HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja L 319/30

A BIZOTTSÁG (EU) 2017/2232 VÉGREHAJTÁSI RENDELETE

(2017. december 4.)

a Kínai Népköztársaságból és Vietnamból származó, valamint egyes Kínai Népköztársaságban és Vietnamban működő exportáló gyártók által gyártott egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám ismételt kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről, valamint a Bíróság által a C-659/13. és C-34/14. sz. egyesített ügyekben hozott ítélet végrehajtásáról

AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre (a továbbiakban: EUMSZ) és különösen annak 266. cikkére,

tekintettel az Európai Unióban tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2016. június 8-i (EU) 2016/1036 európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1) (a továbbiakban: alaprendelet) és különösen annak 9. cikke (4) bekezdésére és 14. cikke (1) és (3) bekezdésére,

mivel:

A. ELJÁRÁS

(1) 2006. március 23-án a Bizottság elfogadta a Kínai Népköztársaságból (a továbbiakban: Kína) és Vietnamból származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik (a továbbiakban: lábbelik) behozatalára vonatkozó ideiglenes dömpingellenes intézkedések bevezetéséről szóló 553/2006/EK rendeletet (2) (a továbbiakban: ideiglenes rendelet).

(2) Az 1472/2006/EK rendelettel (3) (a továbbiakban: 1472/2006/EK rendelet vagy vitatott rendelet) a Tanács kétéves időtartamra 9,7 %-tól 16,5 %-ig terjedő végleges dömpingellenes vámokat vetett ki a Vietnamból és a Kínából származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik behozatalára.

(3) A Tanács a 388/2008/EK rendelettel (4) kiterjesztette a Kínából származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik behozatalára bevezetett végleges dömpingellenes intézkedéseket a Makaó Különleges Közigazgatási Területről szállított – a Makaóból való származás bejelentésére tekintet nélkül – behozatalra.

(4) A 2008. október 3-án indított hatályvesztési felülvizsgálatot (5) követően a Tanács az 1294/2009/EU végrehajtási rendelettel (6) (a továbbiakban: 1294/2009/EU végrehajtási rendelet) további 15 hónappal, vagyis 2011. március 31-ig meghosszabbította a dömpingellenes intézkedések hatályát, amikor is az intézkedések hatályukat vesztették.

(5) A Brosmann Footwear (HK) Ltd, a Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, a Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd és a Risen Footwear (HK) Co. Ltd, valamint a Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (a továbbiakban: felperesek) az Elsőfokú Bíróság (jelenleg: Törvényszék) előtt megtámadták a vitatott rendeletet. A T-401/06. sz., Brosmann Footwear (HK) és társai kontra Tanács ügyben 2010. március 4-én és a T-407/06. és T-408/06. sz., Zhejiang Aokang Shoes és Wenzhou Taima Shoes kontra Tanács egyesített ügyekben 2010. március 4-én hozott ítéleteivel a Törvényszék elutasította a kereseteket.

(6) Ezen ítéletek ellen a felperesek fellebbezést nyújtottak be. A C-249/10. P. sz., Brosmann Footwear (HK) Ltd és társai kontra Tanács ügyben 2012. február 2-án, valamint a C-247/10. P. sz., Zhejiang Aokang Shoes kontra Tanács ügyben 2012. november 15-én hozott ítéleteiben (a továbbiakban: Brosmann- és Aokang-ítéletek)a Bíróság hatályon kívül helyezte az említett ítéleteket. A Bíróság úgy ítélte meg, hogy a Törvényszék jogban való tévedést követett el, amikor megállapította, hogy a Bizottság nem volt köteles megvizsgálni a mintában nem szereplő gazdasági szereplőktől származó, az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének b) és c) pontján alapuló piacgazdasági elbánás (MET) iránti kérelmeket (a C-249/10. P. sz. ügyben hozott ítélet 36. pontja és a C-247/10. P. sz. ügyben hozott ítélet 29. és 32. pontja).

(7) A Bíróság ezt követően maga hozott érdemi döntést az ügyben. Megítélése szerint „[…] a Bizottságnak meg kellett volna vizsgálnia a fellebbezőknek az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének b) és c) pontja alapján benyújtott, a vitatott rendeletben előírt dömpingellenes eljárás keretében a MET megszerzése iránti indokolt kérelmeit. Ezt követően meg kell állapítani, nem zárható ki az, hogy ez a vizsgálat a fellebbezők tekintetében a vitatott rendelet 1. cikkének (3) bekezdése értelmében velük szemben alkalmazandó 16,5 %-ostól eltérő végleges dömpingellenes vám kivetéséhez vezetett volna. E rendelkezésből ugyanis az derül ki, hogy csak egy, a mintában szereplő kínai gazdasági szereplővel szemben vetettek ki 9,7 %-os végleges vámot, aki megkapta a MET-et. Márpedig, amint az a jelen ítélet 38. pontjából következik, ha a Bizottság azt állapította volna meg, hogy piacgazdasági feltételek állnak fenn a fellebbezők tekintetében is, amennyiben egyéni dömpingkülönbözet kiszámítása nem lett volna lehetséges, velük szemben is ugyanezen vámot kellett volna alkalmazni” (a C-249/10. P. sz. ügyben hozott ítélet 42. pontja és a C-247/10. P. sz. ügyben hozott ítélet 36. pontja).

(8) Mindezek alapján a Bíróság megsemmisítette a vitatott rendeletet az érintett felpereseket érintő részében.

(9) 2013 októberében a Bizottság az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétett értesítés (7) útján bejelentette, úgy határozott, hogy a jogellenesség bekövetkeztének pontjától folytatja a dömpingellenes eljárást, és megvizsgálja, hogy a felperesek tekintetében 2004. április 1. és 2005. március 31. között piacgazdasági feltételek érvényesültek-e. A Bizottság az értesítésben felkérte az érdekelt feleket, hogy jelentkezzenek nála.

(10) A Tanács 2014 márciusában a 2014/149/EU tanácsi végrehajtási határozattal (8) elutasította a Kínai Népköztársaságból származó és a Brosmann Footwear (HK) Ltd, a Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, a Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, a Risen Footwear (HK) Co. Ltd és a Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd által gyártott egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelikre vonatkozó végleges dömpingellenes vám ismételt kivetéséről, valamint a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről szóló tanácsi végrehajtási rendelet elfogadására irányuló bizottsági javaslatot, és e gyártók tekintetében megszüntette az eljárást. A Tanács álláspontja szerint azon importőrök esetében, amelyek ezen exportáló gyártóktól vásároltak cipőt, és akik részére az illetékes nemzeti hatóságok a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i 2913/1992/EGK rendelet (9) (a továbbiakban: Közösségi Vámkódex) 236. cikke alapján visszatérítették az érintett vámokat, jogos elvárás keletkezett a vitatott rendelet 1. cikkének (4) bekezdése alapján, amely a Közösségi Vámkódex rendelkezéseinek és különösen a 221. cikkének alkalmazását írta elő a vámok beszedésére vonatkozóan.

(11) Az érintett termék három importőre, a C&J Clark International Ltd (a továbbiakban: Clark), a Puma SE (a továbbiakban: Puma) és a Timberland Europe B.V. (a továbbiakban: Timberland) (a továbbiakban: érintett importőrök) az (5)–(7) preambulumbekezdésben említett joggyakorlatra hivatkozva megtámadta az egyes lábbelik Kínából és Vietnamból történő behozatalára vonatkozó dömpingellenes intézkedéseket nemzeti bíróságaik előtt, amelyek az ügyeket előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé terjesztették.

(12) A Bíróság a C-659/13. sz. C & J Clark International Limited és a C-34/14. sz. Puma SE egyesített ügyekben 2016. február 4-én hozott ítéletével (10) érvénytelennek nyilvánította az 1472/2006/EK rendelet és az 1294/2009/EU végrehajtási rendeletet, amennyiben az Európai Bizottság a 384/96/EK tanácsi rendelet (11) 2. cikke (7) bekezdésének b) pontjában és 9. cikkének (5) bekezdésében meghatározott követelmények ellenére nem vizsgálta meg a mintában nem szereplő kínai és vietnami exportáló gyártók által benyújtott piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás iránti kérelmeket (a továbbiakban: az ítéletek).

(13) A C-571/14. sz. Timberland Europe ügyet illetően a Bíróság 2016. április 11-én úgy határozott, hogy az ügyet – a kérdést előterjesztő nemzeti bíróság kérésére – törli a nyilvántartásból.

(14) Az EUMSZ 266. cikke előírja, hogy az intézmények kötelesek megtenni a Bíróság ítéletében foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket. Az intézmények igazgatási – így a dömpingellenes – eljárásokkal összefüggésben elfogadott aktusainak megsemmisítése esetén a Bíróság ítéletében foglaltak teljesítéséből adódik, hogy a megsemmisített aktust új, a Bíróság által megállapított jogellenességet megszüntető aktussal kell felváltani (12).

(15) A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a megsemmisített aktus felváltására irányuló eljárás folytatható attól a ponttól, amikor a jogellenesség bekövetkezett (13). Ez elsősorban azt jelenti, hogy abban az esetben, amikor igazgatási eljárást lezáró aktust semmisítenek meg, akkor e megsemmisítés nem feltétlenül érinti az előkészítő lépéseket, mint amilyen például a dömpingellenes eljárás megindítása. Amennyiben olyan rendeletet semmisítenek meg, amely végleges dömpingellenes intézkedések bevezetését írta elő, akkor az azzal jár, hogy a megsemmisítést követően a dömpingellenes eljárás – hacsak a jogellenesség nem a megindítási szakaszban következett be – továbbra is folyamatban van, mivel az eljárást lezáró aktus immár nem része az Unió jogrendjének (14).

(16) Eltekintve attól a ténytől, hogy az intézmények nem vizsgálták meg a mintában nem szereplő kínai és vietnami exportáló gyártók által benyújtott, piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás iránti kérelmeket, az 1472/2006/EK rendeletben és az 1294/2009/EU végrehajtási rendeletben foglalt minden egyéb ténymegállapítás érvényben marad.

(17) A jelenlegi ügyben a jogellenesség az eljárás megindítása után következett be. A Bizottság emiatt úgy határozott, hogy a jelenlegi, az ítéletek nyomán még mindig folyamatban lévő dömpingellenes eljárást a jogellenesség bekövetkeztének pontjától folytatja, és megvizsgálja, hogy piacgazdasági feltételek érvényesültek-e az érintett exportáló gyártók tekintetében 2004. április 1. és 2005. március 31. között, amely időtartam a vizsgálati időszakot jelentette (a továbbiakban: vizsgálati időszak). A Bizottság adott esetben azt is megvizsgálta, hogy az 1225/2009/EK tanácsi rendelet (15) (a továbbiakban: módosítás előtti alaprendelet) (16) 9. cikkének (5) bekezdésével összhangban az érintett exportáló gyártók egyedi elbánásra jogosultak-e.

(18) A Bizottság az (EU) 2016/1395 végrehajtási rendelettel (17) ismételten kivetett egy végleges dömpingellenes vámot, valamint véglegesen beszedte a kivetett ideiglenes vámot azon Kínából származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik Clark és Puma általi behozatalára, amelyeket tizenhárom olyan kínai exportáló gyártó állított elő, amelyek piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás iránti kérelmet nyújtottak be, de nem kerültek be a mintába.

(19) A Bizottság az (EU) 2016/1647 végrehajtási rendelettel (18) ismételten kivetett egy végleges dömpingellenes vámot, valamint véglegesen beszedte a kivetett ideiglenes vámot azon Vietnamból származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik Clark, Puma és Timberland általi behozatalára, amelyeket bizonyos, piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás iránti kérelmet benyújtó, de a mintában nem szereplő vietnami exportáló gyártók állítottak elő.

(20) A Bizottság az (EU) 2016/1731 végrehajtási rendelettel (19) ismételten kivetett egy végleges dömpingellenes vámot, valamint véglegesen beszedte a kivetett ideiglenes vámot azon a Kínai Népköztársaságból származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik Puma és Timberland általi behozatalára, amelyeket egy olyan vietnami és két olyan kínai exportáló gyártó állított elő, amelyek piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás iránti kérelmet nyújtottak be, de nem kerültek be a mintába.

(21) A Puma és a Timberland a T-781/16. sz., Puma és társai kontra Bizottság ügyben, valamint a T-782/16. sz., Timberland Europe kontra Bizottság ügyben a Törvényszék előtt megtámadta az (EU) 2016/1395, az (EU) 2016/1647 és az (EU) 2016/1731 rendelet érvényességét. Ezen túlmenően az (EU) 2016/1395 rendelet érvényességét a Clark is megtámadta a Törvényszék előtt a T-790/16. sz., C & J Clark International kontra Bizottság és a T-861/16. sz., C & J Clark International kontra Bizottság ügyekben.

(22) A C-659/13. sz. C & J Clark International Limited és a C-34/14. sz. Puma SE egyesített ügyekben hozott – (12) preambulumbekezdésben említett – ítélet végrehajtására tekintettel a Bizottság 2016. február 17-én elfogadta a kínai és vietnami exportáló gyártók által benyújtott egyes, piacgazdasági elbánás és egyéni elbánás iránti kérelmek értékelési eljárásának létrehozásáról, valamint a Bíróság által a C-659/13. és C-34/14. sz. egyesített ügyekben hozott ítélet végrehajtásáról szóló (EU) 2016/223 végrehajtási rendeletet (20). Az említett rendelet 1. cikkében a Bizottság utasította a nemzeti vámhatóságokat az összes olyan importőri kérelem továbbítására, amelyet a Kínából és Vietnamból származó lábbelik behozatala után fizetett végleges dömpingellenes vámok visszatérítésére vonatkozóan nyújtottak be a Közösségi Vámkódex 236. cikke, valamint azon tény alapján, hogy mintában nem szereplő exportáló gyártó piacgazdasági elbánást vagy egyedi elbánást kérelmezett az 1472/2006/EK rendelet által bevezetett végleges intézkedésekhez vezető vizsgálat során (a továbbiakban: eredeti vizsgálat). A Bizottság köteles értékelni a vonatkozó, piacgazdasági elbánás vagy egyedi elbánás iránt benyújtott kérelmet, és ismét kivetni a megfelelő vámtételt. A nemzeti vámhatóságok ez alapján hoznak a későbbiekben határozatot a dömpingellenes vámok visszafizetésére és elengedésére irányuló kérelemről.

(23) A francia vámhatóságok által az (EU) 2016/223 végrehajtási rendelet 1. cikkével összhangban benyújtott értesítést követően a Bizottság azonosított két olyan kínai exportáló gyártót, amelyek piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás iránti kérelmet nyújtottak be az eredeti vizsgálat során, de nem kerültek be a mintába. A Bizottság egy másik, a vámfizetési kötelezettséget vitató német importőr, a Deichmann beszállítójaként eljáró exportáló gyártót is azonosított. A Bizottság tehát elemezte e három kínai exportáló gyártó piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás iránti kérelmét.

(24) A fentiek eredményeképpen a Bizottság az (EU) 2016/2257 végrehajtási rendelettel (21) ismételten kivetett egy végleges dömpingellenes vámot, valamint véglegesen beszedte a kivetett ideiglenes vámot azon a Kínai Népköztársaságból származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik behozatalára, amelyeket három olyan exportáló gyártó állított elő, amelyek piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás iránti kérelmet nyújtottak be, de nem kerültek be a mintába.

(25) Az (EU) 2016/223 végrehajtási rendelet 1. cikkének megfelelően az egyesült királyságbeli, belgiumi és svédországi vámhatóságok 2016. július 12-én (Egyesült Királyság), 2016. július 13-án (Belgium) és 2016. július 26-án (Svédország) visszatérítés iránti importőri kérelmekről értesítették a Bizottságot. Ezen értesítések nyomán a Bizottság elemezte tizenkilenc exportáló gyártó piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás iránti kérelmét, és az (EU) 2017/423 rendelettel (22) ismételten kivetett egy végleges dömpingellenes vámot, valamint véglegesen beszedte a kivetett ideiglenes vámot azon Kínából és Vietnamból származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik behozatalára, amelyeket e tizenkilenc exportáló gyártó állított elő.

(26) A Bizottság a fenti vizsgálat során – több érdekelt fél nyilvánosságra hozatalt követően tett észrevételei alapján – öt olyan további vállalatot/vállalatcsoportot azonosított, amelyek saját maguk vagy egy velük kapcsolatban álló kínai vagy vietnami exportáló gyártó révén piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás kérelmezésére szolgáló igénylőlapot nyújtottak be az eredeti vizsgálat során, a mintában azonban nem szerepeltek, és értékelésük egyik korábbi végrehajtási gyakorlat során sem történt meg. E – négy vállalatcsoporthoz tartozó – vállalatok felsorolását az (EU) 2017/423 rendelet VI. melléklete tartalmazza.

(27) Ez alapján a Bizottság összesen hét olyan különálló – kínai vagy vietnami exportáló gyártóként működő – vállalatból álló négy vállalatcsoportot azonosított be, amelyek az eredeti vizsgálat során nem kerültek be a mintába, és értékelte az eredeti vizsgálat során e vállalatok által benyújtott, piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás kérelmezésére szolgáló igénylőlapokat. Ennek eredményeképpen a Bizottság az (EU) 2017/1982 végrehajtási rendelettel (23) ismételten kivetett egy végleges dömpingellenes vámot, valamint véglegesen beszedte a kivetett ideiglenes vámot azon a Kínai Népköztársaságból származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik behozatalára, amelyeket ezek a piacgazdasági elbánást és egyedi elbánást kérelmező, de a mintába nem felvett exportáló gyártók állítottak elő.

(28) Ezen túlmenően az (EU) 2017/423 végrehajtási rendelet 3. cikkével a Bizottság a rendelet III. mellékletében felsorolt vállalatok helyzetének értékelését ideiglenesen felfüggesztette mindaddig, amíg a nemzeti vámhatóságoktól visszatérítést kérelmező importőr tájékoztatja a Bizottságot azon érintett exportáló gyártók nevéről és címéről, amelyektől a kereskedők a lábbelit vásárolták. Ugyanis azzal együtt, hogy a Bizottság véleménye szerint a fizetett dömpingellenes vámok visszatérítését igénylő importőrökre hárul annak bizonyítási terhe, hogy beazonosítsák az érintett kínai és/vagy vietnami exportáló gyártókat, azt is elismerte, hogy a kereskedőktől lábbelit vásároló importőrök nem feltétlenül mindegyike volt tudatában annak, hogy köteles a Bizottság tudomására hozni azon exportáló gyártók nevét, amelyektől az említett kereskedők a számukra értékesített lábbelit vásárolták. A Bizottság ezért külön felvette a kapcsolatot az egyesült királysági, belga és svéd értesítések által érintett valamennyi importőrrel, és felkérte őket a szükséges információk (azaz a Kínában vagy Vietnamban működő exportáló gyártók nevének és címének) meghatározott határidőn belüli benyújtására.

(29) Ennek eredményeként három importőr (a Pentland Brands Ltd, a Puma UK Ltd és a Deichmann Shoes UK Ltd) 2017. április 18-án (Puma UK Ltd), 2017. április 27-én (Pentland Brands Ltd) és 2017. május 15-én (Deichmann Shoes UK Ltd) benyújtotta a Kínában és/vagy Vietnamban működő érintett beszállítóik nevét és címét.

(30) Az (EU) 2016/223 végrehajtási rendelet 1. cikkének megfelelően a németországi vámhatóságok 2017. április 7-én uniós importőrök visszatérítés iránti kérelmeiről értesítették a Bizottságot, és továbbították az alátámasztó okmányokat. A németországi vámhatóságok 2017. június 20-án kiegészítést küldtek eredeti értesítésükhöz, és további importőri kérelmekről tájékoztatták a Bizottságot.

(31) Az (EU) 2016/223 végrehajtási rendelet 1. cikkének megfelelően a hollandiai vámhatóságok 2017. május 23-án uniós importőrök visszatérítés iránti kérelmeiről értesítették a Bizottságot, és továbbították az alátámasztó okmányokat. A hollandiai vámhatóságok 2017. július 21-én kiegészítést küldtek eredeti értesítésükhöz, és további importőri kérelmekről tájékoztatták a Bizottságot.

(32) Ennek eredményeként a Bizottság összesen 600 olyan vállalat címét és nevét kapta meg, amelyek a bejelentések szerint lábbeli-beszállítókként működnek Kínában és Vietnamban.

(33) Közülük 431 vállalat (amelyek jegyzékét e rendelet III. melléklete tartalmazza) esetében a Bizottság nyilvántartásában nem szerepel adat arra vonatkozóan, hogy e vállalatok az eredeti vizsgálat során benyújtottak volna piacgazdasági elbánás vagy egyedi elbánás kérelmezésére szolgáló igénylőlapot. Ezek a vállalatok nem voltak képesek annak bizonyítására sem, hogy kapcsolatban állnak azon kínai vagy vietnami exportáló gyártók bármelyikével, amelyek az eredeti vizsgálat során piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmet nyújtottak be.

(34) A fennmaradó vállalatok közül 19 (az e rendelet IV. mellékletében felsorolt) exportáló gyártót már értékeltek egyedileg vagy valamely, a kínai vagy vietnami exportáló gyártók mintájába felvett vállalatcsoport részeként az eredeti vizsgálat keretében. Mivel e vállalatok egyike sem részesült egyedi vámtételben, az e vállalatoktól származó lábbeli-behozatalra a Kínára vonatkozó 16,5 %-os vagy a Vietnamra vonatkozó 10 %-os vámtétel alkalmazandó. A (12) preambulumbekezdésben említett ítélet e vámtételeket nem érintette.

(35) A fennmaradó vállalatok közül 72 (az e rendelet V. mellékletében felsorolt) exportáló gyártót már értékeltek egyedileg vagy valamely vállalatcsoport részeként a (12) preambulumbekezdésben említett ítélet végrehajtása során, nevezetesen a 2014/149/EU végrehajtási határozat, illetve az (EU) 2016/1395, az (EU) 2016/1647, az (EU) 2016/1731, az (EU) 2016/2257 vagy az (EU) 2017/1982 végrehajtási rendelet keretében.

(36) A 2014/149/EU végrehajtási határozat keretében értékelt vállalatok vagy vállalatcsoportok esetében – a (10) preambulumbekezdésben foglaltak szerint – nem került sor dömpingellenes vám ismételt kivetésére, azon az alapon, hogy e vállalatok részére már megtörtént a vámok visszatérítése, ami jogos elvárást keletkeztetett számukra azzal kapcsolatban, hogy nem vetnek ki ismételten vámot velük szemben. Az (EU) 2016/1395, az (EU) 2016/1647, az (EU) 2016/1731, az (EU) 2016/2257 és az (EU) 2017/1982 végrehajtási rendelet keretében értékelt vállalatok vagy vállalatcsoportok esetében az uniós importőrök visszatérítés iránti kérelmei ezzel szemben nem teljesíthetők. Ennek az az oka, hogy ezeknek az importőröknek más a jogi helyzete, mint a 2014/149/EU végrehajtási határozat keretében értékelteké, hiszen esetükben nem keletkezhetett jogos elvárás.

(37) A fennmaradó 70 (e rendelet II. mellékletében felsorolt) vállalat olyan kínai vagy vietnami exportáló gyártó, amelyeket az eredeti vizsgálat során nem vettek fel a mintába, és amelyek benyújtottak piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás kérelmezésére szolgáló igénylőlapot. A Bizottság következésképp értékelte e vállalatok piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás iránti kérelmeit.

(38) Összegezve, a Bizottság a jelenlegi rendeletben a következő vállalatok piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás kérelmezésére szolgáló igénylőlapjait értékelte: Aiminer Leather Products Co., Ltd, Best Health Ltd, Best Run Worldwide Co. Ltd, Bright Ease Shoe Factory, Cambinh Shoes Company, Dong Anh Footwear Joint Stock Company, Dong Guan Bor Jiann Footwear Co., Ltd, Dongguan Hongguo Shoes Co. Ltd, Freetrend Industrial Ltd, Freeview Company Ltd, Dongguan Hopecome Footwear Co. Ltd, Dongguan Houjie Baihou Hua Jian Footwear Factory, Dongguan Qun Yao Shoe Co., Ltd, Dongyi Shoes Co., Ltd, Doozer (Fujian) Shoes Co., Ltd, Emperor (VN) Co., Ltd, Everlasting Industry Co., Ltd, Fu Jian Ching Luh Shoes Co., Ltd, Fu Jian Lion Score Sport Products Co., Ltd, Fujian Footwear & Headgear Import & Export (Holdings) Co., Ltd, Fujian Jinjiang Guohui Footwear & Garment Co., Ltd, Gan Zhou Hua Jian International Footwear Co., Ltd, Golden Springs Shoe Co., Ltd, Haiduong Shoes Stock Company, Hangzhou Forever Shoes Factory, Hua Jian Industrial Holding Co., Ltd, Huu Nghi Danang Company, Hwa Seung Vina Co., Ltd, Jason Rubber Works Ltd, Jinjiang Hengdali Footwear Co., Ltd, Jinjiang Xiangcheng Footwear and Plastics Co., Ltd, JinJiang Zhenxing Shoes & Plastic Co., Ltd, Juyi Group Co., Ltd, K Star Footwear Co., Ltd, Kangnai Group Wenzhou Lucky Shoes and Leather Co., Ltd, Khai Hoan Footwear Co., Ltd, Lian Jiang Ching Luh Shoes Co., Ltd, Li-Kai Shoes Manufacturing Co., Ltd, New Star Shoes Factory, Ngoc Ha Shoe Company, Nhi Hiep Transportation Construction Company Limited, Ophelia Shoe Co., Ltd, Ormazed Shoes (Zhao Qing City) Ltd, Ormazed Shoes Ltd (Dong Guan) Ltd, Pacific Joint – Venture Company, Phuc Yen Shoes Factory, Phuha Footwear Enterprise, Phuhai Footwear Enterprise, Phulam Footwear Joint Stock Company, Putian Dajili Footwear Co., Ltd, Right Rich Development VN Co., Ltd, Saigon Jim Brother Corporation, Shenzhen Harson Shoes Ltd, Shunde Sunrise (II) Footwear Co., Ltd, Splendour Enterprise Co., Ltd, Stellar Footwear Co., Ltd, Sung Hyun Vina Co., Ltd, Synco Footwear Ltd, Thai Binh Shoes Joint Stock Company, Thang Long Shoes Company, Thanh Hung Co., Ltd, Thuy Khue Shoes Company Ltd, Truong Loi Shoes Company Limited, Wenzhou Chali Shoes Co., Ltd, Wenzhou Dibang Shoes Co., Ltd, Wenzhou Gold Emperor Shoes Co., Ltd, Xiamen Sunchoose Import & Export Co., Ltd, Xingtaiy Footwear Industry & Commerce Co., Ltd, Zhuhai Shi Tai Footwear Company Limited és Zhuhai Shun Tai Footwear Company Limited.

B. A BÍRÓSÁG KÍNÁBÓL ÉS VIETNAMBÓL ÉRKEZŐ BEHOZATALRA VONATKOZÓ C-659/13. ÉS C-34/14. SZ. EGYESÍTETT ÜGYEKBEN HOZOTT ÍTÉLETÉNEK VÉGREHAJTÁSA

(39) A Bizottságnak lehetősége van arra, hogy a vitatott rendeletnek csak azon aspektusait helyesbítse, amelyek a szóban forgó rendelet megsemmisítéséhez vezettek, és változatlanul hagyja az értékelésnek az ítélet által nem érintett részeit (24).

(40) E rendelet a vitatott rendelet azon aspektusainak helyesbítésére irányul, amelyekről megállapítást nyert, hogy nem állnak összhangban az alaprendelettel, és ezáltal a (30) preambulumbekezdésben említett exportáló gyártókat érintő részében történő érvénytelenítés kinyilvánításához vezettek.

(41) A vitatott rendelet és az 1294/2009/EU végrehajtási rendelet összes többi ténymegállapítása, amelyet a Bíróság nem nyilvánított érvénytelennek, továbbra is érvényes marad, és beillesztésre kerül e rendeletbe.

(42) Az alábbi preambulumbekezdések ezért a Bíróság ítéleteiben foglaltak teljesítéséhez szükséges új értékelésre korlátozódnak.

(43) A Bizottság megvizsgálta, hogy piacgazdasági elbánás vagy egyedi elbánás vonatkozott-e a (38) preambulumbekezdésben említett, a vizsgálati időszak tekintetében piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmet benyújtó érintett exportáló gyártókra. E meghatározás célja, hogy a Bizottság meggyőződjön arról, milyen mértékben jogosultak az érintett importőrök az e beszállítók kivitelére fizetett dömpingellenes vámok tekintetében fizetett dömpingellenes vám visszafizetésének átvételére.

(44) Amennyiben az elemzésből az derül ki, hogy azokat az érintett exportáló gyártókat, amelyek kivitele az érintett importőrök által fizetett dömpingellenes vám hatálya alá tartozott, piacgazdasági elbánásban kellett volna részesíteni, úgy az adott exportáló gyártó számára egyedi vámtételt kellene meghatározni, és a vám visszafizetését a befizetett vám és az egyedi vámtétel közötti különbözetnek megfelelő összegre – azaz a Kínából érkező behozatal esetében a 16,5 % és az egyetlen piacgazdasági elbánásban részesülő, mintában szereplő exportáló vállalatra kivetett 9,7 %-os vám közötti különbözet összegére, a Vietnamból érkező behozatal esetében pedig a 10 % és (ha van ilyen) az érintett exportáló gyártóra vonatkozó egyedi vámtétel közötti különbözet összegére – kellene korlátozni.

(45) Amennyiben az elemzésből az derül ki, hogy egyedi elbánásban kellett volna részesíteni azt az exportáló gyártót, amelytől megtagadták a piacgazdasági elbánást, úgy az érintett exportáló gyártó számára egyedi vámtételt kellene meghatározni, és a vám visszafizetését a befizetett, nevezetesen a Kínából érkező behozatal esetében a 16,5 %-os vám, a Vietnamból érkező behozatal esetében pedig (ha van ilyen) a 10 % és az érintett exportáló gyártóra vonatkozó egyedi vámtétel közötti különbözet összegére kellene korlátozni.

(46) Amennyiben azonban az ilyen piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás iránti kérelmek elemzéséből az derül ki, hogy mindkét kérelmet el kell utasítani, úgy a dömpingellenes vámok visszafizetését nem lehet elrendelni.

(47) Amint azt a (12) preambulumbekezdés is tárgyalja, a Bíróság az egyes lábbelik bizonyos kínai és vietnami exportáló gyártóktól érkező kivitele tekintetében megsemmisítette a vitatott rendeletet és az 1294/2009/EU végrehajtási rendeletet, amennyiben a Bizottság nem vizsgálta meg az ezen exportáló gyártók által benyújtott piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás iránti kérelmeket.

(48) A Bizottság ennélfogva megvizsgálta az érintett exportáló gyártók piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás iránti kérelmeit a kiviteleikre alkalmazandó vámtétel meghatározása érdekében. Az értékelés során bebizonyosodott, hogy a szolgáltatott információk nem bizonyítják, hogy az érintett exportáló gyártók piacgazdasági feltételek alapján működtek volna vagy egyedi elbánásra lettek volna jogosultak (a részletes magyarázatot lásd a (49) és az azt követő preambulumbekezdésekben).

1. A piacgazdasági elbánás iránti kérelmek vizsgálata

(49) Hangsúlyozni kell, hogy a bizonyítási teher az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének b) pontja alapján a piacgazdasági elbánást kérelmezni kívánó gyártóra hárul. Ezzel összefüggésben a 2. cikk (7) bekezdése c) pontjának első albekezdése előírja, hogy az e gyártó által benyújtott kérelemnek elegendő, az említett rendelkezésben meghatározott bizonyítékkal kell szolgálnia arról, hogy a gyártó piacgazdasági feltételek alapján működik. Ennek megfelelően nem az uniós intézményeknek kell bizonyítaniuk, hogy a gyártó nem felel meg a szóban forgó státusz megadásához előírt feltételeknek. Az uniós intézményeknek ellenben mérlegelniük kell azt, hogy az érintett gyártó által benyújtott bizonyítékok elegendőek-e annak igazolására, hogy az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdése c) pontjának első albekezdése által a piacgazdasági elbánás megadása tekintetében előírt kritériumok teljesülnek, és az uniós bíróság feladata annak vizsgálata, hogy ezt az értékelést valamely nyilvánvaló hiba nem érvényteleníti-e (a C-249/10. P. sz. ügyben hozott ítélet 32. pontja és a C-247/10. P. sz. ügyben hozott ítélet 24. pontja).

(50) Az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének c) pontjában meghatározottak szerint az . cikkben felsorolt mind az öt kritériumnak teljesülnie kell ahhoz, hogy egy exportáló gyártó piacgazdasági elbánásban részesülhessen. Ennélfogva a Bizottság úgy vélte, hogy legalább egy kritériumnak való meg nem felelés elegendő a piacgazdasági elbánás iránti kérelem elutasításához.

(51) Az érintett exportáló gyártók egyike sem tudta bizonyítani, hogy megfelelt volna az 1. kritériumnak (a vállalkozás döntései). Konkrétabban a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a 34., 36., 37., 38., 39., 42., 43., 44., 45., 46., 47., 48.,53., 54., 58., 65., 66., 67., 69., 72., 77., 79., 80., 82., 84., 85., 88., 89., 92., 93., 94., 96., 97., 98., 99., 100., 101. és 102. sz. vállalat (25) nem tudta szabadon meghatározni a belföldi és az exportpiacra szánt értékesítési mennyiségeit. Ezzel összefüggésben a Bizottság megállapította, hogy előfordultak korlátozások a termelést illetően és/vagy bizonyos (belföldi és export-) piacokra vihető értékesítési mennyiségek tekintetében. Bizonyos vállalatok (a 33., 35., 39., 49., 50., 51., 52., 53., 54., 55., 58., 59., 60., 61., 62., 63., 66., 67., 68., 69., 70., 72., 73., 74., 75., 77., 81., 83., 84., 85., 86., 87., 91., 96., 97., 101. és 102. sz. vállalat) nem nyújtottak be elegendő információt a vállalat tulajdonosi szerkezetére, részvényeseire, igazgatótanácsára vagy az igazgatók kiválasztására vonatkozóan annak igazolására, hogy a vállalkozás döntései jelentős állami beavatkozás nélkül, a piaci jelzések figyelembevételével születtek. Ezen túlmenően egyes vállalatok elmulasztották benyújtani működési engedélyüket vagy annak angol nyelvű fordítását (a 33., 35., 59., 60., 62., 81. és 87. sz. vállalat), vagy nem nyújtották be az alapszabályt vagy annak angol nyelvű fordítását (34., 40., 41., 51., 59., 63., 64., 95., 101. és 102. sz. vállalat). Emellett bizonyos vállalatok nem nyújtottak be elegendő információt beszállítóikról (42., 43., 44., 46., 49., 51., 57., 60., 64., 65., 69., 74., 76. és 95. sz. vállalat), vagy nem tudták bizonyítani, hogy a munkaerő kiválasztása a helyi hatóságoktól kellőképpen függetlenül történik (38., 39., 42., 45. és 46. sz. vállalat), így nem nyújtottak be elegendő bizonyítékot annak igazolására, hogy a vállalkozás döntései jelentős állami beavatkozás nélkül születtek.

(52) Ezen túlmenően a 33., 34., 35., 40., 41., 43., 44., 45., 46., 47., 48., 49., 50., 51., 57., 59., 60., 61., 62., 63., 64., 65., 66., 67., 68., 69., 70., 72., 73., 74., 75., 76., 79., 80., 81., 82., 84., 85., 86., 87., 88., 91., 93., 94., 95., 96., 97., 100., 101. és 102. sz. vállalat nem tudta bizonyítani, hogy teljesíti a 2. kritériumot (könyvelés). Konkrétabban a 33., 43., 45., 46., 47., 48., 49., 50., 51., 59., 60., 61., 62., 63., 64., 65., 66., 67., 68., 73., 74., 75., 76., 79., 80., 81., 82., 84., 85., 86., 87., 88., 91., 93., 94., 96., 97., 101. és 102. sz. vállalat nem tudta bizonyítani, hogy olyan könyvelést vezet, amelyet a nemzetközi számviteli szabályoknak megfelelően független könyvvizsgálat alá vetnek. Különösen a piacgazdasági elbánás iránti kérelmek értékelése során fény derült arra, hogy ezek a vállalatok vagy nem bocsátottak a Bizottság rendelkezésére független könyvvizsgálói véleményt/jelentést, vagy a könyvelésüket nem vetették könyvvizsgálat alá, vagy a mérlegük és eredménykimutatásuk több tételére vonatkozóan hiányzott a magyarázó feljegyzés. Más vállalatok elmulasztották benyújtani azok angol nyelvű fordítását (a 34., 35., 40., 41., 51., 57., 69., 70., 95. és 100. sz. vállalat). Emellett megállapítást nyert, hogy egyes vállalatok (a 43., 44., 45., 57., 65. és 72. sz. vállalat) könyvvizsgált könyvelése jelentős következetlenségeket tartalmaz, többek között a különböző években jelentett adatokban mutatkozó eltérések, az eredeti és az angol nyelvű változat közötti különbségek, az értékcsökkenési módszer helyességével kapcsolatos kétségek formájában, valamint a készletek és készletfelvétel, illetőleg olyan problémák kapcsán, amelyek szerepeltek a könyvvizsgálói jelentésben, javításukra azonban nem került sor a későbbiekben. Ezért ezek a vállalatok nem teljesítették a 2. kritériumot.

(53) A 3. kritérium tekintetében (eszközök és áthozott torzulások) több vállalat nem tudta bebizonyítani, hogy a nem piacgazdasági rendszerből nem maradtak fenn torzulások. Konkrétan a 33., 34., 35., 36., 37., 38., 39., 42., 43., 44., 47., 48., 58., 59., 60., 61., 62., 63., 64., 65., 66., 67., 70., 72., 74., 75., 76., 77., 80., 81., 83., 84., 85., 86., 87., 88., 91., 94., 95., 96., 97., 101. és 102. sz. vállalat nem szolgáltatott lényegi és teljeskörű információt a földhasználati jog feltételeiről és értékéről. Ezenkívül a 34., 35., 37., 38., 39., 42., 43., 45., 46., 52., 53., 54., 57., 60., 63., 65., 66., 72., 77., 79., 84., 85., 87., 93., 94., 95. és 98. sz. vállalat nem nyújtott be információkat a szokásos adómértéktől való eltérésről, illetőleg igazolást az adó befizetéséről, míg a 37., 42., 43., 44., 57., 84., 87. és 94. sz. vállalat nem közölt információkat villamosenergia-ellátásáról és annak áráról. A 40. és 41. sz. vállalat nem nyújtotta be az eszközeire vonatkozó lényegi információk angol nyelvű fordítását.

(54) A 4. kritériumot (jogi környezet) illetően a 76., 101. és 102. sz. vállalat nem tudta bizonyítani, hogy stabilitást és jogbiztonságot biztosító, csődre és tulajdonjogra vonatkozó jogszabályok szerint működik.

(55) A 70. sz. vállalat nem tudta bizonyítani, hogy teljesíti az 5. kritériumot (valutaátváltás), mivel a kiegészítő melléklet szerint a vállalat rögzített átváltási árfolyamot alkalmazott a külföldi pénznemben kötött üzletekre, ami nem felel meg az 5. kritérium arra vonatkozó feltételének, hogy a valutaváltásokat piaci árfolyamon kell végezni.

(56) Ezenkívül az 56., 71., 78. és 90. sz. vállalat nem nyújtott be bizonyítékokat az érintett termék termelésével, a főbb nyersanyagok tulajdonjogával, az érintett termék tulajdonjogával és az árképzés felett gyakorolt ellenőrzéssel kapcsolatban. A Bizottság ezért e vállalatok piacgazdasági elbánás iránti kérelmét nem vetette alá részletes elemzésnek.

(57) A Bizottság tájékoztatta az érintett exportáló gyártókat arról, hogy egyikük sem részesíthető piacgazdasági elbánásban, és felkérte azokat az észrevételeik benyújtására. Nem érkezett észrevétel.

(58) Így a hetven érintett exportáló gyártó egyike sem teljesítette az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének c) pontjában meghatározott valamennyi feltételt, aminek eredményeként a Bizottság mindegyiküktől megtagadta a piacgazdasági elbánást.

2. Az egyedi elbánás iránti kérelmek vizsgálata

(59) A módosítás előtti alaprendelet 9. cikkének (5) bekezdése előírja, hogy amennyiben ugyanazon rendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontja alkalmazandó, mindenféleképpen egyedi vámtételt kell megállapítani az olyan exportőr esetében, amely bizonyítani tudja, hogy a módosítás előtti alaprendelet 9. cikkének (5) bekezdésében meghatározott összes kritériumnak megfelel.

(60) A (49) preambulumbekezdésben említettek szerint hangsúlyozni kell, hogy a bizonyítási teher a módosítás előtti alaprendelet 9. cikke (5) bekezdése alapján az egyedi elbánást kérelmezni kívánó gyártóra hárul. Ebből a célból a módosítás előtti alaprendelet 9. cikke (5) bekezdésének első albekezdése előírja, hogy a kérelmet megfelelően alá kell támasztani. Ilyenformán nem az uniós intézményeknek kell bizonyítaniuk, hogy az exportőr nem felel meg a szóban forgó státusz megadásához előírt feltételeknek. Az uniós intézményeknek ellenben mérlegelniük kell azt, hogy az érintett exportőr által benyújtott bizonyítékok elegendőek-e annak igazolására, hogy a módosítás előtti alaprendelet 9. cikkének (5) bekezdése által az egyedi elbánás megadása tekintetében előírt kritériumok teljesülnek.

(61) A módosítás előtti alaprendelet 9. cikkének (5) bekezdésével összhangban az egyedi elbánás megadása érdekében az exportőröknek megfelelően alátámasztott kérelem alapján bizonyítaniuk kell, hogy az abban felsorolt öt kritérium mindegyike teljesül. A Bizottság ezért úgy vélte, hogy legalább egy kritériumnak való meg nem felelés elegendő az egyedi elbánás iránti kérelem elutasításához.

(62) Az öt kritérium a következő: 1. teljes mértékben vagy részben külföldi tulajdonban lévő vállalkozás vagy vegyes vállalat esetén az exportőrök szabadon hazatelepíthetik a tőkét és a nyereséget; 2. az exportárakat és exportmennyiségeket, valamint az értékesítési feltételeket szabadon határozzák meg; 3. a részvények többsége magánszemélyek tulajdonában van. Azok az állami tisztviselők, akik az igazgatótanácsban foglalnak helyet, vagy kulcsfontosságú vezetői pozíciót töltenek be, kisebbségben vannak, illetve bizonyítani kell, hogy a vállalat kellőképpen független az állami befolyástól; 4. az árfolyamok átváltása piaci árfolyamon történik; és 5. az állami beavatkozás nem olyan mértékű, amely lehetővé teszi az intézkedések kijátszását olyan esetben, amikor egyedi exportőrökre eltérő vámtételeket határoznak meg.

(63) Mind a hetven érintett, piacgazdasági elbánásért folyamodó exportáló gyártó egyúttal egyedi elbánást is kérelmezett arra az esetre, ha az előbbit nem adják meg számukra. Ezért a Bizottság értékelte valamennyi érintett exportáló gyártó egyedi elbánás iránti kérelmét is, amellett, hogy a (49)–(57) preambulumbekezdésben foglaltak szerint elutasította a piacgazdasági elbánás iránti kérelmüket.

(64) Az 1. kritérium (a tőke és a nyereség hazatelepítése) tekintetében a 69., 77., 86. és 95. sz. vállalat nem tudta bizonyítani, hogy szabadon hazatelepítheti a tőkét és a nyereséget, így tehát nem bizonyította e kritérium teljesülését.

(65) Ami a 2. kritériumot (az exportértékesítések és -árak szabadon történő meghatározása) illeti, a 33., 34., 35., 36., 37., 40., 41., 43., 44., 45., 46., 47., 48., 52., 53., 54., 58., 59., 60., 62., 64., 66., 67., 69., 72., 74., 75., 79., 80., 82., 84., 85., 88., 89., 92., 93., 94., 95., 96., 97., 98., 99. és 100. sz. vállalat nem bizonyította, hogy a vállalkozás például exportárakkal és exportmennyiségekkel, valamint értékesítési feltételekkel kapcsolatos döntéseit szabadon hozzák meg a piaci jelzések alapján, mivel a megvizsgált bizonyítékok – köztük az alapszabály vagy a működési engedély – a lábbeli termelésének és/vagy bizonyos piacokon az értékesítési mennyiségének korlátozására utaltak.

(66) A 3. kritériumot (a vállalat – azaz a kulcsfontosságú vezetői pozíciók és részvények – kellőképpen független az állami befolyástól) illetően a 33., 34., 35., 36., 37., 38., 39., 40., 41., 42., 43., 44., 49., 50., 51., 52., 53., 54., 55., 57., 58., 59., 60., 61., 62., 63., 64., 65., 66., 67., 68., 69., 70., 72., 73., 74., 75., 76., 77., 80., 81., 82., 83., 84., 85., 86., 87., 91., 93., 94., 95., 96., 97., 98., 101. és 102. sz. vállalat nem tudta bizonyítani, hogy vállalkozás döntései kellőképpen függetlenek az állami befolyástól. Többek között nem nyújtottak be, vagy csak hiányos információkat szolgáltattak a vállalat tulajdonosi szerkezetére és a döntéshozatal módjára vonatkozóan. Ezen túlmenően a 33., 34., 35., 36., 37., 38., 39., 42., 43., 44., 58., 59., 60., 61., 62., 63., 64., 65., 66., 67., 70.,72., 74., 75., 76., 77., 80., 81., 83., 84., 85., 86., 87., 91., 94., 95., 96., 97., 101. és 102. sz. vállalat nem nyújtott be elegendő információt arról, hogy a földhasználati jogot milyen módon és milyen feltételek mellett ruházták át a vállalatra. A 33., 34., 35., 40., 41., 51., 59., 62., 81. és 95. sz. vállalat nem nyújtotta be a vonatkozó dokumentumok angol nyelvű fordítását.

(67) Végezetül, a 70. sz. vállalat nem tudta bizonyítani, hogy a valutaváltásokat piaci árfolyamon végezte. Ennélfogva nem teljesítette a 4. kritériumhoz (piaci alapú árfolyam) tartozó követelményeket.

(68) Ezenfelül a 33., 34., 35., 36., 37., 38., 39., 40., 41., 42., 43., 44., 49., 50., 51., 52., 53., 54., 55., 57., 58., 59., 60., 61., 62., 63., 64., 65., 66., 67., 68., 69., 70., 72., 73., 74., 75., 76., 77., 80., 81., 82., 83., 84., 85., 86., 87., 91., 93., 94., 95., 96., 97., 98., 101. és 102. sz. vállalat nem volt képes bizonyítani az 5. kritériumhoz (kijátszás) tartozó követelményeknek való megfelelést sem, tekintettel arra, hogy nem szolgáltattak információkat a vállalaton belüli döntéshozatal módjára, valamint arra vonatkozóan, hogy az állam jelentős befolyást gyakorol-e a vállalat döntéshozatalára.

(69) Ezenkívül az 56., 71., 78. és 90. sz. vállalat nem nyújtott be bizonyítékokat az érintett termék termelésével, a főbb nyersanyagok tulajdonjogával, az érintett termék tulajdonjogával és az árképzés felett gyakorolt ellenőrzéssel kapcsolatban. A Bizottság ezért e vállalatok egyedi elbánás iránti kérelmét nem vetette alá részletes elemzésnek.

(70) A fentiek fényében a hetven érintett exportáló gyártó egyike sem teljesítette a módosítás előtti alaprendelet 9. cikke (5) bekezdésében meghatározott feltételeket, ezért a Bizottság az egyedi elbánást mindegyiküktől megtagadta. A Bizottság ennek megfelelően tájékoztatta az érintett exportáló gyártókat, és felkérte azokat az észrevételeik benyújtására. Nem érkezett észrevétel.

(71) A hetven érintett exportáló gyártó által bonyolított kivitelre ezért a Kína esetében alkalmazandó 16,5 %-os, illetve a Vietnam esetében alkalmazandó 10 %-os maradék dömpingellenes vámot kell kivetni az 1472/2006/EK rendelet alkalmazási időszakára vonatkozóan. Az említett rendelet alkalmazási időszaka eredetileg a 2006. október 7-től2008. október 7-ig tartó időtartamot ölelte fel. A hatályvesztési felülvizsgálat megindítását követően 2009. december 30-án ezt az időszakot 2011. március 31-ig meghosszabbították. Az ítéletek által megállapított jogellenesség abban áll, hogy az uniós intézmények nem állapították meg, hogy az érintett exportáló gyártók által előállított termékekre vonatkozóan a maradékvámot vagy pedig egyedi vámot kell-e alkalmazni. A Bíróság által megállapított jogellenesség nem jelent jogalapot arra, hogy az érintett exportáló gyártók által előállított termékek teljes mértékben mentesüljenek a dömpingellenes vám alól. A Bíróság által megállapított jogellenesség jogorvoslatára szolgáló új aktusnak ezért kizárólag az alkalmazandó dömpingellenes vámtételt kell újra felmérnie, és nem kell magukat az intézkedéseket értékelnie.

(72) mivel a Bizottság megállapította, hogy az érintett exportáló gyártók esetében a vitatott rendelettel és az 1294/2009/EU végrehajtási rendelettel eredetileg kivetett vám mértékével azonos, Kínára, illetve Vietnamra alkalmazandó maradékvámot kell ismét kivetni, nem szükséges a 388/2008/EK rendelet módosítása. Utóbbi rendelet továbbra is érvényben marad.

C. AZ ÉRDEKELT FELEK NYILVÁNOSSÁGRA HOZATALT KÖVETŐEN TETT ÉSZREVÉTELEI

(73) A Bizottság a nyilvánosságra hozatalt követően i. a FESI és az uniós lábbeliimportőröket képviselő Footwear Coalition (26); ii. a C&J Clark International, a Cortina, a Deichmann és a Wortmann (a továbbiakban: Clarks és mások) uniós lábbeliimportőrök; valamint a Kínából és Vietnamból lábbelit importáló iii. Sino Pro Trading; és iv. Schuhhaus SIEMES Einkaufs & Beteiligungs GmBH (a továbbiakban: SIEMES) részéről kapott észrevételeket.

Az e rendelet III. mellékletében felsorolt vállalatok

(74) A FESI és a Footwear Coalition azt állította, hogy a Bizottság nyilvános aktája szerint egy Fortune Footwear Co. Ltd nevű vállalat benyújtott piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmet a vizsgálati időszakra vonatkozóan, így nem szabadna szerepelnie e rendelet III. mellékletében. Ugyanakkor a Bizottság nyilvántartásában nem szerepel adat e vállalat által benyújtott piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelemre vonatkozóan, továbbá a FESI és a Footwear Coalition sem nyújtott be olyan további bizonyítékot, amely igazolná, hogy ez a vállalat ténylegesen benyújtott ilyen kérelmet. Ezért ezt az állítást a Bizottság elutasítja.

(75) A FESI és a Footwear Coalition továbbá azt is állította, hogy egy Foshan Nanhai Shyang Yuu/Hu Footwear nevű vállalat tévesen szerepel a III. mellékletben, mivel a vállalat állítólag benyújtott piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmet. Azonban a III. melléklet nem tartalmaz Foshan Nanhai Shyang Yuu/Hu Footwear nevű vállalatot, ahogy e rendelet egyetlen más melléklete sem. A III. mellékletben szerepel egy vállalat hasonló név (Nanhai Shyang Ho Footwear Co. Ltd) alatt, de a FESI és a Footwear Coalition nem támasztotta alá bizonyítékokkal, hogy e vállalat azonos lenne a Foshan Nanhai Shyang Yuu/Hu Footwear nevű vállalattal. Ezért ezt azállítást a Bizottság elutasítja. A teljesség érdekében meg kell jegyezni, hogy egy hasonló nevű vállalat, a Foshan Nanhai Shyang Yuu Footwear Ltd értékelése megtörtént az (EU) 2016/2257 rendelet keretében. Hasonlóképpen azt illetően sem áll rendelkezésre bizonyíték, hogy ez utóbbi azonos lenne a Foshan Nanhai Shyang Yuu/Hu Footwear nevű vállalattal.

(76) A FESI és a Footwear Coalition továbbá azt is állította, hogy a Guangzhou Panyu Xintaiy Footwear Industry Commerce Co., Ltd benyújtott piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmet, amelyet a Bizottságnak értékelnie kellett volna. A Bizottság szeretné egyértelművé tenni, hogy a vállalat piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmét csakugyan értékelte. A vállalat azonban nem teljesítette a piacgazdasági elbánás és az egyedi elbánás kritériumait, ezért kérelmét a Bizottság elutasította. Következésképpen a vállalatra ismételten ki kell vetni a végleges vámot, és ezért a vállalat szerepel e rendelet II. mellékletében. A Bizottság ezért elutasítja a FESI és a Footwear Coalition ezzel kapcsolatos állítását.

(77) A FESI és a Footwear Coalition ezenkívül azt állította, hogy egy Mega Power Union Co. Ltd nevű vállalat is benyújtott piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmet. Ugyanakkor a Bizottság nyilvántartásában nem szerepel adat erre a piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelemre vonatkozóan, továbbá a FESI és a Footwear Coalition sem nyújtott be olyan bizonyítékot, amely igazolná, hogy ez a vállalat ténylegesen benyújtott ilyen kérelmet. A Bizottság ezért elutasítja a FESI és a Footwear Coalition ezzel kapcsolatos állítását.

(78) Végezetül, a FESI és a Footwear Coalition azt állította, hogy az „Evervan group” nevű csoport benyújtott piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmet, ennélfogva a vállalatcsoport tévesen szerepel a III. mellékletben. Ugyanakkor, jóllehet a III. melléklet hat olyan vállalatot tartalmaz, amelynek nevében szerepel az „Evervan” szó (Evervan, Evervan Deyang Footwear Co., Ltd, Evervan Golf, Evervan Qingyuan Footwear Co., Ltd, Evervan Qingyuan Vulcanized, Evervan Vietnam), a FESI és a Footwear Coalition nem nyújtott be azt igazoló bizonyítékot, hogy ezek a vállalatok valóban egy csoportot alkotnának. A FESI és a Footwear Coalition azt sem támasztotta alá bizonyítékkal, hogy ez a csoport együttesen piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmet nyújtott volna be. Ezért ezt az állítást a Bizottság elutasítja. A teljesség érdekében meg kell jegyezni, hogy egy „Guangzhou Evervan Footwear Co., Ltd” nevű vállalat benyújtott piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmet, amelyet a Bizottság az (EU) 2017/1982 rendelet keretében értékelt és elutasított. Azonban nem áll rendelkezésre olyan információ, amely alapján azt kapcsolatba lehetne hozni a III. mellékletben szereplő többi olyan vállalattal, amelynek nevében szerepel az „Evervan” szó.

Eljárási követelmények a piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás kérelmezésére szolgáló igénylőlapok értékelése során

(79) A FESI és a Footwear Coalition állítása szerint a piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmek értékelése során a bizonyítási teher a Bizottságra hárul, mivel a kínai és a vietnami exportáló gyártók mentesültek a tehertől azáltal, hogy a piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmeiket az eredeti vizsgálat során benyújtották. A FESI és a Footwear Coalition állítása szerint ugyanazokat az eljárási jogokat kellett volna biztosítani a jelenlegi végrehajtásban érintett exportáló gyártóknak, mint amelyekben az eredeti vizsgálat során a mintában szereplő exportáló gyártókat részesítették. A FESI és a Footwear Coalition különösen azzal érvelt, hogy a Bizottság mindössze dokumentumalapú elemzést folytatott, helyszíni ellenőrző látogatásokra nem került sor, és a kínai és a vietnami exportáló gyártóknak nem biztosítottak hiánypótlásra felszólító levek révén semmilyen lehetőséget piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás kérelmezésére szolgáló igénylőlapjaik kiegészítésére.

(80) A FESI és a Footwear Coalition azt is nehezményezte, hogy a jelen végrehajtásban érintett exportáló gyártóknak nem a standard dömpingellenes vizsgálatokban alkalmazottakkal azonos eljárási garanciákat biztosítottak, hanem esetükben szigorúbb normákat alkalmaztak. A FESI és a Footwear Coalition szerint a Bizottság nem vette figyelembe a piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmeknek az eredeti vizsgálat során történt benyújtása és azok értékelése közötti időbeli különbséget. Továbbá, az exportáló gyártóknak az eredeti vizsgálat idején a megszokott 21 nap helyett mindössze 15 nap állt a rendelkezésükre a piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmeik kitöltéséhez.

(81) Fentiek alapján a FESI és a Footwear Coalition azt állította, hogy a Bizottság ezáltal megsértette azt az alapvető jogi elvet, amelynek értelmében az érdekelt feleknek lehetőséget kell biztosítani az Európai Unió Alapjogi Chartája 41. cikkében és az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkében foglalt védelemhez való joguk maradéktalan gyakorlására. Ennek megfelelően az említett felek érvelése szerint a Bizottság azáltal, hogy nem biztosított lehetőséget az exportáló gyártók számára a hiányzó információk pótlására, a hatáskörével visszaélve ténylegesen megfordította a bizonyítási terhet a végrehajtási szakaszban.

(82) Végezetül, a FESI és a Footwear Coalition azt is állította, hogy ez a megközelítés diszkriminatív lenne az eredeti vizsgálat során a mintában szereplő kínai és vietnami exportáló gyártókra nézve, ugyanakkor azokra a nem piacgazdasággal rendelkező országokban működő exportáló gyártókra nézve is, amelyekkel szemben dömpingellenes vizsgálat indult, és azok a vizsgálat során piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmet nyújtottak be. Így a jelenlegi végrehajtás által érintett kínai és vietnami vállalatokra nem vonatkozhat ugyanolyan információszolgáltatási küszöbérték, mint amelyet a rendes 15 hónapos vizsgálat során alkalmaznak, és azok nem vonhatók szigorúbb eljárási szabályok alá.

(83) A FESI és a Footwear Coalition emellett azt is állította, hogy a Bizottság de facto a rendelkezésre álló tényeket alkalmazta az alaprendelet 18. cikke (1) bekezdése szerint, de ő maga nem tartotta be az alaprendelet 18. cikke (4) bekezdésében előírt eljárási szabályokat.

(84) A Bizottság hangsúlyozza, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint a bizonyítási teher az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének b) pontja alapján a piacgazdasági elbánást/egyedi elbánást kérelmezni kívánó gyártóra hárul. Ezzel összefüggésben a 2. cikk (7) bekezdése c) pontjának első albekezdése előírja, hogy az e gyártó által benyújtott kérelemnek elegendő, az említett rendelkezésben meghatározott bizonyítékkal kell szolgálnia arról, hogy a gyártó piacgazdasági feltételek alapján működik. Ennek megfelelően, ahogy azt a Bíróság is kimondta a Brosmann- és Aokang-ítéletekben, nem az intézményeknek kell bizonyítaniuk, hogy a gyártó nem felel meg a szóban forgó státusz megadásához előírt feltételeknek. A Bizottságnak ellenben mérlegelnie kell, hogy az érintett gyártó által benyújtott bizonyítékok elegendőek-e annak igazolására, hogy az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdése c) pontjának első albekezdése által a piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás megadása tekintetében előírt kritériumok teljesülnek (lásd a (49) preambulumbekezdést). Ezzel összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy sem az alaprendelet, sem az ítélkezési gyakorlat nem kötelezi a Bizottságot arra, hogy lehetőséget biztosítson az exportáló gyártóknak piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmeiknek az összes hiányzó ténybeli információval történő kiegészítésére. A Bizottság az exportáló gyártó által benyújtott információkra támaszkodva végezheti el az értékelését.

(85) Azt az állítást illetően, miszerint mindössze dokumentumalapú elemzésre került sor, a Bizottság megjegyzi, hogy a dokumentumalapú elemzés egy olyan eljárás, amelynek során a piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmeket az exportáló gyártó által benyújtott dokumentumok alapján elemzik. A Bizottság az összes piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmet dokumentumalapú elemzésnek veti alá. Ezenfelül a Bizottság dönthet úgy, hogy ellenőrző látogatást tesz a helyszínen. A helyszíni ellenőrző látogatás elvégzése azonban nem követelmény, és ilyenre nem is kerül sor minden egyes piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelem esetében. A helyszíni vizsgálat célja – amennyiben ilyenre sor kerül – általában az intézmények bizonyos előzetes értékelésének megerősítése és/vagy az érintett exportáló gyártó által szolgáltatott információk hitelességének ellenőrzése. Más szóval, amennyiben az exportáló gyártó által benyújtott bizonyítékok egyértelműen azt igazolják, hogy a piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás nem indokolt, a kiegészítő és opcionális jelleggel végezhető helyszíni vizsgálatra rendszerint nem kerül sor. A Bizottság kötelessége annak mérlegelése, hogy szükséges-e ellenőrző látogatás (27). Ugyancsak ezen intézmény hatáskörébe tartozik annak eldöntése, hogy a piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás kérelmezésére szolgáló igénylőlapon szereplő információk ellenőrzését milyen módon hajtja végre. Így amennyiben a Bizottság – a jelenlegi ügyhöz hasonlóan – dokumentumalapú elemzés alapján úgy ítéli meg, hogy elegendő bizonyíték áll rendelkezésére a piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelem elbírálásához, az ellenőrző látogatás nem szükséges és nem rendelhető el.

(86) Azon állítást illetően, miszerint a Bizottság azzal kapcsolatos döntése, hogy nem küld hiánypótlásra felszólító levelet, nem tartotta megfelelően tiszteletben a védelemhez való jogot, a Bizottság egyfelől emlékeztet arra, hogy a védelemhez való jog személyhez fűződő jognak minősül, és a FESI és a Footwear Coalition nem támaszkodhat más vállalatok személyhez fűződő jogának megsértésére. Másfelől a Bizottság vitatja azt az állítást, miszerint a Bizottság által alkalmazott gyakorlat szerint, amikor pusztán dokumentumalapú, nem pedig helyszíni ellenőrzéssel kiegészített dokumentumalapú elemzést hajt végre, akkor kiterjedt információcserére és részletes hiánypótlási folyamatra kerül sor. A FESI és a Footwear Coalition ugyanis nem tudta bizonyítékokkal alátámasztani ennek ellenkezőjét.

(87) A FESI és a Footwear Coalition megkülönböztetésre vonatkozó észrevételei úgyszintén megalapozatlanok, ezért azokat a Bizottság elutasítja. A Bizottság emlékeztet arra, hogy abban az esetben sérül az egyenlő bánásmód elve, ha az uniós intézmények hasonló ügyeket különbözőképpen kezelnek, ezáltal pedig egyes piaci szereplőknek másokhoz képest hátrányt okoznak anélkül, hogy ezt a bánásmódbeli eltérést lényeges objektív különbségek fennállása indokolná (28). Márpedig a Bizottság éppen nem így jár el: azzal, hogy a mintában nem szereplő kínai és vietnami exportáló gyártóktól megköveteli, hogy nyújtsanak be piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmet újraértékelés céljából, azt kívánja elérni, hogy az eredeti vizsgálat során a mintában szereplő exportáló gyártókéval azonos feltételek vonatkozzanak ezekre, a korábban a mintában nem szereplő exportáló gyártókra. Ezen túlmenően, mivel az alaprendelet nem állapít meg minimális időkeretet e tekintetben, mindaddig, amíg az e célra biztosított időkeret észszerű, és a felek számára – a védelemhez való jogukat biztosítva – megfelelően lehetővé teszi a szükséges információk összegyűjtését (vagy ismételt összegyűjtését), nem beszélhetünk megkülönböztetésről.

(88) A Bizottság az alaprendelet 18. cikkének (1) bekezdésére vonatkozó állításokkal kapcsolatban megjegyzi, hogy a jelenlegi ügyben nem alkalmazta az alaprendelet 18. cikkét. Ugyanis nem utasította vissza, hanem elfogadta az érintett exportáló gyártók által szolgáltatott információkat, és értékelését is ezen információkra alapozta.Ebből következően az alaprendelet 18. cikkének (4) bekezdése szerinti eljárást sem kellett követnie. Az alaprendelet 18. cikkének (4) bekezdése szerinti eljárás akkor alkalmazandó, ha a Bizottság vissza szándékozik utasítani bizonyos, az érdekelt fél által szolgáltatott információkat, és helyettük a rendelkezésre álló tényekre kíván hagyatkozni.

(89) Egy másik importőr, a Sino Pro Trading Limited azt állította, hogy a Bizottságnak nem állhatott elegendő idő rendelkezésére ahhoz, hogy mindössze néhány hónap alatt megvizsgálja 600 vállalat piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás iránti kérelmét, ezért a bizottsági vizsgálat – állítása szerint – nem vezethetett megbízható eredményekre. Ez a fél továbbá azt is állította, hogy a jelenlegi vizsgálat eredménye – azaz az, hogy a Bizottság az összes értékelt piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmet egyúttal el is utasította – azt jelzi, hogy a Bizottság vizsgálata részrehajló volt. Ugyanez a fél másfelől azt is állította, hogy a Bizottság nem vizsgált meg elegendő piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmet, az eredeti 600-ból mindössze csak 70-et. Ugyanez az importőr emellett azt állította, hogy mivel a vállalatok (49)–(72) preambulumbekezdésben foglalt értékelése az anonimitás megőrzése mellett történt, az érdekelt felek nem tudták konkrét vállalathoz kötni a ténymegállapításokat. Végezetül, ez az importőr azt is állította, hogy beszállítóját – annak ellenére, hogy az szerepel e rendelet II. mellékletében – a Bizottság nem vizsgálta meg, és a beszállító mindössze egy kérdőívet kapott elégtelen válaszadási határidővel.

(90) A fenti állítások kapcsán a Bizottság először is tisztázta, hogy a 600 vállalat nevét a német vagy a holland vámhatóságok, illetőleg a (29) preambulumbekezdésben említett három importőr hozta tudomására azzal, hogy azok kínai és vietnami lábbeli-beszállítók. A (33) preambulumbekezdésben foglaltak szerint e vállalatok többsége esetében a Bizottság nyilvántartásában nem szerepelt adat arra vonatkozóan, hogy e vállalatok az eredeti vizsgálat során benyújtottak volna piacgazdasági elbánás vagy egyedi elbánás iránti kérelmet. A fennmaradó vállalatok nagy része esetében a Bizottság egy korábbi végrehajtási gyakorlat során már értékelte az adott vállalatok piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmét. Az eljárás részleteit a (34)–(36) preambulumbekezdés tárgyalja, és az érintett vállalatokat, illetve a kapcsolódó jogi aktusokat e rendelet IV–VI. melléklete tartalmazza. Helytelen az az állítás, miszerint a Bizottság állítólag 600 vállalatot vizsgálat meg a jelenlegi végrehajtás keretében, így azt el kell utasítani.

(91) Ezenkívül a Bizottság tisztázta, hogy – miként az a (17) preambulumbekezdésben szerepel – a jelenlegi dömpingellenes eljárást a jogellenesség bekövetkeztének pontjától folytatta, és ezért azt vizsgálta meg, hogy 2004. április 1. és 2005. március 31. között, azaz a végleges dömpingellenes vámok 2006-os bevezetéséhez vezető vizsgálat vizsgálati időszaka alatt piacgazdasági feltételek érvényesültek-e az érintett exportáló gyártók tekintetében. Ennélfogva a Bizottság nem gyűjtött új információkat, hanem értékelését az adott exportáló gyártó által az e vizsgálat során benyújtott piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelemre alapozta. Ezen értékelések következtetéseit nyilvánosságra hozatal keretében közölte az adott exportáló gyártókkal, amelyeknek meghatározott időt biztosított észrevételeik megtételére. Miként az a (70) preambulumbekezdésben is szerepel, egyetlen érintett exportőr, ahogy a Sino Pro Trading Ltd beszállítója sem tett észrevételt e nyilvánosságra hozatalt követően.

(92) Végezetül, ki kell hangsúlyozni, hogy az exportáló gyártók által a piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmeikben megadott információk az alaprendelet 19. cikke értelmében bizalmas információknak minősülnek. A Bizottság ezért, a bizalmas jelleg védelme érdekében helyettesítette a vállalatneveket számokkal.

(93) Ezért az összes fenti állítást el kellett utasítani.

A vizsgálat újraindításának jogalapja

(94) A FESI és a Footwear Coalition érvelése szerint a Bizottság intézkedése sérti az EUMSZ 266. . cikkét, mivel ez . cikk nem szolgáltat jogalapot a vizsgálat újraindítására egy hatályát vesztett intézkedés tekintetében. A FESI és a Footwear Coalition hangsúlyozta továbbá, hogy az EUMSZ 266. cikke nem teszi lehetővé dömpingellenes vámok visszaható hatállyal történő kivetését, és ennek kapcsán a Bíróság C-458/98. P. sz., Industrie des poudres sphériques kontra Tanács ügyben hozott ítéletére (29) hivatkozott.

(95) Ezzel összefüggésben a FESI és a Footwear Coalition úgy érvelt, hogy a Kínából és a Vietnamból érkező lábbeli-behozatalokra vonatkozó dömpingellenes eljárás 2011. március 31-én az intézkedések hatályvesztésével lezárult. E célból a Bizottság értesítést tett közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában a vámok 2011. március 16-i hatályvesztéséről (30) (a továbbiakban: hatályvesztésről szóló értesítés), az uniós gazdasági ágazat nem tett észrevételt a dömping folytatódásáról, ahogy a Bíróság ítélete sem nyilvánította semmisnek a hatályvesztésről szóló értesítést.

(96) Ezen túlmenően ugyanezek a felek úgy érveltek, hogy az alaprendelet sem szolgáltat hatáskört a Bizottság számára ahhoz, hogy újraindítsa a dömpingellenes vizsgálatot.

(97) Ennek kapcsán a FESI és a Footwear Coalition azt állította továbbá, hogy a vizsgálat folytatása, valamint az érintett kínai és vietnami exportáló gyártók által az eredeti vizsgálat során benyújtott piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmek értékelése sérti az elévülés vagy jogvesztés egyetemes elvét. Ezt az elvet a WTO-megállapodás és az alaprendelet rögzíti, amelyek ötéves időkeretet állapítanak meg az intézkedések időtartama tekintetében, míg a Közösségi Vámkódex 236. cikkének (1) bekezdése és 221. cikkének (3) bekezdése értelmében három év áll rendelkezésre ahhoz, hogy egyrészt az importőrök a dömpingellenes vámok visszafizetését kérelmezzék, másrészt a nemzeti vámhatóságok a behozatali vámokat és a dömpingellenes vámokat beszedjék (31). Az EUMSZ 266. cikke nem tesz lehetővé eltérést ettől az elvtől.

(98) Végezetül, a felek azt állították, hogy a Bizottság nem szolgált semmiféle indokolással vagy korábbi joggyakorlattal, amely alátámasztaná, hogy az EUMSZ 266. cikke az eljárás újraindításának jogalapjaként alkalmazható.

(99) Ami a vizsgálat jogalap nélküli újraindítását illeti, a Bizottság emlékeztet a (15) preambulumbekezdésben hivatkozott ítélkezési gyakorlatra, amelynek értelmében a vizsgálat folytatható attól a ponttól, amikor a jogellenesség bekövetkezett. Mindenesetre, ahogy arra a főtanácsnok nemrégiben emlékeztetett, az EUMSZ 266. cikke értelmében a Bizottságnak egyrészt lehetősége van – az érvénytelenséget megállapító ítéletben kifejtettek szerint – eljárni a jogszerűség visszaállítása érdekében; másrészt eljárását köteles az említett ítélet tartalmához igazítani (32). A FESI és a Footwear Coalition által hivatkozott Bizottság kontra McBride és társai ügy (33) jelen esetben nem mérvadó, mivel abban az ügyben a valamely (a megsemmisített aktust felváltó) aktus meghozatalára vonatkozó hatáskört megállapító szabályok már nem szerepeltek az uniós jogrendben, a jelenlegi ügyben azonban nem szűnt meg a jogalap, az egyetlen változást az jelentette, hogy a hatáskört átruházták a Bizottságra (34).

(100) A jogos elvárásokat illetően emlékeztetni kell arra, hogy egy dömpingellenes rendelet jogszerűségét az uniós jog objektív normái fényében, nem pedig a döntéshozatali gyakorlat alapján kell értékelni, még akkor sem, ha létezik ilyen gyakorlat (ami jelen esetben nem áll fenn). Ennélfogva a Bizottság korábbi gyakorlata (bár ilyen nem létezik) még nem keletkeztethet jogos elvárást: a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint jogos elvárás kizárólag akkor keletkezik, ha az intézmények olyan konkrét biztosítékokat adtak, amelyekből az érdekelt fél jogosan azt a következtetést vonja le, hogy az uniós intézmények egy bizonyos módon fognak eljárni (35). Sem a FESI, sem a Footwear Coalition nem próbálta meg bizonyítani, hogy a jelen esetben a Bizottság ilyen biztosítékokat adott. Itt sokkal inkább ez a helyzet áll fenn, mivel az említett korábbi gyakorlat nem felel meg a jelenlegi ügy ténybeli és jogi helyzetének, és a megmutatkozó különbségek a jelen esettől eltérő ténybeli és jogi különbségekkel magyarázhatók.

(101) Az eltérések a következők: a Bíróság által megállapított jogellenesség kizárólag a pontos vámtételre vonatkozik, és nem érinti a dömpinggel, a kárral és az uniós érdekkel kapcsolatos ténymegállapításokat, tehát magát a vámkivetés elvét sem. Azok a korábbi megsemmisítések viszont, amelyekre az érdekelt felek hivatkoztak, a dömpinggel, a kárral és az uniós érdekkel kapcsolatos ténymegállapításokra vonatkoztak. Az intézmények számára ezért megengedett, hogy az érintett exportáló gyártók tekintetében újraszámítsák a pontos vámtételt.

(102) A jelen esetben nem volt szükség arra, hogy az érdekelt felektől további információkat kérjenek. A Bizottságnak ehelyett az 1472/2006/EK rendelet elfogadását megelőzően nem értékelt, de nyilvántartásba vett információkat kellett értékelnie. A többi ügy esetében alkalmazott korábbi gyakorlat – a (99) preambulumbekezdésnek megfelelően – mindenesetre nem jelent pontos és feltétel nélküli biztosítékot a jelenlegi ügyre nézve.

(103) Végezetül, az összes olyan felet, aki ellen az eljárás irányul – vagyis az érintett exportáló gyártókat és a bírósági ügyekben érintett feleket, továbbá a szóban forgó felek egyikét képviselő szervezetet is – tájékoztatták azon kapcsolódó tények nyilvánosságra hozatala révén, amelyek alapján a Bizottság el kívánja fogadni a piacgazdasági elbánásra/egyedi elbánásra vonatkozó jelenlegi értékelést. E felek védelemhez való joga tehát szavatolt. E tekintetben mindenekelőtt azt kell megjegyezni, hogy a dömpingellenes eljárások során a független importőröket nem illeti meg a védelemhez való jog, mivel ezek az eljárások nem ellenük irányulnak.

(104) Ami a szóban forgó intézkedések 2011. március 31-i hatályvesztésével kapcsolatos állítást illeti, a Bizottság számára nem világos, hogy az intézkedés hatályvesztése miért bírna bármiféle jelentőséggel a tekintetben, hogy a Bizottságnak lehetősége van az eredeti aktus megsemmisítését elrendelő ítéletet követően a megsemmisített aktust új aktus elfogadásával felváltani. A (15) preambulumbekezdésben említett ítélkezési gyakorlat szerint az igazgatási eljárást a jogellenesség bekövetkeztétől kell folytatni. A Bizottság pontosan ettől a ponttól indította újra a vizsgálatot annak érdekében, hogy értékelje, helyt kellett volna-e adni a nem értékelt piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmeknek, és ezzel együtt adott esetben alacsonyabb vámtétel alkalmazása lett volna-e indokolt (ami viszont lehetővé tette volna ezen érintett vállalatok számára, hogy az illetékes vámhatóságoknál kérelmezzék a túlfizetett vámok kamat melletti visszafizetését (36)). A hatályvesztésről szóló értesítés azzal együtt, hogy hivatalosan megszünteti az eljárást, nem járhat olyan hatással, ami ezeket a vállalatokat megfosztja a piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmük felülvizsgálatához fűződő jogától, amely jog végeredményben – ahogy azt a Bíróság a C&J Clark-ügyben (37) elismerte – a vizsgálat során megillette őket. A vizsgálatot a Bizottság ennek megfelelően 2016. március 17-én újraindította, és azt az alaprendelet 9. cikkének (4) bekezdésével összhangban a jelenlegi rendelet fogja lezárni.

A Közösségi Vámkódex 236. cikke

(105) A FESI és a Footwear Coalition azt állította továbbá, hogy a vizsgálat újraindítása és a vám visszaható hatállyal történő kivetése céljából alkalmazott eljárás a Bizottság részéről hatáskörrel való visszaélésnek minősül, és sérti az EUMSZ-t. E tekintetben a FESI és a Footwear Coalition fenntartja, hogy a Bizottság nem rendelkezik hatáskörrel ahhoz, hogy a Közösségi Vámkódex 236. cikkének (1) bekezdésével szembe menve megakadályozza a dömpingellenes vámok visszafizetését. Érvelésük szerint a nemzeti vámhatóságoknak kell levonniuk a vámok érvénytelenítéséből fakadó következtetéseket, továbbá a hatóságok kötelesek lennének azon dömpingellenes vámok visszatérítésére, amelyeket a Bíróság érvénytelenné nyilvánított.

(106) E tekintetben a FESI és a Footwear Coalition azt állította, hogy az alaprendelet 14. . cikkének (3) bekezdése nem teszi lehetővé a Bizottság számára a Közösségi Vámkódex 236. . cikkétől való eltérést, mivel mindkét jogszabály ugyanazon jogrendbe tartozik és az alaprendelet nem tekinthető a Közösségi Vámkódex különös szabályának.

(107) Ezen túlmenően az említett felek hozzátették, hogy az alaprendelet 14. cikkének (3) bekezdése nem hivatkozik a Közösségi Vámkódex 236. cikkére, és kizárólag azt állapítja meg, hogy a Bizottság különös rendelkezéseket fogadhat el, a Közösségi Vámkódextől azonban nem térhet el.

(108) Fentiekre válaszolva fontos hangsúlyozni, hogy az alaprendelet 14. cikkének (1) bekezdése nem írja elő az uniós vámjogszabályokra vonatkozó szabályozás automatikus alkalmazását az egyedi dömpingellenes vámok kivetésére (38). Ezzel szemben az alaprendelet 14. cikkének (3) bekezdése feljogosítja az uniós intézményeket arra, hogy az uniós vámjogszabályokra vonatkozó szabályozást – amennyiben szükséges és hasznos – átültessék és alkalmazandóvá tegyék (39).

(109) Ez az átültetés nem teszi szükségessé az uniós vámjogszabályok valamennyi rendelkezésének teljeskörű alkalmazását. Az alaprendelet 14. cikkének (3) bekezdése kifejezetten kilátásba helyezi külön rendelkezések elfogadását a származás fogalmának közös meghatározása vonatkozásában, ami jó példa az uniós vámjogszabályok rendelkezéseitől való eltérésre. A Bizottság ezen az alapon élt az alaprendelet 14. cikkének (3) bekezdéséből fakadó hatáskörével, és szólította fel a nemzeti vámhatóságokat, hogy átmenetileg tartózkodjanak a visszatérítésektől. Ez nem kérdőjelezi meg a nemzeti vámhatóságok kizárólagos hatáskörét a vámtartozással kapcsolatos vitarendezés terén: továbbra is a tagállami vámhatóságok számítanak a döntéshozó hatóságnak. Továbbra is a tagállami vámhatóságok döntik el – a Bizottság által a piacgazdasági elbánás és egyedi elbánás iránti kérelmek tekintetében levont következtetések alapján –, hogy elrendelik-e a visszatérítést.

(110) Így jóllehet az uniós vámjogszabályok csakugyan nem tartalmaznak olyan rendelkezést, amely alapján akadályt lehetne gördíteni a tévesen kifizetett vámok visszatérítése elé, ugyanezt nem jelenthetjük ki kategorikusan a dömpingellenes vámok visszatérítésére vonatkozóan. A fentiekre tekintettel és azon szükségletet szemelőtt tartva, hogy az uniós saját forrásokat messzemenően megvédje az indokolatlan visszafizetési kérelmektől és az indokolatlan visszafizetésekből fakadó későbbi nehézségektől, a Bizottságnak – az alaprendelet 14. cikkének (3) bekezdése által biztosított hatáskörével élve – átmenetileg el kellett térnie az uniós vámjogszabályoktól.

A jogalap indokolásának hiánya

(111) A FESI és a Footwear Coalition kifejtette továbbá, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 296. cikkét azzal, hogy nem nyújtott megfelelő indokolást, és nem ismertette, hogy milyen jogalapon vetette ki ismételten és visszaható hatállyal a vámokat, valamint tagadta meg emiatt a jelenlegi végrehajtásban érintett importőröktől a vámok visszatérítését. Ennek megfelelően a FESI és a Footwear Coalition azt állította, hogy a Bizottság megsértette az érdekelt felek hatékony jogvédelemhez való jogát.

(112) Ezenkívül a nyilvánosságra hozatalra vonatkozóan észrevételt benyújtó egyik importőr, a SIEMES azt is állította, hogy a bizottsági végrehajtási rendelet nem tartalmaz megfelelő indokolást, ami sérti az EUMSZ 296. cikkét, ezt az állítását azonban nem részletezte. Állításának alátámasztásául a fél a T-310/12. sz., Yuanping Changyuan Chemicals kontra Tanács ügyben hozott ítéletre (40) hivatkozott.

(113) A Bizottság megítélése szerint az általános tájékoztatóban és az ebben a rendeletben foglalt kimerítő jogi indokolás, a jelenlegi rendelet jogalapjaira történő hivatkozással együtt megfelelően alátámasztja az utóbbiakat.

Bizalomvédelem

(114) A FESI és a Footwear Coalition kijelentette továbbá, hogy a hatályvesztett intézkedések visszamenőleges korrekciója sérti a bizalomvédelem elvét. A FESI azzal érvelt, hogy először is a felek – köztük az importőrök – biztosítékokat kaptak arra vonatkozóan, hogy az intézkedések 2011. március 31-én hatályukat vesztették, és tekintettel az eredeti vizsgálat óta eltelt időre, a felek indokoltan számíthattak arra, hogy az eredeti vizsgálatot nem fogják folytatni vagy újraindítani. Ehhez hasonlóan a kínai és a vietnami exportáló gyártók jogosan és indokoltan bízhattak abban, hogy a Bizottság már nem vizsgálja felül az eredeti vizsgálat során benyújtott piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmeiket, abból a puszta tényből kiindulva, hogy a szóban forgó kérelmek értékelésére nem került sor az eredeti vizsgálat során alkalmazandó három hónapos határidőn belül.

(115) Az érdekelt felek azzal kapcsolatos jogos elvárását illetően, hogy a dömpingellenes intézkedések hatályukat vesztették, és a vizsgálat már nem fog újraindulni, a Bizottság a (104) preambulumbekezdésre hivatkozik, amelyben ezen állításokat részletesen tárgyalja.

(116) A kínai és a vietnami exportáló gyártók azon jogos elvárása tekintetében, miszerint piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmeiket a Bizottság már nem vizsgálja felül, a Bizottság a (99) preambulumbekezdésre hivatkozik, amelyben ezt a kérdést úgyszintén tárgyalta a Bíróság erre vonatkozó ítélkezési gyakorlata fényében.

A megkülönböztetésmentesség elve

(117) A FESI és a Footwear Coalition állítása szerint a dömpingellenes intézkedések visszaható hatállyal történő bevezetése i. a jelenlegi végrehajtásban érintett importőröknek a (6) preambulumbekezdésben említett Brosmann- és Aokang-ítéletek végrehajtásában érintett importőrökkel szembeni megkülönböztetése, ugyanis számukra az ezen ítéletek által érintett öt exportáló gyártótól származó lábbeli-behozatal után fizetett vámokat visszatérítették, valamint ii. a jelenlegi végrehajtásban érintett exportáló gyártóknak a Brosmann- és Aokang-ítéletek öt érintett exportáló gyártójával szembeni megkülönböztetése, ez utóbbiakra ugyanis nem vetettek ki semmilyen vámot a 2014/149/EU végrehajtási határozatot követően.

(118) A megkülönböztetéssel kapcsolatos állítás tekintetében a Bizottság mindenekelőtt emlékeztet a megkülönböztetéssel kapcsolatos – a (87) preambulumbekezdésben ismertetett – valamennyi követelményre.

(119) Emellett megjegyzi, hogy a jelenlegi végrehajtás által érintett importőrök és a Brosmann- és Aokang-ítéletek végrehajtásában érintett importőrök között az a különbség, hogy utóbbiak úgy döntöttek, megtámadják a Törvényszéken az 1472/2006/EK rendeletet, míg az előbbiek ezt nem tették meg.

(120) Egy uniós intézmény által hozott olyan határozat, amely ellen annak címzettje az EUMSZ 263. . cikkének hatodik bekezdésében előírt határidőn belül nem nyújt be fellebbezést, jogerőssé válik vele szemben. Ez az ítélkezési gyakorlat különösen azon a megfontoláson alapul, hogy a keresetindítási határidő a jogbiztonság megőrzésére szolgál azáltal, hogy megakadályozza a joghatással rendelkező uniós jogi aktusok időben korlátlan vitatását (41).

(121) Ez az uniós jogból fakadó eljárási elv szükségszerűen két csoportot hoz létre: egyrészt azokat, akik fellebbezéssel éltek valamely uniós intézkedéssel szemben, és a fellebbezés számukra kedvező eredményt hozott (mint Brosmann és a másik négy exportáló gyártó esetében), és másrészt azokat, akik nem nyújtottak be fellebbezést. Ez azonban nem jelenti azt, hogy a Bizottság a két csoportot nem egyenlőképpen kezelte volna, megsértve az egyenlő bánásmód elvét. Annak elismerése, hogy valamely fél az utóbbi kategóriába tartozik, mivel azt a megfontolt döntést hozza, hogy nem támad meg egy uniós intézkedést, még nem jelent megkülönböztetést az érintett csoporttal szemben.

(122) Tehát valamennyi érdekelt fél mindenkor jogi védelmet élvezett az uniós bíróságok előtt.

(123) Ami a jelenlegi végrehajtás által érintett exportáló gyártók azokkal szembeni állítólagos megkülönböztetését illeti, amelyekre nem vetettek ki semmilyen vámot a 2014/149/EU végrehajtási határozatot követően, meg kell jegyezni, hogy a Tanács azon helyzet konkrét körülményeinek egyértelmű figyelembevételével hozta meg határozatát, miszerint nem vet ki ismételten vámot, amely a vám ismételt kivetésére irányuló bizottsági javaslat időpontjában fennállt és különösen azon az alapon, hogy a szóban forgó dömpingellenes vámokat már visszatérítették, továbbá arra tekintettel, hogy a vámtartozásnak a szóban forgó adóssal történő eredeti közlését visszavonták a Brosmann- és Aokang-ítéletek nyomán. A Tanács véleménye szerint ez a visszatérítés jogos elvárást keletkeztetett az érintett importőrök részéről. Mivel más importőrök esetében nem került sor összehasonlítható visszatérítésre, ezek helyzete nem hasonlítható össze a tanácsi határozat által érintett importőrökével.

(124) Mindenesetre az a tény, miszerint a Tanács – tekintettel az adott ügy egyedi körülményeire – egy bizonyos módon történő fellépés mellett döntött, nem kötelezheti a Bizottságot arra, hogy egy másik ítéletet pontosan ugyanígy hajtson végre.

A Bizottság végleges dömpingellenes intézkedések bevezetésére irányuló hatásköre

(125) Ezenkívül a FESI és a Footwear Coalition állítása szerint a Bizottság nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy a jelenlegi végrehajtási gyakorlatban dömpingellenes vám visszaható hatállyal történő kivetéséről szóló rendeletet fogadjon el, és ez a hatáskör mindenképpen a Tanácsot illeti meg. Ezt az állítást arra az érvre alapozták, hogy ha a vizsgálatot pontosan attól a ponttól folytatják, ahol a jogellenesség bekövetkezett, arra ugyanazokat a szabályokat kell alkalmazni, mint az eredeti vizsgálat során, amikor is a végleges intézkedéseket a Tanács fogadta el. Az említett felek szerint a közös kereskedelempolitikára vonatkozó egyes rendeleteknek bizonyos intézkedések elfogadási eljárásai tekintetében történő módosításáról szóló, 2014. január 15-i 37/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (42) (más néven: I. salátarendelet) 3. cikke értelmében a közös kereskedelempolitikára vonatkozó új döntéshozatali eljárás nem alkalmazandó a szóban forgó helyzetre, mivel az I. salátarendelet hatálybalépése előtt i. a Bizottság már elfogadott egy jogi aktust (az ideiglenes rendeletet), ii. elindultak és lezárultak az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 1995. december 22-i 384/96/EK tanácsi rendelet által előírt konzultációk, és iii. a Bizottság már elfogadott egy, a végleges intézkedések elfogadásáról szóló tanácsi rendeletre irányuló javaslatot. Ennek alapján e felek azt a következtetést vonták le, hogy az I. salátarendelet hatálybalépését megelőző döntéshozatali eljárásokat kell alkalmazni.

(126) Az állítás mindazonáltal a vizsgálat megindításának időpontjára helyezi a hangsúlyt (ami valóban releváns az alaprendelet más egyéb lényeges módosításai szempontjából), figyelmen kívül hagyva azonban azt a tényt, hogy a 37/2014/EU rendelet más kritériumot alkalmaz (nevezetesen az intézkedések elfogadására irányuló eljárás megindítását). A FESI és a Footwear Coalition álláspontja így a 37/2014/EU rendeletben foglalt átmeneti szabály helytelen értelmezésén alapul.

(127) Ugyanis tekintettel a 37/2014/EU rendelet 3. cikkében hivatkozott „intézkedések elfogadására irányuló, megindult eljárásokra”, mel. cikk megállapítja a dömpingellenes intézkedések elfogadásával kapcsolatos döntéshozatali eljárásokra vonatkozó átmeneti szabályokat, és tekintettel az „eljárás” alaprendeletben szereplő jelentésére, egy olyan vizsgálat esetében, amely a 37/2014/EU rendelet hatálybalépését megelőzően indult meg, de a Bizottság nem indította el az érintett bizottsággal való konzultációt annak érdekében, hogy az említett hatálybalépés előtt intézkedéseket fogadjon el, az új szabályok alkalmazandók a szóban forgó dömpingellenes intézkedések elfogadására irányuló eljárás tekintetében. Ugyanez a helyzet az olyan eljárások esetében, amikor a régi szabályok alapján bevezetett intézkedések felülvizsgálat tárgyát képezik, vagy az olyan intézkedések esetében, amikor a régi szabályok alapján ideiglenes vámot vetettek ki, de a végleges intézkedések elfogadására irányuló eljárás a 37/2014/EU rendelet hatálybalépésének időpontjában még nem indult el. Más szóval a 37/2014/EU rendelet egy adott „elfogadási eljárásra” alkalmazandó, és nem pedig egy adott vizsgálat vagy akár eljárás teljes időtartamára.

(128) A vitatott rendeletet 2006-ban fogadták el. Az erre az eljárásra alkalmazandó releváns jogszabály az (EU) 2016/1036 rendelet. Ezért ezt az állítást a Bizottság elutasítja.

(129) Clarks és mások először is azt állították, hogy a Bizottságnak nincs jogalapja vizsgálni az exportáló gyártók eredeti vizsgálat keretében benyújtott piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmeit. Clarks és mások érvként arra hivatkoztak, hogy az intézkedések 2011. március 31-i hatályvesztésével lezárult eljárást nem érvénytelenítette a C-659/13. sz. és C-34/14. sz. egyesített ügyekben hozott ítélet, és így az eljárás nem indítható újra.

(130) Ezen észrevételre válaszul a Bizottság a (99)–(104) preambulumbekezdésben kifejtett magyarázatra utal vissza.

(131) Másodsorban, Clarks és mások szerint a jelenlegi eljárás sérti az alaprendelet 10. cikkében foglalt, a visszaható hatály tilalmára és a jogbiztonságra vonatkozó elveket. Hasonlóképpen a SIEMES – egy másik lábbeliimportőr – is azt állította, hogy nincs jogalapja a dömpingellenes vámok visszaható hatállyal történő kivetésének, és a joggyakorlatra, azaz a C-458/98. P. sz., Industrie des poudres sphériques kontra Tanács (43) ügyre, valamint a Bizottság ezzel kapcsolatos korábbi gyakorlatára hivatkozott.

(132) Ami az alaprendelet 10. cikkén és a dömpingellenes WTO-megállapodás 10. cikkén alapuló visszaható hatállyal kapcsolatos állítást illeti, az alaprendelet 10. cikkének (1) bekezdése – amely a dömpingellenes WTO-megállapodás 10. cikke (1) bekezdésének szövegét követi – kiköti, hogy ideiglenes és végleges dömpingellenes vámot csak azokra a termékekre lehet alkalmazni, amelyek, az esettől függően, az alaprendelet 7. cikkének (1) bekezdése vagy 9. . cikkének (4) bekezdése szerint hozott intézkedések hatálybalépése után kerülnek szabad forgalomba. A jelenlegi ügy kapcsán a szóban forgó dömpingellenes vámok kizárólag azokra a termékekre alkalmazandók, amelyek az alaprendelet 7. cikkének (1) bekezdése, illetve 9. . cikkének (4) bekezdése szerint hozott ideiglenes és vitatott (végleges) rendelet hatálybalépése után kerültek szabad forgalomba. Az alaprendelet 10. cikke (1) bekezdésének értelmében vett visszaható hatály azonban csak olyan helyzetre vonatkozik, amelyben az árut az intézkedések bevezetése előtt hozták szabad forgalomba, mint ahogy az az említett rendelkezés szövegéből és az alaprendelet 10. cikkének (4) bekezdésében előírt kivételből is kiderül.

(133) A Bizottság azt is megjegyzi, hogy a jelenlegi ügyben nincs szó a visszaható hatály elvének megsértéséről, ahogy nem forog fenn a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvének megsértése sem.

(134) Ami a visszaható hatályt illeti, a Bíróság ítélkezési gyakorlata – annak értékelésekor, hogy egy intézkedés visszaható hatályú-e – különbséget tesz egy új szabálynak már véglegessé vált helyzetre (más néven „hatálybalépése előtt létrejött” vagy „véglegesnek minősülő jogi” helyzetre) történő alkalmazása, és az új szabály hatálybalépése előtt létrejött, de még nem végleges helyzetre (más néven „ideiglenes helyzetre”) történő alkalmazása között.

(135) A jelenlegi ügyben az érintett termékeknek az 1472/2006/EK rendelet alkalmazása idején történt behozatalának helyzete még nem vált véglegessé, mivel a vitatott rendelet megsemmisítése miatt a rájuk alkalmazandó dömpingellenes vám végleges megállapítására még nem került sor. Másfelől, a lábbeliimportőröket az eljárás megindításáról szóló értesítés és az ideiglenes rendelet közzétételével értesítették arról, hogy sor kerülhet ilyen jellegű vámok kivetésére. Az uniós bíróságok állandó ítélkezési gyakorlata szerint a gazdasági szereplőknek csak az után keletkezhet jogos elvárása, hogy véglegessé vált az intézmények által elfogadott, az igazgatási eljárást lezáró aktus.

(136) E rendelet azonnali alkalmazást ír elő a folyamatban lévő helyzet jövőbeli hatásaira: a lábbelikre vonatkozó vámokat a nemzeti vámhatóságok kivetették. Annak eredményeként, hogy a visszatérítés iránti kérelmekről még nem született végleges döntés, folyamatban lévő helyzetről beszélhetünk. E rendelet az említett behozatalra alkalmazandó vámtételt határozza meg, és így egy folyamatban lévő helyzet jövőbeli hatásait szabályozza.

(137) Mindenesetre még ha fenn is állna az uniós jog értelmében vett visszaható hatály (mint ahogyan nem áll fenn), az ilyen visszaható hatály az alábbi okból indokolt lenne:

(138) A hatálybalépés előtt létrejött helyzetekre alkalmazhatók az uniós jogrendben szereplő anyagi jogi szabályok, amennyiben azok szövegéből, céljából és rendszertani elhelyezkedéséből az ilyen értelmezés világosan következik. A C-337/88. sz. Società agricola fattoria alimantare (SAFA) ügyben a Bíróság kimondta: „jóllehet a jogbiztonság elveáltalában nem teszi lehetővé, hogy valamely közösségi aktus időbeli hatályának kezdő időpontját az aktus megjelenése előtti időpontban állapítsa meg, kivételesen ettől eltérő megoldás is lehetséges, ha azt közérdekű cél követeli meg, és ha az érdekeltek jogos elvárását megfelelően tiszteletben tartják” (44).

(139) A jelenlegi ügyben a cél a Bizottságnak az EUMSZ 266. cikkéből eredő kötelezettségének teljesítése. Minthogy a (12) preambulumbekezdésben hivatkozott ítéletekben a Bíróság kizárólag az alkalmazandó vámtétel meghatározásával kapcsolatban állapított meg jogellenességet, az intézkedések bevezetésével (vagyis a dömpingre, a kárra, az ok-okozati összefüggésre, illetve az uniós érdekre vonatkozó ténymegállapításokkal) kapcsolatban pedig nem, az érintett exportáló gyártóknak nem keletkezhetett jogos elvárása a tekintetben, hogy nem fog sor kerülni végleges dömpingellenes intézkedések bevezetésére. Következésképpen az intézkedések szóban forgó bevezetése, még akkor is, ha az visszaható hatályú lenne (mint ahogy nem az), nem tekinthető a jogos elvárások megsértésének.

(140) Harmadsorban, Clarks és mások azt állították, hogy annak alapján, hogy a Brosmann- és Aokang-ítéleteket követően nem vetettek ki ismételten dömpingellenes vámokat, diszkriminatív és az EUMSZ 266. cikkét sértő lenne, ha a hetven érintett exportáló gyártóra ismételten kivetnének dömpingellenes vámot.

(141) Ez az állítás nem helytálló. A Brosmanntól, illetve a C-247/10. P. sz. és a C-249/10. P. sz. ügyekben hozott ítélettel érintett másik négy exportáló gyártótól importáló importőrök más ténybeli és jogi helyzetben vannak, mivel exportáló gyártóik úgy határoztak, hogy megtámadják a vitatott rendeletet, és mivel a rájuk vonatkozó vámokat részükre visszatérítették, és így a Közösségi Vámkódex 221. cikkének (3) bekezdése szerinti védelem alatt állnak. Mások vonatkozásában nem volt szó ilyen fellebbezésről és visszatérítésről. E tekintetben lásd a (118)–(122) preambulumbekezdést is.

(142) Negyedrészről, Clarks és mások szerint e vizsgálat számos eljárási szabálytalanságot eredményezett. Legfőbb érvként arra hivatkoztak, hogy az érintett exportáló gyártók immár nem feltétlenül tudnak érdemi észrevételeket tenni, vagy további bizonyítékokkal szolgálni az évekkel ezelőtt benyújtott piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmeik alátámasztására. Így például előfordulhat, hogy a vállalatok már nem is léteznek, vagy hogy a releváns dokumentumok immár nem állnak rendelkezésre.

(143) Clarks és mások emellett azzal is érveltek, hogy a Bizottság intézkedései – szemben az eredeti vizsgálatkori helyzettel – de facto és de jure kizárólag az importőröket érintik, márpedig azoknak semmilyen lehetőségük nincs érdemi hozzászólásokra, illetve kötelezni beszállítóikat a Bizottsággal való együttműködésre.

(144) A Bizottság megjegyzi, hogy az alaprendelet nem írja kötelezettségként elő a Bizottság számára, hogy lehetőséget kell biztosítania a piacgazdasági elbánást/egyedi elbánást kérelmező exportáló vállalatoknak a hiányzó tényadatok pótlására. Ugyanis, amint a (88) preambulumbekezdésben szerepel, a bizonyítási teher az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének b) pontja alapján a piacgazdasági elbánást/egyedi elbánást kérelmezni kívánó gyártóra hárul. A meghallgatáshoz való jog az említett tények értékelésére vonatkozik, a hiányos információk pótlására viszont nem terjed ki. Ha nem így lenne, akkor az exportáló gyártó bármeddig elnyújthatná az értékelést azzal, hogy részletekben szolgáltat információt.

(145) Ezzel összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság nem köteles felkérni az exportáló gyártót piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelme kiegészítésére. A (84) preambulumbekezdésben említettek szerint a Bizottság az exportáló gyártó által benyújtott információkra támaszkodva végezheti el azok értékelését. Az érintett exportáló gyártók ugyanakkor nem vitatták a piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmeik bizottsági értékelését, és azt sem jelezték, hogy mely dokumentumok vagy személyek nem állnak immár a rendelkezésükre. Az állítás tehát annyira elvont, hogy az intézmények nem vehetik figyelembe az említett nehézségeket a piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmek értékelésekor. Ezt az érvet a Bizottság elutasítja, mivel egyfelől feltevésen alapul, másfelől pedig nem határozták meg pontosan, hogy mely dokumentumok és személyek nem állnak immár rendelkezésre, illetve azt sem, hogy e dokumentumok és személyek milyen jelentőséggel bírnak a piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmek értékelése szempontjából.

(146) Azon állítással összefüggésben, miszerint az importőröknek nincs lehetősége érdemi hozzászólásokra, a Bizottság a következőkre hívja fel a figyelmet: először is, az importőröket nem illeti meg a védelemhez való jog, mivel a dömpingellenes intézkedés nem ellenük, hanem az exportáló gyártók ellen irányul. Másodszor, az importőrök számára adott volt a lehetőség, hogy e kérdés kapcsán a vitatott rendelet elfogadását megelőző igazgatási eljárás keretében megtegyék észrevételeiket. Harmadszor, amennyiben az importőrök úgy vélik, hogy e tekintetben szabálytalanság történt, akkor ahhoz, hogy a szükséges dokumentáció rendelkezésre álljon, beszállítóikkal rögzíteniük kell az erre vonatkozó szerződéses feltételeket. Ezt az állítást ezért el kell utasítani.

(147) Ötödrészről, Clarks és mások szerint a Bizottság elmulasztotta megvizsgálni, hogy az uniós érdekkel összhangban áll-e a dömpingellenes vámok kivetése, és azzal érveltek, hogy az intézkedések ellentétesek az uniós érdekkel, mivel i. az intézkedésekkel már akkor elérték a kívánt hatást, amikor azok első alkalommal bevezetésre kerültek; ii. az intézkedések nem járnak további hozadékkal az uniós gazdasági ágazat szempontjából; iii. az intézkedések az exportáló gyártókra nincsenek hatással és iv. az intézkedések komoly költségterhet rónak az unióbeli importőrökre.

(148) A jelenlegi ügy kizárólag a piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmekre vonatkozik, mivel ez az egyetlen olyan pont, amellyel kapcsolatban az uniós bíróságok téves jogalkalmazást állapítottak meg. Az uniós érdek szempontjából az 1472/2006/EK tanácsi rendeletben szereplő értékelés továbbra is teljeskörűen érvényes. A jelenlegi intézkedést ráadásul az uniós pénzügyi érdekek védelme indokolja.

(149) Hatodrészről, Clarks és mások szerint a dömpingellenes vám – amennyiben az ismételten kivetésre kerül – már nem beszedhető, mivel a Közösségi Vámkódex 221. cikkének (3) bekezdése (jelenleg az Uniós Vámkódex 103. cikkének (1) bekezdése) szerinti elévülési idő lejárt. Clarks és mások szerint ez a helyzet azt jelentené, hogy a Bizottság visszaél hatáskörével.

(150) A Bizottság emlékeztet arra, hogy a Közösségi Vámkódex 221. cikkének (3) bekezdésével/az Uniós Vámkódex 103. cikkének (1) bekezdésével összhangban az elévülési idő nem alkalmazandó, ha a Közösségi Vámkódex 243. cikke/az Uniós Vámkódex 44. cikkének (2) bekezdése szerinti jogorvoslati kérelmet nyújtanak be, ahogyan az a jelenlegi, a Közösségi Vámkódex 236. . cikkén/az Uniós Vámkódex 119. cikkén alapuló jogorvoslati kérelemre vonatkozó ügyek mindegyikében történt. A jogorvoslati kérelem az Uniós Vámkódex 103. cikkének (3) bekezdése értelmében és az ugyanezen rendelet 44. cikkének (2) bekezdésében foglalt pontosítások szerint kiterjed a vámot kivető nemzeti vámhatóságok által hozott döntés eredeti megtámadásától a nemzeti bíróság végső ítéletéig, ideértve adott esetben az előzetes döntéshozatalra utalást is. Következésképpen a hároméves határidőt a jogorvoslati kérelem benyújtásának időpontjában felfüggesztik.

(151) Végezetül, Clarks és mások azt állították, hogy a Kína WTO-hoz való csatlakozásáról szóló jegyzőkönyv 15. szakasza a) pontja ii. alpontjának 2016. december 11-i hatályvesztését követően a Bizottság már nem hagyatkozhat a kínai exportőrökre vonatkozó rendes érték meghatározásához az eredeti vizsgálat során alkalmazott módszertanra (nevezetesen az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontja szerinti, analóg országon alapuló módszertanra).

(152) A vitatott rendeletet 2006-ban fogadták el. Az erre az eljárásra alkalmazandó releváns jogszabály az Európai Unióban tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2016. június 8-i (EU) 2016/1036 európai parlamenti és tanácsi rendelet. Ezért ezt az állítást a Bizottság elutasítja.

(153) Emellett a SIEMES szerint a dömpingellenes vámok német vámhatóságoknál kezdeményezett, visszatérítés iránti kérelmével kapcsolatos, folyamatban lévő eljárás hossza sérti az Európai Unió Alapjogi Chartájának 41. cikkében foglalt, megfelelő ügyintézéshez való jogot. Egyfelől, a Bizottság megjegyzi, hogy a dömpingellenes vámok visszafizetésével kapcsolatos döntés a tagállami vámhatóságok hatáskörébe tartozik. Másfelől, a Bizottság a rendelkezésére bocsátott információk alapján úgy tudja, hogy a SIEMES 2012. március 19-i, visszatérítés iránti kérelmét azért utasították vissza, mert az ítélet, aminek alapján az importőr benyújtotta visszatérítés iránti kérelmét, a Brosmannra és az Aokangra korlátozódott. Az ítélet nem volt hatással más Kínában vagy Vietnamban működő exportáló gyártókra. A Bíróság csak 2016. február 4-én, a C-659/13. sz. C & J Clark International Limited és a C-34/14. sz. Puma SE egyesített ügyekben hozott ítéletével nyilvánította érvénytelennek a vitatott rendeletet az érintett termék valamennyi exportáló gyártót érintő részében (lásd a (12) preambulumbekezdést). A SIEMES-re mindössze ettől a ponttól kezdve vonatkozott bírósági ítélet, ahogy arról a német vámhatóságok 2016. szeptember 7-i levelükben megfelelően tájékoztatták is a vállalatot. Miként az a (18)–(38) preambulumbekezdésben szerepel, a Bizottság az ítéletet számos exportáló gyártó tekintetében végrehajtotta, ahogy azokat az importőröket illetően is, amelyek visszatérítés iránti kérelmet nyújtottak be a német vámhatóságokhoz. Azon visszatérítés iránti kérelmek alapját jelentő behozatalok kapcsán, amelyekről a német vámhatóságok az (EU) 2016/223 végrehajtási rendelet 1. cikkével összhangban értesítették a Bizottságot (lásd a (30) preambulumbekezdést), a Bizottság teljeskörűen tiszteletben tartotta a végrehajtásra a rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében meghatározott nyolc hónapos határidőt. A Bizottság ez alapján nem értett egyet azzal az érveléssel, hogy a szóban forgó eljárás sérti a megfelelő ügyintézés elvét. Ezt az állítást ezért el kellett utasítani.

D. KÖVETKEZTETÉSEK

(154) A benyújtott észrevételek figyelembevételével és azok elemzése után a Bizottság megállapította, hogy a Kína és Vietnam esetében alkalmazandó 16,5 %-os, illetve 10 %-os maradék dömpingellenes vámot kell ismét kivetni a vitatott rendelet alkalmazási időszakára vonatkozóan.

(155) Miként az a (28) preambulumbekezdésben is szerepel, a Bizottság felfüggesztette az (EU) 2017/423 bizottsági végrehajtási rendelet III. mellékletében felsorolt vállalatok értékelését mindaddig, amíg a nemzeti vámhatóságoktól visszatérítést kérelmező importőr tájékoztatja a Bizottságot azon exportáló gyártó(k) nevéről és címéről, amely(ek)től az érintett kereskedők a lábbelit vásárolták, vagy amennyiben az említett határidőig nem érkezik válasz, a Bizottság által a szóban forgó információk benyújtására meghatározott határidő lejártáig.

(156) Az (EU) 2017/423 rendelet 3. cikkében a Bizottság emellett felszólította az érintett nemzeti vámhatóságokat, hogy addig ne térítsék vissza a beszedett vámokat, amíg a Bizottság lezárja a kapcsolódó piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmek értékelését.

(157) Ahogy a (29) preambulumbekezdésben szerepel, ennek eredményeképpen a Pentland Brands Ltd, a Puma UK Ltd és a Deichmann Shoes UK Ltd jelentkezett, és azonosította beszállítóit. A Bizottság a jelenlegi rendeletben elemezte az azonosított beszállítók piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás iránti kérelmeit. Ebből következően a Bizottság lezárta az (EU) 2017/423 rendelet III. mellékletében felsorolt vállalatok helyzetének értékelését. Az (EU) 2017/423 bizottsági végrehajtási rendelet III. mellékletében felsorolt vállalatok esetében a Bizottság nyilvántartásában nem szerepel adat arra vonatkozóan, hogy e vállalatok az eredeti vizsgálat során benyújtottak volna piacgazdasági elbánás/egyedi elbánás kérelmezésére szolgáló igénylőlapot. Az importőrök vonatkozó visszatérítés iránti kérelmeinek ezért nem lehet helyt adni, hiszen a vitatott rendeletet az őket érintő részében nem semmisítették meg. A Bizottság a könnyebb eligazodás érdekében e rendelet VI. mellékleteként átvette az (EU) 2017/423 rendelet III. mellékletét.

E. NYILVÁNOSSÁGRA HOZATAL