(3)

Az ERKT sérülékenységekre vonatkozó elemzése a következőkre világított rá Ausztria esetében: a) A lakóingatlanárak Ausztriában különösen 2011 óta gyorsan emelkedtek. A lakásár-dinamika a közelmúltig Bécsben sokkal erősebb volt, mint Ausztria többi részében. Ugyanakkor a lakásárak éves emelkedése Bécsen kívül mostanában jelentős, a Bécsben megfigyelhető szintet meghaladó mértékű volt. Ezek a fejlemények olyan ingatlanár-szinthez vezettek, amely a belföldi alapvető tényezők hosszú távú alakulásához viszonyítva meghaladni látszik az alapvető tényezőket, különösen Bécsben (2). Az Oesterreichische Nationalbank (OeNB) becslései szerint ugyanakkor az ország többi részében a lakásárak nagyjából összhangban állnak az alapvető tényezőkkel. b) Újabban az erős lakásár-dinamika a jelzáloghitelek erőteljes növekedésével esett egybe. Az OeNB egy a hitelezési szabályokra vonatkozó felmérésének eredményei a hitelezési szabályok romlására utalnak. Azt mutatják továbbá, hogy emelkedik a magas adósság-jövedelem aránnyal és hitelfedezeti aránnyal rendelkező új jelzáloghitel-felvevők aránya. Az OeNB felmérése adatainak ezen eredményeit azonban körültekintően kell értelmezni, tekintettel a felmérés adataiban mutatkozó, a bankok közötti nagy szórásra, a minta kis méretére és változó összetételére. Általában véve azonban a jövedelemhez vagy ingatlanuk értékéhez viszonyítva nagy mértékben eladósodó háztartások különösen sérülékenyek lehetnek a gazdasági sokkokkal, például a munkanélküliség növekedésével vagy a háztartás jövedelmei vagy a lakóingatlan-árak csökkenésével szemben. Ilyen körülmények között a háztartások számára nehéz lehet az adósságaik törlesztése és emelkedhet a jelzáloghitelekhez kapcsolódó nemteljesítések száma, ami a bankok számára közvetlen hitelezési veszteségekhez vezethet, különösen a lakóingatlanárak csökkenése esetén. Továbbá, ha a gazdaság számára kedvezőtlen forgatókönyv valósul meg, a háztartásokat érintő, ehhez kapcsolódó negatív jövedelemhatások és vagyonhatások felerősíthetik az eredeti sokkot, tovább fokozva a pénzügyi stabilitásra gyakorolt negatív közvetlen és közvetett hatásokat (például ha a háztartásoknak a jelzáloghiteleik törlesztése érdekében csökkenteniük kell a fogyasztást). A potenciálisan romló hitelezési szabályok rendszerszintű hatásának értékeléséhez a hitelezési szabályokra vonatkozó további információkra van szükség, amelyek a pénzügyi közvetítők szélesebb mintáján alapulnak. c) Általában véve a lakóingatlanárak gyors, a háztartások jövedelmének növekedését meghaladó növekedése, mint ami a közelmúltban Ausztriában is megfigyelhető volt, megnehezíti a háztartások számára a lakástulajdonossá válást, és háztartások eladósodásának általános növekedéséhez és/vagy a háztartások magas adósságszinttel rendelkező csoportjának növekedéséhez vezethet. Ezenkívül az erőteljes hitelezési és lakásár-dinamikára tekintettel fennáll a hitelezési szabályok további romlásának kockázata. d) Az osztrák bankok jelzáloghitel-kitettségei a többi uniós országhoz képest alacsonyak. Ez az alacsony lakástulajdonosi aránnyal (3) és az ausztriai lakástulajdonosok körében a jelzáloghitellel rendelkezők mérsékelt arányával függ össze. Ugyanakkor az osztrák bankok ingatlantevékenységekkel szembeni teljes – az építőiparnak nyújtott hiteleket stb. is magában foglaló – kitettségei más uniós országokhoz képest valamivel magasabbak. A belső minősítésen alapuló modelleket alkalmazó osztrák bankokra vonatkozó átlagos kockázati súlyok jóval az uniós átlag fölött vannak. Ez viszonylag kevésbé sérülékennyé teszi az osztrák bankszektort a lakóingatlan-szektorból eredő potenciális közvetlen kockázatokkal szemben. Ugyanakkor megjegyzendő, hogy az osztrák bankok általános átlagos tőkésítettsége valamivel az uniós átlag fölött van. e) Az Ausztriában azonosított sérülékenységek jellegének elemzése során enyhítő és súlyosbító tényezők is megfigyelhetők. A súlyosbító tényezők között szerepel a változó kamatozású hitelek jelentős aránya (mind az új hitelek esetében, mind a fennálló hitelek állományában), valamint a fennálló deviza-lakáshitelek, amelyek kamat- illetve árfolyamkockázatnak teszik ki a háztartásokat. Ugyanakkor a változó kamatozású vagy devizában nyújtott jelzáloghitelek aránya csökkenőben van. Több elemzés is azt mutatja továbbá, hogy különösen a devizában fennálló lakáshitellel rendelkező ausztriai adósok jelentős kockázati pufferekkel rendelkeznek, amelyek mérséklik a kapcsolódó sérülékenységeket. További jelentős kockázatcsökkentő tényezőt jelent a lakástulajdonosok viszonylag alacsony, évtizedek óta stabil aránya, amihez fejlett bérleti piac és a háztartások általában mérsékelt eladósodási szintje kapcsolódik. Ezenkívül a jelzáloghitelek többsége amortizálódó, és adóssággal általában a módosabb háztartások rendelkeznek. f) Az ERKT tudomásul veszi az osztrák hatóságok által bevezetett intézkedéseket, többek között a fenntartható hitelezési szabályokra vonatkozó elvárásokat, amelyeket a bankokkal közöltek (4). Emellett az osztrák Finanzmarktstabilitätsgremium (pénzügyi piaci stabilitási testület, FMSG) azt tanácsolta a pénzügyminisztériumnak, hogy terjessze ki a hitelfelvevői alapú makroprudenciális eszközöket tartalmazó eszközkészletet az ingatlanfinanszírozás területére annak biztosítása érdekében, hogy az FMSG felléphessen a nem fenntartható ingatlanpiaci fejleményekből eredő rendszerszintű kockázatok esetében (5). A lakóingatlanárak és a jelzáloghitelek erőteljesen emelkednek, a háztartások bizonyos csoportjai magas adósságszinttel rendelkeznek, és vannak jelei a hitelezési szabályok gyengülésének. Noha az osztrák hatóságok által hozott szakpolitikai intézkedések a lakóingatlanokhoz kapcsolódó ausztriai sérülékenységek jellegére tekintettel megfelelőek, lehetséges, hogy nem lesznek elegendőek azok teljes kezeléséhez,