(8)

A sérülékenységek ERKT általi elemzése a következőkre mutatott rá Norvégiával kapcsolatban: a) A háztartások eladósodottsága igen magas más országokkal és a korábbi évekkel összehasonlítva, és az elmúlt tíz évben folyamatosan nőtt. Továbbá a hitelek nagy részét változó kamatlábak jellemzik, és ez ugyancsak sérülékennyé teszi a háztartásokat a kamatlábemelésekkel szemben. A kamatlábemelésekkel kapcsolatos stressztesztek mindazonáltal azt mutatták, hogy a jelzáloghitelt felvenni készülők általában véve finanszírozni tudnák a rendes megélhetési költségeket a kamatlábakhoz kapcsolódó sokkhatás esetén. Ezért a kamatlábemelések miatti lehetséges nemteljesítések kockázata mérsékelt lehet. b) A jelzáloghitelek nyújtása középtávon fokozódott, és ez a háztartásoknak nyújtott hitelek növekedéséhez hozzájáruló fő tényező. A jelzáloghitel rendszerszinten fontos a banki ágazat számára, mivel a hitelintézetek teljes hitelállományának nagy részét képviseli. A banki ágazat a nemzetközi környezetből fakadó kockázatoknak is ki lehet téve a fedezett kötvények piacán részt vevő külföldi befektetők nagy arányának, valamint annak köszönhetően, hogy Norvégia pénzügyi rendszere összekapcsolódik a többi északi országgal. c) Vannak jelei a lakóingatlanárak felülértékeltségének, a lakóingatlanárak hosszú ideig tartó fokozott és kitartó növekedését követően. Az utóbbi negyedévekben mérséklődtek a lakóingatlanárak, de az ügyletek volumene nem csökkent. A jelzáloghitelből tulajdonolt lakások aránya magas, ami lehetséges, hogy sérülékennyé teszi a háztartásokat a kedvezőtlen gazdasági vagy pénzügyi körülményekkel vagy a lakóingatlan-piacon bekövetkező kedvezőtlen fejleményekkel szemben. d) Egy gazdasági vagy pénzügyi sokk a pénzügyi stabilitást fenyegető közvetlen és közvetett kockázatok megjelenéséhez vezethet, a fent említett sérülékenységek ismeretében. A norvégiai bankrendszert fenyegető lehetséges közvetlen kockázatok az új jelzáloghitelekből eredő lehetséges hitelezési veszteségekhez kapcsolódnak, mert ezeket a hiteleket olyan környezetben nyújtották, ahol elképzelhető, hogy a lakóingatlanárak felülértékeltek. Emellett a háztartások vagyoni helyzete romolhat, vagy vagyonuk értéke negatívba fordulhat, ha a lakásárak csökkenése jelentős. Továbbá, ha például nő a munkanélküliség és/vagy lassul a háztartások jövedelmének növekedése, lehetséges, hogy néhány háztartás nehezebben tudja törleszteni adósságait. A háztartásokat érintő, ehhez kapcsolódó negatív jövedelemhatások és vagyonhatások felerősíthetik az eredeti sokkot, ha a háztartásoknak a lakáshiteleik törlesztése érdekében csökkenteniük kell a fogyasztást. Ez másodlagos hatásokhoz vezethet, valamint a hitelintézetek és a pénzügyi rendszer kockázatának emelkedéséhez. e) Az ERKT tudomásul veszi, hogy Norvégia hitelfelvevői alapú és tőkeintézkedések átfogó csomagját alkalmazta, amelynek célja a hitelintézetek és a hitelfelvevők ellenálló képességének biztosítása. A nemteljesítéskori veszteségráta (LGD) alsó határa és a nemteljesítési valószínűség (PD) modellek (12), az anticiklikus tőkepufferrel együtt mind olyan fontos tőkealapú intézkedések, amelyektől annak biztosítása várható, hogy egy esetleges gazdasági vagy pénzügyi sokkot követően a hitelintézetek viselni tudják a veszteségeket. Továbbá a norvég hatóságok számos hitelfelvevői alapú intézkedést aktiváltak: a hitelfedezeti (LTV) arányra és az adósság-jövedelem (DTI) arányra vonatkozó kombinált korlátokat és megfizethetőségi teszteket. A hitelfelvevői alapú intézkedések hatásait feljegyezték, és csökkent azon jelzáloghitelek aránya, amelyeknél a korlátokkal érintett aránymutatók értéke magas. A makroprudenciális politika területén tett komoly erőfeszítések ellenére a lakóingatlan-piachoz kapcsolódó rendszerszintű kockázatok továbbra is magasak Norvégiában. f) A jelenlegi makroprudenciális politikai intézkedéseket megfelelőnek lehet tekinteni a lakóingatlan-szektor sérülékenységeihez kapcsolódó azonosított rendszerszintű kockázatok mérsékléséhez Norvégiában. Azonban továbbra is jelentős rendszerszintű kockázat kapcsolódik a norvég lakóingatlan-piachoz, és ezért a makroprudenciális politika részben elegendőnek minősül. A makroprudenciális politika területén belül az azonosított sérülékenységek csökkentése elsődleges érdek, politikai intézkedések átfogó csoportját eredményezve. A makroprudenciális politikákat kiegészíthetik tágabb politikai cselekvések, amelyek célja a háztartások fokozódó eladósodottságát ösztönző vagy elősegítő tényezők csökkentése vagy megszüntetése. Ezeknek a politikáknak támogatniuk kell a jelenlegi makroprudenciális intézkedéseket abban, hogy hatékonyan kezeljék a norvégiai lakóingatlan-piacon azonosított fennmaradó sérülékenységeket, anélkül, hogy túlzott költségek keletkeznének a norvégiai reálgazdaság és pénzügyi rendszer számára. További politikák magukban foglalhatnák a háztartások fokozottabb eladósodottsága ösztönzőinek megszüntetését azáltal, hogy növelik a hatékonyságot a bérlakáspiacon és a tulajdonos által lakott ingatlanok fejlesztésénél, valamint azáltal, hogy megfelelő lakáskínálatot biztosítanak. Ha nem kerül sor más politikai intézkedésre és a sérülékenységek nem csökkennek, vagy ha a gazdasági és pénzügyi fejlemények miatt fokozódnak, akkor a meglévő makroprudenciális intézkedéseket kell szigorítani vagy új makroprudenciális intézkedéseket kell aktiválni.