A Tanács határozata

(2003. február 1.)

a Szén- és Acélipari Kutatási Alap kutatási programjára vonatkozó többéves technikai iránymutatások megállapításáról

(2003/78/EK)

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződéshez csatolt, az ESZAK-Szerződés lejártának pénzügyi következményeiről és a Szén- és Acélipari Kutatási Alapról szóló jegyzőkönyvre,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződéshez csatolt, az ESZAK-Szerződés lejártának pénzügyi következményeiről és a Szén- és Acélipari Kutatási Alapról szóló jegyzőkönyv végrehajtásához szükséges intézkedések megállapításáról szóló, 2003. február 1-jei 2003/76/EK tanácsi határozatra [1] és különösen annak 4. cikke (3) bekezdésére,

tekintettel a Bizottság javaslatára [2],

tekintettel az Európai Parlament véleményére [3],

mivel:

(1) A felszámolás alatt álló ESZAK eszközei nettó értékének befektetéséből származó bevételek, valamint a felszámolás befejeződésével a Szén- és Acélipari Kutatási Alap eszközei átkerülnek a Szén- és Acélipari Kutatási Alaphoz, amely azokat kizárólag a kutatási keretprogramon kívüli kutatási projektek finanszírozására fordíthatja a szén- és acéliparhoz kapcsolódó ágazatokban.

(2) A Bizottságnak a Szén- és Acélipari Kutatási Alap kezelését az ESZAK jelenlegi szén- és acélipari technikai kutatási programjait szabályozó elvekhez hasonló elvekkel összhangban, valamint a többéves technikai iránymutatások alapján kell végeznie, amelyek ezen ESZAK-programok ideális kibővítését jelentik, és amelyek számtalan kutatási tevékenységet kínálnak, valamint biztosítják, hogy e programok kiegészítsék a kutatásra és technológiai fejlesztésre vonatkozó közösségi keretprogram tevékenységeit.

(3) Ezen igazgatási tevékenységek keretében a Bizottságot egy, a tagállamok képviselőiből álló irányítóbizottság, valamint az iparágak és az egyéb érdekeltek széles körének érdekeit képviselő tanácsadó és technikai csoportok segítik.

ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

1. cikk

A Szén- és Acélipari Kutatási Alap kutatási programjára vonatkozó többéves technikai iránymutatásokat (a továbbiakban: "technikai iránymutatások") a melléklet határozza meg.

2. cikk

A technikai iránymutatásokat adott esetben ötévenként felül kell vizsgálni, illetve ki kell egészíteni; az első ötéves időszak 2007. december 31-én zárul le. A Bizottság e célból legkésőbb az ötéves időszak utolsó évének első hat hónapjában újraértékeli a technikai iránymutatások működését és hatékonyságát, és javaslatot tesz azok megfelelő módosítására.

Amennyiben azt szükségesnek találja, a Bizottság már az ötéves időszak lejárta előtt is elvégezheti az ilyen újraértékelést, és adott esetben javaslatokat tehet a Tanácsnak a megfelelő módosításokra.

3. cikk

Ez a határozat az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.

Ezt a határozatot 2002. július 24-től kell alkalmazni.

4. cikk

Ennek a határozatnak a tagállamok a címzettjei.

Kelt Brüsszelben, 2003. február 1-jén.

a Tanács részéről

az elnök

G. Papandreou

[1] HL L 29., 2003.2.5., 22. o.

[2] HL C 29., 2001.1.30., 254. o.

[3] HL C 87., 2002.4.11., 19. o.

--------------------------------------------------

MELLÉKLET

A SZÉN- ÉS ACÉLIPARI KUTATÁSI ALAP KUTATÁSI PROGRAMJÁRA VONATKOZÓ TECHNIKAI IRÁNYMUTATÁSOK

1. A PROGRAM

1.1. Célok

Az Európai Szén- és Acél Közösség folytatásaként szén- és acélipari kutatási és technikai fejlesztési programokat (ESZAK KTF-programok), valamint a fenntartható fejlődés keretein belül a Szén- és Acélipari Kutatási Alap kutatási programját (a továbbiakban: "a program") kell létrehozni. A program célja a szén- és acéliparral összefüggő közösségi ágazatok versenyképességének támogatása. A programnak összhangban kell állnia az Európai Unió tudományos, technológiai és politikai céljaival, és ki kell egészítenie a tagállamokban a meglévő közösségi kutatási programok keretein belül zajló tevékenységeket, mint például az Európai Közösség kutatási, technológiafejlesztési és demonstrációs tevékenységre vonatkozó keretprogramját (a továbbiakban: "kutatási keretprogram"). Ösztönözni kell a programok összehangolását, kiegészítő jellegét és együttműködését, csakúgy, mint az információcserét az e program szerint, valamint a kutatási keretprogram szerint finanszírozott projektek között.

1.2. Fő elvek

A program a vállalkozások, kutatási központok és egyetemek közötti együttműködés elősegítésével pénzügyi támogatást biztosít az engedélyezett projektek, az azokat kísérő intézkedések, valamint az 1.5. pontban meghatározott egyéb műveletek számára. A program a szén- és acéliparhoz kapcsolódó ágazatokban a termelési eljárásokra, a hasznosításra, az erőforrások megőrzésére, a környezetvédelmi fejlesztésekre, valamint a munkahelyi biztonságra terjed ki.

A "szén" és "acél" kifejezések meghatározása az A. függelékben található.

1.3. Hatály

Ezek az iránymutatások meghatározzák a program szerkezetét, irányítását és végrehajtását, annak tudományos és technikai tartalmát, az egyéb létező kutatási programok kiegészítésére vonatkozó prioritásokat, valamint a részvételi szabályokat.

Ezen iránymutatások magukban foglalják a 3.1. pontban meghatározott programra vonatkozó pályázati felhívásokat, valamint a B. és C. függelékekben meghatározott tudományos/műszaki és társadalmi-gazdasági prioritásokat, amelyeket a Bizottság a 2.1. pontban meghatározott eljárásnak megfelelően módosíthat.

1.4. Részvétel

1.4.1. Tagállamok

A programban az egy tagállam területén letelepedett vállalkozások, kutatási intézmények vagy természetes személyek vehetnek részt és igényelhetnek pénzügyi támogatást, feltéve hogy KTF-tevékenységet szándékoznak végezni, vagy az ilyen tevékenységekhez lényegesen hozzá tudnak járulni.

1.4.2. Tagjelölt országok

A programban való részvételre a tagjelölt országok vállalkozásai, kutatási intézményei vagy természetes személyei jogosultak, anélkül hogy a program alapján pénzügyi hozzájárulásban részesülnének, hacsak a vonatkozó Európa-Megállapodások és azok kiegészítő jegyzőkönyvei vagy a különböző Társulási Tanácsok határozatai másképpen nem határoznak.

1.4.3. Harmadik országok

A harmadik országok vállalkozásai, kutatási intézményei vagy természetes személyei jogosultak a programban való részvételre, anélkül hogy a program alapján pénzügyi hozzájárulásban részesülnének, feltéve hogy ez a részvétel a Közösség érdekeit szolgálja.

1.5. Engedélyezhető projektek, kísérő intézkedések és egyéb tevékenységek

A program alapján finanszírozhatók a kutatási, kísérleti és demonstrációs projektek, a kísérő intézkedések, valamint a támogató és előkészítő tevékenységek.

A kutatási projekt az olyan kutató vagy kísérleti munkát jelenti, melynek célja további tudás megszerzése az olyan meghatározott gyakorlati célok elérésének megkönnyítésére, mint például a termékek, termelési folyamatok vagy szolgáltatások létrehozása vagy fejlesztése.

A kísérleti projekt egy berendezés vagy egy berendezés lényeges részének megfelelő léptékű kivitelezése, üzemeltetése és fejlesztése, valamint megfelelően nagy alkatrészek használata az elméleti vagy laboratóriumi eredmények gyakorlati alkalmazása lehetőségeinek vizsgálata, és/vagy a bemutatási szakaszhoz, valamint bizonyos esetekben az ipari és/vagy kereskedelmi szakaszhoz történő előrelépéshez szükséges műszaki vagy gazdasági adatok megbízhatóságának növelése céljából.

A demonstrációs projekt egy ipari méretű berendezés vagy egy ipari méretű berendezés jelentős részének kivitelezése és/vagy üzemeltetése az összes műszaki és gazdasági adat összegyűjtése céljából annak érdekében, hogy a technológia ipari és/vagy kereskedelmi kiaknázását minimális kockázat mellett lehessen folytatni.

A kísérő intézkedések a megszerzett tudás használatára, a projektek csoportosítására, az eredmények elterjesztésére, valamint a program keretében támogatott projekteken dolgozó kutatók képzésének és mobilitásának támogatására irányulnak.

A támogató és előkészítő tevékenységek a program megfelelő és hatékony igazgatására szolgáló tevékenységek, mint például a 4. pontban említett időszakos ellenőrzés és értékelés, tanulmányok készítése, vagy a program keretében finanszírozott, egymással összefüggő projektek hálózatba szervezése.

2. A PROGRAM IGAZGATÁSA

A programot a Bizottság igazgatja. A Bizottság támogatására a következő bizottságok és csoportok kerülnek létrehozásra:

a) a 2.1. pontban meghatározott szén- és acélipari bizottság;

b) a 2.2. pontban meghatározott szén- és acélipari tanácsadó csoportok;

c) a 2.3. pontban meghatározott szén- és acélipari technikai csoportok.

2.1. A szén- és acélipari bizottság

2.1.1. A Bizottságot a szén- és acélipari bizottság (a továbbiakban: "a bizottság") segíti. A Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozat [1] 4. és 7. cikkét megfelelően alkalmazni kell. Az említett határozat 4. cikke (3) bekezdésében meghatározott időtartam három hónap.

2.1.2. A bizottság minden olyan kérdést megvizsgálhat, amelyet elnöke saját kezdeményezésére vagy egy tagállam képviselőjének kérésére terjeszt elő.

2.1.3. A bizottság elfogadja eljárási szabályzatát.

2.1.4. Az alábbiak a 2.1.1. pontban említett eljárásnak megfelelően kerülnek elfogadásra:

a) a pénzeszközök egyéni projektek részére történő felosztása a 3.3. pont 3. alpontjának megfelelően;

b) a program 4. pontban említett ellenőrzésére és értékelésére vonatkozó hatáskörök meghatározása;

c) ezen iránymutatások B. és C. függelékének esetleges módosítása;

d) minden egyéb, a programmal kapcsolatos kérdés.

2.1.5. A Bizottság tájékoztatja a bizottságot a program egészéről, az összes finanszírozott KTF előrehaladásáról, valamint jelenlegi és várható hatásairól.

2.2. A szén- és acélipari tanácsadó csoportok

A szén- és acélipari tanácsadó csoportok (a továbbiakban: "a tanácsadó csoportok") a Bizottság támogatására létrehozott független műszaki tanácsadó csoportok. A szénnel és acéllal kapcsolatos KTF-szempontok tekintetében minden egyes tanácsadó csoport a saját területén tanácsot ad:

a) a program általános alakulásáról, a B. és C. függelékben felsorolt prioritásokról, beleértve minden módosítást, a 3.1. pontban említett információs csomagról és a jövőbeni iránymutatásokról;

b) az egyéb közösségi és nemzeti szintű KTF-programok összhangjáról és az esetleges párhuzamos működésről;

c) a KTF-projektek ellenőrzésére vonatkozó elvek meghatározásról;

d) az egyes projektek keretében végzett munkáról;

e) a program rövid távú prioritásainak a B. és C. függelékkel összhangban történő meghatározásáról;

f) a KTF-tevékenységek értékelésére és kiválasztására vonatkozó kézikönyvnek a 3.3. pontban meghatározottaknak megfelelő elkészítéséről;

g) a KTF-tevékenységekre vonatkozó javaslatok értékeléséről, valamint a javaslatokkal kapcsolatos prioritások megadásáról, tekintettel a rendelkezésre álló pénzeszközökre;

h) a 2.3. pontban említett technikai csoportok számáról, hatásköréről és összetételéről;

i) a Bizottság kérésére hozott egyéb intézkedésekről.

Mindegyik tanácsadó csoport a 2.2.1. és 2.2.2. pontban említett tagokból áll, akiket személyes közreműködés céljából a Bizottság nevez ki egy ötéves időtartamra. A kinevezés visszavonható. A Bizottság a kinevezésekre érkezett javaslatokat a következőképpen veszi figyelembe: a tagállamok javaslatai alapján; a 2.2.1. és 2.2.2. pontokban említett jogalanyok javaslata alapján; tartaléklistára történő felvételre vonatkozó pályázati felhívásra való jelentkezés alapján.

Minden érdekelt tagállam legalább egy taggal képviseltetheti magát, és az egyes tanácsadó csoportokban biztosítani kell a szakértői egyensúlyt, valamint a lehető legszélesebb földrajzi képviseletet. A tagoknak az érintett területen kell tevékenykedniük, valamint ismerniük kell az iparági prioritásokat.

A tanácsadó csoportok ülésein a Bizottság tölti be az elnöki tisztet, és biztosítja a titkársági szolgáltatásokat. Az elnök szükség esetén szavazásra kérheti fel a tagokat; minden egyes tag egy szavazati joggal rendelkezik. Adott esetben az elnök vendégszakértőket kérhet fel az üléseken való részvételre.

Amennyiben szükséges (például mindkét ágazatot érintő kérdéssel kapcsolatos tanácsadáshoz), a két tanácsadó csoport közös ülést tart.

2.2.1. A szénipari tanácsadó csoport

A szénipari tanácsadó csoport összetétele a következő:

Tagok | Összesen maximum |

a)Széntermelőktől/nemzeti szövetségekből vagy kapcsolódó kutatóközpontokból | 8 |

b)A széntermelőket európai szinten képviselő szervezetekből | 2 |

c)Szénfelhasználóktól vagy kapcsolódó kutatóközpontokból | 8 |

d)A szénfelhasználókat európai szinten képviselő szervezetekből | 2 |

e)Munkavállalókat képviselő szervezetekből | 2 |

f)A berendezések szállítóit képviselő szervezetekből | 2 |

| 24 |

A tagoknak széleskörű háttértudással és egyéni szaktudással kell rendelkezniük a következő területek legalább egyike tekintetében: szénbányászat és -felhasználás, környezetvédelmi és társadalmi kérdések, beleértve a biztonsági szempontokat is.

2.2.2. Az acélipari tanácsadó csoport

Az acélipari tanácsadó csoport összetétele a következő:

Tagok | Összesen maximum |

a)Acélgyártókból/nemzeti szövetségekből vagy kapcsolódó kutatóközpontokból | 21 |

b)A gyártókat európai szinten képviselő szervezetekből | 2 |

c)Munkavállalókat képviselő szervezetekből | 2 |

d)Másodlagos feldolgozó iparágakat vagy az acélfelhasználókat képviselő szervezetekből | 5 |

| 30 |

A tagoknak széleskörű háttértudással és egyéni szaktudással kell rendelkezniük a következő területek legalább egyike tekintetében: nyersanyagok; vasgyártás; acélgyártás; folyamatos öntőeljárás; meleg- és/vagy hideghengerlés; acélkikészítés és/vagy felületkezelés; az acélminőség és/vagy a termékek fejlesztése; az acél felhasználása és tulajdonságai; környezetvédelmi és társadalmi kérdések, beleértve a biztonsági szempontokat is.

2.3. A szén- és acélipari technikai csoportok

A szén- és acélipari technikai csoportok feladata segítséget nyújtani a Bizottságnak a kutatási és kísérleti/demonstrációs projektek ellenőrzésében. A Bizottság nevezi ki a tagokat, akik vagy a szén- és acéliparral kapcsolatos ágazatokban, a kutatóintézeteknél tevékenykednek vagy a felhasználóiparban, ahol a kutatási stratégiáért, az irányításért vagy a termelésért felelnek.

3. A PROGRAM VÉGREHAJTÁSA

3.1. Pályázati felhívások

E határozat nyílt és folyamatos pályázati felhívást indít el; az értékelendő pályázatok benyújtására nyitva álló határidő minden év szeptember 15-e, a 2002. évtől kezdődően.

A Bizottság egy információs csomagot hoz létre és tesz közzé, többek között a Közösségi Kutatási és Fejlesztési Információs Szolgálat (CORDIS) honlapján vagy hasonló honlapon, amely az ajánlattevők és az érdekelt felek számára gyakorlati információkat nyújt a programmal, részvételi szabályokkal, a javaslatok és projektek kezelésével, a pályázati űrlapokkal, a pályázatok benyújtásnak szabályaival, a típusszerződésekkel, az engedélyezett költségekkel, az engedélyezett legmagasabb pénzügyi hozzájárulással és a fizetési módokkal kapcsolatban.

A pályázatokat a Bizottsághoz kell benyújtani az információs csomagban meghatározott szabályoknak megfelelően, amelynek nyomtatott példányát kérésre a Bizottságtól lehet beszerezni.

3.2. A pályázatok tartalma

A pályázatoknak a B. és C. függelékben meghatározott tudományos/műszaki és társadalmi-gazdasági prioritásokra kell vonatkozniuk.

Minden egyes pályázatnak tartalmaznia kell a javasolt projekt részletes leírását, valamint a célokkal, a társulásokkal (beleértve minden egyes partner pontos szerepét), az irányítási struktúrával, az előrelátható eredményekkel, a várható alkalmazásokkal, valamint az előrelátható ipari, gazdasági, társadalmi és környezetvédelmi előnyökkel kapcsolatos összes információt.

A javasolt összköltségnek és lebontásának reálisnak és hatékonynak kell lennie, továbbá a projektnek várhatóan kedvező költség/haszon arányt kell eredményeznie.

3.3. A pályázatok értékelése és kiválasztása, valamint a projektek ellenőrzése

A Bizottság gondoskodik a pályázatok bizalmas, tisztességes és méltányos értékeléséről. A Bizottság a 2.2. pont f) alpontjában meghatározott, a KTF-tevékenységek értékelésére és kiválasztására vonatkozó kézikönyvet készít el és tesz közzé.

A pályázatok értékeléséért és kiválasztásáért a Bizottság felel, és a következőképpen jár el:

1. A pályázatok átvételét és nyilvántartásba vételét, valamint azok alkalmasságának igazolását követően a Bizottság a 2.2. pont g) alpontjában említett illetékes tanácsadó csoport, és – ha szükséges – független szakértők segítségével értékeli azokat.

2. A Bizottság elkészíti az elfogadott és rangsorolt pályázatok jegyzékét.

3. A Bizottság, a bizottság segítségével, a 2.1.1. pontban említett eljárásnak megfelelően dönt a projektek kiválasztásáról és a források elosztásáról.

A Bizottság a 2.3. pontban említett technikai csoportok segítségével ellenőrzi a kutatási projekteket és tevékenységeket.

3.4. Szerződések

A szerződés tárgyát a kiválasztott, az 1.5. pont szerinti pályázatokon, intézkedéseken és tevékenységeken alapuló projektek képezik. A szerződések a Bizottság által készített vonatkozó típusszerződések alapján készülnek, adott esetben figyelembe véve a szóban forgó tevékenységek jellegét.

A szerződések az engedélyezett költségek alapján meghatározzák a program szerint felosztott pénzügyi hozzájárulást, továbbá a költségbeszámolókra vonatkozó szabályokat, az elszámolások és könyvvizsgálatok lezárását.

3.5. Pénzügyi hozzájárulás

A program költségmegosztó KTF-szerződéseken alapul. A más kiegészítő közfinanszírozásokat is magában foglaló teljes pénzügyi hozzájárulásnak meg kell felelnie az állami támogatásokra vonatkozó szabályoknak.

Az előző bekezdés sérelme nélkül, a 3.6. pontban meghatározott engedélyezett költségek százalékában kifejezett legnagyobb teljes pénzügyi hozzájárulás a következő:

a)kutatási projektekre: | legfeljebb 60 % |

b)kísérleti és demonstrációs projektekre: | legfeljebb 40 % |

c)kísérő intézkedésekre, támogató és előkészítő tevékenységekre: | legfeljebb 100 % |

3.6. Engedélyezett költségek

Az engedélyezett költségek csak a szerződésnek megfelelően elvégzett munkákból eredő tényleges költségekre vonatkoznak. A szerződéses felek, a társult szerződéses felek és az alvállalkozók nem igényelhetnek semmilyen, a költségvetésben előirányzott vagy kereskedelmi rátát. Az engedélyezett költségeket a következő négy kategóriába kell lebontani:

3.6.1. Berendezések költségei

A projekt végrehajtásával közvetlen kapcsolatban álló berendezések megvásárlásának vagy bérlésének költségei közvetlen költségként számolhatók el. A berendezések lízingjének engedélyezett költségei nem haladhatják meg a vásárlásra vonatkozó engedélyezett költségeket.

3.6.2. Személyzeti költségek

A tudományos, egyetemi végzettségű vagy műszaki személyzet által kizárólag a projektre fordított munkaórák költsége és a vállalkozó által alkalmazott fizikai dolgozók személyzeti költségei elszámolhatóak. A további személyzeti költségekhez (például tanulmányi ösztöndíjak) a Bizottság előzetes írásbeli jóváhagyására van szükség. Minden felszámított munkaórát fel kell jegyezni, és igazolni kell.

3.6.3. Működési költségek

A projekt végrehajtásával közvetlen kapcsolatban álló üzemeltetési költségek kizárólag a következők költségeire korlátozódnak:

a) nyersanyagok;

b) fogyóeszközök kis tételei;

c) fogyóeszközök használata;

d) energia;

e) berendezések karbantartása vagy javítása;

f) berendezések vagy termékek szállítása;

g) meglévő berendezések megváltoztatása és átalakítása;

h) információ-technológiai szolgáltatások;

i) berendezések bérlése;

j) különböző elemzések;

k) különleges vizsgálatok és tesztek;

l) segítség harmadik felektől,

m) utazási és tartózkodási költségek.

3.6.4. Közvetett költségek

Minden egyéb költségre ("rezsiköltségek" vagy "rezsi"), ami a projekttel kapcsolatban felmerülhet, és amely a fenti kategóriákban nem sorolható, egy átalányösszeg vonatkozik, amely a 3.6.2. pontban említett engedélyezett személyzeti költségek maximum 30 %-a.

3.7. Műszaki jelentések

A vállalkozó(k)nak az 1.5. pontban meghatározott kutatási, kísérleti és demonstrációs projektekre vonatkozóan minden hatodik hónapban egy jelentést kell összeállítania/állítaniuk. Ezek a jelentések az elért műszaki előrehaladás leírására szolgálnak. A munka elvégzésekor az eredmények felhasználásának és kihatásainak értékelését tartalmazó, összefoglaló jelentést kell készíteni. Ezt a jelentést a Bizottság a projekt stratégiai jelentőségétől függően teljes egészében vagy kivonatos formában közzéteszi. A határozatot a Bizottság hozza meg, szükség esetén a vonatkozó tanácsadó csoporttal folytatott konzultációt követően. Adott esetben a kísérő intézkedések, továbbá a támogató és előkészítő tevékenységek végleges jelentéseinek elkészítését is elő kell írni és közzétenni.

4. A PROGRAM ÉVES FELÜLVIZSGÁLATA, ELLENŐRZÉSE ÉS ÉRTÉKELÉSE

A Bizottság évente felülvizsgálja a program keretein belül elvégzett tevékenységeket és a KTF-munka előrehaladását. A felülvizsgálati jelentést továbbítják a bizottsághoz.

A program egy ellenőrzési rendszer hatálya alá tartozik, amely magában foglalja a várható hasznok értékelését. Az e rendszerrel kapcsolatos jelentést 2006. végéig kell közzétenni, majd azt követően minden ötödik évben. Ezeket a jelentéseket továbbítani kell az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, a Bizottságnak és a tanácsadó csoportoknak.

Az ötéves időszak során finanszírozott projektek lezárulása után el kell végezni a program értékelését, az első időszak 2008-ban ér véget. A KTF a társadalom és a vonatkozó ágazatok számára nyújtott előnyeit szintén értékelik. Az értékelő jelentést közzé kell tenni.

A Bizottság kidolgozza az ellenőrzési gyakorlatra és az értékelésre vonatkozó megbízásokat; a Bizottságot munkájában a bizottság segíti. Az ellenőrzést és az értékelést a Bizottság által kinevezett, magasan képzett szakértők testülete végzi.

5. ÁTMENETI ZÁRADÉK

A Bizottság megteszi a megfelelő lépéseket az ESZAK KTF-programokról e programra való zökkenőmentes átállás biztosítása érdekében. Az ESZAK-Szerződés lejártának idején még hatályban lévő ESZAK-Szerződéseket a Bizottság igazgatja a szerződéses kötelezettségeknek megfelelően, azzal a céllal, hogy az ESZAK-Szerződéseket összehangolja a program alá tartozó szerződésekkel.

[1] HL L 184., 1999.7.17., 23. o.

--------------------------------------------------

A. függelék

A SZÉN- ÉS ACÉLIPARI KUTATÁSI ALAP KUTATÁSI PROGRAMJA

A "SZÉN" ÉS "ACÉL" KIFEJEZÉSEK MEGHATÁROZÁSA

1. SZÉN

a) feketekőszén;

b) feketekőszén-brikett;

c) feketekőszénből nyert koksz és félkoksz;

d) barnaszén;

e) barnaszénbrikett;

f) barnaszénből nyert koksz és félkoksz.

A "feketekőszén" kifejezés magában foglalja az ENSZ Európai Gazdasági Bizottságának a "A szén nemzetközi kodifikálási rendszere" szerinti kiváló és közepes minőségű "A" szeneket (sovány szeneket). A "barnaszén" kifejezés magában foglalja az alacsony minőségű "C" szeneket (vagy ligniteket), valamint az ugyanilyen besorolású alacsony minőségű "B" szeneket (vagy barnakőszeneket). A barnaszén tekintetében a program kizárólag az elektromos áram vagy a kombinált hő/elektromos áram előállítására használt barnaszénre vonatkozik, a brikett vagy félkoksz előállítására használt barnaszénre nem.

2. VAS ÉS ACÉL

a) a vas- és acélgyártáshoz használt nyersanyagok, mint például a vasérc, a vasszivacs és a vashulladék;

b) nyersvas (beleértve a folyékony fémet) és fémötvözetek;

c) vasból, hagyományos acélból vagy különleges acélból készült nyerstermékek és félkész termékek (beleértve az újrafelhasználásra és újrahengerelésre szánt termékeket), mint például a folyamatos öntőeljárással vagy egyéb módon készült folyékony acélöntvények, valamint a félkész termékek, mint például a rúdbugák, hengerelt bugák, rúdanyagok, laposbugák és hengerelt szalaganyagok;

d) a vasból, hagyományos acélból vagy különleges acélból készült, melegen készre munkált anyagok (bevont vagy nem bevont termékek, kivéve az acélöntvényeket, kovácsolt árukat és porkohászati termékeket), mint például a sínanyagok, szádpallók, szerkezeti alakok, rúdanyagok, drótok, lemezek és egyetemes lemezek, szalaganyagok és lemezek, valamint a csőanyagok és profilok;

e) vasból, hagyományos acélból vagy különleges acélból (bevont vagy nem bevont) készült végtermékek, mint például a hidegen hengerelt szalaganyagok és lemezek, valamint az elektrotechnikai lemezek;

f) az acélfeldolgozás első fázisának azon termékei, amelyek erősíthetik a fenti vas- és acéltermékek versenypiaci helyzetét, mint például a csőtermékek, a húzott és polírozott termékek, hidegen hengerelt és hidegen formázott termékek.

--------------------------------------------------

B. függelék

A SZÉN- ÉS ACÉLIPARI KUTATÁSI ALAP KUTATÁSI PROGRAMJA

TUDOMÁNYOS/MŰSZAKI ÉS TÁRSADALMI-GAZDASÁGI PRIORITÁSOK

SZÉN KTF

A kutatási és műszaki fejlesztések a közösségi energiapolitikai célok támogatásának nagyon lényeges eszközét képezik, tekintettel a közösségi szénellátásra, valamint annak versenyképes és környezetbarát átalakítására és felhasználására. Továbbá a szénpiac nemzetközi méretének növekedése és problémáinak globális léptéke azt jelenti, hogy az Európai Uniónak világméretű szinten vezető szerepet kell vállalnia a modern technikák, a bányabiztonság és a környezetvédelem előtt álló kihívásokkal szembeni fellépésben, a további technológiai előrehaladáshoz, a munkakörülmények (egészségvédelem és biztonság) fejlesztéséhez, valamint a környezet fokozott védelméhez szükséges know-how továbbításának biztosítása révén. A prioritási területeket az alábbi 1–4 pontok határozzák meg, amelyek sorrendje nem jelent prioritást e pontok között.

1. A KÖZÖSSÉGI SZÉN VERSENYKÉPESSÉGÉNEK JAVÍTÁSA

A cél a bányászati termelés összköltségeinek csökkentése, a termékek minőségének fejlesztése, valamint a szénfelhasználás költségeinek csökkentése. A kutatási projektek felölelik a teljes széntermelési láncot:

- modern rétegvizsgálati technikák,

- integrált bányászati tervezés,

- az európai feketeszénkészletek földrajzi jellemzőinek megfelelő, rendkívül hatékony, nagymértékben automatizált kitermelési és bányászati technológiák,

- megfelelő támogató technológiák,

- szállítási rendszerek,

- energiaellátási szolgáltatások, kommunikációs és információs, átviteli, ellenőrzési és folyamatirányító rendszerek,

- a fogyasztói piacok szükségletéhez igazodó szén-előkészítési technikák,

- szénátalakítás,

- szénégetés.

A kutatási projekteknek annak szem előtt tartásával kell a tudományos és technológiai haladásra törekedniük, hogy eredményük révén jobban megérthető legyen a rétegek viselkedése és kezelése a kőzetnyomással, gázkibocsátással, robbanásveszéllyel, szellőztetéssel és a bányászati műveletekre hatást gyakoroló egyéb tényezőkkel kapcsolatban. Az ilyen célú kutatási projekteknek olyan eredményeket kell felmutatniuk, amelyek rövid- vagy középtávon a közösségi termelés jelentős részére alkalmazhatók.

Előnyben részesülnek azok a projekteket, amelyek a következők közül legalább egyet elősegítenek:

a) az egyéni technikák rendszerekbe és módszerekbe történő integrálása, valamint az integrált bányászati módszerek fejlesztése;

b) a termelési költségek jelentős csökkentése;

c) a bányabiztonsággal és a környezetvédelemmel kapcsolatos előnyök.

2. EGÉSZSÉGVÉDELEM ÉS BÁNYABIZTONSÁG

A fent említett szükséges fejlesztéseket megfelelő erőfeszítéseknek kell kísérniük a bányabiztonság, valamint a gázirányítás, a szellőztetés és a légkondicionálás területén is. Továbbá, a föld alatti munkakörülmények szükségessé teszik a munkaegészségügy és -biztonság fejlesztését.

3. HATÉKONY KÖRNYEZETVÉDELEM ÉS A SZÉN, MINT TISZTA ENERGIAFORRÁS FELHASZNÁLÁSÁNAK FEJLESZTÉSE

A fenti célokat kitűző kutatási projektek törekednek arra, hogy egy, a környezetszennyezésre vonatkozó integrált gazdálkodási stratégia keretein belül minimálisra csökkentsék a Közösségben folyó bányászati műveletek, valamint a szénfelhasználásnak az atmoszférára, a vizekre és a felszínre gyakorolt káros hatásait. Mivel a közösségi szénipar folyamatos átalakításokon megy keresztül, a kutatás a bezárásra ítélt felszín alatti bányák környezeti hatásainak minimálisra való csökkentését is célul tűzi ki.

Előnyben részesülnek azok a projektek, amelyek a következőket tűzik ki célul:

a) az üvegházhatást növelő gázkibocsátások – különösen a szénlelőhelyekből kibocsátott metán – csökkentése;

b) a bányászati hulladékoknak, szállópernyének és kénmentesítő termékeknek a bányába, adott esetben az egyéb hulladékokkal együtt történő visszajuttatása;

c) a hulladéktárolók felújítása, valamint a széntermelésből és szénfelhasználásból származó hulladékok ipari felhasználása;

d) vízfelületek védelme és a bányavíz tisztítása;

e) a főleg közösségi kőszenet és barnakőszenet használó üzemek környezetre gyakorolt hatásának csökkentése;

f) a felszíni üzemek süllyedés elleni védelme rövid és hosszú távon;

g) a szénfelhasználásból származó kibocsátások csökkentése.

4. AZ ENERGIAELLÁTÁS KÜLSŐ TÉNYEZŐKTŐL VALÓ FÜGGÉSÉNEK KEZELÉSE

A fenti célt kitűző kutatási projektek a hosszú távú energiaellátás kilátásaival és az olyan szénlelőhelyek – gazdasági, energiával kapcsolatos és környezetvédelmi szempontból történő – fejlesztésével foglalkoznak, amelyek a hagyományos bányászati technikákkal gazdaságosan nem bányászhatók. A projektek magukban foglalhatnak tanulmányokat, stratégiák meghatározását, alap- és alkalmazott kutatást, valamint az olyan innovatív technikák tesztelését, amelyek távlatokat kínálnak a közösségi szénforrások feljavítására.

Előnyben részesülnek az olyan projektek, amelyek integrálják az olyan kiegészítő technikákat, mint például a metán vagy széndioxid adszorpciója, metán kivonása a szénrétegből, valamint a felszín alatti szén gázosítása stb.

--------------------------------------------------

C. függelék

A SZÉN- ÉS ACÉLIPARI KUTATÁSI ALAP KUTATÁSI PROGRAMJA

TUDOMÁNYOS/MŰSZAKI, ILLETVE TÁRSADALMI-GAZDASÁGI PRIORITÁSOK

ACÉL KTF

A KTF – amellett, hogy szem előtt tartja a versenyképesség javításának és fenntartható fejlődéshez történő hozzájárulásának általános célját – főként új, illetve fejlettebb technológiák fejlesztésére összpontosít, amelyek célja, hogy az acél, illetve acéltermékek gazdaságos, környezetbarát és biztonságos előállítását biztosítsák, a termékeket pedig egyenletesen növekvő teljesítmény, kiváló használhatóság, a fogyasztók elégedettsége, meghosszabbított élettartam, valamint könnyű újrahasznosítás és újrafeldolgozás jellemezze. A prioritási területeket az alábbi 1–3 pontok határozzák meg, amelyek sorrendje nem jelent prioritást e pontok között.

1. ÚJ ÉS FEJLETT ACÉLGYÁRTÁSI ÉS KIDOLGOZÁSI TECHNIKÁK

A KTF-nek célul kell kitűznie az acélgyártási folyamatok fejlesztését, tekintettel a termékminőség javítására és a termelékenység növelésére. A kibocsátások, az energiafelhasználás és a környezetre gyakorolt hatások csökkentése szerves részét képezik az elérni kívánt fejlesztéseknek csakúgy, mint a nyersanyagok felhasználásának fokozása és az erőforrások megőrzése. A kutatási projekteknek a következő területeket kell megcélozniuk:

- új és fejlett vasérc-redukciós eljárások,

- vasgyártási eljárások és műveletek,

- ívfényes kemencés eljárások,

- acélgyártási eljárások,

- másodlagos kohászati technikák,

- folyamatos öntőeljárás és háló alakú öntési technikák közvetlen hengerléssel és a nélkül,

- hengerlési, kidolgozási és bevonási technikák,

- meleg- és hideghengerlési technológiák, maratási és kidolgozási eljárások,

- folyamatműszerezés, -irányítás és -automatizálás,

- gyártósorok karbantartása és megbízhatósága.

2. KTF ÉS AZ ACÉL FELHASZNÁLÁSA

Az acélfelhasználás terén a KTF elengedhetetlen az acélfelhasználók jövőbeni szükségleteinek teljesítése, valamint az új piaci lehetőségek megteremtése érdekében. A kutatási projekteknek a következő területeket kell megcélozniuk:

- új acélminőségek a nagy igényeket támasztó alkalmazásokhoz,

- az olyan mechanikai tulajdonságoknak, mint például a szilárdság és az ellenállóképesség, kifáradás, elhasználódás, csúszás, korrózió és töréssel szembeni ellenállás alacsony és magas hőmérsékleteken megfelelő acéltulajdonságok,

- az élettartam meghosszabbítása, különösen az acélok és acélszerkezetek hővel és korrózióval szembeni ellenállásának fejlesztésével,

- acéltartalmú kompozitok és szendvicsszerkezetek,

- mikroszerkezetek és mechanikai tulajdonságok prediktív szimulációs modelljei,

- szerkezetbiztonsági és tervezési módszerek, különös tekintettel a tűzzel és földrengéssel szembeni ellenállásra,

- a formázással, hegesztéssel, valamint az acélnak más anyagokkal való egyesítésével kapcsolatos technológiák,

- a vizsgálati és értékelési módszerek szabványosítása.

3. AZ ERŐFORRÁSOK MEGŐRZÉSE ÉS A MUNKAKÖRÜLMÉNYEK JAVÍTÁSA

Mind az acélgyártásban, mind az acél felhasználásában az erőforrások megőrzése, az ökoszisztéma megóvása és a biztonsággal kapcsolatos kérdések a KTF-munkájának szerves részét képezik. A kutatási projekteknek a következő területeket kell megcélozniuk:

- különböző forrásokból származó használt acélok újrafeldolgozási technikái és a hulladékacél osztályozása,

- acélfajták és összeállított szerkezetek tervezése a hulladékacél könnyű visszanyerésének, valamint azok újból felhasználható acéllá történő alakításának elősegítésére,

- a környezet védelme és ellenőrzése a munkahelyeken és azok környékén,

- az acélüzemek rehabilitációja,

- a munkakörülmények és az életminőség javítása a munkahelyen,

- ergonómiai módszerek,

- munkahelyi egészségvédelem és biztonság,

- az üzemi kibocsátásoknak való kitétel csökkentése.

--------------------------------------------------