték, hogy az 1997-ben juttatott, 62 millió EUR összegű tőkeinjekció valójában általános gazdasági érdekű szolgáltatások 1996-ra esedékes ellentételezésének halasztott fizetését jelentette. Ezeket a tőkeinjekciókat következésképp ugyanazon szempontok alapján kell értékelni, mint az éves ellentételezéseket. Mivel az Altmark-ügyben hozott ítéletben meghatározott különböző feltételek együttesen nem teljesülnek, az intézkedés szelektív előnyt biztosított a DPLP számára.

(197) 2003-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok kijelentették, hogy a 2003-ban juttatott tőkeinjekció (297,5 millió EUR) tiszteletben tartja a piacgazdasági befektető elvét, és így nem minősül állami támogatásnak. Szerintük ennek a tőkeinjekciónak az volt a célja, hogy – a levélválogató központok építése és korszerűsítése, a levélpostai küldemények kézbesítési útvonalainak optimalizálása és az automatizálás érdekében – felerősítse a DPLP saját tőkéjét. A juttatott források ezenkívül az előrehozott nyugdíjak rendszeréhez kapcsolódó létszámcsökkenésből, a munkaidő csökkentéséből és a személyzet új tagjai számára biztosított béremelésből fakadó személyzeti kiadásokat kívánták fedezni.

(198) Annak bizonyítására, hogy ez a tőkeinjekció megfelelt a piacgazdasági befektető elvének, a belga hatóságok stratégiai tervük keretében jövedelmezőségi előrejelzéseket készítettek, amelyek a magánbefektető által elvártak szerint a tőkeköltségnél magasabb jövedelmezőségi szintet eredményeztek.

(199) A belga hatóságok által készített nyereség-előrejelzések és -számítás előretekintő jellegűek, rendkívül részletesek, és megfelelnek annak a módszernek, amelyet egy magánbefektető alkalmazna: 1. a jövedelmezőség kiszámítása az aktualizált jövőbeli cash-flow módszer segítségével történt, amely figyelembe veszi a vállalkozás jövőbeli növekedését, valamint azt, hogy a befektetések képesek-e nyereséget és pénzforgalmat generálni a részvényesek számára; 2. három különböző forgatókönyvet terveztek: egy optimista forgatókönyvet, egy pesszimista forgatókönyvet és egy legvalószínűbb forgatókönyvet, amelyet végül figyelembe vettek az előrejelzések érzékenységének értékeléséhez; 3. az előrejelzések a haszonkulcs […] %-ra emelkedését jelezték 2007-ben (lásd a 4. ábrát) és […] %-os várható belső megtérülési rátát, vagyis a postai ágazat magánbefektetői által megfelelőnek ítélt – egy külső szakértő (a Banque Degroof) által közölt – […] %-nál magasabb arányt jeleztek a 2003–2012 közötti időszakra (lásd az 5. ábrát). 4. ábra A 2003–2007 közötti időszakra vonatkozóan a belga hatóságok által készített előzetes előrejelzések (…) Forrás: belga hatóságok 5. ábra Az előzetes belső megtérülési ráta belga hatóságok általi kiszámítása a legvalószínűbb forgatókönyvhöz (…) Forrás: belga hatóságok

(200) Az is megállapítható, hogy az előrejelzések megalapozottságát a következő években elért pénzügyi eredmények általánosan igazolták (lásd a 6. ábrát). A jövedelmezőség szóban forgó növekedése miatt a DPLP 2007-től osztalékot kezdett fizetni. 6. ábra Utólagos nyereség a 2003–2007 közötti időszakban (…) Forrás: belga hatóságok

(201) A tízéves időszak alatt regisztrált eredmények is megfelelnek a 2003-as előrejelzéseknek, mivel az utólagos belső megtérülési ráta […] %-nak, azaz a 2003-ban prognosztizált […] %-nál magasabb szintűnek kellene lennie.

(202) Bár a belga állam befektetésének megtérülése elegendőnek tűnik annak megerősítéséhez, hogy az említett befektetés megfelel a piacgazdasági magánbefektető elvének, megjegyzendő, hogy a szóban forgó jövedelmezőség értékelésének alapjául szolgáló, várható bevételek között szerepeltek a DPLP-nek fizetett állami támogatások és éves ellentételezések.

(203) Ezek az állami támogatási intézkedések azonban nyilvánvalóan eltérő célkitűzéseket követnek, és semmilyen időbeli kapcsolatban nem állnak a 2003-ban végrehajtott tőkeinjekcióval.

(204) Ezenkívül a DPLP javára nyújtott, be nem jelentett támogatásból egy magánbefektető számára esetlegesen adódó bizonytalanságot enyhítette, hogy a Bizottság a 2003-ban hozott határozatában hivatalosan engedélyezte a tőkeinjekciót. A befektetés megvalósításakor bármely, jó megtérülési kilátásokkal rendelkező befektető valószínűleg még abban az esetben is vállalta volna azt a kockázatot, hogy a Bizottság kedvező határozatának elfogadását követően megvalósítja a befektetést, ha ez a határozat még nem volt jogerős. E döntés meghozatalához egy magánbefektető nem várt volna több évet, azaz a Törvényszék és a Bíróság ítéletének időpontjáig. A szóban forgó határozat későbbi megsemmisítése következésképp olyan esemény, amely a befektetéskor nem volt előre látható, de amelynek igen valószínűtlennek kellett tűnnie, mivel a Bizottság határozatai a megsemmisítésükig törvényesnek tekintendők.

(205) A Bizottságnak következésképp az a véleménye, hogy a 2003-ban végrehajtott tőkeinjekció a piacgazdasági befektető elvével összhangban lévőnek tekinthető, és nem minősül az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett állami támogatásnak.

(206) 2006-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok kijelentették, hogy a 2006-ban végrehajtott (40 millió EUR összegű) tőkeinjekció tiszteletben tartja a piacgazdasági befektető elvét, és így nem minősül állami támogatásnak.

(207) Ez a tőkeinjekció a magánbefektetőre vonatkozó feltételekkel megegyező feltételek mellett valósult meg: a DPLP tőkeemelését (40 millió EUR összegben) az állam és (300 millió EUR összegben) a Post Invest Europe jegyezte, részvényenként megegyező áron (egyenértékűség elve). A Post Invest Europe akkoriban olyan külső befektető volt, amely semmilyen kapcsolatban nem állt a DPLP-vel, sem a belga állammal.

(208) Ezenkívül a részvények kibocsátási árát helyesen állapították meg. A kibocsátott új részvények árának meghatározásához a belga hatóságok által megkeresett befektetési bank a DPLP teljes értékét […]–[…] EUR közöttire becsülte. Az állam végül a tőkeinjekciók előtti […] EUR összeget vette figyelembe a vállalat egészére nézve. A megtérülés és a kockázat szintjére vonatkozó, közös vállalkozási terven alapuló feltételezések önmagukban a nyereség hosszú távú optimalizálásához kapcsolódó megfontolásokra épültek. A DPLP későbbi, a 2006-os tőkeemelést követően elért eredményei (lásd alább) is megerősítik a befektetési döntés meghozatalakor figyelembe vett feltételezések és paraméterek megalapozottságát. 7. ábra A DPLP 2006 és 2010 közötti eredményei (…) Forrás: belga hatóságok

(209) A Bizottság megítélése szerint a 2006-ban végrehajtott, 40 millió EUR összegű tőkeinjekció nyilvánvalóan megfelel a piacgazdasági befektető viselkedésének, és következésképp nem minősül állami támogatásnak.

(210) A társasági adó megfizetése alóli mentesítés – bár előnyt biztosíthat a DPLP számára az általa egyébként megfizetendő adó összegének esetleges csökkentése miatt – konkrét előnyt nem keletkeztetett: 1992-től 2005-ig, a szóban forgó mentesítés megszüntetésének évéig a DPLP adózás utáni halmozott eredménye ugyanis negatív volt. Annak ellenére, hogy nettó eredménye bizonyos években pozitív volt, az egyik évről a másikra átvitt adójóváírás lehetővé tette volna a DPLP számára, hogy még abban az esetben se fizessen adót, ha a társasági adóra vonatkozó szabályok hatálya alá tartozott volna. Ezt a mentesítést következésképp nem vizsgálja részletesebben ez a határozat.

(211) Az ingatlanadó alóli mentesítés és a helyi adó alóli mentesítés ezzel szemben a DPLP-t más vállalkozásokénál kedvezőbb helyzetbe hozza, mivel olyan kötelezettségek alól mentesíti, amelyeket szokásos körülmények között vállalnia kellett volna. E mentesítések következésképp szelektív előnyt biztosítanak számára.

(212) A belga hatóságok kijelentették, hogy az ingatlanátruházás az állami tulajdont képező javak belső átszervezését jelentette, mivel a DPLP akkor teljes egészében állami tulajdonban volt. Az ingatlanátruházás azonban olyan újabb eszközöket bocsátott a DPLP rendelkezésére, amelyek azelőtt az állam tulajdonát képezték. A DPLP már akkor használta ezeket az ingatlanokat, amikor azok állami tulajdonban voltak, de nem volt azok törvényes tulajdonosa. A törvényes tulajdonjog átruházása az államtól független DPLP vállalkozásnak tulajdonjogot biztosított az ingatlanokra. A DPLP tehát kiegészítő forrásokhoz jutott az átruházást megelőző helyzethez képest. Ez az intézkedés tehát szelektív előnyt biztosított számára.

(213) Állami kezességvállalás hiányában a DPLP nem juthatott volna kölcsönhöz ugyanazon feltételek mellett. A belga hatóságok a piaci kamatlábakat akár 40 bázisponttal magasabbnak becsülték, míg az államnak fizetett díj 25 bázispont volt.

(214) Az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a kezességvállalás formájában nyújtott állami támogatásra való alkalmazásáról szóló bizottsági közlemény (57) [3.2. pontjának d) alpontja] szerint „a kockázatviselést általában a kezességvállalási vagy viszontkezesség-vállalási összegre vonatkozó megfelelő díjjal ellentételezik. Ha a kezességért fizetett ár eléri legalább a pénzpiacon hozzáférhető, megfelelő referencia kezességvállalási-díj értékét, akkor a kezesség nem tartalmaz támogatást. Ha a pénzpiacokon nem állapítható meg megfelelő referencia kezességvállalási- díj, akkor a kezességvállalással biztosított hitel összes pénzügyi költségét, beleértve a hitelre vonatkozó kamatlábat és a kezességvállalás díját egy hasonló, nem biztosított hitel piaci árával kell összevetni.” Mivel úgy tűnik, hogy a díj nem felel meg a piacnak, az állami kezességvállalás lehetővé tette a DPLP számára, hogy alacsonyabb költség mellett jusson finanszírozáshoz, mint amelyet elvileg viselnie kellett volna.

(215) Következésképp az intézkedés akkora szelektív előnyt biztosított a DPLP-nek, amely az állami kezességvállalás hiányában a DPLP által fizetendő kamatláb, valamint a tényleges kamatláb és a kezességvállalási díj összege közötti különbséggel egyenlő. A megszerzett előny a kintlévő tőkére vetítve évente 15 bázispont volt. Az előny tehát a kölcsön teljes futamideje alatt 1,5 millió EUR-ra becsülhető.

6.3.1.2. Állami források megléte

(216) Az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó éves ellentételezést a belga állam költségvetéséből finanszírozták a DPLP és a belga állam között létrejött, egymást követő üzemeltetési szerződéseknek megfelelően. A belga állam által közölt információk szerint az 1997-ben végrehajtott tőkeinjekciók de facto általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezést jelentenek, és következésképp a határozatnak ebben a részében szerepelnek.

(217) Az adómentesítések következtében csökkentek az állam adóbevételei azon bevételek csökkenése miatt, amelyeket az említett mentesítések hiányában realizált volna. Következésképp a mentesítések állami források átruházásával járnak, ami a belga államnál adóbevétel-kiesésként jelentkezik.

(218) A DPLP-re átruházott ingatlanok korábban állami tulajdonban voltak. Az állam átengedte a tulajdonjogot a DPLP-nek, ezáltal csökkentette saját eszközeit, és növelte a DPLP eszközeit. Az intézkedés következésképp állami források átruházásának minősül.

(219) A kölcsönre vonatkozó kezességvállalást az állam biztosította, amely ellenszolgáltatás nélkül vállalta a saját költségvetését érő kockázatokat, e kezességvállalás következésképp bevételről való lemondás formájában biztosított állami forrásnak minősül.

(220) A levélpostai küldemények kézbesítéséből keletkezett bevételek a Preussen Elektra ügyben hozott ítéletnek (58) megfelelően nem minősülnek állami bevételnek, mivel a felhasználók által fizetett árak finanszírozása – az állam ellenőrzése alól kieső – saját forrásokból történik.

(221) Mindazonáltal az összeegyeztethetőség értékelése érdekében ezeket a bevételeket a Bizottság közvetlenül kapcsolatba hozza a postai ágazatban nyújtott általános gazdasági érdekű szolgáltatással, és következésképp – az ÁGÉSZ-keretszabály 17. pontjának és a 97/67/EK irányelv 7. cikkének megfelelően – figyelembe kell venni az ellentételezés szükségességének és arányosságának meghatározásához.

6.3.1.3. A verseny torzulása és a tagállamok közötti kereskedelem érintettsége

(222) Az intézkedések a (156) preambulumbekezdésben foglalt okokkal megegyező okok miatt érinthetik a tagállamok közötti kereskedelmet.

6.3.1.4. A támogatási intézkedések összefoglalása

(223) A (193)–(222) preambulumbekezdésben kifejtett okok miatt a következő intézkedések az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülnek. a) az általános gazdasági érdekű szolgáltatások éves ellentételezése (1992–2010); b) 1997-ben végrehajtott tőkeinjekciók; c) az ingatlanadó alóli mentesítés (1992–2005); d) 1992-ben végrehajtott ingatlanátruházás; e) az állam által 2004-ben nyújtott kezességvállalás.

6.3.2. Az EUMSZ 108. cikkének (1) bekezdése értelmében vett létező támogatás

(224) A jelen esetben vizsgált intézkedések némelyikét az EUMSZ 108. cikke (1) bekezdésének értelmében vett létező támogatásoknak lehetne tekinteni.

6.3.2.1. A társasági adó megfizetése alóli mentesítés és az ingatlanadó alóli mentesítés

(225) A társasági adó megfizetése alóli mentesítésből és az ingatlanadó alóli mentesítésből a DPLP-nek akkor származott előnye, amikor még mindig közigazgatási intézmény volt, azaz 1971 előtt, és e mentesítések korábbiak, mint Belgium EGK-csatlakozása. Azóta nem módosultak. Ezek az intézkedések következésképp létező támogatásnak minősülnek.

(226) A társasági adó megfizetése alóli mentesítés 2005-ben szűnt meg, míg az ingatlanadó alóli mentesítés továbbra is érvényben van.

6.3.2.2. A postai piac liberalizációja

(227) A belga hatóságok szerint a postai piac 1999-ben bekövetkezett liberalizációja előtti összes intézkedést létező támogatásnak kell tekinteni. A szóban forgó intézkedések azonban a versenypiacokon (például a csomagküldemények kézbesítésének piacán és a pénzügyi szolgáltatások piacán) jóval a 97/67/EK irányelv 1999-es hatálybalépése előtt jelen lévő DPLP összes tevékenysége szempontjából kedvezőek voltak. Következésképp az Alzetta-ügyben hozott ítéletnek (59) megfelelően egy ilyen intézkedés nem tekinthető úgy, hogy a belső piac fejlődése miatt létező támogatássá válna: adott kedvezményezett számára létező támogatásnak tekinthető, amennyiben az kizárólag olyan piacokon folytatott tevékenységet, amelyek a támogatás végrehajtásakor nem voltak megnyitva a verseny előtt.

(228) A Bizottság következésképp nem tudja figyelembe venni ezt az érvet.

6.3.2.3. Tízéves elévülési idő

(229) A továbbiakban az az állítás sem nem vehető figyelembe, amely szerint a tízéves elévülési időnek e hivatalos vizsgálati eljárás 2009. évi megindításától kellene kezdődnie. Az Elsőfokú Bíróság 2009-ben hozott ítélete nem semmisítette meg az összes korábbi vizsgálati cselekményt. Az Elsőfokú Bíróság csak utalt arra, hogy ezeknek a cselekményeknek hivatalos vizsgálati eljárás indítására kellett volna ösztönözniük a Bizottságot (60).

(230) Mivel azonban a Bizottság 2002. december 23-án tette meg első vizsgálati cselekményét, amikor először kért tájékoztatást a belga hatóságoktól, az 1992. december 23. előtt végrehajtott intézkedéseket létező támogatásnak kell tekinteni.

6.3.3. Az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezés összeegyeztethetősége az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdésének tekintetében

(231) Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások összeegyeztethetőségét a Bizottság az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése és az ÁGÉSZ-keretszabály tekintetében értékeli. Az ÁGÉSZ-keretszabály a hatálybalépésétől, 2005. november 29-től alkalmazandó. Mivel alapvetően olyan szabályoknak a kodifikálásából áll, amelyek már a hatálybalépése előtt léteztek, a Bizottság hivatkozni fog rá a hatálybalépését megelőző intézkedések értékelésekor is.

6.3.3.1. Az üzemeltetési szerződések által adott felhatalmazás alapján megállapított értékelési spektrum

(232) A belga hatóságok és a DPLP észrevételeikben határozottan kifogásolták, hogy a Bizottság – a régebben jogellenesen kifizetett támogatásokkal kapcsolatos egyéb ügyek értékeléséhez korábban figyelembe vett megközelítésnek megfelelően – átfogó elemzést készít a DPLP-nek az időszak egészében nyújtott bármely támogatásról, ami azt feltételezi, hogy ez a támogatás megkülönböztetés nélkül finanszírozta a vállalkozásra bízott valamennyi közfeladatot. A belga hatóságok és a DPLP kijelentették, hogy jelen esetben – más ügyekben megállapítottakkal ellentétben – az általuk kötött üzemeltetési szerződések szigorúan behatárolják a DPLP támogatandó tevékenységeit, valamint azokat a támogatási összegeket, amelyekre ezek a tevékenységek jogosultak lehettek (61).

(233) A Bizottság úgy véli, hogy a szóban forgó üzemeltetési szerződések szigorúan meghatározzák az állam és a támogatás kedvezményezettje jogait és kötelezettségeit, azáltal, hogy megállapítják annak az ellentételezésnek a számítási paramétereit, amelyre ez utóbbi a szerződésekben felsorolt tevékenységek és megjelölt időszakok vonatkozásában jogosult lehet. Következésképp a Bizottság a különböző üzemeltetési szerződések rendelkezéseire alapozza az értékelését.

(234) Azokat az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokat, amelyek esetében ellenőrizni kell a támogatás összeegyeztethetőségét, a tagállami felhatalmazások határozzák meg. A DPLP által teljesítendő közfeladatokat az állammal nagyjából ötévente aláírt üzemeltetési szerződéseket jóváhagyó, egymást követő közigazgatási jogi aktusok bízzák a DPLP-re. Ezek a szerződések kifejtik és kiegészítik a nemzeti postatörvény rendelkezéseit.

(235) Az egymást követő üzemeltetési szerződések mindegyike olyan külön felhatalmazást jelent, amely ismerteti a DPLP által teljesítendő közfeladatokat, továbbá rögzíti a felhatalmazás időtartamát és azokat a paramétereket, amelyek alapján az állam által fizeten