1.

A kirakodott mennyiségek tekintetében: a) Az a tagállam, amelynek területén az első forgalomba hozatal megtörténik, felelős annak biztosításáért, hogy a biológiai mintavételre az e közösségi programban meghatározott előírásoknak megfelelően kerüljön sor. Ha szükséges, a tagállamok együttműködnek az EU-n kívüli harmadik országok hatóságaival olyan biológiai mintavételi programok meghatározásában, amelyek a harmadik ország lobogója alatt közlekedő hajók által végzett kirakodásokra vonatkoznak. b) Mintavételi célból csak a nagyobb tevékenységcsoportokat kell figyelembe venni. A mintavételezési eljárásnak alávetendő tevékenységcsoportok azonosítása érdekében a tagállamoknak nemzeti alapon a következő rangsorolási rendszert kell alkalmazniuk a IV. függelék (1–5) mátrixának 6. szintjén, referenciaként az előző 2 év átlegértékeinek, valamint az alábbiak felhasználásával: — a tevékenységcsoportokra vonatkozó cellákat először a kereskedelmi célú fogások kirakodott összmennyiségében képviselt arányuk szerint kell rangsorolni. Az arányokat ezután kumulálni kell, kezdve a legnagyobbal, amíg a 90 %-os szakadási pontot el nem érik. A felső 90 %-ba tartozó valamennyi tevékenységcsoportot ki kell választani mintavételre, — ezt a tevékenységcsoportot ezután meg kell ismételni a kereskedelmi célú fogások kirakodott összmennyisége összértékének megfelelően, és harmadszor is meg kell ismételni a tengeren töltött napokban kifejezett összes erőkifejtésnek megfelelően. A felső 90 %-ban található olyan tevékenységcsoportokat, amelyek egy korábbi felső 90 %-ba nem tartoznak bele, szintén kiválasztják, — a HTMGB a kiválasztáshoz olyan tevékenységcsoportokat is hozzáadhat, amelyeket a rangsorolási rendszerben nem választottak ki, de gazdálkodási szempontból különleges jelentőséggel bírnak. c) A mintavételi egység a halászati út, a mintavétel tárgyát képező halászati utak számának pedig kellően le kell fednie a tevékenységcsoportot. d) A pontossági értékeket és a rangsorolási rendszert a mintavételi programoknak megfelelő szinten kell megadni, azaz a nemzeti programok keretében gyűjtött adatok tekintetében nemzeti tevékenységcsoport-szinten, a regionálisan koordinált mintavételi programok keretében gyűjtött adatok tekintetében pedig regionális tevékenységcsoport-szinten. e) A mintavétel gyakorisága legyen arányos az adott tevékenységcsoport relatív erőkifejtésével és fogási variabilitásával. A mintavételnek alávetendő utak legkisebb száma soha nem lehet kevesebb havi 1 útnál a halászati idényben azon halászati utak tekintetében, amelyek 2 hétnél rövidebb ideig tartanak, egyéb esetekben pedig negyedévenként 1 halászati útnál. f) Egy adott halászati útra vonatkozó mintavétel során a fajokat egyidejűleg kell mintavételnek alávetni, a következőképpen: Egy adott, a II. függelékben meghatározott régióban található minden egyes fajt csoportba sorolnak a következő szabályokkal összhangban: — 1. csoport: A nemzetközi gazdálkodás tárgyát képező fajok, beleértve az EU-nak a 2371/2002/EK tanácsi rendeleten (3) alapuló gazdálkodási tervei vagy helyreállítási tervei, vagy hosszú távú többéves tervei vagy védelmi és gazdálkodási cselekvési tervei szerinti fajokat; — 2. csoport: egyéb, nemzetközileg szabályozott fajok, és főbb, nem nemzetközileg szabályozott, járulékosan kifogott fajok; — 3. csoport: minden egyéb, járulékosan kifogott faj (hal vagy kagyló). A 3. csoportba tartozó fajok listáját regionális szinten az illetékes regionális koordinációs ülés keretében kell összeállítani, és azt a HTMGB-nek jóvá kell hagynia. g) A fajok 1. vagy 2. csoportba történő besorolását a VII. függelék határozza meg. A mintavevő rendszer megválasztása a mintavételnek alávetendő fajok sokféleségétől és a mintavétel üzemi körülményeitől függ. A tevékenységcsoportonkénti mintavételi tervnek mind a mintavételi események időszakosságát, mind az alkalmazandó mintavevő rendszert figyelembe kell vennie. A lehetséges mintavevő rendszerek, amelyeket a következő táblázat mutat be, magukban foglalják a következőket: — 1. rendszer: valamennyi fajra kiterjedő átfogó mintavétel, — 2. rendszer: a mintavételi eseményt minden idősávon belül két részre kell osztani. A mintavételi események egy része (x %) a partra rakodott összes faj mintavételére vonatkozik, másik részük (100 – x %) pedig csak az 1. csoportba tartozó összes faj mintavételét érinti, — 3. rendszer: a mintavételi eseményt minden idősávon belül két részre kell osztani. A mintavételi események egy része (x %) az 1. és 2. csoportba tartozó, partra rakodott összes faj mintavételére vonatkozik, másik részük (100 – x %) pedig csak az 1. csoportba tartozó összes faj mintavételét érinti. E rendszerben a 3. csoportba tartozó fajok mintavétele tengeren történik. 1. táblázat Az egyidejű mintavételhez alkalmazandó rendszerek összefoglalása Mintavevő rendszer Gyakoriság 1. csoport 2. csoport 3. csoport 1. rendszer Minden mintavételkor 2. rendszer A mintavételek x %-ánál A mintavételek (100 – x) %-ánál 3. rendszer A mintavételek x %-ánál Tengeren végzett mintavétel A mintavételek (100 – x) %-ánál h) Minden adott mintánál meg kell adni a mintavevő rendszert (1. táblázat), valamint a mintavétel mértékét: Egy fajra vonatkozó mintavételekor a mért egyedek számának biztosítani kell az eredményül kapott hossz-gyakoriság minőségét és helyességét. A mintavételi terv statisztikai optimalizálásának hiányában, az egy mintán belüli hosszosztályok számát a mintán belüli, megközelítő hossztartományból kell megbecsülni, és ebből kiindulva, a mért halak száma első közelítésre a hosszosztályok 3–5-szöröse kell, hogy legyen. i) Más mintavételi eljárások is használhatók, feltéve, hogy tudományos bizonyítékkal igazolható, hogy a 3.1.g) pontban ismertetett célok a szóban forgó eljárásokkal is elérhetők. j) A tagállamok által elvégzett mintavételi protokollok összefoglalóját a nemzeti programokon keresztül a mintavételnek alávetett valamennyi tevékenységcsoport tekintetében a HTMGB rendelkezésére kell bocsátani.