Közlemény a versenyszabályoknak a távközlési ágazat hozzáférési megállapodásaira való alkalmazásáról.

Keret, érintett piacok és elvek

(98/C 265/02)

(EGT vonatkozású szöveg)

ELŐSZÓ

A távközlési iparban a hozzáférési megállapodásoknak központi szerepük van a liberalizáció előnyeinek a piaci szereplők számára történő biztosításában.

E közleménynek háromszoros célja van:

- a számos bizottsági határozatban bemutatott, a közösségi versenyjogból eredő hozzáférési elvek meghatározása a távközlési és a multimédia-ágazatban történő beruházás és kereskedelmi kezdeményezés számára nagyobb piacbiztonság és stabilabb körülmények megteremtése érdekében;

- a versenyjog és a 100. cikk a) pontjának kerete szerinti ágazatspecifikus jogszabályok közötti kapcsolat meghatározása és tisztázása (ez különösen a versenyszabályok és a nyílt hálózatellátás jogszabályai közötti összefüggésre vonatkozik);

- annak kifejtése, hogyan alkalmazzák a versenyszabályokat következetes módon az új szolgáltatások nyújtásában, és különösen az ezzel kapcsolatos hozzáférési kérdésekben és a megvalósítás eszközeivel kapcsolatban érintett ágazatokban.

BEVEZETÉS

1. A távközlési ágazat teljes liberalizációjának menetrendjét már megvalósították, és a legtöbb tagállamnak 1998. január 1-jéig az utolsó akadályokat is el kellett távolítania a fogyasztóknak a távközlési hálózatok és szolgáltatások versenykörnyezetben történő nyújtása elől [1]. Ennek a liberalizációnak az eredményeképpen a kapcsolódó termékek vagy szolgáltatások második csoportja, valamint az e szolgáltatások biztosításához elengedhetetlen eszközökhöz való hozzáférés szükségessége jelentkezik. Ebben az ágazatban a nyilvános kapcsolt távközlési hálózat összekapcsolása az ilyenfajta hozzáférés jellemző, de nem egyetlen példája. A Bizottság kijelentette, hogy a versenyszabályoknak megfelelően meghatározza a távközlési ágazatban kötött hozzáférési megállapodások kezelésének módját [2]. Ez a közlemény következésképpen a versenyszabályok és -eljárások hozzáférési megállapodásokra vonatkozó alkalmazásának módját tárgyalja a távközlési ágazat harmonizált EK és nemzeti szabályozásával összefüggésben.

2. A távközlés liberalizációjának szabályozási keretét a Szerződés 90. cikke szerint kiadott liberalizációs irányelvek és a 100. cikk a) pontja szerinti harmonizációs irányelvek alkotják, beleértve különösen a nyílt hálózatellátás (ONP) keretét. Az ONP-keret rendelkezik a távközlési hálózatokhoz és a távbeszélő szolgáltatásokhoz való hozzáférésre és az összekapcsolásra vonatkozó harmonizált szabályokról. A liberalizációs és harmonizációs jogszabályok által biztosított jogi keret az alapja a Bizottság által a versenyszabályok alkalmazására tett bármely intézkedésnek. Mind a liberalizációs jogszabályok (a 90. cikk irányelvei) [3], mind a harmonizációs jogszabályok (az ONP-irányelvek) [4] a Szerződés 3. cikkében meghatározott közösségi célkitűzések megvalósításának és különösen egy olyan rendszer létrehozásának biztosítására irányulnak, amely "garantálja, hogy a belső piaci verseny nem torzul", valamint egy olyan belső piac létrehozásának biztosítására, "amelyet a tagállamok között az áruk, a személyek, a szolgáltatások és a tőke szabad mozgása előtti akadályok eltörlése jellemez".

3. A Bizottság iránymutatásokat tett közzé az EGK távközlési ágazat versenyszabályainak alkalmazásáról [5]. E közlemény szándéka, hogy támaszkodjon ezen iránymutatásokra, amelyek nem foglalkoznak kifejezetten a hozzáférési kérdésekkel.

4. A távközlési ágazatban a liberalizációs és harmonizációs jogszabályok lehetővé teszik és leegyszerűsítik a közösségi vállalkozások azon feladatát, hogy az új piacokon új tevékenységekbe kezdjenek, és következésképpen lehetővé teszi, hogy a megélénkült verseny a felhasználók hasznára váljon. Ezeket az előnyöket nem veszélyeztethetik a vállalkozások versenykorlátozó vagy tisztességtelen gyakorlatai: a Közösség versenyszabályai ezért nélkülözhetetlenek e fejlődés kiteljesedésének biztosítása érdekében. Az új piaci belépők számára a kezdeti szakaszban biztosítani kell a piacon lévő domináns távközlési üzemeltetők rendszeréhez való hozzáférés jogát. Regionális, nemzeti és közösségi szinten számos hatóságnak szerepe van ezen ágazat szabályozásában. Ahhoz, hogy a versenyfolyamat a belső piacon rendben működjön, az ezen intézmények közötti hatékony koordinációt biztosítani kell.

5. A közlemény I. része meghatározza a jogi keretét és a részleteit annak, ahogy a Közösség az eljárások szükségtelen megkettőzését elkerülni szándékozik, miközben a versenyszabályoknak megfelelően védelmezi a vállalkozások és a felhasználók jogait. Ezzel kapcsolatban a Bizottságnak, a versenyszabályoknak a nemzeti bíróságok és a nemzeti hatóságok általi decentralizált alkalmazása ösztönzésére való törekvései a jogorvoslat nemzeti szinten történő megvalósítására irányulnak, hacsak valamely konkrét esetben lényeges közösségi érdek nem érintett. A távközlési ágazatban az ONP keretén belüli különleges eljárások szintén elsősorban a hozzáférési problémák decentralizált, nemzeti szinten történő megoldására irányulnak, bizonyos körülmények között a közösségi szintű egyeztetés további lehetőségével. A II. rész meghatározza a Bizottság szemléletmódját az ebben az ágazatban való piacmeghatározásra vonatkozóan. A III. rész részletezi azokat az elveket, amelyeket a Bizottság a versenyszabályok alkalmazása közben követ: ez arra irányul, hogy segítséget nyújtson a távközlési piac résztvevőinek hozzáférési megállapodásaik kidolgozásában azáltal, hogy a versenyjog követelményeit tisztázza. Az ebben a közleményben meghatározott elvek nemcsak a hagyományos helyhez kötött távközlésre alkalmazandók, hanem a távközlés egészére, beleértve az olyan területeket is, mint a műholdas és a mobil távközlés.

6. A közlemény a Bizottság számos eset során megszerzett tapasztalatán [6], valamint a Bizottság nevében ezen a területen elvégzett egyes tanulmányokon [7] alapul. Mivel ez a közlemény az általánosan alkalmazandó versenyszabályokon alapul, az ebben a közleményben meghatározott elvek hasonló problémák felmerülésének mértékéig egyéb területeken, mint például a digitális távközlési ágazat hozzáférési kérdéseiben általánosságban ugyanúgy alkalmazandók. Hasonlóképpen a Szerződésben lévő számos elv érinteni fog bármely vállalkozást, amely erőfölénnyel rendelkezik, beleértve a távközléstől különböző területeken működőket is.

7. E közlemény olyan kérdéseken alapul, amelyek a monopóliumokból versenyző piacokká való átalakulás kezdeti szakaszai során merültek fel. Mivel a távközlési, a televíziós műsorszolgáltató és az informatikai ágazatok [8] konvergenciája tapasztalható, mivel ezeket a piacokat megnövekedett verseny jellemzi, egyéb kérdések is felmerülhetnek. Ez szükségessé teheti az e közleményben meghatározott hatáskörnek és elveknek az ezen új ágazatokhoz történő hozzáigazítását.

8. Az ebben a dokumentumban meghatározott elvek a Közösségen kívüli gyakorlatokra oly mértékig alkalmazandók, amely mértékben az ilyen gyakorlatok hatással vannak a Közösségen belüli versenyre és befolyásolják a tagállamok közötti kereskedelmet. A versenyszabályok alkalmazása során a Bizottságnak eleget kell tennie a Közösségnek a WTO távközlési megállapodás szerinti kötelezettségeinek [9]. A Bizottság szintén tudomásul veszi, hogy az ITU-val kapcsolatban a nemzetközi számviteli rátarendszerről folyamatos tárgyalások folynak. E közlemény nem érinti a Bizottság e tárgyalásokban elfoglalt álláspontját.

9. Ez a közlemény semmilyen módon nem korlátozza a közösségi jog által magánszemélyekre vagy vállalkozásokra ráruházott jogokat, és nem érinti a közösségi versenyszabályoknak az Európai Közösségek Bírósága vagy Elsőfokú Bírósága által adható semmilyen értelmezését. Ez a közlemény nem értelmezhető az ebben az ágazatban felmerülő valamennyi lehetséges versenyprobléma átfogó elemzéseként: már egyéb problémák is fennállnak, és a jövőben valószínűleg továbbiak merülnek fel.

10. A Bizottság a liberalizált távközlési környezet első szakasza során megszerzett tapasztalatok fényében mérlegeli, hogy szükséges-e módosítani vagy kiegészíteni e közleményt.

I. RÉSZ – KERET

1. Versenyszabályok és ágazatspecifikus szabályozás

11. A hozzáférési problémákat – a szó legtágabb értelmében – különböző szinteken és a nemzeti és közösségi jogalkotó rendelkezések sora alapján lehet kezelni. A valamely hozzáférési problémával, például a jelentkező számára a fogyasztóinak történő szolgáltatásnyújtás miatt szükséges bérelt vonal (ésszerű fizetési feltételek melletti) rendelkezésre bocsátásának egy távközlési üzemeltető általi indokolatlan visszautasításával szemben álló szolgáltató ezért a jogorvoslat keresésének számos módját fontolóra veheti. Általánosságban, a jogilag megsértett felek számos segítséget vehetnek igénybe, legalábbis a kezdeti szakaszban, a jogorvoslat nemzeti szinten történő keresése során. Nemzeti szinten a tagjelöltnek két fő választási lehetősége van, nevezetesen (1) a közösségi jognak megfelelően most létrehozott és a nyílt hálózatellátásnak (lásd a 4. lábjegyzetet) megfelelően harmonizált egyedi nemzeti szabályozási eljárások, valamint (2) a nemzeti és/vagy közösségi jog szerinti valamely nemzeti bírósági vagy nemzeti versenyhatósági jogi eljárás [10].

12. A Bizottságnál a versenyszabályoknak megfelelően a nemzeti bíróságok, a nemzeti versenyhatóságok és/vagy az ONP-eljárások szerinti nemzeti szabályozó hatóságok helyett, vagy rajtuk kívül tett panaszokat a szóban forgó probléma sürgőssége, újszerűsége és transznacionális természete tekintetében kiérdemelt fontosságuknak megfelelően, valamint a kettős eljárás elkerülése szükségességének (lásd a 23. és az utána következő pontokat) figyelembevételével kezelik.

13. A Bizottság elismeri, hogy a nemzeti szabályozó hatóságoknak [11] a Bizottságétól különböző feladataik vannak, és a Bizottságétól eltérő jogi keretben működnek, ahol is az utóbbi a versenyszabályokat alkalmazza. Először is a nemzeti szabályozó hatóságok a nemzeti törvényeknek megfelelően működnek, jóllehet gyakran hajtanak végre európai jogszabályokat. Másodszor azon jog, mivel a távközlési politika szempontjain alapul, a közösségi versenypolitika célkitűzéseitől különböző, de azokkal összeegyeztethető célkitűzésekkel rendelkezhet. A Bizottság, amennyire csak lehetséges, együttműködik a nemzeti szabályozó hatóságokkal, és a nemzeti szabályozó hatóságoknak szintén együtt kell működniük egymással, különösen amikor határokon átnyúló ügyekkel foglalkoznak [12]. A közösségi jog szerint a nemzeti hatóságoknak, beleértve a szabályozó és a versenyhatóságokat is, kötelességük, hogy ne hagyjanak jóvá semmilyen, a közösségi versenyjoggal ellentétes gyakorlatot vagy megállapodást.

14. A közösségi versenyszabályok nem elegendőek a távközlési ágazat valamennyi problémájának orvoslására. A nemzeti szabályozó hatóságoknak ezért lényegesen szélesebb hatáskörük, valamint jelentős és kiterjedt szerepük van az ágazat szabályozásában. Ezért szintén meg kell jegyezni, hogy a közösségi jogot illetően a nemzeti szabályozó hatóságoknak függetleneknek kell lenniük [13].

15. Fontos továbbá megjegyezni, hogy az ONP-irányelvek a jelentős piaci erővel rendelkező távközlési üzemeltetőkre az átláthatóság és a diszkriminációmentesség olyan kötelezettségeit rója, amelyek túlmennek a Szerződés 86. cikke által általánosságban kiszabottakon. Az ONP-irányelvek az átláthatósághoz kapcsolódó kötelezettségeket, valamint a szolgáltatási és árképzési gyakorlatokra vonatkozó kötelezettségeket határoznak meg. E kötelezettségeknek a nemzeti szabályozó hatóságok szereznek érvényt, amelyek szintén rendelkeznek hatáskörrel a hatékony verseny biztosítása érdekében történő lépések megtételére [14].

16. A 86. cikkre vonatkozóan ez a közlemény – az egyszerűség kedvéért – a legtöbb tekintetben úgy íródott, mintha egyetlen, erőfölénnyel rendelkező távközlési szereplő létezne. Nem szükségszerűen ez a helyzet áll fenn valamennyi tagállamban: például az egyre szélesedő lefedettséget kínáló távközlési hálózatok egyre nagyobb ütemben fejlődnek. Ezek az alternatív távközlési hálózatok is kellőképpen nagyok és kiterjedtek lehetnek ahhoz, hogy részben vagy teljesen helyettesítsék a meglévő nemzeti hálózatokat, és ezt szem előtt kell tartani. A versenyző piaci szereplők megléte és piaci helyzete fontos annak eldöntésében, hogy egyedi vagy közös erőfölényről van-e szó: az e közleményben említett erőfölény meglétére való hivatkozásokat ennek szem előtt tartásával kell értelmezni.

17. Mivel a Bizottság felelős a Közösség versenypolitikájáért, a Bizottságnak a Közösség általános érdekét kell szolgálnia. A Bizottság feladatainak elvégzésére rendelkezésére álló közigazgatási források szükségszerűen korlátozottak, és nem használhatók a Bizottság figyelmébe ajánlott minden egyes üggyel kapcsolatban. A Bizottság ezért általánosságban köteles minden, a feladata elvégzéséhez szükséges intézkedést megtenni és különösen fontossági sorrendet kialakítani [15].

18. A Bizottság ezért jelezte, hogy döntéshozó hatáskörét alkalmazva szándékában áll a Közösség számára különös politikai, gazdasági vagy jogi jelentősséggel bíró közleményekre, panaszokra és saját kezdeményezésű eljárásokra összpontosítani [16] Amennyiben e jellemzők valamely adott esetben hiányoznak, a közleményekkel rendes körülmények között nem hivatalos határozat formájában foglalkoznak, hanem inkább levél útján (a felek hozzájárulása alapján), és a panaszokat rendszerint a nemzeti bíróságoknak vagy egyéb, illetékes hatóságoknak kell kezelniük. Ezzel kapcsolatban figyelembe kell venni, hogy a versenyszabályok közvetlenül érvényesek [17] annak érdekében, hogy a közösségi versenyjog érvényesíthető legyen a nemzeti bíróságokon. Még ha más közösségi jogot vettek is figyelembe, ez nem mentesít a közösségi versenyszabályok betartása alól [18].

Egyéb nemzeti hatóságok, különösen az ONP keretein belül működő nemzeti szabályozó hatóságok bizonyos hozzáférési megállapodások felett hatáskörrel rendelkeznek (amely megállapodásokat nekik be kell jelenteni). Mindazonáltal valamely nemzeti szabályozó hatóság értesítése valamely megállapodásról nem teszi szükségtelenné a megállapodás a Bizottságnak való bejelentését. A nemzeti szabályozó hatóságoknak biztosítaniuk kell, hogy az általuk hozott intézkedések nem mondanak ellent a közösségi versenyjognak [19]. Ez a feladat szükségessé teszi, hogy tartózkodjanak az olyan tevékenységtől, amely aláaknázná a közösségi jog által biztosított jogok hatékony védelmét a versenyszabályok szerint [20]. Ennélfogva nem hagyhatnak jóvá olyan rendelkezéseket, amelyek a versenyszabályoknak ellentmondanak [21]. Amennyiben a nemzeti hatóságok úgy járnak el, hogy e jogokat aláaknázzák, maga a tagállam felelős az ilyen cselekmény által okozott károkért [22]. Emellett a nemzeti szabályozó hatóságoknak az ONP-irányelvek szerint joguk van arra, hogy lépéseket tegyenek a hatékony verseny biztosítására [23].

20. A hozzáférési megállapodások elvben független vállalkozások között bizonyos szolgáltatások nyújtását szabályozzák, és nem eredményezik egy autonóm jogi személy létrejöttét, amely különbözne a megállapodás feleitől. A hozzáférési megállapodások ezért általában kívül esnek az összefonódás-ellenőrzési rendelet hatókörén [24].

21. A 17. rendelet [25] szerint, a hozzáférési megállapodás egy vagy több részt vevő fél által történő bejelentés útján [26], valamely versenykorlátozó hozzáférési megállapodás elleni vagy egy erőfölénnyel rendelkező vállalkozásnak a hozzáférés engedélyezésekor vagy elutasításakor tanúsított magatartása elleni panasz útján [27], a Bizottságnak az ilyen engedélyezés vagy elutasítás miatti saját kezdeményezésű eljárása által vagy ágazati vizsgálat útján [28] a Bizottsághoz lehet utalni a hozzáférési megállapodásokhoz kapcsolódó kérdéseket. Emellett a panasztevő kérelmezheti, hogy a Bizottság tegyen ideiglenes intézkedéseket olyan körülmények megléte esetén, amikor a panasztevő vagy a közérdek súlyos és jóvátehetetlen sérelmének komoly veszélye áll fenn [29]. Mindazonáltal a komoly veszéllyel járó esetekre vonatkozóan meg kell jegyezni, hogy a nemzeti bíróságok előtti eljárások rendszerint gyorsabban vezetnek a jogsértéseket megszüntető döntéshez, mint a Bizottság előtt zajló eljárások [30].

22. Számos olyan terület van, ahol a megállapodások egyaránt tartoznak a versenyszabályok és a nemzeti vagy európai ágazatspecifikus intézkedések, különösen a belső piaci intézkedések hatálya alá. A távközlési ágazatban az ONP-irányelvek a hozzáférési megállapodások szabályrendszerének létrehozására irányulnak. Ha az ONP-szabályok részletesek, és fennáll az a tény, hogy túlmehetnek a 86. cikk követelményein, akkor a távközlési ágazatban működő vállalkozásoknak tisztában kell lenniük azzal, hogy a közösségi versenyszabályok betartása nem mentesíti őket az ONP keretében őket terhelő kötelezettségek betartása alól, és fordítva.

2. A Bizottság hozzáférési megállapodásokkal kapcsolatos tevékenysége [31]

23. A hozzáférési megállapodások egészében véve nagy jelentőséggel bírnak, és ezért szükséges, hogy a Bizottság a lehető legpontosabban meghatározza azt a közösségi jogi keretet, amelyen belül e megállapodásokat meg kell kötni. A versenykorlátozó rendelkezéseket tartalmazó hozzáférési megállapodások felvetik a 85. cikk kérdéseit. Az erőfölénnyel rendelkező vagy monopolista vállalkozásokat magukban foglaló megállapodások felvetik a 86. cikk kérdéseit: az egy vagy több fél erőfölényéből adódó kérdések általában nagyobb hangsúllyal bírnak valamely konkrét megállapodásban, mint a 85. cikk szerinti kérdések.

Bejelentések

24. A versenyszabályok alkalmazásakor a Bizottság az ONP-irányelvekre alapoz, amelyek meghatározzák a nemzeti szabályozó hatóságok nemzeti szintű fellépésének keretét. Amennyiben a megállapodások a 85. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartoznak, ezeket be kell jelenteni a Bizottságnak, hogy a 85. cikk (3) bekezdése szerinti mentességben részesülnek. Amennyiben a megállapodásokról bejelentés történt, a Bizottság néhány bejelentéssel hivatalos határozatok útján kíván foglalkozni, az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való megfelelő közzétételt követően, és az alább meghatározott elveknek megfelelően. Amint a jogi elvek egyértelműen meghatározásra kerültek, a Bizottság az ugyanazon kérdéseket felvető bejelentéseket levél útján szándékozik intézni.

3. Panaszos ügyek

25. A jogos érdekkel rendelkező természetes vagy jogi személyek bizonyos körülmények között panaszlevelet nyújthatnak be a Bizottsághoz azzal a kérelemmel, hogy a Bizottság határozat útján követelje meg a Szerződés 85. vagy 86. cikke megsértésének megszüntetését. A panasztevő ezen felül kérelmezheti, hogy a Bizottság hozzon ideiglenes intézkedéseket, amennyiben súlyos és jóvátehetetlen sérelem komoly veszélye áll fenn [32]. A leendő panasztevő rendelkezésére állnak más egyenértékű vagy még hatékonyabb választási lehetőségek is, mint például a nemzeti bíróság előtti eljárás. Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy a nemzeti bíróság előtti eljárások figyelemre méltó előnyöket kínálhatnak a magánszemélyek és a vállalkozások számára, mint például az alábbiakat [33]:

- a nemzeti bíróságok foglalkozhatnak a versenyszabályok megsértéséből származó sérelmekre vonatkozó kártérítési keresetekkel és döntést hozhatnak azokkal kapcsolatban,

- a nemzeti bíróságok általában elfogadhatnak ideiglenes intézkedéseket, és gyorsabban elrendelhetik a jogsértés megszüntetését, mint ahogyan arra a Bizottság képes,

- a nemzeti bíróságok előtt lehetőség nyílik a közösségi jog szerinti valamely keresetnek a nemzeti jognak megfelelő keresettel való összekapcsolására,

- a nemzeti bíróság előtti eredményes kérelmezőnek odaítélhetik a jogi költségeket.

Továbbá az ONP-irányelvek szerint harmonizált különleges nemzeti szabályozási elvek segítséget nyújthatnak nemzeti szinten, és ha szükséges, közösségi szinten egyaránt.

3.1. A nemzeti és az ONP-eljárások alkalmazása

26. A fent említettek szerint [34] a Bizottság tekintetbe veszi a figyelmébe ajánlott valamennyi ügy közösségi érdekeit. A közösségi érdekek megállapításakor a Bizottság megvizsgálja "… az állítólagos jogsértéseknek a közös piac működése tekintetében tapasztalható jelentőségét, a jogsértés fennállása megállapításának valószínűségét, valamint a szükséges vizsgálat terjedelmét annak érdekében, hogy a 85. és a 86. cikk betartása biztosításának feladatát a lehető legjobb körülmények között teljesítse …" [35].

E megállapításban a másik lényeges elem annak mértéke, hogy a nemzeti bírónak mennyire áll módjában jogorvoslat biztosítása a 85. és a 86. cikk megsértésére vonatkozóan. Ez bonyolultnak bizonyulhat, például a több országot érintő esetekben.

27. A Szerződés 85. cikkének (1) bekezdése és 86. cikke közvetlen hatályt eredményez a magánszemélyek közötti kapcsolatokra vonatkozóan, amelyet a nemzeti bíróságok védenek [36]. A nemzeti szabályozó hatóságok eljárásaira vonatkozóan az ONP összekapcsolási irányelve biztosítja, hogy az ilyen hatóság rendelkezik hatáskörrel arra vonatkozóan, hogy a hozzáférési megállapodások meglétével és tartalmával kapcsolatban egyaránt beavatkozásokat és változtatásokat rendeljen el. A nemzeti szabályozó hatóságoknak figyelembe kell venniük "a versenypiacok ösztönzésének szükségességét", és egy- vagy többféle feltételeket róhatnak ki, többek között "a hatékony verseny biztosításának érdekében" [37].

28. Valamely vitát a versenyszabályoknak vagy az ONP egyeztető eljárásának megfelelően magához a Bizottsághoz lehet utalni. A többszörös eljárások a vizsgálati erőfeszítéseknek a Bizottság és a nemzeti hatóságok általi szükségtelen megkettőzéséhez vezethetnek. Amennyiben a Bizottságnál a 17. rendelet 3. cikke szerint panaszt tesznek, miközben vannak kapcsolódó eljárások az illetékes nemzeti vagy európai hatóság vagy bíróság előtt, a verseny-főigazgatóság általában először nem indít semmilyen vizsgálatot a 85. és a 86. cikk szerinti jogsértés fennállását illetően. Ez azonban a következő pontok tárgya.

3.2. A panasztevő jogainak védelme

29. A vállalkozásoknak joguk van a közösségi jogszabályokból adódó jogaik hatékony védelmére [38]. E jogokat aláásná, ha a nemzeti eljárások a bizottsági eljárás túlzott késleltetéséhez vezethetnének az ügy nemzeti szinten történő megfelelő megoldása nélkül. A távközlési ágazatban az innovációs ciklusok viszonylag rövidek, és a hozzáférési viták megoldásában minden lényeges késlekedés a gyakorlatban a hozzáférés visszautasításával lehet egyenértékű, ezáltal károsan befolyásolva az ügy megfelelő megállapítását.

30. A Bizottság ezért azt a nézetet vallja, hogy a valamely nemzeti szabályozó hatóság előtt zajló hozzáférési vitát ésszerű időtartam alatt, rendes körülmények között hat hónapot meg nem haladó időtartam alatt meg kell oldani, attól kezdve, hogy az ügyre felhívták az adott hatóság figyelmét. E határozat az eljárás véghatározatának formájában vagy a jogorvoslat más olyan formájában történhet, amely védi a panasztevő jogait. Amennyiben az ügyben nem született ilyen határozat, akkor első látásra nem áll fenn a felek jogainak hatékony védelme, és a Bizottság a panasztevő kérésére a szokásos eljárásainak megfelelően az adott nemzeti hatósággal történő konzultálás után és azzal együttműködésben általában megkezdi az ügy saját vizsgálatát. A Bizottság általában nem indít ilyen vizsgálatokat, amennyiben az ONP egyeztető eljárások szerint már folyik eljárás.

31. Emellett a Bizottságnak mindig érdemben kell megvizsgálnia minden ügyet: akkor indít eljárást, ha valamely konkrét esetben úgy gondolja, hogy számos tagállamban a versenyt befolyásoló vagy valószínűleg befolyásoló, lényeges közösségi érdek áll fenn.

3.3. Ideiglenes intézkedések

32. Az ideiglenes intézkedésekre vonatkozó minden kérelem tekintetében a nemzeti eljárások megléte vagy lehetősége lényeges azt a kérdést illetően, hogy vajon fennáll-e a súlyos és jóvátehetetlen sérelem veszélye. Az ilyen eljárásoknak mindjárt az elején meg kell szüntetnie az ilyen sérelem veszélyét, így a Bizottságnak – a veszély további fennmaradásának bizonyítéka hiányában – nem volna helyénvaló ideiglenes intézkedéseket tennie.

33. A jogsértés megszüntetésére irányuló ideiglenes jogorvoslat rendelkezésre állása és az arra vonatkozó kritériumok fontos tényezők, amelyeket a Bizottságnak figyelembe kell vennie a prima facie határozat meghozatalakor. Amennyiben a jogsértés megszüntetésére irányuló ideiglenes jogorvoslat nem áll rendelkezésre, vagy ha az ilyen jogorvoslat valószínűleg nem védi megfelelően a panasztevőnek a közösségi jog szerinti jogait, akkor a Bizottság úgy tekinti, hogy a nemzeti eljárások nem szüntették meg a sérelem veszélyét, és így elindíthatja az ügy saját vizsgálatát.

4. Saját kezdeményezésű vizsgálat és ágazati vizsgálatok

34. Amennyiben szükségesnek tűnik, a Bizottság saját kezdeményezésű vizsgálatot indít. Ágazati vizsgálatot szintén indíthat, a tagállamok versenyhatóságaiból álló tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációtól függően.

5. Bírságok

35. A Bizottság az éves világméretű forgalmuk legfeljebb 10 %-át kitevő bírságot szabhat ki azokra a vállalkozásokra, amelyek szándékosan vagy gondatlanságból megsértik a 85. cikk (1) bekezdését vagy a 86. cikket [39]. Ha a megállapodásokról a 17. rendeletnek megfelelően, a 85. cikk (3) bekezdésének alkalmazását igényelve bejelentést küldtek, akkor a Bizottság a bejelentésben [40] leírt tevékenységekre vonatkozóan, a bejelentést követő időszakra nem szabhat ki szankciót. Mindazonáltal a Bizottság visszavonhatja a bírság alóli mentességet az érintett vállalkozások arról történő értesítésével, hogy az előzetes vizsgálatot követően az a vélemény alakult ki, hogy a Szerződés 85. cikkének (1) bekezdése alkalmazandó, és hogy a 85. cikk (3) bekezdésének alkalmazása nem indokolt [41].

36. Az ONP összekapcsolási irányelvének két konkrét rendelkezése van, amelyek a versenyszabályok szerinti szankciókra vonatkoznak. Elsőként előírja, hogy az összekapcsolási megállapodásokról értesíteni kell az illetékes nemzeti szabályozó hatóságokat, és az érdekelt harmadik személyek rendelkezésére kell bocsátani azokat, a felek kereskedelmi stratégiájával foglalkozó részek kivételével [42]. Másodszor előírja, hogy a nemzeti szabályozó hatóságnak számos olyan hatáskörrel kell rendelkeznie, amelyeket az összekapcsolási megállapodások befolyásolására vagy módosítására használhat [43]. Ezek a rendelkezések biztosítják, hogy a megállapodások megfelelő nyilvánosságot kapjanak, és lehetőséget nyújt a nemzeti szabályozó hatóságnak arra, hogy amennyiben szükséges, lépéseket tegyen a hatékony piaci verseny biztosítása érdekében.

37. Amennyiben egy megállapodásról értesítést küldtek valamely nemzeti szabályozó hatóságnak, de a Bizottságnak való bejelentése nem történt meg, a Bizottság nem tekinti úgy, hogy a politika kedvéért általában szükséges volna a megállapodást illetően bírságot kiszabnia, még akkor sem, ha végül kiderül, hogy a megállapodás tartalmaz a 85. cikket sértő feltételeket. Azonban egyes esetekben a bírság helyénvaló, például amennyiben:

a) kiderül, hogy a megállapodás a 86. cikket sértő rendelkezéseket tartalmaz; és/vagy

b) a 85. cikk megsértése különösen súlyos.

A Bizottság nemrégiben iránymutatást tett közzé a bírságok kiszámításának módjáról [44].

38. A nemzeti szabályozó hatósághoz intézett bejelentés nem helyettesíti a Bizottsághoz történő bejelentést, és nem korlátozza az érdekelt felek azon lehetőségét, hogy panaszt nyújtsanak be a Bizottsághoz, vagy a Bizottság azon lehetőségét, hogy a hozzáférési megállapodások saját kezdeményezésű vizsgálatát elindítsa. Az ilyen bejelentés nem korlátozza valamely fél azon jogait sem, hogy a nemzeti bíróság előtt teljes kártérítést követeljen a versenyellenes megállapodások által okozott károk vonatkozásában [45].

II. RÉSZ – ÉRINTETT PIACOK

39. A fenti I. részben meghatározott kereten belüli ügyek vizsgálatának folyamatában a Bizottság a közösségi versenyjog alkalmazásában az érintett piac meghatározásáról szóló bizottsági közleményben [46] megállapított érintett piacok meghatározásának megközelítésére alapoz.

40. A vállalkozások a versenykényszer három fő forrásának vannak kitéve; a keresleti helyettesíthetőségnek, a kínálati helyettesíthetőségnek és a potenciális versenynek, amelyek közül az első képezi egy adott termék vagy szolgáltatás szállítóira vonatkozóan a legközvetlenebb és a leghatásosabb fegyelmező erőt. A keresleti helyettesíthetőség ezért a legfontosabb alkalmazott eszköz annak az érintett termékpiacnak a meghatározásában, amelyen a versenykorlátozásokat a 85. cikk (1) bekezdése és a 86. cikk alkalmazásában azonosítani lehet.

41. A kínálati helyettesíthetőség megfelelő körülmények között kiegészítő elemként használható az érintett piacok meghatározására. A gyakorlatban nem lehet egyértelműen megkülönböztetni a potenciális versenytől. A kínálati oldali helyettesíthetőséget és a potenciális versenyt annak meghatározása céljából használják, hogy a vállalkozás rendelkezik-e erőfölénnyel, vagy a versenykorlátozás jelentős-e a 85. cikk értelmében, illetve fennáll-e a verseny megszüntetése.

42. Az érintett piacok értékelésekor szükséges megvizsgálni a rövid távú piaci fejlesztéseket.

Az alábbi szakaszok néhány, a távközlési ágazatra vonatkozóan különös fontossággal bíró alapelvet határoznak meg.

1. Az érintett termékpiac

43. Az A/B formanyomtatvány 6. szakasza a következőképpen határozza meg az érintett termékpiacot:

"Az érintett termékpiac azoknak a termékeknek és/vagy szolgáltatásoknak az összességéből áll, amelyeket a fogyasztó a termékjellemzők, árak és rendeltetési célok alapján felcserélhetőnek vagy helyettesíthetőnek tekint.".

44. A távközlési ágazat liberalizációja egy második típusú piac kialakulásához vezet, e liberalizált szolgáltatások biztosításához jelenleg szükséges eszközökhöz való hozzáférés piacáéhoz. A nyilvános kapcsolt távközlési hálózattal való összekapcsolódás az ilyen hozzáférésnek jellemző példája lenne. Összekapcsolódás nélkül harmadik személyek számára kereskedelmi szempontból nem volna lehetséges, hogy például széles körű távbeszélő szolgáltatásokat nyújthassanak.

45. Nyilvánvaló ezért, hogy a távközlési ágazatban az érintett piacok legalább két típusát kell figyelembe venni – a végfelhasználónak biztosítandó szolgáltatásét és az azon szolgáltatásnak a végfelhasználó számára történő biztosításához szükséges eszközökhöz (információ, fizikai hálózatok stb.) való hozzáférését. Bármely konkrét esettel kapcsolatban szükséges meghatározni az érintett hozzáférési és a szolgáltatási piacokat, mint például a nyilvános távközlési hálózatokkal való összekapcsolódást, illetve a nyilvános hangtelefon szolgáltatások nyújtását.

46. Amennyiben szükséges, a Bizottság alkalmazza az érintett piac vizsgálatát, ami annak megvizsgálásából áll, hogy ha a szóban forgó szolgáltatások valamennyi szolgáltatója 5–10 %-kal megemelné az árait, növekedne-e az együttes nyereség. E vizsgálatnak megfelelően, ha növekedne a nyereségük, akkor a szóban forgó piac különálló érintett piac.

47. A Bizottság úgy véli, hogy az e piacokat irányító versenyjog alapelvei az adott konkrét piactól függetlenül változatlanok maradnak. Mivel ebben az ágazatban a technológiai változások gyorsan zajlanak le, az egyes termékpiacok e közleményben történő meghatározására irányuló minden próbálkozás azt a veszélyt rejtené magában, hogy az gyorsan pontatlanná vagy időszerűtlenné válik. Az egyes termékpiacok meghatározása – például annak meghatározása, hogy a híváskezdeményezési és hívásvégződtetési eszközök ugyanazon eszközpiac részét képezik-e – a legjobban valamely egyedi eset részletes vizsgálatának fényében végezhető el.

1.1. Szolgáltatási piac

48. Ez nagy általánosságban a bármely távközlési szolgáltatásnak a felhasználók számára történő nyújtásaként határozható meg. A különböző távközlési szolgáltatások helyettesíthetőnek tekinthetők, ha a végfelhasználó számára jelentős mértékű felcserélhetőséget mutatnak, amely azt jelentheti, hogy az e szolgáltatásokat biztosító különböző szolgáltatók között hatékony verseny folyhat.

1.2. Az eszközökhöz való hozzáférés

49. Valamely szolgáltató számára a végfelhasználóknak történő szolgáltatásnyújtáshoz gyakran igényel hozzáférést egy vagy több (a végfelhasználó felé menő, illetőleg a tőle jövő üzeneteket továbbító) eszközökhöz. Például fizikailag a szolgáltatásnak a végfelhasználóhoz való eljuttatásához szükséges azon távközlési hálózat végpontjaihoz való hozzáférés, amelyekkel e végfelhasználók összeköttetésben vannak. Fizikai szinten ezt a hozzáférést dedikált vagy közös helyi infrastruktúrával lehet elérni, amelyet vagy saját maga biztosít, vagy pedig valamely helyi infrastruktúra-szolgáltatótól bérel. Szintén megvalósítható valamely olyan szolgáltatón keresztül, akinek már előfizetői az ilyen végfelhasználók, vagy pedig az összekapcsolás valamely olyan szolgáltatóján keresztül, aki közvetlenül vagy közvetve hozzáfér a fontos végpontokhoz.

50. A fizikai hozzáférés mellett a szolgáltatónak szüksége lehet olyan egyéb eszközökhöz való hozzáférésre is, amelyek lehetővé teszik számára szolgáltatásának értékesítését a végfelhasználóknak: a szolgáltatónak például tudnia kell tájékoztatni a végfelhasználókat szolgáltatásairól. Amennyiben olyan szolgáltatások, mint például a telefonkönyvi információk nyújtásában egy szervezet erőfölénnyel rendelkezik, akkor a fizikai hozzáférésről szóló kérdésekhez hasonló problémák merülnek fel.

51. Számos olyan esetben, amikor az erőfölénnyel rendelkező távközlési üzemeltető hálózati eszközeihez való hozzáférés szükséges, a Bizottság érintetté válik a fizikai hozzáférésről szóló kérdésekben [47].

52. A piacon lévő domináns távközlési üzemeltetők megkísérelhetik a szolgáltató harmadik személyektől megtagadni a hozzáférés biztosítását, különösen az olyan területeken, ahol a tervezett szolgáltatás maga a távközlési üzemeltető által nyújtott szolgáltatással versenyben áll. Ez az elutasítás gyakran a hozzáférés megadásában tanúsított indokolatlan késedelemben, a hozzáférés engedélyezésében való vonakodásban vagy annak kizárólag hátrányos feltételek melletti engedélyezésére való hajlandóságban nyilvánul meg. A versenyszabályok feladata, hogy biztosítsák, hogy ezek a jövőbeli hozzáférési piacok fejlődhessenek, és hogy a piacon lévő távközlési üzemeltetőknek ne tegyék lehetővé a hozzáférések feletti hatalmuknak a szolgáltatási piacok fejlődésének elfojtására való használatát.

53. Hangsúlyozni kell, hogy a távközlési ágazatban a liberalizációtól az várható, hogy olyan új, alternatív hálózatokhoz vezet el, amelyek végül kihatással lesznek a hozzáférési piac meghatározására, beleértve a piacon lévő domináns távközlési szereplőt is.

2. Az érintett földrajzi piac

54. Az érintett földrajzi piac az A/B formanyomtatványon a következőképpen került meghatározásra:

"Az érintett földrajzi piac az a terület, ahol az érintett vállalkozás a terméket vagy a szolgáltatást nyújtja, ahol a versenyfeltételek megfelelő mértékben homogének, és amely különösen a versenyfeltételek tekintetében érzékelhetően különbözik a szomszédos területektől."

55. A távközlési szolgáltatások nyújtását és a hozzáférési piacokat illetően az érintett földrajzi piac az a terület, amelyen a szolgáltatókra alkalmazandó tárgyi versenyfeltételek hasonlóak, és a versenytársak kínálhatják szolgáltatásaikat. Ezért szükséges, hogy ezek a szolgáltatók megvizsgálják a végfelhasználók e területen történő elérésének lehetőségét, hasonló és gazdaságilag megvalósítható feltételek mellett. A szabályozó feltételek, mint például az engedélyek feltételei és a hozzáférés versenyben álló helyi szolgáltatóinak minden kizárólagos joga vagy különleges jogai különösen fontosak [48].

III. RÉSZ – ELVEK

56. A Bizottság az eléterjesztett ügyekben az alábbi elveket alkalmazza.

57. A Bizottság elismerte, hogy "a 85. és a 86. cikk … a Közösség egészében hatályban lévő és alkalmazandó jogot alkot. Más közösségi jogszabállyal nem merülhetnek fel konfliktusok, mert a közösségi jog átfogó szabályozó keretet alkot … nyilvánvaló, hogy a távközlési ágazatban elfogadott közösségi jogi aktusokat a versenyszabályokkal összeegyeztethető módon kell értelmezni, a közösségi távközlési politika valamennyi szempontjának a lehető legjobb végrehajtása biztosítása érdekében … Ez többek között alkalmazandó a vállalkozásokra vonatkozó versenyszabályok és az ONP-szabályok közötti kapcsolatra is". [49]

58. Ezért a versenyszabályok továbbra is alkalmazásban maradnak azon körülmények között, amikor a Szerződés egyéb rendelkezései vagy a másodlagos jogszabályok alkalmazandók. A hozzáférési megállapodások értelmében a belső piac és a közösségi jog versenyre vonatkozó rendelkezései egyaránt fontosak és kölcsönösen erősítő jellegűek az ágazat megfelelő működésében. Ezért a Bizottság a versenyszabályoknak megfelelő értékelés során – amennyire csak lehetséges – a harmonizációs jogszabályokban megállapított elvekre kíván alapozni. Továbbá szem előtt kell tartani, hogy az alább megállapított számos versenyjogi elvet szintén az ONP keretével összefüggésben lévő különleges szabályok is tartalmazzák. E szabályok megfelelő alkalmazásával gyakran elkerülhető a versenyszabályok alkalmazásának szükségessége.

59. A távközlési ágazatot illetően figyelmet kell fordítani az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek költségeire. A Szerződés 90. cikkének (2) bekezdése indokolhatja a 85. és a 86. cikk elvei alóli mentességet. Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek részletei szabályozási kérdések. A 90. cikk (2) bekezdése a távközlési ágazatban való alkalmazásának területét a 90. cikkel kapcsolatos irányelvek határozzák meg, és a Bizottság a versenyszabályokat ebben az összefüggésben alkalmazza.

60. A Szerződés 85. és 86. cikke a megszokott módon alkalmazandó azon megállapodásokra vagy magatartásokra, amelyeket valamely nemzeti hatóság hagyott jóvá vagy engedélyezett [50], vagy amennyiben a nemzeti hatóság egy vagy több részt vevő fél kérésére szükségessé tette a feltételek belefoglalását valamely megállapodásba.

61. Mindazonáltal, ha valamely nemzeti szabályozó hatóság olyan feltételeket követelne meg, amelyek a versenyszabályokkal ellentétesek, az érintett vállalkozásokra a gyakorlatban nem rónának ki bírságot, habár maga a tagállam sértené a Szerződés [51] 3. cikkének g) pontját és 5. cikkét, és ezért a 169. cikk szerint a Bizottság általi felelősségre vonás alá tartozik. Ezenkívül, ha a 90. cikk értelmében különleges vagy kizárólagos jogokkal rendelkező valamely vállalkozást vagy valamely állami tulajdonú vállalkozást valamely nemzeti szabályozó hatóság felkéri vagy felhatalmazza arra, hogy a meglévő erőfölényével történő visszaélést képező magatartást tanúsítson, a tagállam szintén megsértené a 90. cikk (1) bekezdését, és a Bizottság a jogsértés megszüntetését követelő határozatot fogadhatna el [52].

62. A nemzeti szabályozó hatóságok a piacon az átláthatóság, a szolgáltatási kötelezettségek és az árképzési gyakorlat szigorú követelményeit kívánhatják meg, különösen ha ez a liberalizáció korai szakaszaiban szükséges. Adott esetben az olyan jogszabályokat, mint például az ONP-keretet, a versenyszabályok értelmezésekor segítségként kell használni [53]. Mivel az a nemzeti szabályozó hatóságok feladata, hogy biztosítsák a hatékony verseny lehetővé válását, a versenyszabályok alkalmazása ugyancsak szükséges az ONP elveinek megfelelő értelmezéséhez. Azt is meg kell említeni, hogy az alább meghatározott kérdések közül több a teljes versenyről szóló irányelv és az ONP engedélyezési és adatvédelmi irányelvek hatálya alá is tartozik: e szabályozó keret hatékony végrehajtása megakadályozhatja az alább meghatározott versenykérdések közül számos felmerülését.

1. Erőfölény (86. cikk)

63. Annak érdekében, hogy a távközlési szolgáltatási piacon valamely vállalkozás szolgáltatásokat nyújtson, szükséges lehet a különböző eszközökhöz való hozzáférés megszerzése. A távközlési szolgáltatások nyújtásához például a nyilvános kapcsolt telefonhálózattal való összekapcsolódás általában szükséges. Az e hálózathoz való hozzáférés majdnem mindig az erőfölénnyel rendelkező távközlési üzemeltető kezében van. A hozzáférési megállapodásokat illetően az eszközök ellenőrzéséből eredő erőfölény a leglényegesebb a bizottsági értékeléshez.

64. Az, hogy egy vállalkozás rendelkezik-e erőfölénnyel vagy sem, nem kizárólag az adott vállalkozásnak biztosított törvényes jogoktól függ. A törvényes monopóliumok puszta felszámolása nem vet véget az erőfölénynek. A megfelelő kapacitással rendelkező és megfelelő földrajzi körben található alternatív hálózatüzemeltetők hatékony versenyének kialakulása a liberalizációs irányelvek ellenére még időt vesz igénybe.

65. A Bíróság ítélete a Tetra Pak-ügyben [54] szintén fontosnak bizonyulhat a távközlési ágazatban. A Bíróság úgy tartotta, hogy mivel adott a különösen szoros kapcsolat az erőfölénnyel uralt és az erőfölénnyel nem uralt piac között, és mivel adott a különösen magas piaci részesedés az erőfölénnyel uralt piacon, a Tetra Pak "az adott piacokon teljes egészében az erőfölénnyel rendelkezőhöz hasonló helyzetben van".

Az érintett Tetra Pak-ügy esetében szorosan összefüggő horizontális piacokról volt szó: mindazonáltal az elemzés ugyanúgy alkalmazandó a szorosan összefüggő vertikális piacokra is, amelyek általánosak a távközlési ágazatban. A távközlési ágazatban gyakran az a helyzet, hogy valamely konkrét piaci szereplő különösen erős pozícióval rendelkezik az infrastruktúra-piacon, és az ezen infrastruktúrához képest az értéklánc következő szintjein lévő (downstream) piacokon. Az infrastruktúra költségei szintén jellemzően a végfelhasználó felé menő üzeneteket továbbító (downstream) műveletek egyetlen legnagyobb költséget alkotják. Továbbá a piaci szereplők gyakran állnak szemben ugyanazon versenytársakkal az infrastruktúra és az értéklánc következő szintjein lévő (downstream) piacokon.

66. Ezért lehet számítani számos olyan helyzetre, ahol szorosan összefüggő piacok vannak, azon piacok legalább egyikén egy nagyon magas szintű piaci erővel rendelkező szereplővel együtt.

67. Ha ezek a körülmények fennállnak, szükséges lehet a Bizottság számára annak megállapítása, hogy az adott szereplő a szóban forgó piacokon teljes egészében az erőfölénnyel rendelkezőhöz hasonló helyzetben van-e.

[55]

69. A valamely alapvető eszközhöz való hozzáférést ellenőrző vállalkozás a 86. cikk értelmében erőfölénnyel rendelkezik. Viszont a 86. cikknek megfelelően egy vállalkozás rendelkezhet erőfölénnyel az alapvető eszközök ellenőrzése nélkül.

1.1. Szolgáltatási piac

70. Egy vállalkozás piaci erejének felmérésére használt tényezők egyikét az illető vállalkozásnak tulajdonítható eladások alkotják, az érintett földrajzi területen a helyettesíthető szolgáltatások piacán az összes eladás százalékában kifejezve. A szolgáltatások piacát illetően a Bizottság megállapítja többek között a helyettesíthető szolgáltatások által létrehozott forgalmat, kivéve a kapcsolási szolgáltatások értékesítését vagy belső használatát, valamint a helyi infrastruktúra eladását vagy belső használatát [56], figyelembe véve a versenyfeltételeket, valamint a piac kínálati és keresleti szerkezetét.

1.2. Az eszközökhöz való hozzáférés

71. A 45. pontban említett "hozzáférés" fogalma egy sor helyzethez kapcsolódhat, beleértve a szolgáltató számára a saját hálózatának kiépítését lehetővé tevő bérelt vonalak elérhetőségét, valamint az összekapcsolást a szó szoros értelmében, amely két távközlési hálózat, például a mobil és a helyhez kötött hálózat összekapcsolását jelenti. A hozzáféréssel kapcsolatban valószínű, hogy a piacon lévő domináns szolgáltató a törvényes liberalizáció lezajlását követően egy ideig még továbbra is erőfölénnyel fog rendelkezni. Az a piacon lévő domináns szolgáltató, amely az eszközök felett ellenőrzést gyakorol, gyakran a legnagyobb szolgáltató is, és azelőtt nem kellett különbséget tennie a távközlési szolgáltatások továbbítása és e szolgáltatásoknak a végfelhasználó számára történő nyújtása között. Hagyományosan egy olyan hálózatüzemeltetőnek, aki egyben szolgáltató is, nem volt szüksége arra, hogy a végfelhasználó felé menő üzeneteket továbbító (downstream) műveletek ágazata fizessen a hozzáférésért, és ezért nem volt egyszerű kiszámítani az eszközre megállapítandó bevételt. Abban az esetben, amikor egy hálózatüzemeltető hozzáférést és szolgáltatásokat egyaránt biztosít, amennyire csak lehetséges, szükséges a bevételeket elkülöníteni, mint a vállalkozás érintett piaci részesedése kiszámításának alapját. Az összekapcsolási irányelv 8. cikkének (2) bekezdése ezt a kérdést "az összekapcsoláshoz – beleértve belsőleg nyújtott összekapcsolási szolgáltatásokat és a másoknak nyújtott összekapcsolási szolgáltatásokat egyaránt – és az egyéb tevékenységekhez fűződő tevékenységekre" vonatkozóan az elkülönített számvitel követelményének bevezetésével kezdi. A számviteli elkülönítésről szóló tervezett bizottsági ajánlás az összekapcsolással összefüggésben e tekintetben szintén hasznos.

72. A hozzáférés megszerzésének gazdasági jelentősége azon hálózat lefedettségétől is függ, amellyel összeköttetést kívánnak létrehozni. Ezért a forgalom számadatainak felhasználása mellett a Bizottság – amennyiben lehetséges – szintén figyelembe veszi azon vevők számát, akik az erőfölénnyel rendelkező vállalkozás által kínált olyan szolgáltatásra fizettek elő, amely hasonló a hozzáféréshez folyamodó szolgáltató által nyújtani kívántakhoz. Ennek megfelelően az adott vállalkozás piaci erejét részben a vállalkozás távközlési hálózatának végpontjaihoz kapcsolattal rendelkező előfizetők számával mérik fel, az érintett földrajzi területen a végpontokhoz kapcsolattal rendelkező előfizetők teljes számának százalékában kifejezve.

Kínálati oldali helyettesíthetőség

73. A 41. pontban említetteknek megfelelően a kínálati oldali helyettesíthetőség az erőfölény kérdésében szintén fontos kérdés. 50 % feletti [57] piaci részesedés általában elegendő az erőfölény kinyilvánításához, bár egyéb szempontokat is meg kell vizsgálni. Például a Bizottság az érintett földrajzi területen megvizsgálja más hálózatüzemeltetők meglétét – ha vannak ilyenek –, annak meghatározása érdekében, hogy az ilyen alternatív infrastruktúrák eléggé sűrűn helyezkednek-e ahhoz, hogy biztosítsák a versenyt a piacon lévők hálózatára vonatkozóan, és megvizsgálja, milyen mértékben volna lehetséges az új hozzáférési szolgáltatásokat nyújtók számára a piacra lépés.

Egyéb lényeges tényezők

74. A piaci részesedési adatok és a kínálati oldali helyettesíthetőség mellett annak meghatározásához, hogy vajon rendelkezik-e erőfölénnyel valamely piaci szereplő, a Bizottság azt is megvizsgálja, hogy rendelkezik-e a piaci szereplő kiváltságos hozzáféréssel azokhoz az eszközökhöz, amelyekből jogi okok miatt, vagy azért mert túl sokba kerülne, megfelelő időkereten belül nem lehet másikat alkotni.

75. Ahogy a hozzáférés konkurens szolgáltatói megjelennek és versenybe szállnak a piacon lévő domináns vállalkozás erőfölényével, a tagállamok hatóságaitól kapott jogaik terjedelme, és különösen területi kiterjedése jelentős szerepet játszik a piaci erő meghatározásában. A Bizottság gondosan követi a piac fejlődését ezekkel a kérdésekkel kapcsolatban, és figyelembe vesz minden megváltozott piaci feltételt a hozzáférési kérdések versenyszabályoknak megfelelő értékelésekor.

1.3. Közös erőfölény

76. A 86. cikk megfogalmazása egyértelművé teszi, hogy a cikk akkor is alkalmazandó, amikor egynél több vállalkozás osztozik valamely erőfölényen. Azokat a körülményeket, amelyek között a közös erőfölény fennáll, és amelyek között azzal visszaélnek, még nem tisztázta teljesen a közösségi joggyakorlat vagy a Bizottság gyakorlata, és a jog továbbra is fejlődésben van.

77. A 86. cikk szövege ("egy vagy több vállalkozás által az erőfölénnyel való visszaélés") a 85. cikkben megjelenő versenyellenes megállapodások vagy összehangolt magatartás tilalmától eltérő dolgot ír le. Más megfogalmazás ellentétes lenne a Szerződés szokásos értelmezése elveivel, és értelmetlenné és gyakorlati hatását vesztetté tenné a szöveget. Mindazonáltal ez nem zárja ki a 85. és a 86. cikk párhuzamos alkalmazását ugyanarra a megállapodásra vagy magatartásra vonatkozóan, amit a Bizottság és a Bíróság már számos esetben [58] támogatott, továbbá nincs semmi, ami megakadályozná, hogy a Bizottság csak az egyik rendelkezésnek megfelelően járjon el, amikor mindkettő alkalmazható.

78. Különböző nemzeti piacon erőfölénnyel rendelkező két vállalkozás nem ugyanaz, mint erőfölénnyel közösen rendelkező két vállalkozás. Ahhoz hogy két vagy több vállalkozás közös erőfölénnyel rendelkezzen, vevőikkel és versenytársaikkal szemben alapjában véve együttesen kell ugyanazzal a fölénnyel rendelkezniük, mint amivel egyetlen vállalkozás rendelkezik, ha erőfölénye van. Különösen a távközlési ágazatban a közös erőfölényt megszerezheti az ugyanazon földrajzi területet lefedő két távközlési infrastruktúra-szolgáltató.

79. Ezenkívül ahhoz, hogy két vagy több vállalkozás közösen rendelkezzen erőfölénnyel, szükséges, bár nem elegendő, hogy az érintett piacon ne legyen hatékony verseny a vállalkozások között. A verseny e hiánya a gyakorlatban annak a ténynek tulajdonítható, hogy a vállalkozásoknak olyan kapcsolatai vannak, mint például az együttműködésre vonatkozó megállapodás vagy az összekapcsolási megállapodások. A Bizottság mindazonáltal nem gondolja úgy, hogy bármely gazdasági elmélet vagy a közösségi jog utal arra, hogy az ilyen kapcsolatok törvényesen szükségesek a közös erőfölény meglétéhez [59]. Elegendő gazdasági kapcsolat az, ha olyanfajta függés áll fenn, amely gyakran oligopolisztikus helyzetekben tapasztalható. Úgy tűnik, hogy nincs semmilyen oka a jogban vagy a gazdasági elméletben az erőfölénnyel közösen rendelkező vállalkozások közötti bármely más gazdasági kapcsolat megkövetelésének. Az elmondottak ellenére a gyakorlatban gyakran vannak ilyen kapcsolatok a távközlési ágazatban, ahol a nemzeti távközlési üzemeltetők majdnem szükségszerűen rendelkeznek különböző kapcsolatokkal egymás között.

80. Példaként véve az előfizetői hurokhoz való hozzáférést, néhány tagállamban ezt már a közeli jövőben két szereplő tarthatja ellenőrzés alatt – a piacon lévő távközlési üzemeltető és a kábelszolgáltató. Bizonyos szolgáltatásoknak a fogyasztók számára történő nyújtásához vagy a távközlési üzemeltető, vagy pedig a kábeltelevízió szolgáltatója által az előfizetői hurokhoz való hozzáférés szükséges. Az ügy körülményeitől és különösen a közöttük lévő kapcsolattól függően lehetséges, hogy egyik szereplő sem rendelkezik erőfölénnyel: együtt azonban birtokolják az ezen eszközökhöz való hozzáférés közös monopóliumát. Hosszú távon a technológiai fejlesztések elvezethetnek az előfizetői hurkok egyéb megvalósítható hozzáférési mechanizmusaihoz, mint például az energiahálózatok: az ilyen mechanizmusok meglétét figyelembe kell venni annak megállapításakor, hogy fennáll-e erő fölény vagy közös erőfölény.

2. Erőfölénnyel való visszaélés

81. A 86. cikk alkalmazása feltételezi az erőfölény meglétét, valamint az erőfölény és az erőfölénnyel való állítólagos visszaélést megvalósító magatartás közötti kapcsolatot. Gyakran szükséges megvizsgálni a távközlési ágazatban számos társult piacot, amelyek közül egy vagy több felett egy bizonyos szereplő erőfölénnyel rendelkezhet. Ilyen körülmények között számos lehetséges helyzet létezik, amikor visszaélések fordulhatnak elő:

- az erőfölénnyel uralt piacon olyan magatartás, amely kihat az erőfölénnyel uralt piacra [60],

- az erőfölénnyel uralt piacon olyan magatartás, amely kihat az erőfölénnyel uralt piactól különböző piacokra [61],

- az erőfölénnyel uralt piactól különböző piacon olyan magatartás, amely kihat az erőfölénnyel uralt piacra [62],

- az erőfölénnyel uralt piactól különböző piacon olyan magatartás, amely kihat az erőfölénnyel uralt piactól különböző piacra [63].

82. Habár a távközlési ágazat tárgyi és a gazdasági körülményei gyakran újak, sok esetben alkalmazni lehet a meglévő versenyjogi elveket. Ezen ágazat versenyproblémáinak vizsgálatakor fontos észben tartani a meglévő joggyakorlatot és a Bizottság döntési gyakorlatát például a piaci erő, a hátrányos megkülönböztetés és a vállalkozások összeolvadása szabályozására vonatkozóan.

2.1. Az eszközökhöz való hozzáférés biztosításának megtagadása és kedvezőtlen feltételek alkalmazása

83. A hozzáférés biztosításának megtagadása tilos lehet a 86. cikk alapján, ha olyan vállalkozás tagadja meg, amely erőfölénnyel rendelkezik az eszközök saját ellenőrzése alatt tartása miatt, ahogyan az általában igaz a piacon lévő domináns távközlési üzemeltetők esetében az előrelátható jövő tekintetében. Egy elzárkózásnak "a piacon meglévő verseny mértékének fenntartását vagy az adott verseny növekedését akadályozó hatása lehet" [64].

Az elzárkózás kizárólag akkor tisztességtelen, ha kizsákmányoló, vagy versenyellenes hatásai vannak. A távközlési ágazat szolgáltatási piacain kezdetben kevés versenyképes szereplő van, és a visszautasítások ezért általánosan befolyásolják a versenyt azokon a piacokon. Valamennyi visszautasítás esetében minden indoklást gondosan megvizsgálnak a tárgyilagosságuk megállapítása érdekében.

84. Általánosságban három fontos eshetőség létezik:

a) a hozzáférés biztosításának megtagadása valamely szolgáltatás alkalmazásában, amennyiben egy másik piaci szereplő már megkapta a hozzáférést az azt biztosító szolgáltatótól, hogy az adott szolgáltatási piacon működjön;

b) a hozzáférés biztosításának megtagadása valamely szolgáltatás alkalmazásában, amennyiben egyetlen másik piaci szereplő sem kapta meg a hozzáférést az azt biztosító szolgáltatótól, hogy az adott szolgáltatási piacon működjön;

c) a hozzáférés visszavonása egy meglévő vevőtől.

Hátrányos megkülönböztetés

85. A fenti eshetőségek közül az elsővel kapcsolatban egyértelmű, hogy egy új vevő ellátásának olyan körülmények közötti visszautasítása, amikor az erőfölénnyel rendelkező eszköztulajdonos már ellát egy vagy több, az értéklánc következő szintjein lévő ugyanazon (downstream) piacon működő ügyfelet, hátrányosan megkülönböztető elbánást jelent, amely visszaélés volna, ha az értéklánc következő szintjein lévő adott (downstream) piacon korlátozná a versenyt. Amennyiben a hálózatüzemeltető ugyanazon vagy hasonló kiskereskedelmi szolgáltatásokat kínál, mint a hozzáférésért folyamodó fél, mindkettőjüknek meglehet az indítéka és a lehetősége a verseny korlátozására és az erőfölényükkel ily módon való visszaélésre. Természetesen létezhetnek indokok ilyen visszautasításra – például az olyan jelentkezőkkel szemben, akik lehetséges hitelkockázatot jelentenek. Bármilyen tárgyilagos indok hiányában a visszautasítás általában a hozzáférési piacon meglévő erőfölénnyel való visszaélés volna.

86. Általánosságban az erőfölénnyel rendelkező vállalkozás feladata a hozzáférés oly módon történő biztosítása, hogy a végfelhasználó felé menő üzeneteket továbbító (downstream) szolgáltatásokat nyújtó vállalkozásoknak felajánlott termékek és szolgáltatások a más feleknek nyújtottaknál nem kevésbé kedvező feltételek között álljanak rendelkezésre, beleértve a saját, megfelelő, a végfelhasználó felé menő üzeneteket továbbító (downstream) műveleteket is.

Alapvető eszközök

87. A fenti helyzetek közül a másodikat illetően felmerül a kérdés, hogy kötelezni kell-e a hozzáférés szolgáltatóját arra, hogy szerződjön a szolgáltatóval annak érdekében, hogy a szolgáltató működhessen az új szolgáltatási piacon. Amennyiben a kapacitás korlátai nem jelentenek problémát, és amennyiben az eszközeihez való hozzáférés biztosítását megtagadó vállalkozás nem biztosított hozzáférést azon eszközökhöz sem a végfelhasználó felé menő üzeneteket továbbító (downstream) ágazat számára, sem pedig az azon szolgáltatáspiacon tevékenykedő bármely más vállalkozásnak, akkor nem egyértelmű, hogy milyen más tárgyilagos indok létezhet.

88. A szállítási területen [65] a Bizottság elrendelte, hogy a valamely alapvető fontosságú eszközt ellenőrzése alatt tartó vállalkozásnak bizonyos körülmények között hozzáférést kell biztosítania [66]. Ugyanezen elvek alkalmazandók a távközlési ágazatban. Amennyiben nem létezne egyetlen egy kereskedelmi szempontból megvalósítható lehetőség sem a kérelmezett hozzáférésre vonatkozóan, akkor – hacsak nem biztosítják a hozzáférést – a hozzáférésért folyamodó fél nem lesz képes a szolgáltatási piacon működni. A visszautasítás ezért ebben az esetben a 86. cikk b) pontjával ellentétesen korlátozná az új piacok vagy azokon a piacokon új termékek kialakulását, illetve akadályozná a meglévő piacokon a verseny fejlődését. Az ilyen hatásokkal járó visszautasításnak tisztességtelen hatásai lehetnek.

89. Az erőfölénnyel rendelkező vállalkozásokat bizonyos körülmények között szerződéskötésre kötelező elv gyakran helytálló a távközlési ágazatban. Jelenleg a Közösségben a legtöbb távközlési szolgáltatás hálózati infrastruktúrájának biztosításában monopóliumok vagy látszólagos monopóliumok állnak fenn. Még ott is, ahol versenykorlátozásokat megszüntették, vagy hamarosan megszüntetik, a verseny az értéklánc következő szintjein lévő (downstream) piacokon továbbra is a végfelhasználótól jövő üzeneteket továbbító (upstream) hálózati szolgáltatásokhoz való hozzáférés árától és feltételeitől függenek, amely csak fokozatosan tükrözi a versenypiaci erőket. Mivel a távközlési ágazatban a technológiai változások gyorsan zajlanak, olyan helyzetek várhatók, amikor a vállalkozások olyan új termékeket vagy szolgáltatásokat szándékoznak kínálni, amelyek nem állnak versenyben a hozzáférés erőfölénnyel rendelkező szolgáltatója által már felkínált termékekkel vagy szolgáltatásokkal, de amelyekre vonatkozóan ez a szolgáltató vonakodik hozzáférést biztosítani.

90. A Bizottságnak biztosítania kell, hogy a piacon lévő domináns szereplők az eszközök feletti ellenőrzésüket ne használják a távközlési versenykörnyezet fejlődésének akadályozására. Valamely olyan vállalkozástól, amely a szolgáltatási piacon erőfölénnyel rendelkezik, és amely azon a piacon a 86. cikkel ellentétesen visszaél azzal, megkövetelhető, hogy a visszaélés megszüntetése érdekében az adott piacon egy vagy több versenytársnak biztosítson hozzáférést az eszközeihez. Valamely vállalkozás különösen akkor él vissza az erőfölényével, ha tevékenységeivel új termékek vagy szolgáltatások megjelenését akadályozza meg.

91. A Bizottság elemzésének kiindulópontját azon meglévő vagy lehetséges piac azonosítása képezi, amelyre vonatkozóan hozzáférésért folyamodtak. Annak meghatározása érdekében, hogy a hozzáférést a versenyszabályok szerint el kell-e rendelni, figyelembe veszik, hogy az erőfölénnyel rendelkező vállalkozás megszegte-e azt a kötelességét, hogy ne tegyen hátrányos megkülönböztetést (lásd lejjebb), vagy pedig az alábbi elemekből álló kötelességét összességében véve:

a) a kérdéses eszközhöz való hozzáférés általában nélkülözhetetlen a vállalkozások számára az érintett piacon való versenyzéshez [67].

A kulcskérdés tehát itt az, hogy mi nélkülözhetetlen. Nem elegendő, hogy a hozzáférésért folyamodó vállalkozás helyzete előnyösebb volna, ha megkapná a hozzáférést, hanem a hozzáférés megtagadásának a tervezett tevékenységek lehetetlenné vagy súlyosan és elkerülhetetlenül gazdaságtalanná tételéhez kell vezetnie.

Bár például 1996. július 1-jétől alternatív infrastruktúra használható a liberalizált szolgáltatásokra vonatkozóan, eltart egy ideig, amíg sok esetben ez válik a piacon lévő szereplő eszközeinek megfelelő alternatívájává. Az ilyen alternatív infrastruktúra jelenleg nem kínálja ugyanazt a sűrű földrajzi lefedettséget, mint a piacon lévő domináns távközlési üzemeltető hálózatáé;

b) elegendő kapacitás áll rendelkezésre a hozzáférés biztosításához;

c) az eszköz tulajdonosa elmulasztja kielégíteni a valamely meglévő szolgáltatási vagy termékpiacon fennálló keresletet, gátolja valamely lehetséges új szolgáltatás vagy termék megjelenését, illetve akadályozza a versenyt valamely meglévő vagy lehetséges szolgáltatási vagy termékpiacon;

d) a hozzáférésért folyamodó vállalkozás kész megfizetni az ésszerű és hátrányos megkülönböztetéstől mentes árat, és máskülönben minden tekintetben elfogadja a diszkriminációmentes hozzáférési feltételeket és kikötéseket;

e) a hozzáférés biztosítása megtagadásának nincs tárgyilagos indokoltsága.

A lényeges indokoltság ezzel kapcsolatban magában foglalhatja a kérelmező fél számára a hozzáférés biztosításának túlzott nehézségét, vagy az eszköztulajdonos számára, aki valamely új termék vagy szolgáltatás bevezetésére irányuló beruházásra vállalkozott annak szükségességét, hogy elegendő ideje és lehetősége legyen az eszköz használatára annak az új terméknek vagy szolgáltatásnak forgalomba hozatala érdekében. Mindazonáltal bár minden indoklást ügyről ügyre történő haladás alapján gondosan meg kell vizsgálni, különösen fontos a távközlési ágazatban, hogy a korábbi monopolista állami vállalkozások tevékenységei a verseny kialakulásának és fejlődésének megakadályozásával ne ássák alá a végfelhasználók versenykörnyezetből eredő hasznát.

92. Annak meghatározásakor, hogy a 86. cikket megsértették-e, figyelembe veszik a tényszerű helyzetet az adott földrajzi területen és más földrajzi területeken egyaránt, és amennyiben a tárgyhoz tartozik, a kérelmezett hozzáférés és az eszköz technikai konfigurációja közötti kapcsolatot.

93. A tárgyilagos indokoltság kérdése ezen a területen különösen gondos elemzést kíván meg. Annak meghatározása mellett, hogy a bármilyen konkrét esetben említett nehézségek elég súlyosak-e ahhoz, hogy indokolják a hozzáférés biztosításának megtagadását, az érintett hatóságoknak szintén el kell dönteniük, hogy ezek a nehézségek elegendők-e a versenynek okozott károk ellensúlyozására, ha a hozzáférést megtagadták, vagy bonyolultabbá tették, és az értéklánc következő szintjein lévő (downstream) szolgáltatáspiacokat ennélfogva korlátozzák.

94. A hozzáféréshez kapcsolódó három fontos elem, amelyeket a hozzáférés szolgáltatója gyakorlatilag a hozzáférés biztosításának megtagadása érdekében manipulálhat, az időzítés, a technikai konfiguráció és az ár.

95. Az erőfölénnyel rendelkező távközlési üzemeltetők feladata, hogy hatékonyan foglakozzanak a hozzáférésre irányuló kérelmekkel: valamely hozzáférésre vonatkozó kérelemre való válaszadáskori nem megfelelő, érthetetlen vagy indokolatlan késlekedés visszaélést jelenthet. A Bizottság mindazonáltal a hozzáférésre irányuló kérelmekre adott választ különösen az alábbiakkal szándékozik összehasonlítani:

a) az alkalmazandó általános időkeret és feltételek, amikor a válaszadó fél saját leányvállalatának vagy működési ágazatának hozzáférést biztosít az eszközeihez;

b) más tagállamokban a hasonló eszközökhöz való hozzáférésre irányuló kérelemre adott válaszok;

c) a hozzáférésre irányuló kérelmekkel való foglakozás során a késlekedésre adott magyarázatok.

96. A technikai konfiguráció kérdéseit hasonlóképpen gondosan kell megvizsgálni hitelességük meghatározása érdekében. A versenyszabályok elvileg szükségessé teszik, hogy a hozzáférésért folyamodó félnek a hozzáférést a számára leginkább alkalmas pontban kell biztosítani, feltéve hogy ez a pont a hozzáférés nyújtója számára technikailag megvalósítható. A technikai megvalósíthatóság kérdései az ellátás megtagadására vonatkozóan tárgyilagos indokok lehetnek – például annak a forgalomnak, amelyre a hozzáférést igénylik, meg kell felelnie az infrastruktúrára vonatkozó lényeges technikai követelményeknek –, vagy teljesítménykorlátok kérdései jelenhetnek meg, amennyiben a kiosztás kérdései felmerülhetnek [68].

97. A hozzáférés túlzottan magas és már önmagában tisztességtelen [69] ára szintén felérhet a hozzáférés biztosításának tényleges megtagadásával.

98. E vizsgálatoknak számos olyan eleme létezik, amely óvatos értékelést igényel. A távközlési ágazatban az árképzési kérdéseket az ONP-irányelvek szerinti, az átlátható költségelszámolási rendszerek meglétére irányuló kötelezettségek könnyítik meg.

Az ellátás visszavonása

99. A 84. pontban említett helyzetek közül a harmadikat illetően néhány korábbi bizottsági határozat és a Bíróság joggyakorlata már foglalkozott az ellátásnak a végfelhasználó felé menő üzeneteket továbbító (downstream) szolgáltatásokat nyújtó versenytársaktól való visszavonásával. A Kereskedelmi megoldásokban a Bíróság úgy vélte, hogy

"egy vállalkozás, amely a nyersanyagok piacán erőfölénnyel rendelkezik, és amely az ilyen nyersanyagnak a saját termékei gyártására való megtartásának céljával megtagadja valamely vevő ellátását, és így azzal a veszéllyel fenyeget, hogy e vevő részéről az egész versenyt felszámolja, a 86. cikk értelmében visszaél az erőfölényével"

[70]

.

100. Bár ez az ügy egy termék visszavonásával foglalkozik, elvben nincs különbség ezen ügy és a hozzáférés visszavonása között. A hozzáférési megállapodások egyoldalú megszüntetése lényegében a visszautasításokkal kapcsolatban vizsgáltakhoz hasonló kérdéseket vet fel. A hozzáférésnek egy meglévő vevőtől való visszavonása általában tisztességtelen. Tárgyilagos indokokat ismételten lehet adni a megszüntetés igazolására. Minden ilyen indoknak arányosnak kell lennie a visszavonásnak a versenyre gyakorolt hatásaival.

2.2. A visszaélés egyéb formái

101. A hozzáférés biztosításának megtagadása az e területen lehetséges visszaélésnek csak az egyik formája. Visszaélések előfordulhatnak a megadott hozzáféréssel kapcsolatban is. Visszaélés történhet többek között, amikor a hálózatüzemeltető diszkriminatív módon viselkedik, vagy tevékenységei egyéb módon korlátozzák a piacokat vagy a műszaki fejlődést. Az alábbiakban következik azon visszaélések nem kimerítő felsorolása, amelyek előfordulhatnak.

Hálózati konfiguráció

102. Egy erőfölénnyel rendelkező hálózatüzemeltető hálózati konfigurációja, amely a hozzáférést a szolgáltatók számára objektíve nehezebbé teszi [71], visszaélést jelenthet, hacsak nem volt tárgyilagosan indokolt. Az egyik tárgyilagos indok az volna, ha a hálózati konfiguráció a hálózat hatékonyságát általánosan javítaná.

Összekapcsolás

103. Ez különös problémát jelent, amennyiben magában foglalja azon szolgáltatások összekapcsolását, amelyekben a távközlési üzemeltető erőfölénnyel rendelkezik, azokkal, amelyekben nem rendelkezik [72]. Amennyiben az erőfölénnyel rendelkező, vertikálisan integrált domináns hálózatüzemeltető a hozzáférésért folyamodó felet megfelelő indoklás nélkül egy vagy több szolgáltatás megvásárlására kötelezi [73], ez kizárhatja a hozzáférés erőfölénnyel rendelkező szolgáltatójának versenytársait a csomag azon elemeinek függetlenül való felajánlásából. Ez a követelmény ily módon a 86. cikk szerint visszaélést jelenthet.

A Bíróság továbbá úgy tartotta, hogy "… még ha két termék összekapcsolt eladása összhangban van is a kereskedelmi szokásjoggal, vagy természetes kapcsolat van is a két szóban forgó termék között, az ilyen eladások továbbra is visszaélést jelenthetnek a 86. cikk értelmében, hacsak nem tárgyilagosan indokoltak …" [74].

Árképzés

104. Annak meghatározásakor, hogy a versenyszabályok szerint fennáll-e valamely árképzési probléma, szükséges bemutatni, hogy a költségeket és a bevételeket megfelelő módon osztották szét. A helytelen költségelosztás és a transzferárakba való beavatkozás felhasználható a túl magas árak, a ragadozó árképzés vagy az árnyomás mechanizmusainak elfedésére.

Túl magas ár

105. A szolgáltatóknak egy erőfölénnyel rendelkező piaci szereplő eszközeihez való hozzáféréséhez kapcsolódó árképzési problémái gyakran a túlzottan magas árak [75] körülforognak: az adott eszköz másik megvalósítható alternatívájának hiányában, amelynek esetében a szolgáltatók hozzáférésért folyamodnak, az erőfölénnyel rendelkező vagy monopolista piaci szereplő hajlik a rendkívül magas ár felszámítására.

106. A Bíróság meghatározásában a túlzottan magas ár az az ár, amely

"a nyújtott szolgáltatás gazdasági értékéhez viszonyítva rendkívül magas"

[76]

. Ezenkívül a Bíróság tisztázta, hogy az egyik módszer ennek kiszámítására az alábbi:

"Ezt a többletet többek között objektív módon lehet meghatározni, amennyiben ez lehetséges a kérdéses termék eladási árának és előállítási költségének összehasonlításával."

[77]

107. A Bizottságnak meg kell határoznia, hogy a szóban forgó termékre vonatkozó valós költségek milyen magasak. A megfelelő költségfelosztás ennélfogva alapvető fontosságú annak meghatározásában, hogy az ár túlzottan magas-e. Ha például egy vállalkozás számos tevékenységet folytat, szükséges a különböző tevékenységekre vonatkozó költségeket felosztani, a közös költségekhez való megfelelő hozzájárulással együtt. Az is szükséges lehet, hogy a Bizottság meghatározza a helyes költségfelosztási módszertant, amennyiben ez vita tárgyát képzi.

108. A Bíróság szintén jelezte, hogy annak meghatározásában, hogy mi képzi a rendkívül magas árat, figyelembe vehetők az adott ágazatra vonatkozó árképzési elveket meghatározó közösségi jogszabályok [78].

109. Továbbá az egyéb földrajzi területekkel történő összehasonlítás szintén alkalmazható a rendkívül magas ár kimutatására: a Bíróság azt tartotta, hogy amennyiben lehetséges, össze lehet hasonlítani az erőfölénnyel rendelkező vállalkozás által felszámított árat a versenyre nyitott piacokon tapasztalható árakkal [79] Az ilyen összehasonlítás alapot adhatna annak megbecslésére, hogy az erőfölénnyel rendelkező vállalkozás által képzett árak tisztességesek-e vagy sem [80]. Bizonyos körülmények között, ha összevetésre alkalmas adatok nem állnak rendelkezésre, a szabályozó hatóságok megpróbálták meghatározni, hogy mi lett volna a versenyár, ha létezett volna versenypiac [81]. Megfelelő esetben a Bizottság a rendkívül magas ár meghatározásakor figyelembe veheti az ilyen elemzést.

Ragadozó árképzés

110. A ragadozó árképzésről többek között akkor beszélünk, amikor egy erőfölénnyel rendelkező vállalkozás egy terméket vagy szolgáltatást hosszú ideig költsége alatt ad el azzal a szándékkal, hogy versenytársának belépését meggátolja, vagy kiszorítsa a piacról, lehetővé téve saját maga számára, hogy piaci erejét, majd később felhalmozott nyereségét tovább növelje. Az ilyen tisztességtelenül alacsony árak megszegik a 86. cikk a) pontját. Ilyen probléma például a távközlési hálózatok közötti versennyel kapcsolatban merülhet fel, ahol egy erőfölénnyel rendelkező szolgáltatónak szándékában állhat tisztességtelenül alacsony hozzáférési árakat felszámítani, hogy a verseny lehetőségét elvegye más (újonnan megjelenő) infrastruktúra-szolgáltatóktól. Egy ár általában akkor tisztességtelen, ha az erőfölénnyel rendelkező vállalkozás átlagos változó költsége alatt van, vagy az átlagos összköltség alatt és egy versenyellenes terv része [82]. A hálózati iparágakban a fenti szabály egyszerű alkalmazása nem tükrözné a hálózati iparágak gazdasági realitását.

111. Ez a szabály az AKZO esetben jött létre, ahol a Bíróság az átlagos változó költségeket, mint

"a gyártott mennyiségtől függően változó költségeket"

[83]

határozta meg, és a szabály mögötti érveket az alábbiak szerint magyarázta:

"Egy erőfölénnyel rendelkező vállalkozásnak nem áll érdekében ilyen árakat alkalmazni, kivéve ha a versenytársait akarja kiszorítani, hogy monopolhelyzetének kihasználásával következésképpen lehetővé tegye számára árainak emelését, mivel minden egyes eladás veszteséget okoz, mégpedig a fixköltségek teljes összegét (azaz amelyek állandóak maradnak a gyártott mennyiségtől függetlenül) és legalább az előállított egységhez kapcsolódó változó költségek egy részét."

112. Egy szolgáltatás vagy szolgáltatások csoportjának nyereséges értékesítése érdekében a piaci szereplőnek olyan árképzési stratégiát kell folytatnia, amely által szolgáltatás vagy szolgáltatások csoportjának nyújtására vonatkozó összes járulékos költségét fedezik az adott szolgáltatás vagy szolgáltatások csoportja nyújtásának eredményeként keresett járulékos bevételek. Amennyiben egy erőfölénnyel rendelkező piaci szereplő egy adott termékre vagy szolgáltatásra olyan árat számol fel, amely azon szolgáltatás nyújtásának átlagos összköltsége alatt van, a piaci szereplőnek igazolnia kell ezt az árat kereskedelmi értelemben: egy erőfölénnyel rendelkező piaci szereplő, amely kizárólag akkor élvezne előnyt az ilyen árpolitikából, ha egy vagy több versenytársát meggyengítené, visszaélést követ el.

113. Amint azt a Bíróság az AKZO-ügyben jelezte, a Bizottságnak meg kell határoznia azt az árat, amely alatt egy vállalkozás csak egy vagy több versenytársa meggyengítésével vagy kizárásával tudna nyereséget termelni. A hálózati iparágak költségstruktúrái gyakran meglehetősen különböznek az összes többi iparágtól, mivel az előbbiek jóval nagyobb közös és egyesített költségekkel rendelkeznek.

114. Például a távközlési szolgáltatások nyújtásában egy olyan ár, amely kiegyenlíti a szolgáltatás változó költségét, lényegesen alacsonyabb lehet, mint amelyre a piaci szereplőnek a szolgáltatásnyújtás költségének fedezésére szüksége van. Az AKZO-vizsgálat olyan árakra történő alkalmazásához, amelyeket egy piaci szereplő huzamosabb ideig kíván alkalmazni, és amelyek a piaci szereplő befektetési döntéseinek alapját képzik majd, az érintett költségeknek tartalmazniuk kell minden költséget, amelyet a szolgáltatás nyújtása növel. A helyzet elemzésekor figyelembe kell venni azt a megfelelő időintervallumot, amely alatt a költségeket elemezni kell. A legtöbb esetben okunk van feltételezni, hogy sem a nagyon rövid, sem pedig a nagyon hosszú intervallum nem megfelelő.

115. Ilyen körülmények között a Bizottságnak gyakran szükséges megvizsgálnia a szolgáltatás nyújtásának különbözeti költségeit, és előfordulhat, hogy a különbözeti költségeket egy évnél hosszabb időszakra vonatkozóan kell vizsgálnia.

116. Ha felmerül egy eset, akkor a könyvelési követelményeket és az átláthatóságot érintő ONP-szabályok és a bizottsági ajánlások segítik a 86. cikknek ebben a vonatkozásban történő hatékony alkalmazását.

Árnyomás

117. Amennyiben a piaci szereplő a termék- vagy szolgáltatási piacon erőfölénnyel rendelkezik, az árnyomás visszaélést jelentene. Az árnyomás annak bemutatásával szemléltethető, hogy az erőfölénnyel rendelkező vállalkozásnak a végfelhasználó felé menő üzeneteket továbbító saját (downstream) szolgáltatásai nem értékesíthetők nyereségesen a versenytársaknak az erőfölénnyel rendelkező vállalkozás a végfelhasználótól jövő üzeneteket továbbító (upstream) műveletek ágazata által felszámított, a végfelhasználótól jövő üzeneteket továbbító (upstream) ár alapján. A végfelhasználó felé menő üzeneteket továbbító veszteséges (downstream) ágazat elrejthető, amennyiben az erőfölénnyel rendelkező piaci szereplő hozzáférési műveleteihez különítette el azon költségeit, amelyeket megfelelő módon az végfelhasználó felé menő üzeneteket továbbító (downstream) műveletekhez kellene elkülöníteni, vagy a transzferárakat nem megfelelő módon határozta meg a szervezeten belül. Az összekapcsolással kapcsolatos számviteli elkü lönítésről szóló bizottsági ajánlás ezt a kérdést úgy közelíti meg, hogy elkülönített számvitelt javasol a különböző tevékenységi területekhez a vertikálisan integrált erőfölénnyel rendelkező szolgáltatónál. A Bizottság a megfelelő esetben kérheti az erőfölénnyel rendelkező vállalkozást, hogy mutasson be tevékenységének minden szükséges szempontját érintő, ellenőrzött, elkülönített számlákat. Mindazonáltal az elkülönített számlák megléte nem garantálja, hogy nem történik visszaélés: a Bizottság – amennyiben szükséges – esetről esetre vizsgálja meg a tényeket.

118. Megfelelő körülmények között az árnyomás szemléltethető annak bemutatásával is, hogy a értéklánc következő szintjein lévő (downstream) piacon működő versenytársak felé kiszámlázott ár (beleértve az erőfölénnyel rendelkező vállalkozás saját, a végfelhasználó felé menő üzeneteket továbbító (downstream) műveleteit, ha vannak ilyenek) és azon ár közötti árrés, amelyet a hálózatüzemeltető képez az értéklánc következő szintjein lévő (downstream) piacon, nem elegendő ahhoz, hogy egy ésszerű hatékonysággal, az értéklánc következő szintjein lévő (downstream) piacon tevékenykedő szolgáltató részére lehetővé tegye, hogy rendes nyereségre tegyen szert (hacsak az erőfölénnyel rendelkező vállalkozás nem tudja bizonyítani, hogy a végfelhasználó felé menő üzeneteket továbbító (downstream) művelete kivételesen hatékony) [84].

119. Ha ezen esetek bármelyike felmerülne, az értéklánc következő szintjein lévő (downstream) piacon működő versenytársak árnyomással szembesülnének, amely kiszorítaná őket a piacról.

Hátrányos megkülönböztetés

120. A hozzáférés valamely erőfölénnyel rendelkező szolgáltatója nem tehet különbséget a különböző hozzáférési megállapodások felei között, mivel az ilyen hátrányos megkülönböztetés korlátozná a versenyt. Minden olyan, a használaton alapuló megkülönböztetés, amelyet inkább a hozzáférésre alkalmaznak, mintsem magának a hozzáférés szolgáltatójának ügyletei közötti különbségekre, ha a megkülönböztetés lényegesen korlátozná vagy torzítaná a meglévő vagy lehetséges versenyt, ellenkezne a 86. cikkel. Ez a megkülönböztetés létrejöhet különböző feltételek kiszabásával, beleértve különböző árak meghatározását, vagy másképpen a hozzáférési megállapodások megkülönböztetésével, kivéve ahol az ilyen diszkrimináció szándékosan indokolt lenne, például költségbeli vagy műszaki megfontolások vagy azon tény alapján, hogy a felhasználók különböző szinten működnek. Az ilyen megkülönböztetés valószínűleg korlátozná az értéklánc következő szintjein lévő (downstream) piacon tapasztalható versenyt, amelyen a hozzáférést kérő vállalkozás megpróbált működni, amennyiben az korlátozná azon piaci szereplő számára a piacra való belépés vagy azon a piacon nyújtott szolgáltatásai kiterjesztésének lehetőségét [85].

121. Az ilyen megkülönböztetés hasonlóképpen befolyásolhatja a versenyt, ha a diszkrimináció a közeli kapcsolatban lévő, az értéklánc következő szintjein lévő (downstream) piacok hálózatüzemeltetői között lenne. Amennyiben két különböző, az értéklánc következő szintjein lévő (downstream) piac létezik, de egy termék a másikat helyettesíthetőnek tekinthető, amelyik kivéve a tényt, hogy árkülönbség volt a két termék között, az e két termék szolgáltatói által felszámított árban történő hátrányos megkülönböztetés csökkenthetné a meglévő vagy a lehetséges versenyt. Például, habár a helyhez kötött és a mobil távbeszélő-szolgáltatások jelenleg alighanem különböző termékpiacot alkotnak, a piacok valószínűleg közelednek egymáshoz. A helyhez kötött szolgáltatókhoz képest magasabb kapcsolási díj kiszabása a mobilszolgáltatók számára akadályozná ezt a közeledést, és ennélfogva hatással lenne a versenyre. Hasonló, a versenyt érintő hatások valószínűek a többi távközlési piacon is.

Mivel fennáll a költséghez kapcsolódó árak meghatározására vonatkozó kötelezettség, az ilyen megkülönböztetést minden esetben nehéz lenne indokolni.

122. Tekintettel az árdiszkriminációra, a 86. cikk c) pontja megtiltja az erőfölénnyel rendelkező cég általi tisztességtelen megkülönböztetést az adott cég ügyfelei között [86], beleértve a vevők megkülönböztetését annak alapján, hogy kizárólag az erőfölénnyel rendelkező vállalkozással állnak-e üzleti kapcsolatban vagy sem.

123. Az összekapcsolási irányelv 7. cikke biztosítja, hogy

"a kapcsolásra vonatkozó különböző tarifákat, kikötéseket és feltételeket az olyan szervezetek különböző kategóriáira lehet meghatározni, amelyeknek felhatalmazása van hálózatok és szolgáltatások biztosítására, amennyiben az ilyen különbségek tárgyilagosan indokolhatóak a nyújtott kapcsolás típusa és/vagy a vonatkozó nemzeti engedélyezési feltételek alapján …"

(feltéve, hogy az ilyen különbségek nem eredményezik a verseny torzulását).

124. Annak eldöntését, hogy az ilyen különbségek a verseny torzulását eredményeznék-e, az adott esetben kell megtenni. Fontos emlékezni arra, hogy a 85. és a 86. cikk a versennyel foglalkozik, és nem szabályozási ügyekkel. A 86. cikk nem várhatja el egy erőfölénnyel rendelkező vállalkozástól, hogy a vevők különböző kategóriáit különbözőképpen kezelje, kivéve ha ez a piaci feltételeknek és a 86. cikk elveinek az eredménye. Ellenben a 86. cikk megtiltja az erőfölénnyel rendelkező vállalkozásoknak hasonló ügyletek megkülönböztetését, amennyiben az ilyen diszkrimináció hatással lenne a versenyre.

125. Valamely hozzáférési megállapodás szempontjai vagy feltételei tekintetében a tárgyilagos indoklás nélküli megkülönböztetés visszaélést jelenthet. A megkülönböztetés olyan elemekhez kapcsolódhat, mint például az árképzés, a türelmi idő, a műszaki hozzáférés, a hívásirányítás [87], a számkiosztás, az alapvető követelményeket meghaladó hálózathasználat korlátozása és a vevőhálózati adatok használata. Mindazonáltal a diszkrimináció meglétét kizárólag esetről esetre lehet meghatározni. A megkülönböztetés ellenkezik a 86. cikkel attól függetlenül, hogy egy bizonyos hozzáférési megállapodásból ered-e vagy sem, vagy hogy annak feltételeiből nyilvánvalóan látszik-e vagy sem.

126. Ezzel kapcsolatban a hálózatüzemeltetőnek általános kötelessége a független vevőket úgy kezelni, mint ahogyan saját leányvállalatait vagy mintha a végfelhasználó felé menő üzeneteket továbbító (downstream) szolgáltatás ágazatai lennének. A vevő természete és igényei fontos szerepet játszhatnak annak meghatározásában, hogy az ügyletek összehasonlíthatók-e. A különböző szinten levő vevőknek nyújtott különböző (például kis- és nagykereskedelmi) ár nem feltétlenül jelent diszkriminációt.

127. A diszkriminációval kapcsolatos kérdések a hozzáférés technikai konfigurációját illetően merülhetnek fel, mivel az fontos a hozzáférés tekintetében.

A hozzáférés technikai kifinomultságának foka: a hozzáférésben érintett központ hálózati hierarchiájában lévő típusra vagy "szintre" vonatkozó korlátozások, vagy ennek a központnak a műszaki lehetőségei közvetlen versenyjelentőséggel bírnak. Ezek lehetnek a kapcsolást, vagy pedig a hozzáférést kérő fél rendelkezésére álló szolgáltatás típusának meghatározására használt interfész- és jelzésátviteli rendszer típusát támogató eszközök (például intelligens hálózati eszközök).

Az összeköttetési pontok száma és/vagy helye: fontos lehet a követelmény, hogy bizonyos területek forgalma inkább annál a kapcsolónál kerüljön összegyűjtésre és elosztásra, amely közvetlenül szolgálja ki azt a területet, mintsem a hálózati hierarchia magasabb szintjén. A hozzáférést kérő fél magára vállalja a járulékos költségeket azáltal, hogy vagy kapcsolatot biztosít saját kapcsolóközpontjából egy nagyobb távolságra, vagy hajlandó magasabb forgalmi díjakat fizetni.

Egyenlő hozzáférés: annak lehetősége, hogy a hozzáférést kérő fél ügyfelei ugyanazon tárcsázott számokat használva, amelyeket a hozzáférés szolgáltatója használ, az általa nyújtott szolgáltatásokat megkaphassák, a távközlési verseny döntő fontosságú jellemzője.

Tárgyilagos indoklás

128. Az indoklások a hozzáférés szolgáltatójának tulajdonában lévő hálózat tényleges működéséhez kapcsolódó tényezőkre vagy licenciaadási, például a szellemi tulajdonjog tárgyával összeegyeztethető, korlátozásokra hivatkozhatnának.

2.3. A közös erőfölénnyel való visszaélés

129. Abban az esetben, ha közös erőfölénnyel rendelkező számos vállalkozás közül valamelyik közös erőfölényes (lásd a 76. pontot és az utána következőket) magatartást tanúsít, az visszaélést jelenthet, még akkor is, ha a többi nem tanúsít hasonló magatartást.

130. A versenyszabályok szerinti jogorvoslatokon kívül, ha a piaci szereplők közül egynek sem állt szándékában hozzáférést nyújtani, és amennyiben a visszautasításnak semmilyen műszaki vagy kereskedelmi indokoltsága nem volt, elvárható lenne, hogy a nemzeti szabályozó hatóság úgy oldja meg a problémát, hogy egy vagy több vállalkozás számára elrendelné a hozzáférés felajánlását a megfelelő ONP-irányelv feltételei vagy a nemzeti jog alapján.

3. Hozzáférési megállapodások (85. cikk)

131. A hozzáférési megállapodásokban foglalt vagy az azokból származó versenykorlátozásoknak két különböző hatása lehet: a hozzáférési megállapodás felei közötti versenykorlátozás vagy a harmadik személyekkel szembeni versenykorlátozás, például kizárólagosság által a megállapodás egyik vagy mindkét fele számára. Ezenkívül, ha az egyik fél erőfölénnyel rendelkezik, a hozzáférési megállapodás feltételei erőfölényének erősödéséhez vagy erőfölényének kiterjedéséhez vezethetnek valamely érintett piacon, vagy pedig az erőfölénynek tisztességtelen feltételek megszabása általi jogellenes kihasználását jelenthetik.

132. A hozzáférési megállapodások, ha a hozzáférés elvileg korlátlan, nem versenykorlátozóak a 85. cikk (1) bekezdése értelmében. Az egy vállalkozás számára hozzáférést biztosító szerződésekben lévő kizárólagossági kötelezettségek korlátozhatják a versenyt, mivel a többi vállalkozás számára korlátozzák az infrastruktúrához való hozzáférést. Mivel a legtöbb hálózatnak nagyobb kapacitása van, mint amennyire egy egyedüli felhasználónak szüksége lehet, általánosságban ez a helyzet fog fennállni a távközlési ágazatban.

133. A hozzáférési megállapodásoknak lehetnek jelentős versenytámogató hatásai, mivel javíthatják az értéklánc következő szintjein lévő (downstream) piacra való bejutást. A hozzáférési megállapodások az összekapcsolás vonatkozásában létfontosságúak a szolgáltatások és az infrastruktúrák átjárhatóságához, ezáltal növelve az értéklánc következő szintjein lévő (downstream) szolgáltatáspiacon folyó versenyt, amely valószínűleg magasabb hozzáadott értéket jelent, mint a helyi infrastruktúra.

134. Mindazonáltal fennáll bizonyos hozzáférési megállapodások vagy azok záradékai versenyellenes hatásainak nyilvánvaló lehetősége. A hozzáférési megállapodások például:

a) az árak összehangolásának eszközeként szolgálhatnak;

b) a piacfelosztás eszközeként szolgálhatnak;

c) harmadik személyeket kizáró hatással bírhatnak [88];

d) kereskedelmileg kényes információ cseréjéhez vezethetnek a felek között.

135. Az árösszehangolás veszélye különösen nagy a távközlési ágazatban, mivel az összekapcsolási díjak gyakran a nyújtott szolgáltatás összes költségének 50 %-át vagy többet tesznek ki, és mivel egy erőfölénnyel rendelkező piaci szereplővel való összekapcsolódás általában szükséges. E körülmények között az árverseny hatóköre korlátozott, és ennek megfelelően az árösszehangolás veszélye (és súlyossága) nagyobb.

136. Ezenkívül a hálózatüzemeltetők közötti összekapcsolódási megállapodások bizonyos körülmények között eszközei lehetnek a piac felosztásának a hozzáférést biztosító hálózatüzemeltető és a hozzáférést igénylő hálózatüzemeltető között ahelyett, hogy hálózatverseny jönne létre közöttük.

137. Liberalizált távközlési környezetben a fenti versenykorlátozásokat a nemzeti hatóságok és a Bizottság a versenyszabályok szerint ellenőrzik. A bármilyen típusú versenyellenes magatartást elszenvedő feleknek a Bizottság felé irányuló panaszjogára a nemzeti szabályozás nincs hatással.

A 85. cikk (1) bekezdése alá eső záradékok

138. A Bizottság azonosította a versenykorlátozás bizonyos típusait, amelyek potenciálisan megsérthetik a Szerződés 85. cikkének (1) bekezdését, és ezért egyedi mentességet igényelnek. Ezek a kikötések leginkább a hozzáférés kereskedelmi kereteihez kapcsolódnak.

139. A távközlési ágazatban az összekapcsolódás velejárója, hogy a felek bizonyos vevő- és forgalomadatokat kapnak versenytársaikról. Ez az adatcsere bizonyos esetekben befolyásolhatja az érintett vállalkozások magatartását, és a felek könnyen összejátszó üzelmekre használhatják őket, mint például piacfelosztásra [89]. Az összekapcsolási irányelv megköveteli, hogy egy összekapcsolódásért folyamodó szervezettől kapott adatokat kizárólag olyan célokra lehessen használni, amelyre azokat szolgáltatták. A versenyszabályok és az összekapcsolási irányelvek betartása érdekében az üzemeltetőknek biztonsági intézkedéseket kell bevezetniük annak biztosítására, hogy a vállalkozásoknak kizárólag az összekapcsolási megállapodások elkészítésében részt vevő részével osszák meg a bizalmas adatokat, továbbá annak biztosítására, hogy az adatokat ne használják versenyellenes célokra. Feltéve, hogy ezek a biztonsági intézkedések hiánytalanok és megfelelően működnek, elvileg nem lehet olyan ok, amely miatt az egyszerű összekapcsolási megállapodások a 85. cikk (1) bekezdésének ne felelnének meg.

140. A kizárólagossági rendelkezések, például ahol a forgalom azon felek hálózata helyett, amelyekkel hozzáférési megállapodásokat kötöttek, kizárólag az egyik vagy mindkét fél távközlési hálózatán keresztül bonyolódna, a 85. cikk (3) bekezdése szerint ugyanúgy igényelnek elemzést. Amennyiben az ilyen hívásirányítás nem indokolt, az ilyen kikötéseket meg kell tiltani. Az ilyen kizárólagossági kikötések azonban nem képezik szerves részét az összekapcsolódási megállapodásoknak.

141. Azok a hozzáférési megállapodások, amelyeket versenyellenes céllal kötöttek, rendkívül valószínűtlen, hogy teljesítik a 85. cikk (3) bekezdése szerinti egyedi mentesség követelményeit.

142. A hozzáférési megállapodások hatással lehetnek továbbá a piac versenyszerkezetére. A helyi hozzáférési díjak gyakran a hozzáférésért folyamodó fél által a végfelhasználók számára nyújtott szolgáltatások teljes költségének tekintélyes részét teszik ki, ezáltal korlátozott teret hagyva az árversenynek. A verseny e korlátozott foka védelmének szükségessége miatt a Bizottság így különös figyelmet szentel a hozzáférési megállapodások alapos átvizsgálásának az érintett piacokra gyakorolt valószínű hatásaikkal kapcsolatban annak biztosítása érdekében, hogy az ilyen megállapodások rejtett és közvetett eszközként nem szolgálnak a végfelhasználóknak szánt végárak rögzítésre vagy összehangolására, amely a Szerződés 85. cikkének egyik legsúlyosabb megsértését képezi [90]. Ez az oligopolisztikus piacokon különös problémát jelentene.

143. Ezenkívül a harmadik személyek kizárásához vezető megkülönböztetést tartalmazó kikötések hasonlóképpen versenykorlátozóak. A legfontosabb az árat, a minőséget vagy a hozzáférés kereskedelmileg jelentős egyéb szempontjait illető, a hozzáférésért folyamodó fél sérelmére történő megkülönböztetés, amely általánosságban a hozzáférés szolgáltatója műveleteinek tisztességtelen módon történő előnyben részesítésére irányul.

4. A tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt hatás

144. A 85. cikk és a 86. cikk alkalmazása egyaránt feltételezi a tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt hatást.

145. Annak érdekében, hogy megállapítsa: egy megállapodás hatást gyakorol-e a tagállamok közötti kereskedelemre, a Bizottságnak képesnek kell lennie arra, hogy "a jog vagy a tények objektív tényezőinek sora alapján nagy valószínűséggel előre lássa, hogy a szóban forgó megállapodás közvetlen vagy közvetett, aktuális vagy potenciális befolyást gyakorolhat-e a tagállamok közötti kereskedelem szerkezetére" [91].

Nem szükséges, hogy a megállapodáson belül minden egyes versenykorlátozás befolyásolni tudja a kereskedelmet [92], feltéve hogy a megállapodás egészében véve befolyásolja azt.

146. A távközlési ágazat hozzáférési megállapodásait illetően a Bizottság nemcsak a hozzáférési piacokon a versenykorlátozásoknak a tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt közvetlen hatását veszi figyelembe, hanem a tagállamok közötti kereskedelemre a végfelhasználó felé menő üzeneteket továbbító (downstream) távközlési szolgáltatásokra gyakorolt hatásokat is. A Bizottság szintén tekintetbe veszi az e megállapodásoknak az olyan adott földrajzi piac kizárására való lehetőségét, amely megakadályozhatja, hogy a más tagállamban már székhellyel rendelkező vállalkozások ezen a földrajzi piacon versenyt folytassanak.

147. A távközlési hozzáférési megállapodások rendszerint befolyásolják a tagállamok közötti kereskedelmet, mivel a hálózaton keresztül biztosított szolgáltatást az egész Közösségben értékesítik, és a hozzáférési megállapodások irányíthatják valamely szolgáltató vagy piaci szereplő adott szolgáltatás nyújtására való képességét. Még akkor is, ha a piacok főleg nemzeti piacok, mint ahogy jelenleg általában ez a helyzet, a liberalizáció fejlődési foka mellett, az erőfölénnyel való visszaélés általában véve befolyásolja a piaci szerkezetet, a tagállamok közötti kereskedelemre vonatkozóan káros hatásokat eredményezve.

148. E területnek a 86. cikk szerinti kérdéseket magukban foglaló esetei kapcsolódhatnak a hozzáférési megállapodások erőfölénnyel való visszaélést jelentő kikötéseihez, vagy valamely hozzáférési megállapodás megfelelő feltételek melletti, vagy egyáltalában történő megkötésének visszautasításához. Mint ilyen, a fent felsorolt, annak meghatározására vonatkozó követelmények, hogy valamely hozzáférési megállapodás hatással van-e a tagállamok közötti kereskedelemre, hasonlóképpen ide tartoznak.

KÖVETKEZTETÉSEK

149. A Bizottság figyelembe veszi, hogy a versenyszabályok és az ágazatspecifikus szabályozás összetartozó intézkedéssorozatot alkotnak egy szabad és versenyképes piaci környezet biztosítására a Közösség távközlési piacai részére.

150. Ebben az ágazatban történő intézkedése során a Bizottság szándéka az eljárások, különösen az ONP-keret szerint meghatározott versenyfelügyeleti eljárások és nemzeti/közösségi szabályozó eljárások szükségtelen megkettőzésének elkerülése.

151. Amennyiben a versenyszabályokat segítségül hívják, a Bizottság mérlegeli, hogy mely piacok érintettek, és a 85. és a 86. cikket a fent meghatározott elveknek megfelelően alkalmazza.

[1] A 96/19/EK és a 96/2/EK bizottsági irányelv (idézve a 3. lábjegyzetben) szerint bizonyos tagállamok bizonyos korlátozott időtartamra kérhetik a teljes liberalizációtól való eltérést. Ez a közlemény nem sérti az ilyen eltéréseket, és a Bizottság figyelembe veszi bármely ilyen eltérés meglétét, amikor a hozzáférési megállapodások versenyszabályait alkalmazza, az ebben a közleményben leírtaknak megfelelően.Lásd:A Bizottság 1996. november 27-i 97/114/EK határozata az Írország által a 90/388/EGK és a 96/2/EK bizottsági irányelvnek a távközlési piacok teljes versenye tekintetében történő végrehajtására vonatkozóan kért kiegészítő időtartamokról (HL L 41., 1997.2.12., 8. o.).A Bizottság 1997. február 12-i 97/310/EK határozata a 90/388/EGK és a 96/2/EK bizottsági irányelvnek a távközlési piacok teljes versenye tekintetében történő végrehajtására vonatkozóan a Portugál Köztársaság számára nyújtott kiegészítő időtartamokról (HL L 133., 1997.5.24., 19. o.).A Bizottság 1997. május 14-i 97/568/EK határozata a 90/388/EGK irányelvnek a távközlési piacok teljes versenye tekintetében történő végrehajtására vonatkozóan Luxemburg számára nyújtott kiegészítő időtartamokról (HL L 234., 1997.8.26., 7. o.).A Bizottság 1997. június 10-i 97/603/EK határozata a 90/388/EGK bizottsági irányelvnek a távközlési piacok teljes versenye tekintetében történő végrehajtására vonatkozóan Spanyolország számára nyújtott kiegészítő időtartamokról (HL L 243., 1997.9.5., 48. o).A Bizottság 1997. június 18-i 97/607/EK határozata a 90/388/EGK irányelvnek a távközlési piacok teljes versenye tekintetében történő végrehajtására vonatkozóan Görögország számára nyújtott kiegészítő időtartamokról (HL L 245., 1997.9.9., 6. o.).

[2] A Bizottság 1995. május 3-i közleménye az Európai Parlament és a Tanács részére; konzultáció a távközlési infrastruktúra és a kábeltelevízió-hálózatok liberalizációjáról szóló zöld könyvről, COM (95) 158 végleges.

[3] A Bizottság 1988. május 16-i 88/301/EGK irányelve a távközlő végberendezések piacain folyó versenyről (HL L 131., 1988.5.27., 73. o.).A Bizottság 1990. június 28-i 90/388/EGK irányelve a távközlési szolgáltatások piacain belüli versenyről (HL L 192., 1990.7.24., 10. o.) (a "szolgáltatási irányelv").A Bizottság 1994. október 13-i 94/46/EK irányelve a 88/301/EGK és a 90/388/EGK irányelv módosításáról, különös tekintettel a műholdas távközlésre (HL L 268., 1994.10.19., 15. o.).A Bizottság 1995. október 18-i 95/51/EK irányelve a 90/388/EGK irányelv módosításáról, tekintettel a kábeltelevízió-hálózatoknak a már liberalizált távközlési szolgáltatások nyújtására való felhasználási korlátainak eltörléséről (HL L 256., 1995.10.26., 49. o.).A Bizottság 1996. január 16-i 96/2/EK irányelve a 90/388/EGK irányelvnek a mobil és a személyi távközlés tekintetében történő módosításáról (HL L 20., 1996.1.26., 59. o.).A Bizottság 1996. március 13-i 96/19/EK irányelve a távközlési piacokon történő teljes verseny megvalósítására vonatkozóan a 90/388/EGK irányelv módosításáról (HL L 74., 1996.3.22., 13. o.) (a "teljes versenyről szóló irányelv").

[4] A távközlési ágazatban a hozzáférési megállapodás legjelentősebb formája az összekapcsolási megállapodás. Az összekapcsolási megállapodások alapvető kereteit a nyílt hálózatellátásról (ONP) szóló szabályok határozzák meg, és a versenyszabályok alkalmazását ennek alapján kell értékelni:Az Európai Parlament és a Tanács 1997. április 10-i 97/13/EK irányelve a távközlési szolgáltatások terén nyújtott általános és egyedi engedélyekre vonatkozó közös keretről (HL L 117., 1997.5.7., 15. o.) (az "engedélyezési irányelv").Az Európai Parlament és a Tanács 1997. június 30-i 97/33/EK irányelve az egyetemes szolgáltatásnak és az együttműködési képességnek a nyílt hálózatellátás (ONP) elvei alkalmazása révén történő biztosítását szolgáló távközlési összekapcsolásról (HL L 199., 1997.7.26., 32. o.) (az "összekapcsolási irányelv").A Tanács 1990. június 28-i 90/387/EGK irányelve a távközlési szolgáltatások belső piacának a nyílt hálózatellátás bevezetése révén történő létrehozataláról (HL L 192., 1990.7.24., 1. o.) (a "keret irányelv").A Tanács 1992. június 5-i 92/44/EGK irányelve a nyílt hálózatellátás bérelt vonalakra történő alkalmazásáról (HL L 165., 1992.6.19., 27. o.) (a "bérelt vonalakról szóló irányelv").A nyílt hálózatellátás távbeszélő-szolgáltatásra történő alkalmazásáról szóló, 1995. december 13-i 95/62/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 321., 1995.12.30., 6. o.), amely helyébe a nyílt hálózatellátás (ONP) hangtelefonra történő alkalmazásáról, valamint a távközlési egyetemes szolgáltatás versenykörnyezetben történő bevezetéséről szóló, 1998. február 26-i 98/10/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv lépett (HL L 101., 1998.4.1, 24. o.) (a "távközlési-szolgáltatás irányelv").Az Európai Parlament és a Tanács 1997. december 15-i 97/66/EK irányelve a távközlési ágazatban a személyes adatok kezeléséről és a magánélet védelméről (HL L 24., 1998.1.30., 1. o.) (az "adatvédelmi irányelv").

[5] HL C 233., 1991.9.6., 2. o.

[6] A távközlési területen, különösen:a Bizottság 1991. október 18-i 91/562/EGK határozata, Eirpage (HL L 306., 1991.11.7., 22. o.);a Bizottság 1996. július 17-i 96/546/EK és 96/547/EK határozata, Atlas és Phoenix (HL L 239., 1996.9.19., 23. és 57. o.); valaminta Bizottság 1997. október 29-i 97/780/EK határozata, Unisource (HL L 318., 1997.11.20., 1. o.).Létezik még számos, hozzáférési kérdéseket érintő elbírálatlan ügy.

[7] A távközlési ágazatban megkötött összekapcsolási megállapodások versenyszempontjai, 1995. június;a szolgáltatók által a távközlési üzemeltetők forrásaihoz való hozzáférés versenyszempontjai, 1995. december. Lásd továbbá a hozzáférési árképzés versenyszempontjait, 1995. december.

[8] Lásd a távközlési, a média- és az informatikai ágazatok konvergenciájáról és annak szabályozási kihatásairól szóló, 1997. december 3-i bizottsági zöld könyvet – Közeledés egy információs társadalom felé (COM(97) 623).

[9] Lásd a WTO keretében az alapvető távközlési szolgáltatásokról folytatott tárgyalások eredményeinek az Európai Közösség nevében – a hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében – történő elfogadásáról szóló, 1997. november 28-i 97/838/EK tanácsi határozatot (HL L 347., 1997.12.18., 45. o.).

[10] Az ONP bérelt vonalakról szóló irányelve esetében olyan első szakasz várható, amely lehetővé teszi a sértett felhasználó számára, hogy a nemzeti szabályozó hatósághoz folyamodj