B.

A határozat a következő XIV. melléklettel egészül ki: „XIV. MELLÉKLET A 2003/87/EK irányelv I. melléklete szerinti légiközlekedési tevékenységekből származó kibocsátások meghatározására vonatkozó tevékenységspecifikus iránymutatások 1. TERJEDELEM ÉS TELJESSÉG A 2003/87/EK irányelv I. mellékletében meghatározott légiközlekedési tevékenységekből származó kibocsátások nyomon követését és jelentését az e mellékletben szereplő tevékenységspecifikus iránymutatások alkalmazásával kell végezni. A tüzelőanyagok égetésére vonatkozó II. melléklet a mozgó forrásokra, így a légi járművekre nem alkalmazandó. A melléklet hatálya kiterjed minden, a 2003/87/EK irányelv I. mellékletének hatálya alá tartozó és a légijármű-üzemeltető által a jelentési időszakban üzemeltetett járatra. A 2003/87/EK irányelv 3. cikkének o) pontja értelmében vett, a légi járatért felelős légijármű-üzemeltető egyértelmű azonosítása céljából a légiforgalmi irányító (ATC) szolgálat felé használt hívójelet kell használni. A hívójel a repülési terv 7. rovatában szereplő ICAO-kód, illetve ha az nem áll rendelkezésre, a légi jármű lajstromjele. Ha a légijármű-üzemeltető személye ismeretlen, a légi jármű tulajdonosát kell a légi jármű üzemeltetőjének tekinteni, kivéve, ha a légi jármű tulajdonosa az illetékes hatóság számára kielégítő módon bizonyítja, hogy valamely másik személy a légijármű-üzemeltető. 2. A CO2-KIBOCSÁTÁS MEGHATÁROZÁSA A légiközlekedési tevékenységekből származó CO2-kibocsátásokat a következő képlet alkalmazásával kell kiszámítani: CO2-kibocsátás = tüzelőanyag-fogyasztás × kibocsátási tényező 2.1. A MÓDSZER MEGVÁLASZTÁSA A légijármű-üzemeltető a nyomonkövetési tervben meghatározza, hogy az egyes légijármű-típusokra melyik nyomonkövetési módszertant alkalmazza. Abban az esetben, ha a légijármű-üzemeltető olyan bérelt vagy egyéb légijármű-típust kíván használni, amely az illetékes hatósághoz történő benyújtás idején még nem szerepelt a nyomonkövetési tervben, a légijármű-üzemeltető a nyomonkövetési tervben leírja az ilyen további légijármű-típusokra alkalmazandó nyomonkövetési módszertan meghatározására szolgáló eljárást. A légijármű-üzemeltető biztosítja a kiválasztott nyomonkövetési módszertan következetes alkalmazását. A légijármű-üzemeltető a nyomonkövetési tervben minden egyes légijármű-típussal kapcsolatban meghatározza: a) azt, hogy melyik számítási képletet fogja alkalmazni (A vagy B módszer); b) a tüzelőanyag-feltöltéssel és a tüzelőanyag-tartályban lévő tüzelőanyaggal kapcsolatos adatok meghatározására szolgáló adatok forrását, valamint az ezen adatok továbbítására, tárolására és lehívására szolgáló módszert; c) adott esetben a sűrűség meghatározására szolgáló módszert. Amennyiben sűrűség–hőmérséklet korrelációs táblázatot használ, az üzemeltetőnek meg kell jelölnie e táblázat forrását. A b) és c) pont alkalmazásában, valamint ha különleges körülmények indokolják, így például ha a tüzelőanyag-szállítók egy bizonyos módszerhez nem képesek az összes szükséges adatot szolgáltatni, az alkalmazott módszerek e jegyzéke tartalmazhat egy külön jegyzéket arról, hogy egyes repülőterek esetében az üzemeltető az általános módszertantól hogyan kíván eltérni. 2.2. TÜZELŐANYAG-FOGYASZTÁS A tüzelőanyag-fogyasztást a jelentési időszakban elfogyasztott tüzelőanyag tömegével kell megadni (tonna). A tüzelőanyag-fogyasztást minden egyes járatra és minden egyes tüzelőanyagra nézve nyomon kell követni, és az alább megadott képlet alapján tartalmaznia kell a kisegítő hajtóművek által elfogyasztott tüzelőanyagot is. A felvett tüzelőanyag mennyiségének meghatározása történhet a tüzelőanyag szállítója által elvégzett, a szállítólevélben vagy a számlán járatonként dokumentált méréssel. Alternatívaképpen a felvett tüzelőanyag mennyisége a légi jármű fedélzeti mérőrendszereinek alkalmazásával is meghatározható. Az adatokat a tüzelőanyag-szállítótól kell beszerezni, vagy be kell jegyezni a tömeg- és súlypontszámítási dokumentációba vagy a légi jármű műszaki naplójába, vagy a légi járműből elektronikus úton kell megküldeni a légi jármű üzemeltetőjének. A tüzelőanyag-tartályban lévő tüzelőanyag mennyisége a légi jármű fedélzeti mérőrendszereinek alkalmazásával határozható meg, és ezt az adatot be kell jegyezni a tömeg- és súlypontszámítási dokumentációba, a légi jármű műszaki naplójába, vagy a légi járműből elektronikus úton kell megküldeni a légi jármű üzemeltetőjének. Az üzemeltetőnek azt a módszert kell választania, amely ésszerű költségek és a lehető legkisebb bizonytalanság mellett a lehető leggyorsabban a lehető legteljesebb adatokat szolgáltatja. 2.2.1. SZÁMÍTÁSI KÉPLETEK A tényleges tüzelőanyag-fogyasztást a következő két módszer valamelyikének alkalmazásával kell kiszámítani: A. MÓDSZER: A módszer képlete a következő: Az egyes járatok tényleges tüzelőanyag-fogyasztása (tonna) = a légi jármű tüzelőanyag-tartályaiban lévő tüzelőanyag mennyisége a járat megkezdése előtti tüzelőanyag-feltöltés befejezésekor (tonna) – a légi jármű tüzelőanyag-tartályaiban lévő tüzelőanyag mennyisége a következő járat megkezdése előtti tüzelőanyag-feltöltés befejezésekor (tonna) + a következő járat megkezdése előtti tüzelőanyag-feltöltés (tonnában). Ha a járat vagy a következő járat megkezdése előtt nem történik tüzelőanyag-feltöltés, a tüzelőanyag-tartályokban lévő tüzelőanyag-mennyiséget a járatra, illetve a következő járatra való felszállás előtt, a járműmozgás megkezdésének időpillanatában kell meghatározni. Azokban a kivételes esetekben, amikor a légi jármű egy olyan járat kiszolgálása után, amelynek tüzelőanyag-fogyasztását nyomon követték, nem járatot szolgál ki, hanem egyéb tevékenységet végez, például a tüzelőanyag-tartályok kiürítésével járó nagyobb karbantartáson megy keresztül, a légi jármű üzemeltetője »a légi jármű tüzelőanyag-tartályaiban lévő tüzelőanyag mennyisége a következő járat megkezdése előtti tüzelőanyag-feltöltés befejezésekor + a következő járat megkezdése előtti tüzelőanyag-feltöltés« különbséget »a tüzelőanyag-tartályokban maradó tüzelőanyag mennyisége a légi jármű következő tevékenységének kezdete előtt« mennyiséggel helyettesítheti, ahogyan azt a műszaki napló rögzíti. B. MÓDSZER: A módszer képlete a következő: Az egyes járatok tényleges tüzelőanyag-fogyasztása (tonna) = a légi jármű tüzelőanyag-tartályaiban maradó tüzelőanyag mennyisége az előző járat végén a járműmozgás megszűnésének időpillanatában (tonna) + járat előtti tüzelőanyag-feltöltés (tonna) – a tüzelőanyag-tartályokban maradó tüzelőanyag-mennyiség a járat végén a járműmozgás megszűnésének időpillanatában (tonna). A járműmozgás megszűnésének időpillanata azonosnak tekinthető a hajtómű leállításának időpillanatával. Ha az előtt a járat előtt, amelynek tüzelőanyag-fogyasztását mérik, a légi járat nem szolgált ki járatot, a légijármű-üzemeltető »a légi jármű tüzelőanyag-tartályaiban maradó tüzelőanyag mennyisége az előző járat végén a járműmozgás megszűnésének időpillanatában« mennyiséget a légi jármű előző tevékenységének végén a légi jármű tüzelőanyag-tartályaiban maradó tüzelőanyag-mennyiséggel helyettesítheti, ahogyan azt a műszaki napló rögzíti. 2.2.2. SZÁMÍTÁSI KÖVETELMÉNYEK 1. meghatározási szint: A jelentési időszak alatti tüzelőanyag-fogyasztás meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 5,0 % lehet. 2. meghatározási szint: A jelentési időszak alatti tüzelőanyag-fogyasztás meghatározásakor a bizonytalanság legfeljebb ± 2,5 % lehet. Azok a légijármű-üzemeltetők, amelyeknek az előző kereskedési időszakban bejelentett (illetve ha nincs még mindig érvényes bejelentett kibocsátás, a konzervatív becsléssel vagy kivetítéssel meghatározott) átlagos éves fosszilis eredetű CO2-kibocsátása nem volt nagyobb 50 kilotonnánál, a jelentős forrásanyagokra legalább az 1. meghatározási szintet kell alkalmazniuk. Az összes többi légijármű-üzemeltetőnek a jelentős forrásanyagokra a 2. meghatározási szintet kell alkalmaznia. 2.2.3. A TÜZELŐANYAG SŰRŰSÉGE Ha a légijármű-üzemeltető a felvett vagy a tüzelőanyag-tartályokban maradó tüzelőanyag mennyiségét térfogategységben (liter vagy m3) határozza meg, akkor ezt a mennyiséget a tüzelőanyag-sűrűség tényleges értékeinek alkalmazásával tömeggé kell átalakítania. A tényleges sűrűség a kg/literben kifejezett, a méréskor fennálló tényleges hőmérsékleten meghatározott sűrűséget jelenti. Ha a mérés nem fedélzeti mérőrendszerrel történik, akkor tényleges sűrűségként a tüzelőanyag-szállító által a tüzelőanyag-feltöltéskor mért és a számlára vagy a szállítólevélre feljegyzett sűrűséget kell figyelembe venni. Ha ez az információ nem áll rendelkezésre, a tényleges sűrűséget a tüzelőanyag-feltöltéskor fennálló, a tüzelőanyag-szállító által megadott vagy a tüzelőanyag-feltöltés helyszínéül szolgáló repülőtérre előírt hőmérséklet alapján, szabványos sűrűség–hőmérséklet korrelációs táblázatok alkalmazásával kell meghatározni. Kizárólag azokban az esetekben, ha illetékes hatóság előtt kielégítően bizonyítást nyer, hogy a tényleges értékek nem állnak rendelkezésre, 0,8 kg/liter átlagos sűrűség vehető figyelembe. 2.3. KIBOCSÁTÁSI TÉNYEZŐ Az egyes légijármű-tüzelőanyagokra a következő – a fűtőértékre és a kibocsátási tényezőkre vonatkozóan az I. melléklet 11. szakaszában meghatározott referenciaértékeken alapuló –, tonna CO2/tonna tüzelőanyag-hányadosként megadott referenciatényezőket kell alkalmazni: 1. táblázat Légi járművek tüzelőanyagainak kibocsátási tényezője Tüzelőanyag Kibocsátási tényező (tCO2/t tüzelőanyag) Repülőgépbenzin (AvGas) 3,10 Sugárhajtómű-tüzelőanyag (Jet-B) 3,10 Sugárhajtómű-kerozin (Jet-A1 vagy Jet-A) 3,15 A jelentéstétel céljából ez a megközelítés az 1. meghatározási szintnek felel meg. Az olyan alternatív tüzelőanyagok esetében, amelyekhez nem tartoznak referenciaértékek, tevékenységspecifikus kibocsátási tényezőket kell meghatározni az I. melléklet 5.5. és 13. szakasza szerint. Ilyen esetekben meg kell határozni és kísérő adatként jelenteni kell a fűtőértéket. Ha az alternatív tüzelőanyag biomasszát tartalmaz, az I. mellékletben a biomassza-tartalom nyomon követésére és jelentésére vonatkozóan meghatározott követelményeket kell alkalmazni. A kereskedelemben forgalmazott tüzelőanyagok esetében a kibocsátási tényező, illetve az alapjául szolgáló széntartalom, a biomasszatartalom és a fűtőérték a tüzelőanyag szállítója által az adott tüzelőanyagra vonatkozó beszerzési nyilvántartásból határozható meg, amennyiben ez a meghatározás nemzetközileg elfogadott szabványok alapján történik. 3. A BIZONYTALANSÁG MEGHATÁROZÁSA A légijármű-üzemeltetőnek a kibocsátás kiszámítása során ismernie kell a bizonytalanság főbb forrásait. A légijármű-üzemeltetők nem kötelezhetők arra, hogy az I. melléklet 7.1. szakasza szerint részletesen meghatározzák a bizonytalanságot, de azonosítaniuk kell a bizonytalanság forrásait és az azokhoz kapcsolódó bizonytalansági szinteket. Ezeket az információkat a 2.2. szakasz szerinti nyomonkövetési módszertan megválasztásakor figyelembe kell venni. Amennyiben a felvett tüzelőanyag mennyiségének meghatározása kizárólag a számlázott tüzelőanyag-mennyiség vagy a tüzelőanyag-szállító által szolgáltatott egyéb megfelelő információk, például a járatonként kiállított tüzelőanyag-feltöltési szállítólevelek alapján történik, a bizonytalansági szint igazolásához nincs szükség további bizonyítékra. Amennyiben a felvett tüzelőanyag mennyiségének mérése fedélzeti mérőrendszerekkel történik, a tüzelőanyag mennyiségének méréséhez kapcsolódó bizonytalansági szintet kalibrálási tanúsítvánnyal kell alátámasztani. Ha ilyen tanúsítvány nem áll rendelkezésre, a légi járat üzemeltetője: — mellékeli a légi jármű gyártója által a fedélzeti mérőrendszerek bizonytalansági szintjeiről rendelkezésre bocsátott műszaki leírást, és — bizonyítékot szolgáltat arról, hogy rutinszerűen ellenőrzi a tüzelőanyag-mérőrendszerek megfelelő működését. A nyomonkövetési módszertan egyéb elemeihez kapcsolódó bizonytalanságok olyan, kellően biztonságos szakértői vélemény alapján határozhatóak meg, amely figyelembe veszi a járatok jelentési időszakra eső becsült számát. A mérési rendszer összes elemének az éves tevékenységi adatokhoz kapcsolódó bizonytalanságra gyakorolt halmozott hatását nem kötelező figyelembe venni. A légi jármű üzemeltetője rendszeresen összeveti a számlákban szereplő és a fedélzeti mérés által jelzett felvett tüzelőanyag-mennyiséget, és eltérés észlelése esetén a 10.3.5. szakasszal összhangban korrekciós intézkedést hoz. 4. EGYSZERŰSÍTETT ELJÁRÁS KIS KIBOCSÁTÓK SZÁMÁRA Azok a légijármű-üzemeltetők, amelyek három egymást követő négy hónapos időszak mindegyikében kevesebb mint 243 járatot üzemeltetnek, valamint azok a légijármű-üzemeltetők, amelyek összes éves CO2-kibocsátása 10 000 tonnánál kevesebb, kis kibocsátónak minősülnek. A kis kibocsátónak minősülő légijármű-üzemeltetők tüzelőanyag-fogyasztásukat az Eurocontrol vagy olyan más, e területen működő szervezet által alkalmazott olyan eszközökkel becsülhetik, amelyek képesek az összes vonatkozó, így az Eurocontrolnak is rendelkezésére álló légiközlekedési információ feldolgozására. Ilyen eszközök csak akkor használhatók, ha azokat a Bizottság jóváhagyta, beleértve a modellezés esetleges pontatlanságait ellensúlyozó korrekciós tényezők alkalmazását is. Ha az egyszerűsített eljárást alkalmazó légijármű-üzemeltető egy jelentési évben túllépi a kis kibocsátók számára megállapított küszöbértéket, e tényről értesíti az illetékes hatóságot. Hacsak az illetékes hatóság számára kielégítően nem bizonyítja, hogy a következő jelentési időszaktól kezdve nem fogja a küszöbértéket még egyszer meghaladni, a légijármű-üzemeltető köteles aktualizálni a nyomonkövetési tervet annak érdekében, hogy megfeleljen a 2. és 3. szakaszban előírt nyomonkövetési követelményeknek. A felülvizsgált nyomonkövetési tervet jóváhagyásra késedelem nélkül be kell nyújtani az illetékes hatósághoz. 5. HIÁNYZÓ ADATOK ESETÉN ALKALMAZANDÓ MEGKÖZELÍTÉS A légijármű-üzemeltető ezen iránymutatások I. melléklete 10.2–10.3. szakaszában említett megfelelő ellenőrzési tevékenységek végrehajtásával minden lépést megtesz annak érdekében, hogy megakadályozza az adatok hiányosságának előfordulását. Ha az illetékes hatóság, a légijármű-üzemeltető vagy a hitelesítő azt észleli, hogy a 2003/87/EK irányelv I. mellékletének hatálya alá tartozó járat esetében a kibocsátások meghatározásához szükséges adat egy része a légijármű-üzemeltető ellenőrzésén kívül álló okok miatt hiányzik, és ezt a nyomonkövetési tervben feltüntetett másik módszer segítségével nem lehet pótolni, az üzemeltető a fenti 4. szakaszban említett eszközök alkalmazásával becslést végezhet e járat kibocsátásáról. Az éves kibocsátási jelentésnek fel kell tüntetnie az ilyen megközelítéssel meghatározott kibocsátási mennyiséget. 6. NYOMONKÖVETÉSI TERV A légijármű-üzemeltetők legalább négy hónappal az első jelentési időszak kezdete előtt az illetékes hatósághoz jóváhagyásra benyújtják nyomonkövetési tervüket. Az illetékes hatóság biztosítja, hogy a légijármű-üzemeltető minden kereskedési időszak kezdete előtt felülvizsgálja a nyomonkövetési tervet, és szükség esetén felülvizsgált nyomonkövetési tervet nyújt be. A kibocsátásokat 2010. január 1-jétől kezdődően jelentő nyomonkövetési terv benyújtását követően a 2013-ban kezdődő kereskedési időszak előtt felül kell vizsgálni a nyomonkövetési tervet. A felülvizsgálat során a légijármű-üzemeltető az illetékes hatóság számára kielégítő módon megvizsgálja, hogy a jelentett adatok minőségének javítása érdekében lehet- e a nyomonkövetési módszertant javítani anélkül, hogy ez ésszerűtlenül magas költségekhez vezetne. A nyomonkövetési módszertan javasolt módosításait, amennyiben van ilyen, be kell jelenteni az illetékes hatóságnak. A nyomonkövetési módszertan olyan lényeges változtatásait, amelyek a nyomonkövetési terv frissítését igénylik, az illetékes hatóságnak jóvá kell hagynia. A lényeges módosítások körébe tartozik a következő: — az átlagos éves jelentett kibocsátások olyan megváltozása, amely miatt – a 2.2.2. szakaszban előírtak szerint – a légijármű-üzemeltetőnek eltérő meghatározási szintet kell alkalmaznia, — a járatok számának vagy az összes éves kibocsátásnak olyan megváltozása, amely miatt a légijármű-üzemeltető meghaladja a kis kibocsátók számára a 4. szakaszban megállapított küszöbértéket, — a tüzelőanyag-típus lényeges megváltozása. Az I. melléklet 4.3. szakaszától eltérve a nyomonkövetési tervnek a következő információkat kell tartalmaznia: minden légijármű-üzemeltető esetében: 1. a légijármű-üzemeltető azonosítása, a hívójel vagy egyéb, a légiforgalmi irányításban használt egyedi kód, légijármű-üzemeltető és felelős képviselőjének elérhetőségi adatai és levelezési címe; 2. a nyomonkövetési terv adott változatának megjelölése; 3. a nyomonkövetési terv benyújtásakor a járműparkot alkotó légijármű-típusok kezdeti jegyzéke és a légi járművek száma típusonként, valamint az előreláthatóan később használatba veendő további légijármű-típusok előzetes jegyzéke, beleértve – amennyiben ez az információ rendelkezésre áll – a légi járművek becsült számát típusonként és az egyes légijármű-típusokhoz kapcsolódó forrásanyagokat (tüzelőanyag-típusokat); 4. azon eljárások, rendszerek és felelősségi körök leírása, amelyek arra szolgálnak, hogy a tárgyévben teljeskörűen számon tartsák a kibocsátó források jegyzékét, tehát gondoskodnak mind a saját tulajdonban lévő, mind a bérelt légi járművek hiánytalan nyomon követéséről és jelentéséről; 5. azon eljárások leírása, amelyekkel nyomon követik az egyedi kód alatt üzemeltetett járatokat repülőtér-páronkénti bontásban tartalmazó jegyzék hiánytalanságát, valamint azon eljárásoké, amelyekkel – a teljesség biztosítása mellett és a kétszeres számbavétel elkerülésével – meghatározzák, hogy a járatok a 2003/87/EK irányelv I. mellékletének hatálya alá tartoznak-e; 6. az adatok beszerzésével és kezelésével, továbbá az ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenységek leírása, a minőség-ellenőrzési és -biztosítási tevékenységek, beleértve a karbantartást és a mérőeszközök kalibrációját (lásd I. melléklet 10.3. szakasz); 7. adott esetben a közösségi környezetvédelmi vezetési és hitelesítési rendszer (EMAS) és más környezetvédelmi vezetési rendszer (például ISO 14001:2004) keretében vállalt tevékenységekkel való kapcsolatról, különösen az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának nyomon követésére és jelentésére vonatkozó eljárásokról és ellenőrzésekről szóló információk. Az 1–7. pontban foglaltak mellett minden légijármű-üzemeltető, a fenti 4. szakaszban meghatározott egyszerűsített eljárást követni kívánó kis kibocsátók kivételével, a nyomonkövetési tervben szerepelteti a következőket: 8. A tüzelőanyag-fogyasztás nyomon követésére szolgáló módszerek leírása mind a saját tulajdonban lévő, mind a bérelt légi járművek esetében, beleértve: a) a tüzelőanyag-fogyasztás kiszámítására kiválasztott módszertan (A. módszer vagy B. módszer); ha nem minden légijármű-típusra alkalmazzák ugyanazt a módszert, akkor e megközelítéshez indokolást kell szolgáltatni, beleértve a módszerek magyarázattal ellátott jegyzékét, amely leírja, hogy melyik módszert, milyen feltételek között alkalmazzák; b) a tüzelőanyag-feltöltés és a tüzelőanyag-tartályban lévő tüzelőanyag mérésére szolgáló eljárást, beleértve a választott meghatározási szintet, a használt merőeszközök leírását és adott esetben a mérésre vonatkozó információk feljegyzésére, lehívására, továbbítására és tárolására szolgáló eljárásokat; c) az eljárás, amely biztosítja, hogy tüzelőanyag méréseivel járó bizonytalanság összességében véve megfelel a választott meghatározási szint követelményeinek, utalva a mérési rendszerek kalibrálási tanúsítványaira, a nemzeti jogszabályokra, a fogyasztói szerződésekben lévő záradékokra vagy a tüzelőanyag-szállító pontosságát biztosító szabványokra; 9. a tüzelőanyag-feltöltésnél és a tüzelőanyag-tartályban lévő tüzelőanyagra alkalmazott sűrűségmérési eljárást, beleértve a használt merőeszközök leírását, vagy, ha mérés nem alkalmazható, a használt szabványos értéket az ez utóbbi esetben követett eljárás indokolásával együtt; 10. az egyes tüzelőanyag-típusokra alkalmazott kibocsátási tényezőket, vagy – alternatív tüzelőanyagok esetében – a kibocsátási tényező meghatározására szolgáló módszertant, beleértve a mintavételnél követett megközelítést, az elemzési módszereket, az igénybe vett laboratóriumok leírását akkreditációjukkal és/vagy minőségbiztosítási eljárásaikkal együtt. Az 1–7. pontban foglaltak mellett a fenti 4. szakaszban meghatározott egyszerűsített eljárást követni kívánó kis kibocsátók esetében a nyomonkövetési tervben szerepelnek a következők: 11. bizonyíték a 4. szakaszban a kis kibocsátók számára megállapított küszöbértéknek való megfelelésről; 12. bizonyíték a 4. szakaszban leírt valamelyik eszköz alkalmazásáról, beleértve annak ismertetését. Az illetékes hatóság előírhatja, hogy a légijármű-üzemeltetők a nyomonkövetési tervet elektronikus formanyomtatványon nyújtsák be. A Bizottság szabványosíthatja az elektronikus formanyomtatványt vagy az alkalmazandó fájlformátumot. Ebben az esetben az illetékes hatóság a légijármű-üzemeltetőtől elfogadja e formanyomtatvány vagy előírt formátum használatát, kivéve, ha az illetékes hatóság formanyomtatványa legalább ugyanazoknak az információknak a szolgáltatását követeli meg. 7. JELENTÉSI FORMANYOMTATVÁNY Légijármű-üzemeltetők éves kibocsátásaik jelentésére a lenti, 8. szakaszban bemutatott formanyomtatványt használják. Az illetékes hatóság előírhatja, hogy a légijármű-üzemeltető köteles az éves kibocsátási jelentést elektronikus formanyomtatványon benyújtani. A Bizottság szabványosíthatja az elektronikus formanyomtatványt vagy az alkalmazandó fájlformátumot. Ebben az esetben az illetékes hatóság köteles a légijármű-üzemeltetőtől elfogadni e formanyomtatvány vagy formátum használatát, kivéve akkor, ha az illetékes hatóság formanyomtatványa legalább ugyanazon információk szolgáltatását követeli meg. A kibocsátásokat tonna CO2 mértékegységben, egész tonnára kerekítve kell megadni. A kibocsátási tényezőket mind a kibocsátási számításban, mind a jelentésben úgy kell kerekíteni, hogy csak jelentős számjegyeket tartalmazzanak. A számítások során a járatonkénti tüzelőanyag-fogyasztást az összes szignifikáns számjeggyel kell figyelembe venni. 8. AZ ÉVES KIBOCSÁTÁSI JELENTÉS TARTALMA Minden légijármű-üzemeltető az alábbi információkat szerepelteti az éves kibocsátási jelentésében: 1. a légijármű-üzemeltető azonosítását szolgáló adatok a 2003/87/EK irányelv IV. melléklete szerint és a hívószám, illetve a légiforgalmi irányításban használt más egyedi kód, valamint az elérhetőségre vonatkozó részletek; 2. a jelentés hitelesítőjének neve és címe; 3. a jelentéstétel éve; 4. a nyomonkövetési terv jóváhagyott, érvényes változatának száma és hivatkozási adatai; 5. a jelentési időszakban a működésben bekövetkezett fontosabb változások és a jóváhagyott nyomonkövetési tervtől való eltérések; 6. a légijármű-üzemeltető által a jelentési időszakban a 2003/87/EK irányelv I. mellékletének hatálya alá tartozó légiközlekedési tevékenységek folytatásához használt légi járművek lajstromjele és típusa; 7. a jelentésben feltüntetett járatok összesített száma; 8. a lentebb feltüntetett 2. táblázatban szereplő adatok; 9. kísérő adatok: a jelentési évben tüzelőanyagként felhasznált biomassza mennyisége (tonnában vagy m3-ben) tüzelőanyag-típusonkénti bontásban felsorolva. 2. táblázat A légiközlekedési tevékenységekből származó éves kibocsátások jelentésére szolgáló formanyomtatvány Paraméter Egység Forrásanyag Összesen 1. tüzelőanyag-típus 2. tüzelőanyag-típus n. tüzelőanyag-típus A tüzelőanyag neve Az egyes forrásanyagokat használó kibocsátó források (általános légijármű-típusok): Összes tüzelőanyag-fogyasztás t A tüzelőanyag fűtőértéke (2) TJ/t Ezen tüzelőanyag kibocsátási tényezője t CO2/t vagy t CO2/TJ Ezt a tüzelőanyagot használó összes jogosult járatból származó összesített CO2-kibocsátás t CO2 közülük azok, amelyek indulási tagállama megegyezik az érkezési tagállammal (belső járatok) t CO2 az összes többi járat (nemzetközi járatok) t CO2 Összesített CO2-kibocsátás azon járatok esetében, amelyek indulási tagállama megegyezik az érkezési tagállammal (belső járatok) 1. tagállam t CO2 2. tagállam t CO2 n. tagállam t CO2 Összesített CO2-kibocsátás azon járatok esetében, amelyek egy tagállamból egy másik tagállamba, vagy harmadik államba indulnak (3) : 1. tagállam t CO2 2. tagállam t CO2 n. tagállam t CO2 Összesített CO2-kibocsátás azon járatok esetében, amelyek egy harmadik államból egy tagállamba érkeznek (3) : 1. tagállam t CO2 2. tagállam t CO2 n. tagállam t CO2 Minden légijármű-üzemeltető mellékletben csatolja éves kibocsátási jelentéséhez a következő információkat: — repülőtér-páronként a járatok éves kibocsátása és éves száma. Az üzemeltető kérheti, hogy ezt a mellékletet bizalmasan kezeljék. 9. HITELESÍTÉS Az I. melléklet 10.4. szakaszában meghatározott hitelesítési követelményeken kívül a hitelesítő a következőket is figyelembe veszi: — a járatokról és kibocsátásokról szolgáltatott adatok teljessége a légiközlekedési adatokhoz, így az Eurocontrol által gyűjtött adatokhoz viszonyítva, — összhang a jelentett adatok és a tömeg- és súlypontszámítási dokumentáció között, — összhang az összesített tüzelőanyag-fogyasztási adatok és a beszerzett vagy a repülési tevékenységet végző légi jármű részére más módon szolgáltatott tüzelőanyagra vonatkozó adatok között.”