A Bizottság 1725/2003/EK rendelete

(2003. szeptember 29.)

az 1606/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel összhangban egyes nemzetközi számviteli standardok elfogadásáról

(EGT vonatkozású szöveg)

AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,

tekintettel a nemzetközi számviteli standardok alkalmazásáról szóló, 2002. július 19-i 1606/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletre [1] és különösen annak 3. cikke (3) bekezdésére,

mivel:

(1) Az 1606/2002/EK számú rendelet előírja, hogy a tagállamok jogszabályainak hatálya alá tartozó, tőzsdén jegyzett társaságoknak a 2005. január 1-jével vagy azt követően kezdődő minden egyes üzleti évről a konszolidált beszámolót bizonyos feltételek mellett a rendelet 2. cikkében meghatározott nemzetközi számviteli standardokkal összhangban kell elkészíteniük.

(2) A Bizottság a Számviteli Technikai Bizottság tanácsának megfontolását követően arra a következtetésre jutott, hogy a 2002. szeptember 14-én hatályban lévő nemzetközi számviteli standardok megfelelnek az 1606/2003/EK rendelet 3. cikkében meghatározott átvételi feltételeknek.

(3) A Bizottság áttekintette a folyamatban lévő fejlesztési projekteket is, amelyek több létező standard módosítását javasolják. Az e javaslatok véglegesítésével létrejövő nemzetközi számviteli standardok átvételének megfontolására akkor fog sor kerülni, amint azok véglegesek lesznek. A meglévő standardok e létező módosítási javaslatainak léte nem befolyásolja a Bizottság azon döntését, hogy jóváhagyja a meglévő standardokat, az alábbi esetek kivételével: az IAS 32 Pénzügyi instrumentumok: közzététel és bemutatás és az IAS 39 Pénzügyi instrumentumok: megjelenítés és értékelés standardok, valamint az e standardokhoz kapcsolódó kisszámú értelmezés, a SIC-5 A pénzügyi instrumentumok besorolása – függő teljesítési rendelkezések, a SIC-16 Jegyzett tőke – visszavásárolt saját tőkeinstrumentumok (saját részvények), a SIC-17 Saját tőke – egy tőketranzakció költségei értelmezések.

(4) A pénzügyi instrumentumokkal, köztük a derivatívákkal is foglalkozó magas minőségű standardok fontosak a Közösség tőkepiaca számára. Azonban a 32 és a 39 IAS-ek esetében a jelenleg megfontolás alatt álló módosítások olyan jelentősek lehetnek, hogy e standardokat helyénvalóbb egyelőre nem átvenni. Amint a folyó fejlesztési projekt befejeződik és a módosított standardok kiadásra kerülnek, a Bizottság elsőbbséggel fogja fontolóra venni a módosított standardok 1606/2002/EK rendelet alapján történő elfogadását.

(5) Következésképpen el kell fogadni valamennyi, 2002. szeptember 14-én létező nemzetközi számviteli standardot, az IAS 32 és az IAS 39, valamint a kapcsolódó értelmezések kivételével.

(6) Az e rendelkezésben előírt intézkedések összhangban állnak a Számviteli Szabályozó Bizottság véleményével,

ELFOGADTA EZT A RENDELETET:

1. cikk

A mellékletben meghatározott nemzetközi számviteli standardok elfogadásra kerülnek.

2. cikk

Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való megjelenését követő harmadik napon lép hatályba.

Ez a rendelet egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.

Kelt Brüsszelben, 2003. szeptember 29-én.

a Bizottság nevében

Frederik Bolkestein

a Bizottság tagja

[1] HL L 243., 2002.9.11., 1. o.

--------------------------------------------------

MELLÉKLET

IAS 1:

IAS 2:

IAS 7:

IAS 8:

IAS 10:

IAS 11:

IAS 12:

IAS 14:

IAS 15:

IAS 16:

IAS 17:

IAS 18:

IAS 19:

IAS 20:

IAS 21:

IAS 22:

IAS 23:

IAS 24:

IAS 26:

IAS 27:

IAS 28:

IAS 29:

IAS 30:

IAS 31:

IAS 33:

IAS 34:

IAS 35:

IAS 36:

IAS 37:

IAS 38:

IAS 40:

IAS 41:

SIC-1:

SIC-2:

SIC-3:

SIC-6:

SIC-7:

SIC-8:

SIC-9:

SIC-10:

SIC-11:

SIC-12:

SIC-13:

SIC-14:

SIC-15:

SIC-18:

SIC-19:

SIC-20:

SIC-21:

SIC-22:

SIC-23:

SIC-24:

SIC-25:

SIC-27:

SIC-28:

SIC-29:

SIC-30:

SIC-31:

SIC-32:

SIC-33:

IAS 1 NEMZETKÖZI SZÁMVITELI STANDARD

(MÓDOSÍTVA 1997-BEN)

A pénzügyi kimutatások prezentálása

Ez a módosított nemzetközi számviteli standard hatályon kívül helyezi az IAS 1 A számviteli politika közzététele, az IAS 5 A pénzügyi kimutatásokban közzéteendő információk és az IAS 13 A forgóeszközök és a rövid lejáratú kötelezettségek bemutatása standardokat, amelyeket a Bizottság 1994-ben fogadott el átszerkesztett formában. Az (1997-ben módosított) IAS 1 az IASC Bizottság által 1997 júliusában került elfogadásra és az 1998. július 1-jén vagy azt követően kezdődő időszakokra vonatkozó pénzügyi kimutatások tekintetében lépett hatályba.

1999 májusában az (1999-ben módosított) IAS 10 A mérlegfordulónap utáni események standard módosította a 63 c), 64, 65 a) és a 74 c) bekezdést. A megváltoztatott szöveg az (1999-ben módosított) IAS 10 hatálybalépésével egyidejűleg lesz hatályos, azaz a 2000. január 1-jén vagy azt követően kezdődő időszakokra vonatkozó éves pénzügyi kimutatások tekintetében.

A következő SIC Értelmezések tartoznak az IAS 1-hez:

- SIC-8: Az IAS első alkalmazása a számvitel elsődleges alapjaként

- SIC-18: Következetesség – Alternatív módszerek

- SIC-27: A lízing jogi formáját magában foglaló tranzakciók tartalmi megítélése

- SIC-29: Közzététel – Koncessziós megállapodások

Bevezetés

1. A jelen standard (az "(1997-ben módosított) IAS 1") helyébe lép az IAS 1 A számviteli politika közzététele, az IAS 5 A pénzügyi kimutatásokban közzéteendő információk és az IAS 13 A forgóeszközök és a rövid lejáratú kötelezettségek bemutatása standardoknak. A (módosított) IAS 1 az 1998. július 1-jén vagy azt követően kezdődő számviteli időszakokra nézve hatályos, de – mivel a jelen standard előírásai összhangban vannak a már meglévő standardok előírásaival – a korábbi alkalmazása javasolt.

2. A jelen standard aktualizálja az általa felváltott standardok előírásait, összhangban a Pénzügyi kimutatások elkészítésére és bemutatására vonatkozó IASC Keretelvekkel. Ezen túlmenően a nemzetközi számviteli standardok szerinti pénzügyi kimutatások minőségének javítását célozza azáltal, hogy:

a) biztosítja, hogy a nemzetközi számviteli standardokkal összhangban lévőnek nevezett pénzügyi kimutatások minden egyes vonatkozó standardnak megfelelnek, beleértve minden közzétételre vonatkozó követelményt;

b) biztosítja, hogy az IAS előírásaitól való eltérés különösen ritka esetekre korlátozódik (a meg nem felelések eseteit figyelemmel kísérik, és – ahol szükséges – további útmutatást adnak ki);

c) útmutatást ad a pénzügyi kimutatások szerkezetét illetően, beleértve a valamennyi elsődleges kimutatásra, a számviteli politikára és a megjegyzésekre vonatkozó minimális követelményeket, valamint egy szemléltető függeléket; továbbá hogy

d) gyakorlati követelményeket állapít meg (a Keretelveknek megfelelően) olyan kérdésekben, mint a lényegesség; a vállalkozás folytatása; a számviteli politika kiválasztása abban az esetben, ha nincs standard; a következetesség és az összehasonlító adatok bemutatása.

3. Az eredménykimutatásban bemutatott "eredmény"-nél tágabb értelemben mért "teljesítmény"-re vonatkozó átfogóbb információ iránti felhasználói igények kielégítése érdekében a standard egy új követelményt ír elő egy olyan elsődleges pénzügyi kimutatásra, amely az eredménykimutatásban jelenleg nem szereplő nyereségeket és veszteségeket mutatja. Ez az új kimutatás elkészíthető akár "hagyományos" saját tőke levezetésként oszlopos formában, vagy önálló teljesítménykimutatásként. Az IASC Bizottság 1997 áprilisában elvileg megállapodott abban, hogy felülvizsgálja a teljesítmény mérésének és bemutatásának módját. A projekt először várhatóan a teljesítményről szóló beszámolás és az IASC Keretelvek beszámolókészítési céljai közötti kölcsönhatást vizsgálja meg. Ennek megfelelően az IASC javaslatokat dolgoz majd ki ezen a területen.

4. A standard vonatkozik valamennyi, a nemzetközi számvitel standardok szerinti beszámolót készítő gazdálkodóra, beleértve a bankokat és biztosítóintézeteket. A minimális szerkezeteket úgy dolgozták ki, hogy azok kellően rugalmasak legyenek ahhoz, hogy azokat bármely gazdálkodó az alkalmazáshoz adaptálhassa. A bankoknak például ki kell tudniuk dolgozni egy olyan bemutatást, amely összhangban van ezzel a standarddal, valamint az IAS 30 Közzétételek a bankok és hasonló pénzügyi intézmények pénzügyi kimutatásaiban standard részletesebb előírásaival.

TARTALOMJEGYZÉK

| Bekezdések |

Cél | 10 |

Hatókör | 10 |

A pénzügyi kimutatások célja | 11 |

Felelősség a pénzügyi kimutatásokért | 11 |

A pénzügyi kimutatások elemei | 11 |

Átfogó szempontok | 12 |

Valós bemutatás és a nemzetközi számviteli standardoknak való megfelelés | 12 |

Számviteli politika | 13 |

A vállalkozás folytatása | 14 |

Elhatárolás alapú számvitel | 14 |

A bemutatás következetessége | 15 |

A lényegesség és az összevonás | 15 |

Nettósítás | 16 |

Összehasonlító adatok | 16 |

A szerkezet és a tartalom | 17 |

Bevezetés | 17 |

A pénzügyi kimutatások azonosítása | 17 |

A beszámolási időszak | 18 |

Időszerűség | 18 |

A mérleg | 18 |

A rövid lejáratú/hosszú lejáratú megkülönböztetés | 18 |

A forgóeszközök | 19 |

A rövid lejáratú kötelezettségek | 19 |

Magában a mérlegben bemutatandó információk | 20 |

Magában a mérlegben vagy a megjegyzésekben bemutatandó információk | 21 |

Az eredménykimutatás | 22 |

Magában az eredménykimutatásban bemutatandó információk | 22 |

Magában az eredménykimutatásban vagy a megjegyzésekben bemutatandó információk | 23 |

A saját tőke változásai | 24 |

A cash-flow-kimutatás | 25 |

Megjegyzések a pénzügyi kimutatásokhoz | 25 |

Felépítés | 25 |

A számviteli politika bemutatása | 26 |

Egyéb közzétételek | 27 |

Hatálybalépés napja | 27 |

A vastag dőlt betűvel szedett előírások a jelen standardban foglalt háttéranyag és használati útmutató figyelembevételével, valamint a Nemzetközi Számviteli Standardok Előszavával összefüggésben értelmezendők. Nem cél, hogy a Nemzetközi Számviteli Standardok nem jelentős tételekre vonatkozzanak (lásd az Előszó 12. bekezdését).

CÉL

Jelen standard célja az általános célú pénzügyi kimutatások prezentálására vonatkozó alapelvek meghatározása annak érdekében, hogy az összehasonlíthatóság biztosítható legyen akár az adott gazdálkodó előző időszakokra vonatkozó pénzügyi kimutatásaival, akár más gazdálkodók pénzügyi kimutatásaival. Ezen cél elérése érdekében a jelen standard a pénzügyi kimutatások prezentálására vonatkozó átfogó szempontokat, az azok szerkezetére vonatkozó iránymutatást, valamint a pénzügyi kimutatások tartalmára vonatkozó minimális követelményeket határoz meg. Az egyes ügyletek és események elszámolásával, értékelésével és közzétételével más nemzetközi számviteli standardok foglalkoznak.

HATÓKÖR

1. A jelen standardot alkalmazni kell valamennyi, a nemzetközi számvitel standardokkal összhangban készített és bemutatott, általános célú pénzügyi kimutatás prezentálásánál.

2. Általános pénzügyi kimutatások az olyan felhasználók igényeinek kielégítésére készült kimutatások, akik nincsenek abban a helyzetben, hogy speciális információszükségletükhöz szabott beszámolók készítését kérhessék. Általános pénzügyi kimutatások közé tartoznak az önmagukban vagy valamely más nyilvános kimutatáson belül, mint például egy éves jelentésben vagy egy cégismertetőben közzétett kimutatások. A jelen standard a tömörített évközi pénzügyi információkra nem vonatkozik. A standard egyaránt vonatkozik az egyes gazdálkodók pénzügyi kimutatásaira, valamint a cégek egy csoportjának az összevont (konszolidált) kimutatásaira. A jelen standard ugyanakkor nem zárja ki, hogy a nemzetközi számvitel standardok alapján készített összevont (konszolidált) pénzügyi kimutatásokat és az anyavállalat nemzeti követelmények szerint készített pénzügyi kimutatásait egyazon dokumentumon belül mutassák be, amennyiben a számviteli politika bemutatásában mindkettő elkészítésének módját világosan közzéteszik.

3. A jelen standard vonatkozik valamennyi gazdálkodóra, beleértve a bankokat és a biztosítóintézeteket. A bankokra és egyéb pénzügyi intézményekre vonatkozóan a jelen standard követelményeivel konzisztens további követelményeket tartalmaz az IAS 30 Közzétételek a bankok és hasonló pénzügyi intézmények pénzügyi kimutatásaiban standard.

4. A jelen standard olyan terminológiát használ, amely a nyereségérdekelt gazdálkodókra alkalmazható. Az üzleti tevékenységet folytató költségvetési szektorba tartozó gazdálkodók ezért alkalmazhatják a jelen standard előírásait. A jelen standardot alkalmazni kívánó nonprofit, kormányzati és egyéb, a költségvetési szektorba tartozó gazdálkodók számára szükséges lehet a pénzügyi kimutatások egyes soraira és magukra az egyes kimutatásokra használt megnevezések módosítása. Ezek a gazdálkodók pénzügyi kimutatásaikban további elemeket is szerepeltethetnek.

A PÉNZÜGYI KIMUTATÁSOK CÉLJA

5. A pénzügyi kimutatások egy adott gazdálkodó pénzügyi helyzetének, valamint a gazdálkodó által lebonyolított ügyleteknek a strukturált pénzügyi bemutatásai. Az általános célú pénzügyi kimutatások célja, hogy egy gazdálkodó pénzügyi helyzetéről, teljesítményéről és cash-flow-járól olyan információt adjon, amely a felhasználók széles köre számára hasznos gazdasági döntéseik meghozatala során. A pénzügyi kimutatások annak eredményét is tükrözik, ahogyan a vezetés gazdálkodott a rábízott erőforrásokkal. E cél elérése érdekében a pénzügyi kimutatások információkat nyújtanak egy gazdálkodó:

a) eszközeiről;

b) kötelezettségeiről;

c) saját tőkéjéről;

d) bevételeiről és ráfordításairól, beleértve a nyereségeket és veszteségeket; és

e) cash-flow-járól.

Ezek az információk, a pénzügyi kimutatások megjegyzéseiben szereplő egyéb információkkal együtt segítik a felhasználókat a gazdálkodó jövőbeni pénzáramlásaira, és különösen a pénzeszközök és pénzegyenértékesek generálásának időbeli alakulására és valószínűségére vonatkozó becsléseikben.

FELELŐSSÉG A PÉNZÜGYI KIMUTATÁSOKÉRT

6. Egy gazdálkodó pénzügyi kimutatásainak elkészítéséért és bemutatásáért a gazdálkodó igazgatósága és/vagy egyéb vezető testülete felelős.

A PÉNZÜGYI KIMUTATÁSOK ELEMEI

7. A teljes pénzügyi kimutatások a következő elemeket tartalmazzák:

a) mérleg;

b) eredménykimutatás;

c) egy kimutatás, amely mutatja vagy:

i. a saját tőke minden változását; vagy

ii. a saját tőke azon változásait, amelyek nem tulajdonosokkal való tőketranzakciókból vagy tulajdonosok felé történt kifizetésekből származnak;

d) cash-flow-kimutatás; és

e) számviteli politika és kiegészítő megjegyzések.

8. A gazdálkodók számára a pénzügyi kimutatásokon túlmenően ajánlott egy, a vezetés által készített jelentésnek a közzététele, amelyben ismertetésre kerülnek a gazdálkodó pénzügyi teljesítményének és pénzügyi helyzetének főbb jellegzetességei, valamint azok a főbb bizonytalansági tényezők, amelyekkel a gazdálkodó szembesül. Ez a jelentés a következőket tartalmazhatja:

a) a teljesítményt meghatározó főbb tényezőket és hatásokat, beleértve a gazdálkodó működési környezetének változásait, a gazdálkodónak a változásokra adott válaszait és ezek kihatását, és a gazdálkodónak a teljesítmény megtartására és növelésére alkalmazott befektetési politikáját, beleértve az osztalékpolitikáját is;

b) a gazdálkodó finanszírozási forrásait, a gazdálkodó idegentőke-bevonási és kockázatkezelési politikáját; és

c) a gazdálkodó azon erősségeit és forrásait, amelyeknek értékét a nemzetközi számviteli standardok szerinti mérleg nem tükrözi.

9. Sok gazdálkodó tesz közzé a pénzügyi kimutatásokon kívül egyéb kimutatásokat, mint például környezeti jelentéseket és hozzáadottérték-jelentéseket, különösen olyan iparágak esetén, amelyekben a környezeti tényezők jelentősek, és ahol a dolgozók jelentős felhasználói kört jelentenek. A gazdálkodók számára ajánlott az ilyen jellegű további kimutatások közzététele, amennyiben a vezetés véleménye szerint az segíti a felhasználókat gazdasági döntéseik meghozatala során.

ÁTFOGÓ SZEMPONTOK

Valós bemutatás és a nemzetközi számviteli standardoknak való megfelelés

10. A pénzügyi kimutatásoknak valósan kell bemutatniuk egy gazdálkodó pénzügyi helyzetét, pénzügyi teljesítményét és cash-flow-ját. A nemzetközi számviteli standardok megfelelő alkalmazása – szükség esetén a további közzététellel együtt – lényegileg minden körülmények között olyan pénzügyi kimutatásokat eredményez, amelyek megvalósítják a valós bemutatást.

11. Egy gazdálkodónak, amelynek pénzügyi kimutatásai a nemzetközi számviteli standardokkal összhangban vannak, közzé kell tennie ezt a tényt. A pénzügyi kimutatások csak abban az esetben nevezhetők a nemzetközi számviteli standardokkal összhangban lévőnek, amennyiben összhangban vannak valamennyi vonatkozó standarddal, valamint az Értelmezési Állandó Bizottság valamennyi vonatkozó értelmezésével [1].

12. A nem megfelelő számviteli eljárások sem az alkalmazott számviteli politika közzétételével, sem megjegyzésekkel vagy magyarázó anyagokkal nem válnak helyessé.

13. Azokban a rendkívül ritka esetekben, amikor a vezetés arra a következtetésre jut, hogy egy standard egyes követelményeinek való megfelelés félrevezető lenne, és hogy ezért szükséges eltérni egy előírástól a valós bemutatás megvalósításához, a gazdálkodónak közzé kell tennie:

a) hogy a vezetés véleménye szerint a pénzügyi kimutatások valósan mutatják be a gazdálkodó pénzügyi helyzetét, pénzügyi teljesítményét és cash-flow-ját;

b) hogy a pénzügyi kimutatások minden lényeges vonatkozásban megfelelnek a nemzetközi számviteli standardoknak, kivéve hogy a valós bemutatás megvalósításához egy standardtól eltértek;

c) azon standardot, amelytől a gazdálkodó eltért, az eltérés jellegét, ideértve a standard szerinti eljárást, és annak okát, hogy ezen eljárás miért lenne félrevezető az adott körülmények között, és az alkalmazott eljárást; és

d) az eltérés pénzügyi hatását a gazdálkodó nettó nyereségére vagy veszteségére, eszközeire, kötelezettségeire, saját tőkéjére és cash-flow-jára valamennyi bemutatott időszakra vonatkozóan.

14. A pénzügyi kimutatásokon néha azt tüntetik fel, hogy azok a nemzetközi számviteli standardokon "alapulnak" vagy a nemzetközi számviteli standardok "lényegi előírásainak felelnek meg", vagy hogy a nemzetközi számviteli standardok "számviteli előírásaival vannak összhangban". Gyakran nem áll rendelkezésre további információ, jóllehet egyértelmű, hogy lényeges közzétételi követelmények vagy éppenséggel számviteli követelmények nem teljesülnek. Ezek a kijelentések félrevezetők, mivel csökkentik a pénzügyi kimutatások megbízhatóságát és érthetőségét. Annak biztosítása érdekében, hogy a nemzetközi számviteli standardokkal összhangban lévőnek nevezett pénzügyi kimutatások megfeleljenek a felhasználók által nemzetközileg megkövetelt standardoknak, a jelen standard tartalmaz egy általános előírást arra, hogy a pénzügyi kimutatásoknak valós képet kell adniuk, útmutatást tartalmaz arra nézve, hogy hogyan lehet a valós bemutatást elérni, és további iránymutatásokat tartalmaz azon rendkívül ritka esetekre vonatkozóan, amikor a standardoktól való eltérés szükséges. Szintén megköveteli az eltérés körülményeinek szembetűnő közzétételét. Az eltérő nemzeti követelmények létezése önmagában nem elég ok arra, hogy indokolttá tegyen egy eltérést a nemzetközi számviteli standardok szerint készített pénzügyi kimutatásokban.

15. Lényegileg minden egyes esetben valós bemutatás érhető el azáltal, hogy minden lényeges vonatkozásban megfelelnek a vonatkozó nemzetközi számviteli standardoknak. A valós bemutatáshoz szükséges:

a) a számviteli politikának a 20. bekezdésben foglaltaknak megfelelő kiválasztása és alkalmazása;

b) az információknak – beleértve a számviteli politikát – releváns, megbízható, összehasonlítható és érthető információkat eredményező módon való bemutatása; valamint

c) további közzétételeknek a bemutatása, amennyiben a nemzetközi számviteli standardok előírásai nem elegendőek ahhoz, hogy a felhasználókat képessé tegyék az egyes ügyleteknek, vagy eseményeknek a gazdálkodó pénzügyi helyzetére és pénzügyi teljesítményére gyakorolt hatásának megértésére.

16. Rendkívül ritka esetekben egy nemzetközi számviteli standardban foglalt bizonyos előírás alkalmazása félrevezető pénzügyi kimutatásokat eredményezhet. Ez az eset csak akkor áll fenn, ha a standard által megkövetelt elszámolás egyértelműen nem helyénvaló és ezért a valós bemutatás sem a standard alkalmazásával, sem önmagában egy további közzététellel nem valósítható meg. Nem helyénvaló az eltérés egyszerűen csak azért, mert valamely más eljárás szintén valós bemutatást eredményezne.

17. Annak megítéléséhez, hogy szükséges-e egy nemzetközi számviteli standardban foglalt bizonyos előírástól való eltérés, figyelemmel kell lenni:

a) az előírás céljára, és hogy az adott körülmények között ez a cél miért nem érhető el, vagy miért nem releváns; és

b) arra a módra, ahogy a gazdálkodó körülményei különböznek az előírást követő más gazdálkodók körülményeitől.

18. Mivel azok a körülmények, amelyek eltérést kívánnak meg, várhatóan rendkívül ritkák és az eltérés szükségessége várhatóan hosszas megvitatás és szubjektív megítélés tárgyát képezi, fontos, hogy a felhasználók tudatában legyen annak, hogy a gazdálkodó nem minden lényeges vonatkozásban felelt meg a nemzetközi számviteli standardok előírásainak. Fontos az is, hogy a felhasználók megfelelő információkkal rendelkezzenek ahhoz, hogy megalapozott döntést tudjanak hozni az eltérés indokoltságáról, és hogy képesek legyenek kiszámítani azokat a módosításokat, amelyek szükségesek lennének a standardnak való megfeleléshez. Az IASC figyelemmel fogja kísérni a standardoktól való eltérések eseteit, amelyeket a tudomására hoznak (például a gazdálkodók, azok könyvvizsgálói és felügyeleti szervei), és mérlegelni fogja azt, hogy szükség van-e pontosításra értelmezéseken keresztül vagy a standardok módosításával, amelyik helyénvaló, annak biztosítására, hogy az eltérések csak rendkívül ritka esetekben maradjanak szükségesek.

19. Amennyiben egy adott standard bizonyos előírásainak megfelelően egy nemzetközi számviteli standard annak hatálybalépése előtt kerül alkalmazásra, közzé kell tenni ezt a tényt.

SZÁMVITELI POLITIKA

20. A vezetésnek úgy kell megválasztania és alkalmaznia egy gazdálkodó számviteli politikáját, hogy a pénzügyi kimutatások megfeleljenek valamennyi vonatkozó nemzetközi számviteli standard és az Állandó Értelmező Bizottság valamennyi vonatkozó értelmezése minden előírásának. Konkrét előírás hiányában a vezetésnek olyan számviteli politikát kell kidolgoznia, amely biztosítja, hogy a pénzügyi kimutatások olyan információkat tartalmaznak, amelyek:

a) lényegesek a felhasználók döntéshozatali igényeinek szempontjából; és

b) megbízhatóak, amennyiben:

i. hűen tükrözik a gazdálkodó eredményeit és pénzügyi pozícióját;

ii. az események és ügyletek gazdasági tartalmát tükrözik, nem pusztán jogi formájukat [2];

iii. semlegesek, azaz mentesek az elfogultságtól;

iv. óvatosak; és

v. minden lényeges vonatkozásban teljesek.

21. A számviteli politikák a gazdálkodó által a pénzügyi kimutatások elkészítésére és bemutatására alkalmazott sajátos elvek, alapelvek, konvenciók, szabályok és gyakorlat.

22. Egy bizonyos nemzetközi számviteli standard és az Állandó Értelmező Bizottság értelmezésének hiányában a vezetés saját megítélése szerint olyan számviteli politikát dolgoz ki, amely a gazdálkodó pénzügyi kimutatásainak felhasználói számára a lehető leghasznosabb információkat képes biztosítani. Ezen megítélés során a vezetés figyelembe veszi:

a) a hasonló és kapcsolódó esetekre vonatkozó nemzetközi számviteli standardok előírásait és útmutatásait;

b) az eszközöknek, kötelezettségeknek, bevételeknek és ráfordításoknak az IASC Keretelvekben meghatározott definícióit, elszámolási és mérési kritériumait; és

c) az egyéb standardalkotó testületek közzétett iránymutatásait és az elfogadott iparági gyakorlatot addig és csak addig a mértékig, ameddig ezek megfelelnek a jelen bekezdés a) és b) pontjában leírtaknak.

A VÁLLALKOZÁS FOLYTATÁSA

23. A pénzügyi kimutatások készítése során a vezetésnek meg kell ítélnie a gazdálkodónak a vállalkozás folytatására vonatkozó képességét. A pénzügyi kimutatásokat a vállalkozás folytatását feltételezve kell elkészíteni, kivéve ha a vezetésnek vagy szándékában áll megszüntetni a vállalkozást, vagy beszüntetni a kereskedést, vagy amikor nem áll előtte ezen kívül más reális lehetőség. Ha a vezetésnek a mérlegelés során olyan, eseményekkel vagy feltételekkel kapcsolatos lényeges bizonytalanságokról van tudomása, amelyek jelentős kétséget támasztanak a gazdálkodónak a vállalkozás folytatására vonatkozó képességével kapcsolatban, ezeket a bizonytalanságokat közzé kell tenni. Amennyiben a pénzügyi kimutatásokat nem a vállalkozás folytatását feltételezve készítik, közzé kell tenni ezt a tényt, azzal az alappal együtt, amelyen a pénzügyi kimutatások készültek és annak okával együtt, ami miatt a gazdálkodó nem minősül folytatható vállalkozásnak.

24. Annak megítélésekor, hogy helyénvaló-e a vállalkozás folytatásának feltételezése, a vezetés számba veszi az összes rendelkezésre álló, a belátható jövőre vonatkozó információt, amely belátható jövő legalább a mérleg fordulónapjától számított tizenkét hónapos időtartam kell legyen, de nem korlátozódik arra. A mérlegelés mértéke minden esetben a körülmények függvénye. Abban az esetben, ha egy gazdálkodó nyereséges működési múlttal rendelkezik, és megfelelő hozzáférése van pénzügyi forrásokhoz, részletesebb elemzés nélkül arra a következtetésre lehet jutni, hogy a vállalkozás folytatásának feltételezése helytálló. Egyéb esetekben a vezetésnek szükséges lehet mérlegelni a jelenlegi és a várható nyereségességgel kapcsolatos tényezők széles skáláját, az adósság-visszafizetési ütemezést és a potenciális helyettesítő pénzügyi forrásokat ahhoz, hogy meggyőződhessen arról, hogy a vállalkozás folytatásának feltételezése helytálló.

ELHATÁROLÁS ALAPÚ SZÁMVITEL

25. Egy gazdálkodónak a pénzügyi kimutatásait – a cash-flow-kimutatás kivételével – az elhatárolás alapú számvitel alapján kell elkészítenie.

26. Az elhatárolás alapú számvitel alapján az ügyleteket és egyéb eseményeket akkor mutatják ki, amikor azok megtörténnek (nem pedig akkor, amikor a pénzeszközt vagy annak egyenértékesét megkapják vagy kifizetik), és azoknak az időszakoknak számviteli nyilvántartásaiban szerepeltetik azokat, és azoknak az időszakoknak pénzügyi kimutatásaiban mutatják be azokat, amelyekre vonatkoznak. A ráfordításokat a felmerült költségek és a bevétel egyes tételeinek megszolgálása közötti közvetlen kapcsolat alapján számolják el az eredménykimutatásban (összemérés elve). Mindazonáltal, az összemérés elvének alkalmazása nem engedi meg azoknak a tételeknek a kimutatását a mérlegben, amelyek nem felelnek meg az eszközök vagy a kötelezettségek definíciójának.

A BEMUTATÁS KÖVETKEZETESSÉGE

27. Az egyes tételek bemutatását és besorolását a pénzügyi kimutatásokban meg kell tartani egy időszakról a következőre, kivéve ha:

a) a gazdálkodó tevékenységének jellegében bekövetkezett jelentős változás vagy a pénzügyi kimutatások bemutatásának áttekintése azt mutatja, hogy a változtatás az események vagy ügyletek megfelelőbb bemutatását fogja eredményezni; vagy

b) a bemutatás megváltoztatását valamely nemzetközi számviteli standard vagy az Állandó Értelmezési Bizottság valamely értelmezése követeli meg [3].

28. Egy jelentős akvizíció vagy értékesítés, vagy a pénzügyi kimutatások bemutatásának áttekintése jelezhetik a pénzügyi kimutatások eltérő bemutatásának szükségességét. A gazdálkodónak csak akkor szabad megváltoztatnia a pénzügyi kimutatások bemutatását, ha a megváltozott struktúra valószínűsíthetően a jövőben is használatos lesz, vagy ha az alternatív bemutatás előnye egyértelmű. Abban az esetben, ha a bemutatást ilyen módon megváltoztatják, a gazdálkodónak az összehasonlító adatokat is át kell sorolnia a 40. bekezdéssel összhangban. A bemutatásnak a nemzeti előírásoknak való megfelelés céljából történő megváltoztatása megengedett, amennyiben a módosított bemutatás továbbra is összhangban van a jelen standard követelményeivel.

A LÉNYEGESSÉG ÉS AZ ÖSSZEVONÁS

29. A pénzügyi kimutatásokban minden lényeges tételt elkülönítve kell bemutatni. A nem jelentős összegeket össze kell vonni a hasonló jellegű vagy rendeltetésű összegekkel, és nem kell azokat elkülönülten bemutatni.

30. A pénzügyi kimutatások nagy mennyiségű ügylet feldolgozásából állnak elő úgy, hogy ezen ügyleteket jellegük vagy rendeltetésük alapján csoportosítva rendszerezik. Az összevonás és besorolás folyamatának utolsó szakasza az összevont és besorolt adatok bemutatása, amely adatok elkülönült tételsort alkotnak magukban a pénzügyi kimutatásokban vagy a megjegyzésekben. Ha valamely tételsor önmagában nem lényeges, azt összevonják más tételekkel akár magukban a pénzügyi kimutatásokban, akár a megjegyzésekben. Egy tétel, amely nem elég lényeges ahhoz, hogy biztosított legyen az elkülönült bemutatás magukban a pénzügyi kimutatásokban, elég lényeges hatású lehet azonban ahhoz, hogy elkülönülten kelljen bemutatni a megjegyzésekben.

31. Ebben az értelemben egy információ lényeges, ha közzétételének elhagyása befolyásolhatja a felhasználóknak a pénzügyi kimutatások alapján hozott gazdasági döntéseit. A lényegesség a tételnek az elhagyása konkrét körülményei között megítélt nagyságrendjétől és jellegétől függ. Annak eldöntésekor, hogy egy tétel, vagy tételeknek az összessége lényeges-e, a tétel jellegét és nagyságrendjét együttesen kell értékelni. A körülményektől függően akár a jelleg, akár a nagyságrend lehet a döntő tényező. Például az azonos jellegű és rendeltetésű egyedi eszközöket akkor is összevonják, ha az egyedi összegek jelentősek. Ugyanakkor a jellegükben vagy rendeltetésükben különböző nagy összegű tételeket külön mutatják be.

32. A lényegesség elve kimondja, hogy a nemzetközi számviteli standardok konkrét közzétételi előírásainak nem kell eleget tenni, ha az eredményként kapott információ nem lényeges.

NETTÓSÍTÁS

33. Az eszközök és a kötelezettségek nem vonhatók össze egymással, kivéve, amikor a nettósítást más nemzetközi számviteli standard előírja, vagy lehetővé teszi.

34. A bevétel és ráfordítás tételek akkor, és csak akkor nettósíthatók, ha:

a) azt egy Nemzetközi Számviteli Standard előírja, vagy lehetővé teszi; vagy ha

b) az ugyanazon, vagy hasonló ügyletekből és eseményekből származó nyereségek, veszteségek és a kapcsolódó ráfordítások nem lényegesek. Ezeket az összegeket a 29. bekezdésnek megfelelően össze kell vonni.

35. Fontos, hogy mind az eszközök és a kötelezettségek, mind a bevételek és a ráfordítások, amennyiben lényegesek, elkülönülten legyenek megjelenítve. A nettósítás akár az eredménykimutatásban, akár a mérlegben – kivéve, ha a nettósítás az ügylet vagy esemény lényegét tükrözi – csökkenti a felhasználók azon képességét, hogy a létrejött ügyleteket megérthessék, és a gazdálkodó jövőbeni pénzáramlásait megbecsüljék. Az eszközök értékvesztéssel – mint például a készleteknek elavulás miatti értékvesztéssel vagy a követeléseknek a kétes követelésekre képzett értékvesztéssel – csökkentett értéken, nettó módon történő kimutatása nem minősül nettósításnak.

36. Az IAS 18 Bevételek standard meghatározza a bevétel fogalmát, és annak értékelését az érte kapott vagy érte járó ellenértéknek a valós értékén írja elő, figyelembe véve a gazdálkodó által adott kereskedelmi és mennyiségi kedvezmények összegét. Szokásos üzleti tevékenysége során egy gazdálkodó olyan egyéb ügyleteket bonyolít le, amelyek nem termelnek bevételt, de amelyek együtt járnak a fő bevételtermelő tevékenységekkel. Az ilyen ügyletek eredményeit, amennyiben ez a bemutatás az ügylet vagy esemény lényegét tükrözi, az ugyanazon ügylethez kapcsolódó bármely bevételnek a kapcsolódó ráfordítással történő összevonásával mutatják be. Például:

a) a befektetett eszközök, beleértve a befektetések és a működési eszközök, elidegenítéséből származó nyereségeket és veszteségeket az eszköz könyv szerinti értékének és az értékesítési ráfordításoknak a kikerülésből származó bevételekből történő levonásával mutatják be;

b) a valamely harmadik féllel fennálló szerződéses viszony (például albérleti megállapodás) keretében megtérített ráfordításokat a kapcsolódó visszatérítéssel szemben nettósítják; és

c) a rendkívüli tételek kimutathatók a kapcsolódó adóval és a kisebbségi részesedéssel összevontan, a bruttó értékeknek a megjegyzésekben való bemutatásával.

37. Ezen túlmenően a hasonló ügyletek egy csoportjából származó nyereségek és veszteségek is nettó módon kerülnek bemutatásra, például a devizaügyletek nyeresége és vesztesége, vagy az értékesítési célból vásárolt értékpapírokból származó nyereségek és veszteségek. Az ilyen nyereségeket és veszteségeket azonban elkülönítve kell bemutatni, ha azok mértéke, jellege vagy gyakorisága olyan, hogy arra az IAS 8 Az időszak nettó nyeresége vagy vesztesége, alapvető hibák és a számviteli politika változásai standard elkülönített közzétételt ír elő.

ÖSSZEHASONLÍTÓ ADATOK

38. Amennyiben valamely nemzetközi számviteli standard mást nem tesz lehetővé vagy mást nem ír elő, a pénzügyi kimutatásokban szereplő valamennyi számadat esetében közzé kell tenni az előző időszakra vonatkozó összehasonlító adatokat. Összehasonlító adatokat kell a magyarázó vagy leíró jellegű információk között szerepeltetni, ha ez fontos a tárgyidőszaki pénzügyi kimutatások megértése szempontjából.

39. Egyes esetekben az előző időszak(ok) pénzügyi kimutatásaiban leírt szöveges információ a tárgyidőszak tekintetében is releváns. Például egy olyan jogvitának a részleteit, amelynek kimenetele a legutolsó mérlegfordulónapon még bizonytalan volt, és amely továbbra is eldöntésre vár, közzéteszik a tárgyidőszakban. A felhasználók számára hasznos az információ, hogy a bizonytalanság már a legutolsó mérlegfordulónapon is létezett, és hogy milyen lépéseket tettek a tárgyidőszakban a bizonytalanság megszüntetése érdekében.

40. Amennyiben a pénzügyi kimutatások egyes tételeinek bemutatását vagy besorolását megváltoztatják, az összehasonlító adatokat – kivéve, ha ez nem megvalósítható – át kell sorolni annak érdekében, hogy a jelen időszakkal való összehasonlíthatóságot biztosítsák, és bármely átsorolás jellegét, összegét és indokát közzé kell tenni. Abban az esetben, ha az összehasonlító adatok átsorolása megvalósíthatatlan, a gazdálkodónak közzé kell tennie az át nem sorolás indokát, valamint azoknak a változtatásoknak a jellegét, amelyeket tettek volna, ha az összegeket átsorolják.

41. Előállhatnak olyan körülmények, amikor az összehasonlító adatoknak a jelen időszakkal való összehasonlíthatóság érdekében történő átsorolása nem lehetséges. Például lehetséges, hogy az előző időszak(ok) során az adatok nem kerültek olyan módon gyűjtésre, ami lehetővé tenné az átsorolást, és nem lehet újra előállítani az információkat. Ebben az esetben az összehasonlító adatok azon helyesbítéseinek jellegét teszik közzé, amelyeket el kellett volna elvégezni. Az IAS 8 foglalkozik az összehasonlító adatoknak a visszamenőlegesen alkalmazott számviteli politika változtatás miatti helyesbítésével.

A SZERKEZET ÉS A TARTALOM

Bevezetés

42. A jelen standard bizonyos tételeknek magukban a pénzügyi kimutatásokban való közzétételét írja elő, másoknak pedig vagy magukban a pénzügyi kimutatásokban való, vagy a megjegyzésekben való közzétételét írja elő, továbbá javasolt formátumokat ad meg a standard függelékeként, amelyet egy gazdálkodó a saját körülményeinek megfelelően alkalmazhat. Az IAS 7 tartalmazza a cash-flow-kimutatás összeállításának szerkezetét.

43. A jelen standard a közzététel fogalmát tág értelemben használja, beleértve abba mind a magukban a pénzügyi kimutatásokban, mind a megjegyzésekben bemutatott tételeket. A más Nemzetközi Számviteli Standardok által előírt közzétételeket az adott standardok előírásaival összhangban kell szerepeltetni. A jelen vagy más standard eltérő rendelkezésének hiányában az ilyen közzétételeket vagy magukban a megfelelő pénzügyi kimutatásokban vagy a megjegyzésekben kell szerepeltetni.

A pénzügyi kimutatások azonosításas

44. A pénzügyi kimutatásokat egyértelműen azonosítani kell, és az ugyanazon közzétett dokumentum egyéb részeitől egyértelműen el kell különíteni őket.

45. A nemzetközi számviteli standardok csak a pénzügyi kimutatásokra vonatkoznak, és nem vonatkoznak az éves jelentésben, vagy más anyagokban szereplő egyéb információkra. Ezért fontos, hogy a felhasználók képesek legyenek megkülönböztetni a nemzetközi számviteli standardok alapján készített információkat az egyéb információktól, amelyek hasznosak lehetnek a felhasználók számára, de amelyek nem tartoznak a standardok hatálya alá.

46. A pénzügyi kimutatások minden egyes elemét egyértelműen kell azonosítani. Ezen túlmenően az alábbi információkat szembetűnően fel kell tüntetni és meg kell ismételni, amennyiben az a bemutatott információ megfelelő megértéséhez szükséges:

a) a beszámolót készítő gazdálkodó neve, vagy egyéb azonosítója;

b) annak megjelölése, hogy az adott pénzügyi kimutatások egy gazdálkodóra, vagy gazdálkodók egy csoportjára vonatkoznak;

c) a mérleg fordulónapja, vagy a pénzügyi kimutatások által lefedett időszak, attól függően, hogy a pénzügyi kimutatások adott elemére melyik a helyénvaló;

d) a jelentés pénzneme; és

e) a pénzügyi kimutatásokban szereplő számadatok pontosságának mértéke.

47. A 46. bekezdésben szereplő követelményeknek általában oldalfejléceknek és rövidített oszlopfejléceknek a pénzügyi kimutatások valamennyi oldalán történő feltüntetésével tesznek eleget. Mérlegelés szükséges annak eldöntésére, hogy melyik módszer a legalkalmasabb ezen információk szerepeltetésére. Például, ha a pénzügyi kimutatásokat elektronikus formában olvassák, esetleg nem használnak elkülönült oldalakat; a fenti adatokat ilyen esetben olyan gyakorisággal szerepeltetik, amely biztosítja a bemutatott információ megfelelő megértését.

48. A pénzügyi kimutatásokban a könnyebb érthetőség érdekében gyakran a beszámoló pénznemének ezres vagy milliós egységében szerepeltetik az adatokat. Ez elfogadható, amennyiben a pontosság mértékét közzéteszik és nem vész el lényeges információ.

A beszámolási időszak

49. Pénzügyi kimutatásokat legalább évente kell prezentálni. Amennyiben kivételes esetekben a gazdálkodó mérlegfordulónapja megváltozik, és az éves pénzügyi kimutatásokat egy évnél hosszabb, vagy rövidebb időszakra prezentálják, a gazdálkodónak a pénzügyi kimutatások által lefedett időszak megjelölésén túlmenően közzé kell tennie:

a) az egy évtől eltérő beszámolási időszak alkalmazásának okát; és

b) a tényt, hogy az eredménykimutatásban, a saját tőke változásban, a cash-flow-kimutatásban és a kapcsolódó megjegyzésekben szereplő összehasonlító adatok nem összehasonlítóak.

50. Kivételes körülmények esetén a gazdálkodó arra kényszerülhet vagy úgy dönthet, hogy megváltoztatja mérlegfordulónapját, például a gazdálkodónak egy eltérő mérlegfordulónapú gazdálkodó által történő felvásárlását követően. Ebben az esetben fontos, hogy a felhasználók tudják, hogy a tárgyidőszakban bemutatott összegek és az összehasonlító adatok nem összehasonlíthatóak, és fontos, hogy a mérlegfordulónap megváltozásának okát bemutassák.

51. A pénzügyi kimutatások általában következetesen egyéves beszámolási időszakokra készülnek. Egyes gazdálkodók ugyanakkor gyakorlati okokból szívesebben készítenek beszámolót például 52 hetes beszámolási időszakra. A jelen standard nem zárja ki ennek lehetőségét, mivel az így elkészített pénzügyi kimutatások valószínűleg nem különböznek lényegesen az egy évre vonatkozóktól.

Időszerűség

52. A pénzügyi kimutatások használhatósága csökken, ha azok a felhasználók részére nem állnak rendelkezésre a mérleg fordulónapját követő ésszerű időn belül. A gazdálkodónak a mérlegfordulónapot követő hat hónapon belül közzé kell tudnia tenni pénzügyi kimutatásait. A folyamatosan fennálló tényezők, mint például a gazdálkodó működésének összetettsége, nem elegendő okok arra, hogy ne készítsenek időben pénzügyi kimutatásokat. Számos jogrendszerben konkrétabb határidőket határoznak meg törvényi előírások, és piaci szabályozások.

A mérleg

A rövid lejáratú/hosszú lejáratú megkülönböztetés

53. Tevékenysége jellege alapján minden gazdálkodónak el kell döntenie, hogy elkülönülten csoportosítva mutatja-e be magában a mérlegben a forgó- és befektetett eszközöket, és a rövid és hosszú lejáratú kötelezettségeket. Elkülönített kimutatás esetén jelen standard 57–65. bekezdéseit kell alkalmazni. Ha a gazdálkodó úgy dönt, hogy nem alkalmazza ezt a megkülönböztetést, az eszközöket és a kötelezettségeket általánosságban azok likviditási sorrendjében kell bemutatni.

54. Bármelyik bemutatási módot választják is, a gazdálkodónak minden olyan eszköz- és kötelezettségtétel esetében, amely egyszerre tartalmaz a mérlegfordulónapot követő tizenkét hónapon belül és azon túl megtérülő vagy rendeződő összegeket, közzé kell tennie azt az összeget, amelynek megtérülése vagy rendezése tizenkét hónapon túl várható.

55. Amikor valamely gazdálkodó jól azonosítható működési cikluson belül nyújt termékeket vagy szolgáltatásokat, a forgó- és befektetett eszközök és a rövid és hosszú lejáratú kötelezettségek elkülönített kimutatása magában a mérlegben hasznos információt nyújt a működőtőkeként folyamatosan forgásban lévő nettó eszközöknek a gazdálkodó hosszú távú tevékenységei során használt nettó eszközöktől való megkülönböztetése által. Ez kiemeli továbbá azokat az eszközöket, amelyeknek megtérülése az adott működési ciklusban várható, valamint azokat a kötelezettségeket, amelyeknek rendezése ugyanabban az időszakban esedékes.

56. Az eszközök és kötelezettségek esedékességére vonatkozó információk hasznosak a gazdálkodó likviditásának és tartós fizetőképességének értékelésekor. Az IAS 32 Pénzügyi instrumentumok: közzététel és bemutatás standard megkívánja mind a pénzügyi eszközök, mind a pénzügyi kötelezettségek esedékességének közzétételét. A pénzügyi eszközök közé tartoznak a vevő- és az egyéb követelések, és pénzügyi kötelezettségek a szállítói és az egyéb kötelezettségek. A nem pénzügyi eszközök és kötelezettségek, mint például a készletek és a céltartalékok, megtérülésének és rendezésének várható időpontjára vonatkozó információ hasznos függetlenül attól, hogy a rövid és hosszú lejáratú eszközöket és kötelezettségeket elkülönítve mutatják-e be vagy sem. Például egy gazdálkodó közzéteszi a várhatóan a mérleg fordulónapjától számított egy éven túl megtérülő készleteinek összegét.

A forgóeszközök

57. Egy eszközt a forgóeszközök között kell kimutatni, ha:

a) várhatóan a gazdálkodó szokásos működési ciklusa folyamán realizálják, vagy ezen időszak alatt történő értékesítésre vagy felhasználásra tartják; vagy

b) elsősorban kereskedési céllal, vagy rövid ideig tartják, és várhatóan a mérleg fordulónapját követő tizenkét hónapon belül realizálják; vagy

c) olyan pénzeszköz vagy pénzeszköz-egyenértékes, amelynek felhasználása nem esik korlátozás alá.

Minden egyéb eszközt a befektetett eszközök között kell kimutatni.

58. Ahol a jelen standard a befektetett eszköz kifejezést használja, ez egyaránt vonatkozik a hosszú távú célt szolgáló tárgyi, immateriális, működési és pénzügyi eszközökre. A standard nem tiltja meg az ettől eltérő elnevezések használatát, amennyiben azok jelentése egyértelmű.

59. Egy gazdálkodó működési ciklusa a gyártáshoz szükséges anyagok beszerzése és azoknak pénzeszközben, vagy egy könnyen pénzeszközre váltható instrumentumban való megtérülése között eltelt idő. A forgóeszközök közé tartoznak a szokásos működési cikluson belül értékesítésre, felhasználásra és realizálásra kerülő készletek és vevőkövetelések még akkor is, ha a mérleg fordulónapját követő tizenkét hónapon belül várhatóan nem realizálódnak. A piacképes értékpapírokat csak abban az esetben lehet forgóeszközként kimutatni, ha azokat a gazdálkodó a mérleg fordulónapját követő tizenkét hónapon belül realizálni szándékozik, egyéb esetekben befektetett eszköznek minősülnek.

A rövid lejáratú kötelezettségek

60. Egy kötelezettséget a rövid lejáratú kötelezettségek között kell kimutatni, ha:

a) azt a gazdálkodó szokásos működési ciklusa folyamán várhatóan teljesítik; vagy

b) teljesítése a mérleg fordulónapját követő tizenkét hónapon belül esedékes.

Minden egyéb kötelezettséget a hosszú lejáratú kötelezettségek között kell kimutatni.

61. A rövid lejáratú kötelezettségek a forgóeszközökhöz hasonló módon kategorizálhatók. Némely rövid lejáratú kötelezettség, mint például a szállítói kötelezettségek, valamint a személyi jellegű és egyéb működési költségek elhatárolásai részei a tevékenység szokásos működési ciklusában használt működőtőkének. Ezeket a működéssel kapcsolatos tételeket abban az esetben is a rövid lejáratú kötelezettségek közé kell felvenni, ha pénzügyi rendezésük csak a mérleg fordulónapját követő tizenkét hónapon túl esedékes.

62. Vannak olyan egyéb rövid lejáratú kötelezettségek, amelyek nem részei a jelen működési ciklusnak, de a mérleg fordulónapját követő tizenkét hónapon belül esedékes a kiegyenlítésük. Ilyenek például a kamatozó kötelezettségek, a banki folyószámlahitelek, a fizetendő osztalékok, a nyereségadók és az egyéb nem szállítói kötelezettségek rövid lejáratú részei. Azok a kamatozó kötelezettségek, amelyek a működőtőke finanszírozását hosszú távon szolgálják és tizenkét hónapon túl esedékesek, a hosszú lejáratú kötelezettségek közé sorolandók.

63. A gazdálkodónak a hosszú lejáratú, kamatozó kötelezettségeket akkor is hosszú lejáratú kötelezettségként kell kimutatnia, ha azok kiegyenlítése a mérleg fordulónapját követő tizenkét hónapon belül esedékes, ha:

a) az eredeti futamidő hosszabb volt, mint tizenkét hónap;

b) a gazdálkodó a kötelezettséget hosszú távon szándékozik újrafinanszírozni; és

c) a szándékot még a pénzügyi kimutatások lezárását megelőzően refinanszírozásra vagy fizetés átütemezésére vonatkozó szerződés erősíti meg.

A rövid lejáratú kötelezettségek közül, a jelen bekezdéssel összhangban, kiemelt bármely kötelezettség összegét, az ezen bemutatást alátámasztó információkkal együtt, a mérleghez készített megjegyzésekben közzé kell tenni.

64. Egyes, a következő működési ciklus során esedékes kötelmek, amelyek a gazdálkodó döntésétől függően várhatóan újrafinanszírozhatók vagy "előre görgethetők", várhatóan nem terhelik a gazdálkodó működőtőkéjét. Az ilyen kötelmek a gazdálkodó hosszú távú finanszírozása részének tekintendők és ezért azokat a hosszú lejáratúként kell besorolni. Ugyanakkor azokban az esetekben, amikor a refinanszírozás nem a gazdálkodó döntésétől függ (ez lenne az eset, ha a refinanszírozásra nincs megállapodás), a refinanszírozás nem tekinthető automatikusnak és a kötelmet rövid lejáratúként kell besorolni, kivéve ha a mérleg közzétételre történő engedélyezése előtt létrejött refinanszírozási megállapodás bizonyosságot szolgáltat arra nézve, hogy a fordulónapon a kötelezettség tartalmában hosszú lejáratú volt.

65. Egyes kölcsönmegállapodások tartalmaznak a kölcsön felvevője által tett kötelezettségvállalásokat (megállapodásokat), amelyek értelmében a kölcsönvevő pénzügyi helyzetére vonatkozó bizonyos feltételek megsértése esetén a kötelezettség azonnal esedékessé válik. Ebben az esetben a kötelezettséget csak akkor lehet hosszú lejáratúként besorolni, amennyiben:

a) a hitelező – még a pénzügyi kimutatások közzétételre történő engedélyezése előtt – beleegyezett, hogy nem követeli a szerződésszegés miatt a kölcsönösszeg visszafizetését; és

b) nem valószínű, hogy további szerződésszegés következzen be a mérleg fordulónapját követő tizenkét hónapon belül.

Magában a mérlegben bemutatandó információk

66. A mérleg maga minimálisan az alábbi összegeket bemutató sorokat kell tartalmazza:

a) ingatlanok, gépek és berendezések;

b) immateriális javak;

c) pénzügyi eszközök (a d), f) és g) pontokban szereplő összegek kivételével);

d) tőkemódszerrel elszámolt befektetések;

e) készletek;

f) vevő- és egyéb követelések;

g) pénzeszközök és pénzeszköz-egyenértékesek;

h) szállítói és egyéb kötelezettségek;

i) adókötelezettségek és követelések az IAS 12 Nyereségadók standardban előírtak szerint;

j) céltartalékok;

k) hosszú lejáratú kamatozó kötelezettségek;

l) kisebbségi részesedések; és

m) jegyzett tőke és tartalékok.

67. További tételeket, összesítő sorokat és részösszegeket kell szerepeltetni magában a mérlegben azokban az esetekben, amikor egy nemzetközi számviteli standard ezt előírja, vagy amikor ez a gazdálkodó pénzügyi helyzetének valós bemutatásához szükséges.

68. A jelen standard nem ír elő kötelező sorrendet vagy formátumot a tételek megjelenítésére. A 66. bekezdés egyszerűen egy felsorolást tartalmaz olyan tételekről, amelyek egymástól jellegükben vagy rendeltetésükben olyan mértékben eltérnek, ami miatt az elkülönített bemutatásuk magában a mérlegben indokolt. Szemléltető formátumokat a jelen standard függeléke tartalmaz. A fent felsorolt tételsorok módosításai a következők lehetnek:

a) további tételsorokat kell szerepeltetni, amennyiben valamely nemzetközi számviteli standard megkívánja azok elkülönült bemutatását magában a mérlegben, vagy amikor egy tétel nagyságrendje, jellege vagy rendeltetése alapján az elkülönített bemutatás segítené a gazdálkodó valós pénzügyi helyzetének bemutatatását; és

b) a használt megnevezések és a tételek sorrendje megváltoztatható a gazdálkodó és tevékenységei sajátosságainak megfelelően, a gazdálkodó pénzügyi helyzetének átfogó megértéséhez szükséges információk biztosítása érdekében. Például egy bank kiegészíti a fenti előírásokat olyan módon, hogy megfeleljen az IAS 30 Közzétételek a bankok és hasonló pénzügyi intézmények pénzügyi kimutatásaiban standard 18–25. bekezdéseinek.

69. A 66. bekezdésben felsorolt tételek átfogó jellegűek, és nem szükségszerűen kell más standardok hatókörébe eső tételekre korlátozódniuk. Az immateriális javak például tartalmazzák a goodwillt és a fejlesztési ráfordításokból származó eszközöket.

70. A további elkülönített tételek bemutatására vonatkozó döntéshez mérlegelni kell:

a) az egyes eszközök jellegét és likviditását, és azok lényegességét, amely a legtöbb esetben a goodwill és a fejlesztési ráfordításokból származó eszközök, a monetáris és a nem monetáris eszközök, és a forgó és befektetett eszközök elkülönített bemutatását eredményezi;

b) azoknak a gazdálkodón belüli rendeltetését, amely például az operatív és a pénzügyi eszközök, a készletek, a követelések, a pénzeszközök és a pénzeszköz-egyenértékesek elkülönített bemutatását eredményezi; és

c) a kötelezettségek összegét, jellegét és lejáratát, amely például a kamatozó és nem kamatozó kötelezettségek és a céltartalékok elkülönített bemutatását eredményezi, azoknak a rövid vagy hosszú lejáratúként történő besorolásával, ha ez helyénvaló.

71. A jellegükben vagy rendeltetésükben különböző eszközökre és kötelezettségekre néha különböző értékelési alapot kell alkalmazni. Például az ingatlanok, gépek és berendezések bizonyos csoportjai az IAS 16-nak megfelelően bekerülési értéken, vagy átértékelt értéken mutathatók ki. Az eszközök különböző csoportjainál a különböző értékelési alapok használata azt jelzi, hogy azok jellege vagy rendeltetése különbözik és így külön tételsorként mutatandók be.

Magában a mérlegben vagy a megjegyzésekben bemutatandó információk

72. Egy gazdálkodónak vagy magában a mérlegben, vagy a mérleghez tartozó megjegyzésekben kell közzétennie a bemutatott tételek további alábontását a gazdálkodó működési körülményeinek megfelelő módon csoportosítva. Minden tételt tovább kell bontani annak jellege szerint, amennyiben indokolt, és az anyavállalattal, a leányvállalatokkal, a társult vállalkozásokkal és az egyéb kapcsolt felekkel szembeni kötelezettségeket és követeléseket elkülönítve kell bemutatni.

73. Az alábontásokban közölt részletezés, akár magában a mérlegben, akár a megjegyzésekben, a nemzetközi számviteli standardok előírásaitól és az érintett összegek nagyságától, jellegétől és rendeltetésétől függenek. A 70. bekezdésben leírt tényezőket az alábontás alapjának meghatározásakor is figyelembe kell venni. A közzétételek tételenként el fognak térni, például:

a) a tárgyi eszközöket csoportonként az IAS 16 Ingatlanok, gépek és berendezések standard szerint kell besorolni;

b) a követelések csoportosítása a vevőkövetelések, a csoport egyéb tagjaival szembeni követelések, kapcsolt felekkel szembeni követelések, ráfordítások aktív időbeli elhatárolásai és egyéb összegek szerint történik;

c) a készleteket az IAS 2 Készletek standard szerint kell csoportosítani olyan csoportokba, mint áruk, nyersanyagok, anyagok, befejezetlen termelés és késztermékek;

d) a céltartalékok vizsgálata során külön tüntetik fel a munkavállalói juttatásokra képzett és az egyéb, a gazdálkodó sajátosságainak megfelelően képzett céltartalékokat; és

e) a saját tőke és a tartalékok elemzése során külön kerülnek feltüntetésre a jegyzett tőke, a részvény ázsiók és a tartalékok különböző csoportjai.

74. A gazdálkodónak vagy magában a mérlegben, vagy a megjegyzésekben közzé kell tennie a következőket:

a) az alaptőke minden osztályára:

i. a kibocsátásra engedélyezett részvények száma;

ii. a kibocsátott és teljes egészében kiegyenlített, és a kibocsátott és még nem teljesen kiegyenlített részvények száma;

iii. a részvények névértéke, vagy annak leírása, hogy a részvényeknek nincs névértéke;

iv. az év elején és végén forgalomban lévő részvények számának levezetése;

v. az adott részvényosztályhoz kapcsolódó jogok, elsőbbségi jogok és korlátozások, beleértve az osztalékfizetéssel és a tőke-visszatérítéssel kapcsolatos korlátozásokat;

vi. a gazdálkodó részvényeiből a gazdálkodó, leányvállalatok vagy kapcsolt felek által birtokolt részvények; és

vii. az opciós vagy értékesítési szerződések keretében kibocsátásra fenntartott részvények, beleértve a feltételeket és az összegeket;

b) minden egyes, a saját tőkében kimutatott tartalék jellegének és céljának a leírása;

c) a mérlegfordulónap után, de a pénzügyi kimutatások közzétételre történő jóváhagyása előtt javasolt vagy bejelentett osztalék összege; és

d) bármely halmozódó elsőbbségi osztalék ki nem mutatott összege.

A jegyzett tőke nélküli gazdálkodóknak, mint pl. a személyegyesítő társaságoknak a fenti követelményekkel egyenértékű információkat kell közzétenniük, bemutatva valamennyi tőkerészesedés-kategória mozgásait az időszakban, valamint valamennyi tőkerészesedés-kategóriára a kapcsolódó jogokat, elsőbbségi jogokat és korlátozásokat.

Az eredménykimutatás

Magában az eredménykimutatásban bemutatandó információk

75. Az eredménykimutatás maga minimálisan az alábbi összegeket bemutató sorokat kell tartalmazza:

a) bevételek;

b) üzemi (üzleti) tevékenység eredménye;

c) pénzügyi ráfordítások;

d) a tőke módszer alapján elszámolt, társult és közös vállalkozásokból származó nyereség és veszteség;

e) adóráfordítások;

f) a szokásos vállalkozási tevékenység nyeresége vagy vesztesége;

g) rendkívüli tételek;

h) kisebbségi részesedések; és

i) időszak nettó nyeresége vagy vesztesége.

További tételeket, összesítő sorokat és részösszegeket kell szerepeltetni magában az eredménykimutatásban azokban az esetekben, amikor egy nemzetközi számviteli standard ezt előírja, vagy amikor ez a gazdálkodó pénzügyi teljesítményének valós bemutatásához szükséges.

76. Egy gazdálkodó különböző tevékenységeinek, ügyleteinek és eseményeinek hatásai különböznek stabilitásukban, kockázatukban és előrejelezhetőségükben, és a teljesítményelemek közzététele segít az elért teljesítmény megértésében és a jövőbeni eredmények felbecsülésében. További tételsorokat kell szerepeltetni magában az eredménykimutatásban, és módosítani kell a használt megnevezéseket és a tételek sorrendjét, amennyiben ez a teljesítmény elemeinek magyarázatához szükséges. A figyelembe veendő szempontok tartalmazzák a lényegességet, és a bevételek és ráfordítások különböző elemeinek a jellegét és a rendeltetését. Például egy bank módosítja a megnevezéseket annak érdekében, hogy megfeleljen az IAS 30 9–17. bekezdés specifikusabb követelményeinek. A bevétel és a ráfordítás tételek csak akkor számolhatók el egymással szemben, amennyiben a 34. bekezdésben foglalt feltételek teljesülnek.

Magában az eredménykimutatásban vagy a megjegyzésekben bemutatandó információk

77. Egy gazdálkodónak vagy magában az eredménykimutatásban, vagy az eredménykimutatáshoz tartozó megjegyzésekben kell közzétennie a ráfordításoknak egy elemzését vagy a költségek jellege, vagy azok gazdálkodón belüli rendeltetése szerint.

78. A gazdálkodók számára javasolt, hogy magában az eredménykimutatásban mutassák be a 77. bekezdés szerinti elemzést.

79. A ráfordítástételeket a pénzügyi teljesítményelemek – stabilitás, nyereség/veszteségpotenciál és előrejelezhetőség szempontjából különböző – körének kiemelésére tovább kell bontani. Ezt az információt két módszer egyike szerint kell elkészíteni.

80. Az első elemzést összköltség módszernek hívják. A ráfordítások az eredménykimutatásban jellegük szerint kerülnek csoportosításra (például értékcsökkenési leírás, anyagköltség, szállítási költségek, fizikai és alkalmazotti bérköltség, reklámköltségek), és nem kerülnek felosztásra a gazdálkodó különböző funkciói szerint. Ez a módszer sok kisebb gazdálkodónál könnyen használható, mivel nem szükséges a működési költségeket funkcionális csoportokra felosztani. Az összköltség módszer szerinti csoportosítás példája a következő:

Árbevétel | | X |

Egyéb működési bevételek | | X |

A késztermékek és a befejezetlen termelés értékének változása | X | |

Felhasznált alap- és segédanyagok | X | |

Személyi jellegű költségek | X | |

Értékcsökkenési és amortizációs leírás | X | |

Egyéb működési ráfordítások | X | |

Működési ráfordítások összesen | | (X) |

Az üzleti tevékenység nyeresége | | X |

81. A késztermékek és a befejezetlen termelés értékének tárgyidőszaki változása a termelési költségek korrekcióját jelentik azt tükrözendő, hogy vagy a termelés növelte a készletszinteket, vagy hogy a termelést meghaladó értékesítés csökkentette a készletszinteket. Néhány jogrendszerben a késztermékek és a befejezetlen termelés tárgyidőszaki növekedését közvetlenül az árbevételek után mutatják ki a fenti elemzésben. A bemutatás ugyanakkor nem sugallhatja azt, hogy ezek az összegek bevételeket testesítenek meg.

82. A második elemzést forgalmi költség vagy értékesítési költség módszernek hívják, amely a költségeket rendeltetésük szerint, mint az értesítés, forgalmazási vagy igazgatási tevékenységek költségei részeként csoportosítja. Ez a bemutatás gyakran megfelelőbb információkat nyújt a felhasználók számára, mint az összköltség módszer, de a költségek rendeltetés szerinti felosztása önkényes lehet és jelentős mérlegelést igényel. A forgalmi költség módszer szerinti csoportosítás példája a következő:

Árbevétel | X |

Értékesítés közvetlen költségei | (X) |

Bruttó nyereség | X |

Egyéb működési bevételek | X |

Forgalmazási költségek | (X) |

Igazgatási ráfordítások | (X) |

Egyéb működési ráfordítások | (X) |

Üzleti tevékenység nyeresége | X |

83. A költségeket forgalmi költség módszer szerint besoroló gazdálkodóknak további információkat kell közzétenniük a költségnemekre vonatkozóan, beleértve az értékcsökkenési és amortizációs leírást, és a személyi jellegű ráfordításokat.

84. A forgalmi költség módszer és az összköltség módszer közötti választás egyaránt függ történeti és iparági tényezőktől, valamint az adott szervezet jellegétől. Mindkét módszer alkalmas azoknak a költségeknek a bemutatására, amelyek a gazdálkodó értékesítési vagy termelési szintjének változásával együtt közvetlenül vagy közvetve várhatóan változnak. Mivel mindkét számítási módszer más-más típusú gazdálkodó számára előnyös, a jelen standard aszerint írja elő a választást a két csoportosítási módszer között, hogy melyik az, amely valósabban fejezi ki a gazdálkodó teljesítményének összetevőit. Azonban amiatt, hogy az összköltség módszer alapján adott információk hasznosak a jövőbeni cash-flow előrejelzésénél, további közzététel van előírva a forgalmi költség módszer használata esetén.

85. A gazdálkodónak vagy magában az eredménykimutatásban, vagy a megjegyzésekben közzé kell tennie a pénzügyi kimutatások által lefedett időszakban bejelentett vagy javasolt osztalékok egy részvényre eső értékét.

A SAJÁT TŐKE VÁLTOZÁSAI

86. A gazdálkodónak a pénzügyi kimutatások külön elemeként közzé kell tennie egy kimutatást, amely bemutatja:

a) az időszaki nettó nyereséget vagy veszteséget;

b) a bevételek és ráfordítások, nyereségek és veszteségek minden tételét, amelyek más standardok előírásai szerint közvetlenül a saját tőkében kerültek elszámolásra, és ezen tételek összesített értékét; és

c) a számviteli politika változásának és az alapvető hibák helyesbítésének kumulatív hatását, melyekkel az IAS 8 javasolt eljárása foglalkozik.

Ezen túlmenően a gazdálkodónak vagy ebben a kimutatásban, vagy a megjegyzésekben be kell bemutatnia:

d) a tulajdonosokkal való tőketranzakciókat, és a tulajdonosoknak történt kifizetéseket;

e) a felhalmozott nyereség vagy veszteség értékét az időszak kezdetén és a mérlegfordulónapon, és az időszak alatt bekövetkezett változásokat; és

f) egy levezetést a jegyzett tőke, a részvény ázsiók és a tartalékok valamennyi csoportjának időszak elején és végén lévő könyv szerinti értéke között, valamennyi mozgást elkülönítve téve közzé.

87. A gazdálkodó saját tőkéjében két mérlegfordulónap között bekövetkező változások jelzik a nettó eszközök vagy a vagyon növekedését vagy csökkenését az adott időszakban, a pénzügyi kimutatásokban alkalmazott és közzétett értékelési elvek alapján. A saját tőke átfogó változása – a részvényesekkel történt tranzakciók, mint a tőkebefizetések és az osztalékok, által okozott változások kivételével – mutatja a gazdálkodó időszaki tevékenysége által generált teljes nyereséget vagy veszteséget.

88. Az IAS 8 Az időszak nettó nyeresége vagy vesztesége, alapvető hibák és a számviteli politika változásai standard előírja, hogy egy adott időszakra vonatkozóan felmerülő bevétel, és költség összes tétele az időszak nettó nyeresége vagy vesztesége meghatározójaként veendő figyelembe, kivéve ha egy Nemzetközi Számviteli Standard másképp írja elő vagy engedi meg. Más standardok előírják, hogy a nyereségek és veszteségek egyes fajtáit, mint az átértékelési többleteket vagy veszteségeket és egyes árfolyamkülönbözeteket közvetlenül a saját tőke változásai között mutassanak ki, a gazdálkodó tulajdonosaival való tőkeügyletekkel és gazdálkodó tulajdonosainak történő kifizetésekkel együtt. Mivel a gazdálkodó pénzügyi helyzetének két mérlegfordulónap közötti változásának megítélése során fontos minden nyereség és veszteség számbavétele, a jelen standard rendelkezik a pénzügyi kimutatások egy külön eleméről, amely rávilágít egy gazdálkodó összes nyereségére és veszteségére, beleértve azokat a tételeket is, amelyek közvetlenül a saját tőkében lettek elszámolva.

89. A 86. bekezdés előírásainak többféleképpen lehet eleget tenni. Több jogrendszerben az alkalmazott megközelítés oszlopos formátumot követ, amely a saját tőke minden elemének nyitó és záró értéke közötti levezetést tartalmaz, beleértve az a)-tól f)-ig tételeket. Egy alternatíva lehet a pénzügyi kimutatások egy olyan külön elemének a bemutatása, amely csak a)-tól c)-ig mutatja be a tételeket. Ebben az esetben a d)–f) pontokban leírt tételek a pénzügyi kimutatásokhoz tartozó megjegyzésekben kerülnek bemutatásra. Mindkét módszerre vonatkozóan minta található a jelen standard függelékében. Akármelyik módszert is alkalmazzák, a 86. bekezdés előírja a b) alatti tételekre részösszegek képzését annak érdekében, hogy a felhasználók a gazdálkodó adott időszaki tevékenységéből származó teljes nyereségeket és veszteségeket levezethessék.

A cash-flow-kimutatás

90. Az IAS 7 tartalmazza a cash-flow-kimutatás bemutatására és az ahhoz tartozó megjegyzésekre vonatkozó előírásokat. Kimondja, hogy a cash-flow-val kapcsolatos információk hasznosak abban, hogy alapot biztosítsanak a pénzügyi kimutatások felhasználóinak arra, hogy megbecsüljék a gazdálkodó pénzeszköz és pénzeszközegyenértékes termelőképességét és a gazdálkodó igényeit ezen pénzáramlások hasznosítására.

Megjegyzések a pénzügyi kimutatásokhoz

Felépítés

91. Egy gazdálkodó pénzügyi kimutatásához tartozó megjegyzések:

a) információt kell biztosítsanak a pénzügyi kimutatások elkészítésének alapjáról, és a lényeges ügyletekre és eseményekre kiválasztott és alkalmazott sajátos számviteli politikákról;

b) közzé kell tegyék azokat a nemzetközi számviteli standardok által előírt információkat, amelyek a pénzügyi kimutatásokban máshol nem szerepelnek; és

c) további információkat kell szolgáltatniuk, amelyek magukban a pénzügyi kimutatásokban nem szerepelnek, de szükségesek a valós bemutatáshoz [4].

92. A pénzügyi kimutatásokhoz tartozó megjegyzéseket rendszerezett módon kell bemutatni. A magában mérlegben, az eredménykimutatásban és a cash-flow-kimutatásban szereplő minden egyes tételnél kereszthivatkozással meg kell adni a megjegyzésekben található bármely kapcsolódó információt.

93. A pénzügyi kimutatásokhoz tartozó megjegyzések tartalmazzák a magában a mérlegben, az eredménykimutatásban, a cash-flow-kimutatásban és a sajáttőke-változások kimutatásában szereplő összegek magyarázó leírását vagy részletesebb elemzését, valamint az egyéb kiegészítő információkat, mint például a függő kötelezettségeket és kötelezettségvállalásokat. Tartalmaznak olyan információkat, amelyek közzétételét a nemzetközi számviteli standardok előírják és ajánlják, és egyéb olyan közzétételeket, amelyek a valós bemutatás eléréséhez szükségesek.

94. A megjegyzéseket általában az alábbi sorrendben kell közzétenni, amely segíti a felhasználókat a pénzügyi kimutatások megértésében és a más gazdálkodók pénzügyi kimutatásaival való összehasonlításban:

a) kijelentés a nemzetközi számviteli standardoknak való megfelelésről (lásd 11. bekezdés);

b) kimutatás az értékelés alapjairól és az alkalmazott számviteli politikáról;

c) háttér-információ a magukban az egyes pénzügyi kimutatásokban szereplő tételekhez, az egyes tételek és az egyes pénzügyi kimutatások sorrendjében; és

d) egyéb közzétételek, beleértve:

i. függő kötelezettségeket, kötelezettségvállalásokat, egyéb pénzügyi közzétételeket; és

ii. nem pénzügyi közzétételeket.

95. Néhány esetben szükséges vagy kívánatos lehet megváltoztatni az egyes elemek sorrendjét a megjegyzésekben. Például a kamatlábakra és a valós értékre történő helyesbítésekre vonatkozó információkat össze lehet kombinálni a pénzügyi instrumentumok lejárataira vonatkozó információval, holott az előbbiek az eredménykimutatáshoz, míg az utóbbiak a mérleghez kapcsolódó közzétételek. Mindenesetre a megjegyzések szisztematikus felépítését a lehetőségekhez mérten meg kell tartani.

96. A pénzügyi kimutatások elkészítésének alapjára és a sajátos számviteli politikákra vonatkozó információk a pénzügyi kimutatások külön elemeként is bemutathatók.

A számviteli politika bemutatása

97. A pénzügyi kimutatásokhoz tartozó megjegyzések számviteli politikával foglalkozó részének be kell mutatnia a következőket:

a) a pénzügyi kimutatások elkészítésére alkalmazott értékelési alapelv(ek)et; és

b) minden egyes specifikus számviteli politikát, amely a pénzügyi kimutatások megfelelő megértéséhez szükséges.

98. A pénzügyi kimutatásokban alkalmazott specifikus számviteli politikák mellett a felhasználóknak fontos ismerniük az alkalmazott értékelési alapelv(ek)et (eredeti bekerülési érték, jelenlegi érték, realizálható érték, valós érték, jelenérték), mivel ezek képezik a pénzügyi kimutatások egésze elkészítésének alapjait. Ha egynél több értékelési alapelvet alkalmaznak a pénzügyi kimutatásokban, például amikor egyes befektetett eszközöket átértékelnek, elégséges megjelölni az eszközök és források kategóriáit, amelyekre az egyes értékelési alapelveket alkalmazzák.

99. Annak eldöntésekor, hogy egy adott számviteli politika bemutatása szükséges-e, a vezetés mérlegeli, hogy a közzététel segítené-e a felhasználókat annak megértésében, hogy az ügyletek és az események hogyan tükröződnek a közzétett teljesítményben és pénzügyi helyzetben. Azon számviteli politikák, amelyeket egy gazdálkodó szükségesnek tarthat bemutatni, kiterjednek, de nem korlátozódnak a következőkre:

a) bevételek elszámolása;

b) konszolidációs alapelvek, beleértve a leányvállalatokat és a társult vállalkozásokat;

c) üzleti kombinációk;

d) közös vállalkozások;

e) a tárgyi eszközök és immateriális javak kimutatása és értékcsökkentése/amortizációja;

f) a hitelfelvételi költségek és egyéb ráfordítások aktiválása;

g) beruházási szerződések;

h) befektetési célú ingatlanok;

i) pénzügyi instrumentumok és befektetések;

j) lízingek;

k) kutatási és fejlesztési költségek;

l) készletek;

m) adók, beleértve a halasztott adókat;

n) céltartalékok;

o) munkavállalói juttatások költségei;

p) külföldi pénznem átváltások és fedezeti ügyletek;

q) az üzleti és földrajzi szegmensek definíciója és a költségek szegmensek közötti felosztásának alapja;

r) a pénzeszközök és a pénzeszköz-egyenértékesek fogalma;

s) inflációs számvitel; és

t) állami támogatások.

Egyéb Nemzetközi Számviteli Standardok ezen területeken sok esetben kifejezetten megkövetelik a számviteli politikák közzétételét.

100. Minden gazdálkodónak mérlegelnie kell működésének jellegét és azokat a politikákat, amelyeknek közzétételét az adott típusú gazdálkodó esetében a felhasználó elvárná. Például a magánszektor valamennyi gazdálkodójától elvárható, hogy a nyereségadóra vonatkozó számviteli politikát tegyék közzé, beleértve a halasztott adókra, valamint az adókövetelésekre vonatkozó számviteli politikát is. Amennyiben egy gazdálkodónak jelentős külföldi működései vagy külföldi fizetőeszközben folyó ügyletei vannak, az árfolyamnyereségekre és -veszteségekre és ezen nyereségek és veszteségek fedezésére alkalmazott számviteli politika közzététele elvárható. A konszolidált pénzügyi kimutatásokban közzéteszik a goodwill és a kisebbségi részesedések meghatározására alkalmazott számviteli politikát.

101. A számviteli politika lényeges lehet akkor is, ha a tárgy- és bázisidőszakra vonatkozó összegek nem jelentősek. Szintén helyénvaló a számviteli politika közzététele minden egyes a meglévő nemzetközi számviteli standardok által nem szabályozott, de a 20. bekezdéssel összhangban kiválasztott és alkalmazott eljárásra.

Egyéb közzétételek

102. Egy gazdálkodónak közzé kell tennie a pénzügyi kimutatásokban az alábbiakat, ha azok a pénzügyi kimutatásokkal együtt közzé tett információkban máshol nincsenek bemutatva:

a) a gazdálkodó címe és jogi formája, alapításának országa és bejegyzett székhelyének (vagy ha ez a székhelytől eltérő, tevékenysége elsődleges helyének) címe;

b) a gazdálkodó működéseinek és főbb tevékenységeinek leírása;

c) az anyavállalat és a csoport legfőbb anyavállalatának megnevezése; és

d) a foglalkoztatottak száma az időszak végén, vagy az időszak alatt átlagosan.

HATÁLYBALÉPÉS NAPJA

103. A jelen Nemzetközi Számviteli Standard az 1998. július 1-jén vagy azt követően kezdődő időszakokra vonatkozó pénzügyi kimutatások tekintetében lép hatályba. A korábbi alkalmazás javasolt.

104. A jelen nemzetközi számviteli standard hatályon kívül helyezi az IAS 1 A számviteli politika közzététele, az IAS 5 A pénzügyi kimutatásokban közzéteendő információk és az IAS 13 A forgóeszközök és rövid lejáratú kötelezettségek bemutatása standardokat, amelyeket a Bizottság 1994-ben fogadott el átszerkesztett formában.

IAS 2 NEMZETKÖZI SZÁMVITELI STANDARD

(MÓDOSÍTVA 1993-BAN)

Készletek

Ez a módosított Nemzetközi Számviteli Standard hatályon kívül helyezi a Bizottság által 1975 októberében jóváhagyott IAS 2 A készletek értékelése és bemutatása a bekerülési érték rendszer összefüggésében standardot. A módosított standard az 1995. január 1-jén, vagy azt követően kezdődő időszakokra vonatkozó pénzügyi kimutatások tekintetében lépett hatályba.

1999 májusában az (1999-ben módosított) IAS 10 A mérlegfordulónap utáni események standard módosította a 28. bekezdést. A módosított szöveg a 2000. január 1-jén, vagy azt követően kezdődő időszakokra vonatkozó éves pénzügyi kimutatások tekintetében hatályos.

2000 decemberében az IAS 41 Mezőgazdaság standard módosította az 1. bekezdést és beiktatta a 16A bekezdést. A módosított szöveg a 2003. január 1-jén, vagy azt követően kezdődő időszakokra vonatkozó éves pénzügyi kimutatások tekintetében hatályos.

A SIC Értelmezések közül egy vonatkozik az IAS 2-re:

- SIC-1: Következetesség – A készletek különböző bekerülési érték formulái

TARTALOMJEGYZÉK

| Bekezdések |

Cél | 29 |

Hatókör | 29 |

Fogalmak | 29 |

A készletek értékelése | 30 |

A készletek bekerülési értéke | 30 |

A beszerzés költségei | 30 |

Az átalakítás költségei | 30 |

Egyéb költségek | 31 |

A készletek bekerülési értéke szolgáltatást nyújtók esetében | 31 |

A biológiai eszközökből betakarított mezőgazdasági termékek bekerülési értéke | 31 |

A bekerülési érték meghatározásának módszerei | 31 |

Bekerülésiérték-formulák | 31 |

Javasolt eljárás | 32 |

Megengedett alternatív eljárás | 32 |

Nettó realizálható érték | 32 |

Ráfordításként történő elszámolás | 33 |

Közzététel | 33 |

Hatálybalépés napja | 34 |

A vastag dőlt betűvel szedett előírások a jelen standardban foglalt háttéranyag és használati útmutató figyelembevételével, valamint a Nemzetközi Számviteli Standardok Előszavával összefüggésben értelmezendők. Nem cél, hogy a Nemzetközi Számviteli Standardok nem jelentős tételekre vonatkozzanak (lásd a Előszó 12. bekezdését).

CÉL

A jelen standard célja a készletek számviteli kezelésének előírása a bekerülésiérték-rendszerben. A készletek számvitelének egyik elsődleges kérdése a bekerülési érték összege, amely eszközként számolandó el, és amely a kapcsolódó árbevétel elszámolásáig így kerül kimutatásra. A jelen standard gyakorlati útmutatást ad a bekerülési érték meghatározásához és ezt követően a ráfordítások közötti elszámolásához, beleértve a nettó realizálható érték szintjére történő bármely leírást. Egyben útmutatást ad a bekerülési értéknek a készletekhez történő hozzárendelésére használt bekerülési érték formulákról is.

HATÓKÖR

1. A jelen standardot a bekerülésiérték-rendszerrel összefüggésben összeállított pénzügyi kimutatásokban kell alkalmazni, az olyan készlettételek számvitelére, amelyek nem:

a) a beruházási szerződésekhez, beleértve a közvetlenül szolgáltatási szerződéseket is, kapcsolódó befejezetlen állományok (lásd IAS 11 Beruházási szerződések standardot);

b) pénzügyi instrumentumok;

c) termelők állat-, mezőgazdasági és erdészeti termék-, ásványi érc- és mezőgazdasági terménykészletei, amennyiben ezeket nettó realizálható értékükön veszik számba, az egyes ágazatok bevált gyakorlatának megfelelően;

d) mezőgazdasági tevékenységhez kapcsolódó biológiai eszközök (lásd IAS 41 Mezőgazdaság standardot).

2. A jelen nemzetközi számviteli standard hatályon kívül helyezi az 1975-ben jóváhagyott IAS 2 A készletek értékelése és bemutatása a bekerülésiérték-rendszer összefüggésében standardot.

3. Az 1 c) bekezdésben említett készleteket nettó realizálható értékükön kell értékelni a termelés egyes fázisaiban. Erre például akkor kerül sor, amikor a mezőgazdasági terményeket betakarítják, az érceket kitermelik és értékesítésük határidős szerződés vagy állami garanciavállalás alapján biztosított, vagy amikor a piac homogén és az értékesítés meghiúsulásának kockázata elhanyagolható. Ezek a készletek nem tartoznak a jelen standard hatálya alá.

FOGALMAK

4. A következő kifejezések a jelen standardban a következőkben meghatározott értelemben használatosak:

A készletek olyan eszközök:

a) amelyeket a szokásos üzleti tevékenység keretében történő értékesítés céljából tartanak;

b) amelyek a termelés folyamatában vannak az ilyen jellegű értékesítéshez; vagy

c) amelyek anyagok és termékek formájában vannak, amelyeket a gyártás folyamatában vagy szolgáltatásnyújtáshoz használnak fel.

A nettó realizálható érték a szokásos üzletmenet során a becsült értékesítési ár, csökkentve a befejezés becsült költségeivel és az értékesítéshez szükséges becsült költségekkel.

5. A készletek magukban foglalják a vásárolt és továbbértékesítésre tartott árukat, ideértve például a kiskereskedő által megvásárolt és továbbértékesítésre tartott árukat, vagy a továbbértékesítésre tartott földet vagy más ingatlant. A készletek közé tartoznak a gazdálkodó által legyártott késztermékek és a gyártásban lévő befejezetlen termelés, továbbá a termelési folyamatban felhasználásra váró anyagok és termékek is. Egy szolgáltató esetében a 16. bekezdésben leírt módon a készletek közé tartoznak a szolgáltatás azon költségei, amelyekkel kapcsolatban a gazdálkodó még nem számolta el a kapcsolódó árbevételeket (lásd IAS 18 Bevételek standardot).

A KÉSZLETEK ÉRTÉKELÉSE

6. A készleteket a bekerülési érték és a nettó realizálható érték közül az alacsonyabbikon kell értékelni.

A készletek bekerülési értéke

7. A készletek bekerülési értékének tartalmaznia kell az összes beszerzési, átalakítási költséget és minden más költséget, amely annak érdekében merült fel, hogy a készletek jelenlegi helyükre és állapotukba kerüljenek.

A beszerzés költségei

8. A készletek beszerzési költségei közé tartozik a beszerzési ár, az importvámok és egyéb adók (a gazdálkodó által az adóhatóságtól a későbbiekben visszaigényelhető tételeken kívül), valamint a késztermékek, anyagok és szolgáltatások megszerzéséhez közvetlenül kapcsolódó szállítási, anyagmozgatási és más költségek. A kereskedelmi engedményeket, árengedményeket és más hasonló tételeket a beszerzési költségek meghatározása során le kell vonni.

9. A beszerzési költségek magukban foglalhatják a közvetlenül a készletek külföldi fizetőeszközben számlázott közelmúltbeli beszerzésén felmerülő árfolyamkülönbségeket azon ritka esetekben, amelyeket az IAS 21 Az átváltási árfolyamok változásainak hatásai standard megengedett alternatív eljárása engedélyez. Ezek az árfolyamkülönbségek az adott pénznem olyan jelentős leértékeléséből vagy elértéktelenedéséből adódó árfolyamkülönbségekre korlátozódnak, amelyek ellen fedezeti ügyletekkel védekezni gyakorlatilag nem lehet, és amelyek hatással vannak azokra a kötelezettségekre, amelyek nem egyenlíthetők ki és amelyek a készletek közelmúltbeli beszerzéséből erednek.

Az átalakítás költségei

10. A készletek átalakítási költségei magukban foglalják a termelési egységekkel közvetlenül összefüggő olyan költségeket, mint például a közvetlen bérköltségek. Ide tartoznak még a termelés során az anyagok késztermékekké történő átalakításával összefüggően felmerülő állandó és változó üzemi általános költségek szisztematikus felosztásából adódó tételek. Az állandó üzemi általános költségek a termeléssel kapcsolatos olyan közvetett költségek, amelyek a termelés mennyiségétől függetlenül viszonylag állandóak, mint például a gyárépületek és berendezések értékcsökkenése és karbantartása, és az üzem vezetésének és igazgatásának költségei. A változó üzemi általános költségek azok a termeléssel kapcsolatos közvetett költségek, amelyek közvetlenül, vagy lényegében közvetlenül a termelés mennyiségével együtt változnak, mint például a közvetett anyagok és a közvetett bér.

11. Az állandó üzemi általános költségeknek az átalakítási költségekhez való hozzárendelése a termelőlétesítmények szokásos kapacitása alapján történik. A szokásos kapacitás a szokásos körülmények között, számos időszak vagy ciklus átlagában várható termelés, figyelembe véve a tervezett karbantartásból származó kapacitáskiesést. A termelés tényleges szintje alkalmazható, ha az közelíti a szokásos kapacitást. Az állandó üzemi általános költségeknek az egyes termelési egységekre ráosztott összege az alacsony termelési szint vagy az üzem leállása miatt nem növekszik. A fel nem osztott általános költségeket felmerülésük időszakában kell ráfordításként elszámolni. Azokban az időszakokban, amikor a termelés rendkívül nagy, az állandó üzemi általános költségeknek az egyes termelési egységekre felosztott összegét úgy kell csökkenteni, hogy a készletek ne legyenek a bekerülési költséget meghaladó értéken értékelve. A változó üzemi általános költségeket az egyes termelési egységekre a termelő létesítmények tényleges használata alapján kell felosztani.

12. Egy adott gyártási folyamat egyidejűleg többféle termék előállítását is eredményezheti. Ez történik például az egymáshoz kapcsolódó termékek gyártása esetén, vagy amikor fő- és melléktermék képződik. Ha az egyes termékek átalakítási költségei egymástól nem különíthetők el egyértelműen, akkor ezeket ésszerű és következetes alapon kell a termékek között felosztani. A felosztás alapulhat például az egyes termékek relatív értékesítési értéken akár a termelési folyamat azon szakaszában, amikor a termékek elkülönülten azonosíthatóvá válnak, akár a termelés befejezésekor. A legtöbb melléktermék jellegénél fogva jelentéktelen. Ilyen esetben ezeket gyakran nettó realizálható értékükön értékelik és ezt az értéket levonják a főtermék bekerülési értékéből. Ennek eredményeként a főtermék könyv szerinti értéke nem tér el lényegesen a termék bekerülési értékétől.

Egyéb költségek

13. Az egyéb költségek olyan mértékig képezik a készletek bekerülési értékének részét, amilyen mértékben a készleteknek a jelenlegi helyükre és állapotukba kerüléséhez merültek fel. Megfelelő lehet például figyelembe venni a készletek bekerülési értékében a nem üzemi általános költségeket, vagy termékek bizonyos vevők részére történő kialakításának a költségeit.

14. Példák a készletek bekerülési értékének köréből kizárt és a felmerülésük időszakában ráfordításként elszámolt költségekre:

a) nem szokásos mértékű anyagveszteség, munkaerő- vagy más termelési költségek;

b) tárolási költségek, kivéve ha ezek a költségek szükségesek a gyártási folyamat során, a következő gyártási fázist megelőzően;

c) igazgatási jellegű általános költségek, amelyek nem járultak hozzá a készletek jelenlegi helyre és állapotba hozásához; és

d) értékesítési költségek.

15. Bizonyos korlátozott körülmények között a hitelfelvételi költségek részét képezik a készletek bekerülési értékének. Ezeket a körülményeket az IAS 23 Hitelfelvételi költségek standard megengedett alternatív eljárása definiálja.

A készletek bekerülési értéke szolgáltatást nyújtók esetében

16. A szolgáltatók esetében a készletek bekerülési értéke elsősorban a szolgáltatás nyújtásában közvetlenül részt vevő alkalmazottak, ideértve az irányítást végző alkalmazottakat is, bér- és egyéb költségeit, valamint a hozzárendelhető általános költségeket tartalmazza. Az értékesítésben dolgozó és az általános igazgatási alkalmazottak bérköltsége és egyéb költségei nem sorolhatók ide, hanem ráfordításként kerülnek elszámolásra felmerülésük időszakában.

A biológiai eszközökből betakarított mezőgazdasági termékek bekerülési értéke

16A. Az IAS 41 Mezőgazdaság standard értelmében a gazdálkodó által a biológiai eszközökből betakarított mezőgazdasági termékeket magában foglaló készleteket bekerüléskor azoknak a betakarítás időpontjában érvényes, az eladáskor felmerülő becsült költségekkel csökkentett valós értékén kell értékelni. A jelen standard alkalmazásában ebben az időpontban ez a készletek bekerülési értéke.

A bekerülési érték meghatározásának módszerei

17. Az egyszerűség érdekében "készlet-bekerülésiérték mérési módszereit", mint például az elszámolóáras módszert vagy a kiskereskedelmi áras módszert lehet alkalmazni, ha az eredmények közelítik a bekerülési értéket. Az elszámolóárak az anyagok és termékek, a bérköltség, a hatékonyság és a kapacitáskihasználás szokásos szintjeit veszik figyelembe. Ezeket rendszeresen felülvizsgálják és szükség esetén módosítják az aktuális feltételeknek megfelelően.

18. A kiskereskedelmi módszert gyakran használják a kiskereskedelmi ágazatban a nagyszámú, gyorsan változó állományú és hasonló haszonkulcsú olyan tételek értékelésére, amelyekre másfajta bekerülésiérték-mérési módszerek gyakorlatilag nem alkalmazhatók. A készletek bekerülési értékének meghatározásához a készlet eladási értékét csökkentik a megfelelő bruttó haszonkulcs százalékkal. Az alkalmazott százalék figyelembe veszi, ha a készletet eredeti eladási árához képest leárazták. Gyakran használnak átlagos százalékos értéket az egyes kiskereskedelmi egységekre nézve.

Bekerülésiérték-formulák

19. A készletek egymással rendesen fel nem cserélhető tételeihez és a meghatározott projektek céljaira gyártott és elkülönített árukhoz vagy szolgáltatásokhoz a bekerülési értéket egyedi költségeik specifikus meghatározása révén kell hozzárendelni.

20. A költségek specifikus meghatározása azt jelenti, hogy specifikus költségeket rendelnek a készletek egyes meghatározott tételeihez. Ez megfelelő kezelési mód az olyan tételeknél, amelyeket valamely specifikus projekt céljaira különítettek el, függetlenül attól, hogy vásárolt vagy saját előállítású készletekről van-e szó. A költségek specifikus meghatározásának módszere azonban nem megfelelő olyankor, amikor a készlet nagyszámú, általánosságban egymással felcserélhető tételből áll. Ilyen körülmények között a készleten maradó tételek kiválasztásának módszere használható fel az időszak nettó eredményére vagy veszteségére gyakorolt előre meghatározott hatás meghatározására.

Javasolt eljárás

21. A készletek bekerülési értékét, kivéve azokét, amelyekkel a 19. bekezdés foglalkozik, az először bevételezve, először kiadva (FIFO) vagy a súlyozott átlagos bekerülési érték formulákkal kell meghatározni [5].

22. A FIFO formula feltételezi, hogy a készletek először beszerzett tételeit adják el először, és következésképpen az időszak végén készleten maradó tételek azok, amelyeket legutoljára szereztek be vagy termeltek. A súlyozott átlagos bekerülési érték formula alapján az egyes tételek bekerülési költségét a hasonló tételeknek az időszak elején érvényes bekerülési értékének, valamint az időszak során vásárolt vagy előállított hasonló tételek bekerülési értékének súlyozott átlagából határozzák meg. Az átlag időszakonként vagy minden egyes beszerzéskor kerülhet meghatározásra, a gazdálkodó körülményeitől függően.

Megengedett alternatív eljárás

23. A készletek bekerülési értékét, kivéve azokét, amelyekkel a 19. bekezdés foglalkozik, az utoljára bevételezve, először kiadva (LIFO) formulával kell meghatározni [6].

24. A LIFO formula feltételezi, hogy az utoljára vásárolt vagy termelt készleteket fogják először eladni, és következésképpen az időszak végén készleten maradó tételek azok, amelyeket legelőször vásároltak vagy termeltek.

Nettó realizálható érték

25. A készletek bekerülési értéke meg nem térülő lehet, ha ezek a készletek megrongálódnak, ha teljesen vagy részlegesen elavulnak, vagy ha értékesítési áruk lecsökken. A készletek bekerülési értéke akkor is meg nem térülő lehet, ha a befejezés becsült költségei vagy az értékesítéshez felmerülő becsült költségek megnövekednek. A készleteknek a bekerülési érték alá, a nettó realizálható értékre történő leírásának gyakorlata összhangban van azzal a nézettel, hogy az eszközöket nem szabad az értékesítésük vagy használatuk révén várhatóan realizálható összeget meghaladó értéken kimutatni.

26. A készleteket rendszerint egyedi értékelés alapján írják le a nettó realizálható érték szintjére. Egyes esetekben azonban célszerű lehet az egymáshoz hasonló vagy egymással kapcsolatban lévő tételeket csoportokba rendezni. Vonatkozhat ez azokra az azonos termékvonalhoz tartozó készlettételekre, amelyek hasonló célokat szolgálnak vagy hasonló felhasználásúak, amelyeket ugyanazon földrajzi térségben állítanak elő és értékesítenek, és amelyeket a gyakorlatban nem lehet az adott termékvonal más tételeitől elkülönítetten értékelni. Nem helyes a készleteket készletkategóriák – például késztermékek vagy egy üzleti vagy földrajzi szegmens összes készlete – alapján leírni. A szolgáltatók általában az önálló eladási áron kiszámlázandó szolgáltatások szerint gyűjtik össze a bekerülési értéket. Ennek megfelelően minden egyes ilyen szolgáltatás elkülönült tételként kezelendő.

27. A nettó realizálható érték becslése a becslés idején a készletből realizálható összegre vonatkozóan rendelkezésre álló legmegbízhatóbb bizonyítékon alapul. Ezek a becslések az időszak végét követően bekövetkező eseményekkel közvetlenül kapcsolatos ár- vagy költségingadozásokat annyiban veszik figyelembe, amennyiben ezek az események az időszak végén meglévő körülményeket erősítenek meg.

28. A nettó realizálható értékre vonatkozó becslések a készletezés célját is figyelembe veszik. Így például a biztos adásvételi vagy szolgáltatási szerződések teljesítése céljából tartott készletmennyiség nettó realizálható értéke a szerződéses áron alapul. Ha az adásvételi szerződések a készleten lévőnél kisebb mennyiségekre vonatkoznak, akkor a többlet nettó realizálható értékének meghatározása az általános értékesítési árakon alapul. Céltartalékok vagy függő kötelezettségek keletkezhetnek a készleten lévő mennyiségeket meghaladó biztos eladási szerződésekből vagy a biztos vételi szerződésekből. Az ilyen céltartalékokkal vagy függő kötelezettségekkel az IAS 37 Céltartalékok, függő kötelezettségek és függő követelések standard foglalkozik.

29. A készletek előállításának céljából tartott anyagokat és egyéb készleteket nem írják le a bekerülési érték alá, ha a felhasználásukkal készülő késztermékeket várhatóan bekerülési értéken vagy annál magasabb áron lehet értékesíteni. Ha azonban az anyagok árának csökkenése azt jelzi, hogy a késztermékek bekerülési értéke meg fogja haladni a nettó realizálható értéket, akkor az anyagok értékét a nettó realizálható érték szintjére kell leírni. Ilyen körülmények között az anyagok pótlási értéke lehet azok nettó realizálható értékének a legjobb elérhető mérőeszköze.

30. Minden későbbi időszakban újra el kell készíteni a nettó realizálható érték becslését. Ha a készletek bekerülési érték alá történő leírását korábban előidéző körülmények már nem állnak fenn, akkor a leírt összeget visszaírják, oly módon, hogy az új könyv szerinti érték a bekerülési érték és a felülvizsgált nettó realizálható érték közül az alacsonyabb lesz. Ez történik például akkor, ha az értékesítési ár csökkenése miatt a könyvekben nettó realizálható értékén nyilvántartott készlettétel a későbbi időszakban még készleten van, és annak értékesítési ára megnő.

RÁFORDÍTÁSKÉNT TÖRTÉNŐ ELSZÁMOLÁS

31. A készletek értékesítése esetén azok könyv szerinti értékét abban az időszakban kell ráfordításként elszámolni, amikor a kapcsolódó árbevétel elszámolásra kerül. A készletek nettó realizálható értékre történő leírását és a készletek összes veszteségét abban az időszakban kell ráfordításként elszámolni, amelyikben a leírás vagy a veszteség felmerül. A nettó realizálható érték növekedéséből származó, a készletek bármely korábbi leírásának visszaírt összegét a ráfordításként elszámolt készletérték csökkenéseként kell elszámolni abban az időszakban, amelyben a visszaírás felmerül.

32. Az eladott készletek könyv szerinti értékének a ráfordítások között történő elszámolásának folyamata a költségek és a bevételek összemérését eredményezi.

33. Egyes készleteket más eszközszámlákra lehet ráosztani, például a saját előállítású ingatlanok, gépek és berendezések alkotórészeként felhasznált készlet esetében. Az ilyen módon más eszközökre ráosztott készletek az adott eszköz hasznos élettartama során kerülnek ráfordításként elszámolásra.

KÖZZÉTÉTEL

34. A pénzügyi kimutatásokban közzé kell tenni az alábbiakat:

a) a készletek értékelésére alkalmazott számviteli politikát, beleértve az alkalmazott bekerülési érték formulát;

b) a készletek teljes könyv szerinti értékét és a gazdálkodó szempontjából megfelelő kategóriákba sorolt készletek könyv szerinti értékét;

c) a nettó realizálható értéken kimutatott készletek könyv szerinti értékét;

d) bármely leírás bármely, az időszakban a 31. bekezdésben foglaltaknak megfelelően a eredményre hatóan elszámolt visszaírt összegét;

e) azon körülményeket vagy eseményeket, amelyek a 31. bekezdésben foglaltaknak megfelelően készletek leírásának visszaírásához vezettek; és

f) a kötelezettségek biztosítékaként elzálogosított készletek könyv szerinti értékét.

35. A pénzügyi kimutatások felhasználói számára hasznos információt jelent a különböző készletkategóriákba tartozó készletek könyv szerinti értékének és az ilyen eszközökben bekövetkezett változások mértékének az ismerete. A legáltalánosabb készletkategóriák: áruk, termelést szolgáló készletek, anyagok, befejezetlen termelés és késztermékek. Egy szolgáltató készletei egyszerűen befejezetlen termelésként nevezhetők meg.

36. Ha a készletek bekerülési értékét a 23. bekezdésben ismertetett megengedett alternatív eljárásnak megfelelően a LIFO formula alkalmazásával határozzák meg, a pénzügyi kimutatásokban közzé kell tenni a készletek mérlegben feltüntetett értéke és

a) a 21. bekezdésnek megfelelően meghatározott összeg és a nettó realizálható érték közül az alacsonyabb; vagy

b) a mérlegfordulónapi jelenlegi érték és a nettó realizálható érték közül az alacsonyabb közötti különbséget.

37. A pénzügyi kimutatásokban közzé kell tenni:

a) az időszak során a készletek ráfordításként elszámolt költségét; vagy

b) az időszak során a bevételekhez kapcsolható és ráfordításként elszámolt működési költségeket, jellegük szerinti csoportosításban.

38. Az időszak során a készletek ráfordításként elszámolt költsége tartalmazza az eladott készletek bekerülési értékében korábban figyelembe vett költségeket, és a fel nem osztott üzemi általános költségeket és a készletek nem szokásos mértékű előállítási költségeit. A gazdálkodó körülményei indokolhatják más, további költségek – például a disztribúciós költségek – bevonását is.

39. Egyes vállalkozások az eredménykimutatás olyan, eltérő formáját alkalmazzák, amely azt eredményezi, hogy a készleteknek az adott időszakban ráfordításként elszámolt költsége helyett más adatokat tesznek közzé. Az ilyen eltérő formátum szerint a gazdálkodó az adott időszak bevételeihez kapcsolható és jellegük szerinti csoportosított működési költségeket teszi közzé. Ebben az esetben a gazdálkodó a nyersanyag-felhasználás egyéb készletek, bérek és más működési költségek ráfordítások között elszámolt összegét teszi közzé, a készleteknek az időszaki nettó változásának összegével együtt.

40. A nettó realizálható érték szintjére történő leírás nagysága, gyakorisága vagy jellege olyan lehet, amely az IAS 8 Az időszak nettó nyeresége vagy vesztesége, alapvető hibák és a számviteli politika változásai standard alapján közzétételt tesz szükségessé.

HATÁLYBALÉPÉS NAPJA

41. A jelen Nemzetközi Számviteli Standard az 1995. január 1-jé, vagy az azt követően kezdődő időszakokra vonatkozó pénzügyi kimutatások tekintetében lép hatályba.

IAS 7 NEMZETKÖZI SZÁMVITELI STANDARD

(MÓDOSÍTVA 1992-BEN)

Cash-flow-kimutatások

Ez a módosított Nemzetközi Számviteli Standard hatályon kívül helyezi az IAS 7 A pénzügyi helyzetben bekövetkezett változásokról szóló kimutatás standardot, amelyet a Bizottság 1977 októberében hagyott jóvá. A módosított standard az 1994. január 1-jén vagy azt követően kezdődő időszakokra vonatkozó pénzügyi kimutatások tekintetében lépett hatályba.

TARTALOMJEGYZÉK

| Bekezdések |

Cél | 36 |

Hatókör | 36 |

A cash-flow-információ előnyei | 36 |

Fogalmak | 37 |

Pénzeszközök és pénzeszköz-egyenértékesek | 37 |

A cash-flow-kimutatás prezentálása | 37 |

Működési tevékenységek | 38 |

Befektetési tevékenységek | 38 |

Finanszírozási tevékenységek | 39 |

A működési tevékenységből származó cash-flow bemutatása | 39 |

A befektetési és finanszírozási tevékenységből származó cash-flow bemutatása | 40 |

Cash-flow-k nettó módon történő bemutatása | 40 |

Cash-flow-k külföldi pénznemben | 41 |

Rendkívüli tételek | 41 |

Kamat és osztalékok | 41 |

Nyereségadók | 42 |

Leányvállalatokba, társult és közös vállalkozásokba történő befektetések | 42 |

Leányvállalatok és egyéb üzleti egységek akvizíciója és kikerülése | 42 |

Nem pénzeszköz jellegű tranzakciók | 43 |

Pénzeszközök és pénzeszköz-egyenértékesek összetevői | 43 |

Egyéb közzétételek | 43 |

Hatálybalépés napja | 44 |

A vastag dőlt betűvel szedett előírások a jelen standardban foglalt háttéranyag és használati útmutató figyelembevételével, valamint a Nemzetközi Számviteli Standard Előszavával összefüggésben értelmezendők. Nem cél, hogy a Nemzetközi Számviteli Standardok nem jelentős tételekre vonatkozzanak (lásd az Előszó 12. bekezdését).

CÉL

Egy gazdálkodó cash-flow tételeiről szóló információ hasznos abban a tekintetben, hogy alapot ad a pénzügyi kimutatások felhasználói számára a gazdálkodó pénzeszköz- és pénzeszközegyenértékes-generáló képességének, valamint a képződött cash-flow felhasználását célzó igényeinek felméréséhez. A felhasználók által hozott gazdasági döntésekhez szükséges értékelni a gazdálkodó pénzeszköz és pénzeszköz egyenértékes termelő képességét, és ezek termelésének időbeli ütemezését és valószínűségét.

A jelen standard célja, hogy olyan cash-flow-kimutatás formájában írja elő az információnyújtást a gazdálkodó pénzeszközeiben és pénzeszköz egyenértékeseiben bekövetkezett múltbeli változásokról, amely az adott időszaki cash-flow-kat működési, befektetési és finanszírozási tevékenységekből származó cash-flow-kategóriákba sorolja.

HATÓKÖR

1. Egy gazdálkodónak a jelen standard előírásaival összhangban kell elkészítenie a cash-flow-kimutatást, és be kell mutatnia azt a pénzügyi kimutatások szerves részeként minden olyan időszakra vonatkozóan, amelyet a pénzügyi kimutatások bemutatnak.

2. A jelen standard hatályon kívül helyezi az 1977 júliusában jóváhagyott IAS 7 A pénzügyi helyzetben bekövetkezett változásokról szóló kimutatás standardot.

3. A gazdálkodó pénzügyi kimutatásainak felhasználói számára érdekes, hogyan termeli és használja fel a gazdálkodó a pénzeszközöket és a pénzeszköz-egyenértékeseket. Ez a gazdálkodó tevékenységeinek jellegétől függetlenül érvényes, illetve attól függetlenül, hogy a pénzeszközök a gazdálkodó termékének tekinthetők-e, ami igaz lehet egy pénzintézet esetében. A gazdálkodóknak pénzeszközökre lényegében azonos okokból van szükségük, bármennyire is különböznek fő bevételtermelő tevékenységeik. Pénzeszközre van szükségük a működésükhöz, a kötelmeik kifizetéséhez és ahhoz, hogy befektetőiknek hozamokat juttassanak. Ennek megfelelően a jelen standard valamennyi gazdálkodó számára előírja cash-flow-kimutatás készítését.

A CASH-FLOW-INFORMÁCIÓ ELŐNYEI

4. A cash-flow-kimutatás, a pénzügyi kimutatások többi részével együtt értelmezve, olyan információt nyújt, amely lehetővé teszi a felhasználók számára, hogy értékeljék a gazdálkodó nettó eszközállományában bekövetkezett változásokat, a gazdálkodó pénzügyi szerkezetét (ideértve likviditását és tartós fizetőképességét) és a gazdálkodónak a cash-flow-k összegeinek és időbeli ütemezésének a változó körülményekhez és lehetőségekhez történő alkalmazkodás érdekében történő befolyásolására való képességét. A cash-flow-információ hasznos a gazdálkodó pénzeszköz- és pénzeszközegyenértékes-termelő képességének felmérésére, és lehetővé teszi a felhasználók számára a különböző gazdálkodók jövőbeni cash-flow-i jelenértékének felmérését és összehasonlítását. Ezenfelül fokozza a különböző gazdálkodók működési teljesítményről készült jelentéseinek összehasonlíthatóságát, mivel kiküszöböli annak a hatásait, hogy ugyanazon tranzakciókra és eseményekre különböző számviteli módszereket alkalmaznak.

5. A múltbeli cash-flow-információkat gyakran használják a jövőbeni cash-flow-k összegének, időbeli ütemezésének és bizonyosságának becslésére. Ezenfelül hasznosak a jövőbeni cash-flow-kra vonatkozó múltbeli becslések pontosságának ellenőrzésében, valamint a jövedelmezőség és a nettó cash-flow és az árváltozások hatásai közötti kapcsolat vizsgálatában.

FOGALMAK

6. A következő kifejezések ebben a standardban a következőkben me