A Tanács 552/97/EK rendelete

(1997. március 24.)

a Mianmari Uniótól az általános tarifális preferenciák ideiglenes megvonásáról

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,

tekintettel a fejlődő országokból származó egyes ipari termékek tekintetében négyéves (1995-1998) általános preferenciális rendszer alkalmazásáról szóló, 1994. december 19-i 3281/94/EK tanácsi rendeletre [1] és különösen annak 12. cikke (3) bekezdésére,

tekintettel a fejlődő országokból származó egyes mezőgazdasági termékek tekintetében 1996. július 1-jétől 1999. június 30-ig többéves általános preferenciális rendszerek alkalmazásáról szóló, 1996. június 20-i 1256/96/EK tanácsi rendeletre [2] és különösen annak 12. cikke (3) bekezdésére,

tekintettel a Bizottság javaslataira [3],

tekintettel az Európai Parlament véleményére [4],

tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [5],

mivel a 3281/94/EK rendelet és az 1256/96/EK rendelet szerint a Mianmari Unió (a továbbiakban "Mianmar") az általános tarifális preferenciák kedvezményezettje;

mivel a 3281/94/EK rendelet 9. cikke és az 1256/96/EK rendelet 9. cikke szerint a szóban forgó kedvezmények – részben vagy egészben – ideiglenesen visszavonhatók bizonyos körülmények között, beleértve az 1926. szeptember 25-i és az 1956. szeptember 7-i genfi egyezményben és a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) 29. és 105. számú egyezményében meghatározott kényszermunka alkalmazását;

mivel 1995. június 7-én a Szabad Szakszervezetek Nemzetközi Szövetsége (ICFTU) és az Európai Szakszervezeti Szövetség (ETUC) a 3281/94/EK rendelet 9. cikke értelmében közös panasszal fordult a Bizottsághoz azt kérve, hogy kényszermunka alkalmazása miatt Mianmart ideiglenesen vonják ki az általános tarifális preferenciák közösségi rendszeréből;

mivel 1997. január 2-án az ICFTU és az ETUC arról értesítette a Bizottságot, hogy a 3281/94/EK rendelet alapján benyújtott közös panasz tartalmát kibővítették azzal a céllal, hogy Mianmarnak az 1256/96/EK rendelet szerinti preferenciális kedvezményekre való jogosultsága is megszűnjön;

mivel a Bizottság – az Általános Preferenciális Rendszer Bizottságával konzultálva – megvizsgálta az 1995. június 7-én benyújtott panaszt; mivel a panaszosok által előterjesztett bizonyíték megfelelően indokolja egy vizsgálat megindítását, és mivel a Bizottság az 1996. január 16-i közleményével [6] a vizsgálat lefolytatása mellett döntött;

mivel a mianmari hatóságok hivatalos értesítést kaptak a vizsgálat elindításáról; mivel tagadták a panaszban említett gyakorlatok kényszermunka jellegét, idézve az ILO 29. számú egyezménye 2. cikkének (2) bekezdésében szereplő kivételeket, valamint azt állítva, hogy ezek a kivételek megfelelnek a városokról szóló, 1907. évi törvénynek és a falvakról szóló, 1908. évi törvénynek, amelyek lehetővé teszik a lakosság kötelezését munkavégzésre és szolgáltatások nyújtására; mivel ezt az értelmezést megkérdőjelezte az ILO, amelynek illetékes szervei kérték a szóban forgó jogszabályok azonnali hatályon kívül helyezését annak érdekében, hogy biztosítsák a 29. számú egyezmény betűjének és szellemének való megfelelést;

mivel az Általános Preferenciális Rendszer Bizottságával konzultálva lefolytatott vizsgálat során a Bizottság által begyűjtött írásbeli és szóbeli nyilatkozatok megerősítik a panaszban foglalt állításokat; mivel kiderült, hogy a mianmari hatóságok rendszeresen alkalmaztak kényszermunkát, nem csupán katonai műveletekhez, hanem polgári és katonai infrastruktúra-építő projektekhez is, kényszer és gyakran erőszakos megtorlások alkalmazásával;

mivel a Bizottság – a vizsgálat során általa begyűjtött információk kiegészítése céljából – azt kérte a mianmari hatóságoktól, hogy segítsék elő a vizsgálatot azáltal, hogy lehetővé teszik egy tényfeltáró csoport belépését az országba; mivel ezt a kérést a hatóságok elutasították és mivel ezáltal teljesülnek a 3281/94/EK rendelet 11. cikkének (5) bekezdésében megállapított feltételek, a vizsgálat eredményeit a rendelkezésre álló információkra lehetett alapozni;

mivel az eredeti panasz bizottsági vizsgálata során az ICTFU és az ETUC által begyűjtött bizonyítékok és a levont következtetések elég átfogóak ahhoz, hogy megfelelő alapot biztosítsanak az említett szervezetek részéről 1997. január 2-án benyújtott kibővített panasz vizsgálatához, így szükségtelenné téve a mezőgazdasági szektor külön vizsgálatát; mivel az 1256/96/EK 9. cikkének (2) bekezdése szerinti követelmények és az ugyanazon rendelet 11. cikkének (5) bekezdésében megállapított feltételek teljesültek;

mivel így a rendelkezésre álló információk megfelelő alapként szolgálnak azon következtetéshez, hogy indokolt a Mianmarnak nyújtott általános preferenciális kedvezmények megvonása;

mivel a vizsgálat megállapításairól jelentést kapott az Általános Preferenciális Rendszer Bizottsága, a 3281/94/EK rendelet 12. cikkének (1) bekezdésével összhangban;

mivel a kifogásolt gyakorlat rendszeres és széleskörű alkalmazásának ténye azt jelenti, hogy indokolt a preferenciális kedvezmények teljes visszavonása;

mivel a fentiek figyelembevételével a Mianmarból származó ipari és mezőgazdasági termékekre vonatkozó általános tarifális preferenciákat ideiglenesen vissza kell vonni mindaddig, amíg megállapítást nem nyer, hogy megszűnt a szóban forgó gyakorlat alkalmazása;

mivel ez a kedvezménymegvonás nem vonatkozik az Európai Közösség felé már úton lévő árukra, feltéve, ha azokat e rendelet hatálybalépése előtt adták fel,

ELFOGADTA EZT A RENDELETET:

1. cikk

A Mianmari Uniónak a 3281/94/EK és az 1256/96/EK rendelettel biztosított tarifális preferenciákat ideiglenesen vissza kell vonni.

2. cikk

A Tanács – minősített többséggel és a Bizottság javaslatára – e rendelet alkalmazását egy olyan, a mianmari kényszermunkáról szóló bizottsági jelentés alapján szünteti meg, amelyből kiderül, hogy a 3281/94/EK rendelet 9. cikke (1) bekezdésének első francia bekezdésében és az 1256/96/EK rendelet 9. cikke (1) bekezdésének első francia bekezdésében említett gyakorlatokat – amelyek az általános tarifális preferenciák Mianmartól való megvonását eredményezték – többé nem alkalmazzák.

3. cikk

Ez a rendelet az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő hetedik napon lép hatályba.

A rendelet nem vonatkozik azokra a termékekre, amelyeket a fenti időpont előtt már bizonyítottan feladtak az Európai Közösségbe.

Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.

Kelt Brüsszelben, 1997. március 24-én.

a Tanács részéről

az elnök

H. Van Mierlo

[1] HL L 348., 1994.12.31., 1. o. A legutóbb a 2948/95/EK rendelettel (HL L 308., 1995.12.21., 32. o.) módosított rendelet.

[2] HL L 160., 1996.6.29., 1. o. A legutóbb a 2448/96/EK rendelettel (HL L 333., 1996.12.21., 12. o.) módosított rendelet.

[3] HL C 35., 1997.2.4., 14. o., ésHL C 80., 1997.3.13., 18. o.

[4] 1997. március 14-i vélemény (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

[5] 1997. február 27-i vélemény (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

[6] HL C 15., 1996.1.20., 3. o.

--------------------------------------------------