3.

A III. melléklet a következőképpen módosul: a) A 1.3.1. szakasz helyébe a következő szöveg lép: „1.3.1. ESC-vizsgálat A felmelegedett motor üzemállapotainak egy előírt sorozata alatt folyamatosan vizsgálni kell a kipufogógáz fenti komponenskibocsátásait a hígítatlan vagy a hígított kipufogógázból vett minta alapján. A vizsgálati ciklus egy sor, a dízelmotorok jellemző üzemeltetési tartományát felölelő fordulatszám- és terhelési üzemmódból áll. Minden egyes üzemmódban meg kell határozni mindegyik gáz-halmazállapotú szennyező anyag koncentrációját, a kipufogógáz-áramot és a motor teljesítményét, és a mért értékeket súlyozni kell. A részecskeméréshez a kipufogógázt részleges átáramlású vagy teljes átáramlású hígítórendszer használatával kondicionált környezeti levegővel kell hígítani. A részecskéket minden egyes üzemmód súlyozási tényezőjének arányában egyetlen megfelelő szűrőn kell gyűjteni. Az egyes kibocsátott szennyező anyagok gramm/kilowattórában kifejezett mennyiségét az ezen melléklet 1. függelékében leírtak szerint kell kiszámítani. Továbbá az ellenőrzési tartománynak a műszaki szolgálat által kiválasztott három vizsgálati pontján mérni kell a NOx mennyiségét, és a mért értékeket össze kell hasonlítani azokkal az értékekkel, amelyeket a vizsgálati ciklusnak a kiválasztott vizsgálati pontokat körülvevő üzemmódjaiból számítottak ki. A NOx ellenőrzés biztosítja a motor szennyezőanyag-kibocsátása csökkentésének hatékonyságát a motor tipikus üzemeltetési tartományán belül.” b) Az 1.3.3. szakasza helyébe a következő szöveg lép: „1.3.3. ETC-vizsgálat A felmelegedett motor üzemállapotai mellett végzett előírás szerinti tranziens ciklus során, amely jól közelíti a teherautókba és autóbuszokba szerelt nagy igénybevételű motorok úttípustól függő menetjellegét, a fenti szennyező anyagokat vagy az összes kipufogógáznak a kondicionált környezeti levegővel történő hígítása után (CVS rendszer dupla részecskehígítással) vagy a részleges átáramlású hígítórendszer használatával a hígítatlan kipufogógázban található gáz-halmazállapotú összetevők és részecskék meghatározásával kell megvizsgálni. A motorfékpad nyomaték- és fordulatszám-visszajelzéseit használva a teljesítményt a ciklus idejének figyelembevételével összesíteni kell, ami a motornak a ciklus alatt végzett munkáját adja. A CVS-rendszerhez a NOx és a szénhidrogének (HC) ciklus alatti koncentrációját a gázelemző készülék jeleinek integrálásával kell meghatározni, míg a CO, a CO2, és a nem metán szénhidrogének (NMHC) koncentrációját a gázelemző készülék jeleinek integrálásával vagy zsákos mintavétellel lehet meghatározni. Ha hígítatlan kipufogógázban történik a mérés, akkor a ciklus alatt minden gáz-halmazállapotú összetevőt a gázelemző készülék jeleinek integrálásával kell meghatározni. A részecskék esetében egy megfelelő szűrőn arányos mintát kell gyűjteni. A hígítatlan vagy a hígított kipufogógáz áramát az egész ciklusra meg kell határozni a kibocsátott szennyező anyagok tömegének kiszámításához. A kibocsátott szennyezőanyagtömeg-értékeket a motor munkájára kell vonatkoztatni, hogy megkapjuk az egyes szennyező anyagok kilowattóránként kibocsátott mennyiségét grammokban, az e melléklet 2. függelékében leírtak szerint.” c) A 2.1. szakasz helyébe a következő szöveg lép: „2.1. A motor vizsgálati körülményei 2.1.1. Meg kell mérni a motor által beszívott levegő Kelvinben kifejezett abszolút hőmérsékletét (T a) és a kPa-ban kifejezett száraz légköri nyomást (p s), és meg kell határozni az f a paramétert az alábbi előírások szerint. Az elkülöníthető szívócsővezeték-egységekkel rendelkező többhengeres motorok, például a »V« motorkonfiguráció esetében az elkülöníthető egységek átlaghőmérsékletét kell venni: a) sűrítéses gyújtású motorok esetében: Feltöltés nélküli és mechanikailag túltöltött motorok: Turbófeltöltős motorok a beszívott levegő hűtésével vagy anélkül: b) külső gyújtású motorok esetében: 2.1.2. A vizsgálat validálása Egy vizsgálat validálásához az fa paraméternek olyannak kell lennie, hogy teljesüljön a következő: 0,96 ≤ f a ≤ 1,06” d) A III. melléklet 2.8. szakasza helyébe a következő szöveg lép: Ha a motor fel van szerelve kipufogógáz-utókezelő berendezéssel, akkor a vizsgálati ciklus alatt mért szennyezőanyag-kibocsátásnak reprezentatívnak kell lennie az üzemi szennyezőanyag-kibocsátásra. A reagens használatát megkívánó, kipufogógáz-utókezelő berendezéssel felszerelt motor esetében az összes vizsgálathoz használt reagensnek meg kell felelni a II. melléklet 1. függeléke 2.2.1.13. szakaszának. 2.8.1. A folyamatos regenerációs folyamaton alapuló kipufogógáz-utókezelő berendezés esetében a szennyezőanyag-kibocsátásokat egy stabilizált utókezelő berendezéssel kell mérni. A regenerációs folyamatra az ETC-vizsgálat során legalább egyszer sort kell keríteni, és a gyártónak közölnie kell azokat a szokásos feltételeket, amelyek között a regeneráció folyik (széntartalmú szennyezés, hőmérséklet, kipufogógáz-ellennyomás stb.). A regenerációs folyamat ellenőrzéséhez legalább 5 ETC-vizsgálatot kell elvégezni. A vizsgálat alatt a szennyezőanyag-kibocsátási hőmérsékletet és a nyomást rögzíteni kell (az utókezelő berendezés alkalmazása előtti és utáni hőmérsékletet, a kipufogógáz-ellennyomást stb.). Az utókezelő berendezés akkor tekinthető kielégítőnek, ha a gyártó által közölt feltételek a vizsgálat alatt megfelelő ideig fennállnak. A végső vizsgálati eredmény a különféle ETC-vizsgálatok eredményeinek számtani középértéke. Ha a kipufogógáz-utókezelőnek van olyan biztonsági üzemmódja, amely időszakos regenerációs üzemmódba állítható, akkor azt a 2.8.2. szakasznak megfelelően ellenőrizni kell. Ebben az egyedi esetben az I. melléklet 2. táblázatában található szennyezőanyag-kibocsátási határértékeket túl lehet lépni, és nem súlyozzák azokat. 2.8.2. Az időszakos regenerációs folyamaton alapuló kipufogógáz-utókezelő esetében a szennyezőanyag-kibocsátást legalább két ETC-vizsgálat során kell mérni, az egyiket a stabilizált utókezelő rendszer regenerációja alatt, míg a másikat azon kívül, és az eredményeket súlyozni kell. A regenerációs folyamatnak legalább egyszer az ETC-vizsgálat során kell megtörténnie. A motor a regenerációs folyamatot megakadályozó vagy elindító kapcsolóval lehet felszerelve, feltéve hogy ez a művelet nincs hatással az eredeti motorkalibrálásra. A gyártónak közölnie kell azokat a szokásos paraméterkörülményeket, amelyek között a regenerációs folyamat folyik (széntartalmú szennyezés, hőmérséklet, kipufogógáz-ellennyomás stb.), valamint közölnie kell a folyamat időtartamát (n2). A gyártónak biztosítania kell a két regeneráció közötti idő (n1) meghatározásához szükséges minden adatot. Ennek az időnek a pontos meghatározásához szükséges eljárást a bevett szakmai megítélésre alapozva a műszaki szolgálat határozza meg. A gyártónak gondoskodnia kell egy felszerelt utókezelő berendezésről annak érdekében, hogy az ETC-vizsgálat alatt megvalósuljon a regeneráció. A regeneráció nem történhet ebben a motorkondicionálási szakaszban. A regenerációs folyamatok közötti átlagos szennyezőanyag-kibocsátásokat több, egymástól körülbelül egyenlő távolságban elvégzett ETC-vizsgálat számtani középértékével kell meghatározni. Ajánlatos a regenerációs vizsgálatot megelőzően, az ahhoz a lehető legközelebb eső időpontban legalább egy ETC-vizsgálat és közvetlenül a regenerációs vizsgálat után egy ETC elvégzése. Alternatívaként a gyártó szolgáltathat olyan adatokat, amelyek azt mutatják, hogy a szennyezőanyag-kibocsátások a regenerációs fázisok között állandók maradnak (± 15 %). Ebben az esetben csak egyetlen ETC-vizsgálat szennyezőanyag-kibocsátásait szabad felhasználni. A regenerációs vizsgálat során a regeneráció megállapításához szükséges minden adatot rögzíteni kell (a CO vagy NOx kibocsátásokat, az utókezelő-berendezés előtti és utáni hőmérsékletet, a kipufogógáz-ellennyomást stb.). A regenerációs folyamat során az I. melléklet 2. táblázatának szennyezőanyag-kibocsátási határértékeit át lehet lépni. A mért kibocsátásokat az ezen melléklet 2. függeléke 5.5. és 6.3. szakaszának megfelelően súlyozni kell, és a végeredmény nem lépheti túl az I. melléklet 2. táblázatában található határértékeket.” e) Az 1. függelék a következőképpen módosul: i. A 2.1. szakasz helyébe a következő szöveg lép: „2.1. A mintavevő szűrők előkészítése A vizsgálat megkezdése előtt legalább egy órával minden szűrőt egy, a porszennyeződéstől védett, részben fedett Petri-csészébe és azzal együtt egy mérőkamrába kell helyezni stabilizálás céljából. A stabilizálási időszak végén minden szűrőt le kell mérni, és a tárasúlyt fel kell jegyezni. A szűrőt azután a szűrésig zárt Petri-csészében vagy légmentesen lezárt szűrőtartóban kell tárolni addig, amíg nem lesz rá szükség a vizsgálathoz. A szűrőt a mérőkamrából való eltávolítása után nyolc órán belül fel kell használni. A tárasúlyt fel kell jegyezni.” ii. A 2.7.4. szakasz helyébe a következő szöveg lép: „2.7.4. Részecske-mintavétel A teljes vizsgálati folyamathoz egy szűrőt kell használni. A vizsgálati ciklus leírásában meghatározott üzemmódonkénti súlyozási tényezőket a ciklus minden üzemmódjában a kipufogógáz tömegáramával arányos minta vételével kell figyelembe venni. Ezt a minta átáramlási sebességének, a mintavétel idejének és/vagy a hígítási aránynak a megfelelő beállításával lehet elérni, úgy, hogy teljesüljön a tényleges súlyozási tényezők 5.6. szakaszban meghatározott kritériuma. Az üzemmódonkénti mintavételi időtartamnak 0,01 súlyozási tényezőnként legalább 4 másodpercnek kell lennie. A mintavételt minden egyes üzemmód során a lehető legkésőbb kell elvégezni. A részecske-mintavételt az egyes üzemmódok vége előtt legfeljebb 5 másodperccel korábban kell befejezni.” iii. A szöveg a következő, új 4. szakasszal egészül ki: „4. A KIPUFOGÓGÁZ-ÁRAM KISZÁMÍTÁSA 4.1. A hígítatlan kipufogógáz tömegáramának meghatározása A hígítatlan kipufogógázbeli szennyezőanyag-kibocsátások kiszámításához ismerni kell a kipufogógáz-áramot. A kipufogógáz tömegáramát a 4.1.1. vagy a 4.1.2. szakasznak megfelelően kell meghatározni. A kipufogógáz-áram meghatározása pontosságának a leolvasott érték ± 2,5 %-a vagy a motor maximális értéke ± 1,5 %-a közül a nagyobbnak kell lenni. Ezzel egyenértékű módszereket (pl. az ezen melléklet 2. függelékének 4.2. szakaszában leírtakat) is lehet használni. 4.1.1. Közvetlen mérési módszer A kipufogógáz-áram közvetlen mérését az alábbi berendezések valamelyikével lehet elvégezni: — nyomáskiegyenlítő készülékek, mint az áramlásmérő torok, — ultrahangos áramlásmérő, — vortex áramlásmérő. A hibás szennyezőanyag-kibocsátási értékeket eredményező mérési hibák elkerülésére óvintézkedéseket kell tenni. Az ilyen óvintézkedések magukban foglalják a készüléknek a motor kipufogóberendezésébe történő gondos, az eszköz gyártójának ajánlása és a bevett szakmai gyakorlat szerinti beépítését. Különösen a motorteljesítményt és a kibocsátásokat nem befolyásolhatja az eszköz beépítése. 4.1.2. Levegő- és üzemanyag-mérési módszer Ez a levegőáram és az üzemanyagáram mérését foglalja magában. Olyan levegőáramlás-mérőket és üzemanyagáramlás-mérőket kell használni, amelyek teljes mértékben megfelelnek a 4.1. szakasz pontossági követelményének. A kipufogógáz-áram kiszámítása a következőképpen történik: q mew = q maw + q mf 4.2. A hígított kipufogógáz tömegáramának meghatározása A hígított kipufogógázban lévő szennyezőanyag-kibocsátásoknak a teljes átáramlású hígítórendszer használatával történő kiszámításához szükség van a hígított kipufogógáz áramának ismeretére. A hígítottkipufogógáz-áramot (q mdew) minden üzemmódban az ezen melléklet 2. függelékének 4.1. szakaszában megadott általános képleteknek megfelelően a PDP-CVS-sel, CFV-CVS-sel vagy SSV-CVS-sel kell mérni. A pontosságnak a leolvasott értéktől való ± 2 %-os eltérésűnek vagy ennél jobbnak kell lennie, és azt az ezen melléklet 5. függelékének 2.4. szakaszában foglalt rendelkezéseknek megfelelően kell meghatározni.” iv. A 4. és 5. szakaszok helyébe a következő szöveg lép: „5. A GÁZ-HALMAZÁLLAPOTÚ KIBOCSÁTÁS KISZÁMÍTÁSA 5.1. Az adatok kiértékelése A gáz-halmazállapotú szennyező anyagok kibocsátásának kiértékeléséhez az egyes üzemmódok utolsó 30 másodpercének diagramleolvasásait kell átlagolni, és az egyes üzemmódok HC (szénhidrogén), CO és NOx átlagos koncentrációit (conc) az átlagos diagramleolvasásokból és a megfelelő kalibrációs adatokból kell meghatározni. Amennyiben biztosított az egyenértékű adatgyűjtés, úgy másféle adatrögzítés is használható. Az ellenőrzési tartományon belüli NOx-vizsgálatnál a fenti követelmények csak a NOx-ra alkalmazandók. A q mew kipufogógáz-áramot vagy – ha ennek használatát választják – a q mdew hígítottkipufogógáz-áramot ezen melléklet 4. függelékének 2.3. szakasza szerint kell meghatározni. 5.2. Száraz/nedves korrekció Ha a mérés nem nedves alapon történt, a mért koncentrációt az alábbi képletek szerint át kell számítani nedves alapúra. A konverziót minden egyes üzemmód esetében meg kell tenni. cwet = kw × cdry Hígítatlan kipufogógáz esetében: vagy ahol: pr = a vízgőznyomás hűtőfürdő után, kPa pb = a teljes légköri nyomás, kPa Ha = a beszívott levegő nedvességtartalma, g víz/kg száraz levegő kf = 0,055584 × wALF – 0,0001083 × wBET – 0,0001562 × wGAM + 0,0079936 × wDEL + 0,0069978 × wEPS Hígított kipufogógáz esetén: vagy A hígítólevegő esetén: KWd = 1 – KW1 A beszívott levegő esetén: KWa = 1 – KW2 ahol: H a = a beszívott levegő nedvességtartalma, g víz/kg száraz levegő H d = a hígítólevegő nedvességtartalma, g víz/kg száraz levegő és az általánosan elfogadott képletekkel deriválni lehet a relatívnedvességtartalom-mérésből, a harmatpontmérésből, a gőznyomásmérésből vagy a száraz/nedves ballonmérésből. 5.3. NOx-korrekció a nedvességtartalom és a hőmérséklet figyelembevételével Mivel a NOx-kibocsátás függ a környező levegő állapotától, a NOx-koncentrációt korrigálni kell a környezeti levegő hőmérsékletének és nedvességtartalmának figyelembevételével, az alábbi képletben megadott tényezőkkel. A tényezők 0 és 25 közötti g/kg szárazlevegő-tartomány esetén érvényesek. a) sűrítéses gyújtású motorok esetén: ahol: T a = a beszívott levegő hőmérséklete, K H a = a beszívott levegő nedvességtartalma, g víz/kg száraz levegő, ahol: H a-t az általánosan elfogadott képletekkel deriválni lehet a relatívnedvességtartalom-mérésből, harmatpontmérésből, gőznyomásmérésből vagy száraz/nedves ballonmérésből. b) külső gyújtású motorok esetén k h.G = 0,6272 + 44,030 × 10–3 × H a - 0,862 × 10–3 × H a 2 ahol: H a-t az általánosan elfogadott képletekkel deriválni lehet a relatív nedvességtartalom-mérésből, harmatpontmérésből, gőznyomásmérésből vagy száraz/nedves ballonmérésből. 5.4. A kibocsátás tömegáramának kiszámítása A kibocsátás tömegáramát (g/h) minden üzemmód esetében a következők szerint kell kiszámítani. A NOx kiszámításához az 5.3. szakaszban meghatározott, értelemszerűen alkalmazandó k h,D vagy k h,G nedvességtartalom-korrekciós tényezőt kell használni. Ha a mérés nem nedves alapon történt, a mért koncentrációt az 5.2. szakasznak megfelelően át kell számítani nedves alapúra. Az u gas értékeit az ideális gáz tulajdonságaira alapuló kijelölt összetevőkre és az ebben az irányelvben érintett üzemanyagokra vonatkozóan a 6. táblázat tartalmazza. a) a hígítatlan kipufogógáz esetében m gas = u gas × c gas × q mew ahol: u gas = a kipufogógáz-összetevő sűrűsége és a kipufogógáz sűrűsége közötti arány c gas = az egyes összetevők koncentrációja a kezeletlen kipufogógázban, ppm q mew = a kipufogógáz tömegárama, kg/h b) a hígított gáz esetén m gas = u gas × c gas,c × q mdew ahol: u gas = a kipufogógáz-összetevő sűrűsége és a levegő sűrűsége közötti arány c gas,c = a hígított kipufogógázban az egyes összetevők háttérkorrigált koncentrációja, ppm q mdew = a hígított kipufogógáz tömegárama, kg/h ahol: A D hígítási tényezőt ezen melléklet 2. függeléke 5.4.1. szakaszának megfelelően kell kiszámítani. 5.5. A fajlagos kibocsátások kiszámítása A kibocsátásokat (g/kWh) minden egyes komponensre a következőképpen kell kiszámítani: ahol: m gas az egyedi gáz tömege P n a II. melléklet 8.2. szakasza szerint meghatározott hasznos teljesítmény. A fenti számításban használt súlyozási tényezők megfelelnek a 2.7.1. szakasznak. 6. táblázat A hígítatlan és a hígított kipufogógázban lévő u gas értékek különféle kipufogógáz-összetevők esetén Üzemanyag NOx CO THC/NMHC CO2 CH4 Dízelolaj Hígítatlan kipufogógáz 0,001587 0,000966 0,000479 0,001518 0,000553 Hígított kipufogógáz 0,001588 0,000967 0,000480 0,001519 0,000553 Etanol Hígítatlan kipufogógáz 0,001609 0,000980 0,000805 0,001539 0,000561 Hígított kipufogógáz 0,001588 0,000967 0,000795 0,001519 0,000553 CNG Hígítatlan kipufogógáz 0,001622 0,000987 0,000523 0,001552 0,000565 Hígított kipufogógáz 0,001588 0,000967 0,000584 0,001519 0,000553 Propán Hígítatlan kipufogógáz 0,001603 0,000976 0,000511 0,001533 0,000559 Hígított kipufogógáz 0,001588 0,000967 0,000507 0,001519 0,000553 Bután Hígítatlan kipufogógáz 0,001600 0,000974 0,000505 0,001530 0,000558 Hígított kipufogógáz 0,001588 0,000967 0,000501 0,001519 0,000553 — az ideális gáz tulajdonságain alapuló hígítatlan kipufogógáz u értékei λ = 2 esetén, száraz levegő, 273 K, 101,3 kPa — az ideális gáz tulajdonságain alapuló hígított kipufogógáz u értékei és a légsűrűség — a CNG 0,2 %-os pontosságú u értékei a következő tömegösszetételre: C = 66–76 %; H = 22–25 %; N = 0–12 % — a HC-re vonatkozó CNG u érték megfelel a CH2,93-nak (teljes HC használat esetén a CH4 u értéke) 5.6. Az ellenőrzési tartomány értékeinek kiszámítása A 2.7.6. szakasz szerint kiválasztott három ellenőrzési pontban meg kell mérni és ki kell számítani a NOx-kibocsátást az 5.6.1. szakasznak megfelelően, valamint interpolációval is meg kell határozni a vizsgálati ciklusnak a szóban forgó ellenőrzési ponthoz legközelebb eső üzemmódjaiból az 5.6.2. szakasznak megfelelően. A mért értékeket azután az 5.6.3. szakasznak megfelelően össze kell hasonlítani az interpolált értékekkel. 5.6.1. A fajlagos kibocsátás kiszámítása Az egyes (Z) ellenőrzési pontokban a kibocsátott NOx értékét a következőképpen kell kiszámítani: m NOx,Z = 0,001587 × c NOx,Z × k h,D × q mew 5.6.2. A szennyezőanyag-kibocsátás értékének meghatározása a vizsgálati ciklus alapján A NOx-kibocsátást minden egyes ellenőrzési pontban a ciklusnak a kiválasztott Z ellenőrzési pontot a 4. ábrán látható módon körülvevő négy legközelebbi üzemmódjából kell interpolálni. Ezekre az (R, S, T, U) üzemmódokra a következő meghatározások érvényesek: (R) fordulatszám = (T) fordulatszám = nRT (S) fordulatszám = (U) fordulatszám = nSU (R) százalékos terhelés = (S) százalékos terhelés (T) százalékos terhelés = (U) százalékos terhelés. A NOx-kibocsátást a kiválasztott Z ellenőrzési ponton a következőképpen kell kiszámítani: és: ahol: ER, ES, ET, EU = a környező üzemmódok 5.6.1. szakasz szerint számított fajlagos NOx-kibocsátása MR, MS, MT, MU = a motor nyomatéka a körülvevő üzemmódokban 5.6.3. A NOx-kibocsátási értékek összehasonlítása A Z ellenőrzési ponton mért fajlagos NOx-kibocsátást (NOx,Z) az (EZ) interpolált értékkel a következőképpen hasonlítjuk össze: 6. A RÉSZECSKE-KIBOCSÁTÁS KISZÁMÍTÁSA 6.1. Az adatok kiértékelése A részecskék mennyiségének kiértékeléséhez minden üzemmód esetén fel kell jegyezni a szűrőkön áthaladó minta össztömegét. A szűrőket vissza kell tenni a mérőkamrába, és legalább egy órán át, de 80 óránál nem hosszabb ideig kondicionálni kell őket, majd el kell végezni a mérlegelést. Fel kell jegyezni a szűrők összsúlyát, és ebből ki kell vonni a tárasúlyt (lásd 2.1. szakasz), az így kapott eredmény az m f részecskeminta-tömeg. Háttérkorrekció alkalmazásánál a szűrőn áthaladó hígítólevegő-tömeget (m d) és a részecskék tömegét (m f,d) rögzíteni kell. Ha egynél több mérést végeztek, minden mérésre ki kell számítani a m f,d/m d hányadost, és a kapott értékeket átlagolni kell. 6.2. Részleges átáramlású hígítórendszer A részecskekibocsátás véglegesként közlendő vizsgálati eredményeit a következő lépésekkel kell meghatározni. Mivel többféle hígításiarány-szabályozás használható, ezért különféle számítási módszerek vonatkoznak a q medf -re. Minden számításnak az egyes üzemmódok mintavételi időszak alatt mutatott átlagértékein kell alapulnia. 6.2.1. Izokinetikus rendszerek q medf = q mew × rd ahol r a az izokinetikus szonda és a kipufogócső keresztmetszetének aránya: 6.2.2. CO2- vagy NOx-koncentrációt mérő rendszerek qmedf = qmew × rd ahol: c wE = a nyomjelző gáz nedves koncentrációja hígítatlan kipufogógázban c wD = a nyomjelző gáz nedves koncentrációja a hígított kipufogógázban c wA = a nyomjelző gáz nedves koncentrációja a hígítólevegőben A száraz alapon mért koncentrációt nedves alapúra kell átszámítani ezen függelék 5.2. szakasza szerint. 6.2.3. CO2-mérést és a szénmérleg módszerét használó rendszerek (14) ahol: c (CO2)D = a hígított kipufogógáz CO2-koncentrációja c (CO2)A = a hígítólevegő CO2-koncentrációja (a koncentráció térfogatszázalékban nedves alapon) Ez az egyenlet a szénmérleg elvén alapul (a motorba bevitt szénatomok CO2 alakjában távoznak), és a következő lépések során vezethető le: qmedf = qmew × r d és 6.2.4. Áramlásméréses rendszerek qmedf = qmew × rd 6.3. Teljes átáramlású hígítórendszer Minden számításnak az egyes üzemmódok mintavételi időszak alatti átlagértékein kell alapulnia. A q mdew hígítottkipufogógáz-áramot ezen melléklet 2. függelékének 4.1. szakasza szerint kell meghatározni. Az m sep mintaössztömeget ezen melléklet 2. függelékének 6.2.1. szakasza szerint kell kiszámítani. 6.4. A részecske-tömegáram kiszámítása A részecske-tömegáramot az alábbiak szerint kell kiszámítani. Teljes átáramlású hígítórendszer használata esetén a 6.2. szakasz szerint meghatározott q medf -et a 6.3. szakasz szerint meghatározott q mdew-vel kell helyettesíteni. i = 1, … n A részecske-tömegáram korrigálható a háttér figyelembevételével az alábbiak szerint: ahol D-t ezen melléklet 2. függeléke 5.4.1. szakaszának megfelelően kell kiszámítani. v. A 6. szakasz számozása 7-re változik. f) A 2. függelék a következőképpen módosul: i. A 3. szakasz helyébe a következő szöveg lép: „3. KIBOCSÁTÁSI VIZSGÁLAT A gyártó kívánságára a mérési ciklus előtt egy előzetes vizsgálat végezhető a motor és kipufogórendszer kondicionálása céljából. A földgáz- és PB-gáz-üzemű motorokat az ETC-vizsgálat alkalmazásával kell bejáratni. A motornak legalább két ETC-cikluson keresztül, de mindaddig járnia kell, amíg az egy ETC-ciklus alatt mért CO-kibocsátás legalább 10 %-kal meg nem haladja az előző ETC-ciklus alatt mért CO-kibocsátást. 3.1. A mintavevő szűrők előkészítése (ha alkalmazandó) A vizsgálat előtt legalább egy órával minden szűrőt egy, a porszennyeződéstől védett, csukott, de nem légmentesen zárt Petri-csészébe és azzal együtt egy mérőkamrába kell helyezni stabilizálás céljából. A stabilizációs idő leteltével minden szűrőt le kell mérni, és a tárasúlyt fel kell jegyezni. A szűrőt azután zárt Petri-csészében vagy légmentesen lezárt szűrőtartóban kell tárolni addig, amíg nem lesz rá szükség a vizsgálathoz. A szűrőt a mérőkamrából való eltávolítása után nyolc órán belül fel kell használni. A tárasúlyt rögzíteni kell. 3.2. A mérőberendezés felszerelése A műszereket és a mintavevő szondákat az előírásoknak megfelelően kell felszerelni. Amennyiben teljes átáramlású hígítórendszer használatára kerül sor, úgy azt a kipufogócsőhöz kell csatlakoztatni. 3.3. A hígítórendszer és a motor indítása A hígítórendszert és a motort el kell indítani és be kell melegíteni addig, amíg minden hőmérséklet és nyomás a gyártó ajánlása és a bevett szakmai gyakorlat szerint a teljes terheléshez tartozó értéken stabilizálódik. 3.4. A részecske-mintavevő rendszer indítása (csak dízelmotoroknál) A részecske-mintavevő rendszert el kell indítani és megkerülő vezetéken (by-pass) át kell járatni. A hígítólevegő háttér-részecskeszintjét a hígítólevegő részecskeszűrőn történő áteresztésével lehet meghatározni. Szűrt hígítólevegő használata esetén a vizsgálat előtt vagy után egy mérést lehet elvégezni. Ha a hígítólevegő nem szűrt, mérések végezhetők a ciklus elején és végén, és az értékeket átlagolhatják. A hígítórendszert és a motort el kell indítani és be kell melegíteni addig, amíg minden hőmérséklet és nyomás a gyártó ajánlása és a bevett szakmai gyakorlat szerint a teljes terheléshez tartozó értéken stabilizálódik. Időszakos regenerációs utókezelés esetében a regeneráció nem történhet a motor bemelegedése alatt. 3.5. A hígítórendszer beállítása A hígítórendszer (teljes átáramlású vagy részleges átáramlású) áramlását úgy kell beállítani, hogy a rendszerben ne következzék be nedvességlecsapódás, és a szűrő felületének legmagasabb hőmérséklete 325 K (52 °C) vagy ennél alacsonyabb legyen (lásd az V. melléklet 2.3.1. szakaszában a DT részt). 3.6. A gázelemző készülékek ellenőrzése A gázelemző készülékeken el kell végezni a nullázást és a felsőértékre történő kalibrálást. Mintavevő zsákok használata esetén azokat ki kell vákuumozni. 3.7. A motor indításának folyamata A stabilizált motort a gyártó által a kezelési útmutatóban ajánlott eljárással kell elindítani, az indítómotort vagy a fékpadot használva. Tetszés szerint a vizsgálat indítható közvetlenül a motor előkondicionálási fázisából, a motor kikapcsolása nélkül, amikor a motor elérte az alapjárati fordulatszámot. 3.8. A vizsgálati ciklus 3.8.1. A vizsgálat menete A vizsgálati műveletsorozatot akkor kell elindítani, ha a motor elérte az alapjárati fordulatszámot. A vizsgálatot az ezen függelék 2. szakaszában meghatározott referenciaciklusnak megfelelően kell elvégezni. A motorfordulatszám és -nyomaték beállítási pontok utasításait 5 Hz vagy annál nagyobb gyakorisággal kell kiadni (10 Hz az ajánlott). A vizsgálati ciklus során a visszajelzett motorfordulatszámot és -nyomatékot másodpercenként legalább egyszer fel kell jegyezni, és a jeleket elektronikus úton szűrni lehet. 3.8.2. Gáz-halmazállapotú szennyező anyagok kibocsátásának mérése 3.8.2.1. Teljes átáramlású hígítórendszer A motor vagy a vizsgálati eljárás indításakor, amennyiben a ciklus közvetlenül az előkondicionálástól indul, a mérőberendezést is el kell indítani, és ezzel egy időben kell: — a hígítólevegő gyűjtését vagy elemzését elindítani, — a hígított kipufogógáz gyűjtését vagy elemzését elindítani, — a hígítottkipufogógáz-mennyiség (CVS), valamint a kívánt hőmérséklet és nyomás mérését elindítani, — a dinamométer visszajelzett fordulatszám- és nyomaték-adatainak rögzítését elindítani. A szénhidrogén- (HC-) és NOx-értékeket folyamatosan kell mérni a hígítóalagútban 2 Hz-es frekvenciával. Az átlagos koncentrációkat az elemzőkészülék által az egész vizsgálati ciklus alatt adott jelek integrálásával kell meghatározni. A rendszer válaszideje 20 másodpercnél nem lehet hosszabb, és szükség esetén össze kell hangolni a CVS-áramlás ingadozásaival és a mintavételi idő/vizsgálati ciklus eltolódásokkal. A CO, CO2, NMHC (nem metán szénhidrogének) és CH4 értékeit integrálással vagy a mintavevő zsákban a ciklus alatt összegyűjtött gáz koncentrációjának elemzésével kell meghatározni. A hígítólevegőben található gáz-halmazállapotú szennyező anyagok koncentrációját integrálással vagy a háttérzsákba történő begyűjtéssel kell meghatározni. Minden más értékre másodpercenként legalább egy mérést (1 Hz) kell feljegyezni. 3.8.2.2. A hígítatlan kipufogógáz mérése A motor vagy – amennyiben a ciklus közvetlenül az előkondicionálástól indul – a vizsgálati műveletsorozat indításakor a mérőberendezést is el kell indítani, és ezzel egy időben kell: — a hígítatlan kipufogógáz koncentrációinak elemzését elindítani, — a kipufogógáz vagy a beszívott levegő és az üzemanyagáram mérését elindítani, — a dinamométer visszajelzett fordulatszám- és nyomatékadatainak rögzítését elindítani. A gáz-halmazállapotú szennyezőanyag-kibocsátások értékeléséhez a szennyezőanyag-kibocsátási koncentrációkat (HC, CO és NOx) és a kipufogógáz tömegáramát rögzíteni kell, és egy számítógépes rendszeren kell tárolni legalább 2 Hz-cel. A rendszer válaszideje nem lehet hosszabb 10 másodpercnél. Minden más adatot legalább 1 Hz-es mintavételi gyakorisággal lehet rögzíteni. Analóg gázelemző készülékek esetében a választ rögzíteni kell, és a kalibrálási értéket az adatértékelés során online vagy offline alkalmazni lehet. A gáz-halmazállapotú összetevők tömegkibocsátásának kiszámításához a rögzített koncentrációk nyomainak és a kipufogógáz tömegárama nyomának az I. melléklet 2. szakaszának megfelelően időben a transzformációs időhöz képest arányosnak kell lennie. Ezért minden egyes gázelemző készülék és a kipufogógáz tömegáramát mérő berendezés válaszidejét az ezen melléklet 5. függelékének 4.2.1. és 1.5. szakaszában foglalt rendelkezéseknek megfelelően kell meghatározni, és rögzíteni kell. 3.8.3. Részecske-mintavétel (ha alkalmazandó) 3.8.3.1. Teljes átáramlású hígítórendszer A motor vagy – amennyiben a ciklus közvetlenül az előkondicionálástól indul – a vizsgálati műveletsorozat indításakor, a részecske-mintavevő rendszert a megkerülő vezetékről részecske-mintavételre kell átkapcsolni. Ha nem alkalmaznak áramlás-kiegyenlítést, akkor a mintavevő szivattyú(ka)t úgy kell szabályozni, hogy a részecske-mintavevő szondán vagy az átvezető csövön átáramló mennyiség a beállított áramlási mennyiséghez képest ± 5 %-on belül maradjon. Ha áramláskiegyenlítést (azaz arányos mintaáram-szabályozást) alkalmaznak, akkor ki kell mutatni, hogy a főalagút áramának és a részecskeminta áramának aránya nem tér el ± 5 %-nál nagyobb mértékben a beállított értéktől (kivéve a mintavétel első 10 másodpercét). Megjegyzés: Kettős hígítás alkalmazása esetén a mintaáram a mintavevő szűrőkön áthaladó áram és a másodlagos hígítólevegő áramának nettó különbsége. Fel kell jegyezni az átlagos hőmérsékletet és nyomást a gázmennyiségmérő(k) vagy az áramlásmérő műszerek belépési pontján. Ha a beállított áramlási mennyiséget a szűrő nagy részecsketerhelése miatt nem lehet fenntartani a teljes ciklus alatt (± 5 %-on belül), akkor a vizsgálatot érvényteleníteni kell. A vizsgálatot meg kell ismételni kisebb áramlási mennyiséggel és/vagy nagyobb átmérőjű szűrővel. 3.8.3.2. Részleges átáramlású hígítórendszer A motor vagy – amennyiben a ciklus közvetlenül az előkondicionálástól indul – a vizsgálati műveletsorozat indításakor a részecske-mintavevő rendszert a megkerülő vezetékről részecske-mintavételre kell átkapcsolni. A részleges átáramlású hígítórendszer szabályozásához gyors rendszerreakcióra van szükség. A rendszerre vonatkozó transzformációs időt a III. melléklet 5. függelékének 3.3. szakaszában meghatározott eljárással kell meghatározni. Ha a kipufogógázáram-mérés (lásd a 4.2.1. szakaszt) és a részleges átáramlású rendszer kombinált transzformációs ideje rövidebb mint 0,3 másodperc, akkor online szabályozást lehet használni. Ha a transzformációs idő meghaladja a 0,3 másodpercet, akkor egy előre rögzített vizsgálaton alapuló előzetes szabályozást kell használni. Ebben az esetben a felfutási időnek ≤ 1 másodpercnek és a kombináció késleltetési idejének ≤ 10 másodpercnek kell lennie. A teljes rendszerválaszt úgy kell meghatározni, hogy biztosítva legyen a részecskék reprezentatív mintavétele, qmp,i, a kipufogógáz-tömegárammal arányosan. Az arányosság meghatározásához a qmp,i kontra qmew,i regressziós analízist kell elvégezni legalább 1 Hz adatgyűjtési gyakoriságon, valamint a következő kritériumoknak kell teljesülnie: — a qmp,i és qmew,i közötti lineáris regresszió R2 korrelációs együtthatója nem lehet kisebb mint 0,95, — a qmew,i alapján becsült qmp,i szórása nem haladhatja meg a qmp maximum 5 %-át, — a regressziós egyenes qmp metszete nem haladhatja meg a qmp maximum ± 2 %-át. Tetszés szerint lehetséges elővizsgálat lefolytatása, és az elővizsgálat kipufogógáz áramjelzését a részecskerendszerbe történő mintaáramlás szabályozására lehet használni (előzetes szabályozás). Ilyen eljárásra van szükség, ha a részecskerendszer transzformációs ideje, t50,P vagy a kipufogógáz-tömegáram jelzésének transzformációs ideje, t50,F, vagy mindkettő > 0,3 másodperc. A részleges hígítórendszer helyes szabályozása akkor történt meg, ha az elővizsgálat qmew,pre ideje, amely szabályozza a qmp értéket, a t50,P + t50,F előzetes idővel eltolódik. A qmp,i és qmew,i közötti korreláció meghatározásához a tényleges vizsgálat során gyűjtött adatokat kell használni, t50,F-fel qmp,i-hez igazított qmew,i idővel (az időkiigazításhoz t50,P nem járul hozzá). Vagyis a qmew és qmp közötti időeltolódás a III. melléklet 5. függelékének 3.3. szakaszában meghatározott transzformációs idejük közti különbség. 3.8.4. A motor leállása Ha a motor a vizsgálati ciklus során bármikor leáll, a motort újra kell kondicionálni, ismét el kell indítani, és a vizsgálatot meg kell ismételni. Ha a vizsgálati ciklus során bármelyik szükséges vizsgálati berendezés elromlik, a vizsgálatot érvényteleníteni kell. 3.8.5. Üzemelés a vizsgálat után A vizsgálat befejezésekor a hígított kipufogógáz térfogatának vagy a hígítatlan kipufogógáz áramának mérését, a gáz beáramlását a gyűjtőzsákokba, valamint a mintavevő szivattyút le kell állítani. Integráló gázelemző rendszer esetében a mintavételt addig kell folytatni, amíg a rendszer válaszidői le nem telnek. Ha gyűjtőzsákokat használtak, a bennük lévő gáz koncentrációját a lehető leghamarabb, de a ciklus befejezésétől számított 20 percnél semmiképpen sem később elemezni kell. A szennyezőanyag-kibocsátási vizsgálat után a gázelemző készülékek újraellenőrzéséhez egy nullázógázt és korábban használt kalibrálási gázt kell használni. A vizsgálat akkor tekinthető elfogadhatónak, ha a vizsgálatot megelőző és a vizsgálatot követő mérési eredmények közötti különbség kisebb, mint a felsőérték-kalibráló gáz értékének 2 %-a. 3.9. A vizsgálat validálása 3.9.1. Az adatok eltolása A visszajelzés és a referenciaciklus értékei közötti időeltolódás torzító hatásának csökkentése érdekében az egész motorfordulatszám és -nyomaték visszajelzési jelszekvenciát siettetni vagy késleltetni lehet időben a referencia-fordulatszám- és -nyomatékszekvenciához képest. Ha a visszajelzett jeleket eltolják, akkor mind a fordulatszámot, mind a nyomatékot azonos mértékben és irányba kell eltolni. 3.9.2. A ciklus munkájának kiszámítása A ciklus Wact (kWh) tényleges munkáját a motor valamennyi feljegyzett fordulatszám- és nyomatékérték párjából kell kiszámítani. Ezt, ha ezen opciót választották, a visszajelzett adatok bárminemű eltolását követően kell elvégezni. A ciklus Wact tényleges munkáját a referenciaciklus Wref munkájával történő összehasonlításhoz és a fékpadi fajlagos szennyezőanyag-kibocsátás (lásd 4.4. és 5.2. szakaszt) kiszámításához kell használni. Azonos módszert kell alkalmazni a referencia- és a tényleges motorteljesítmény integrálásához. Ha szomszédos referencia-értékek vagy szomszédos mért értékek közötti értékeket kell meghatározni, akkor lineáris interpolációt kell alkalmazni. A referencia- és a tényleges ciklus munkájának integrálásakor minden negatív nyomatéki értéket nullával kell egyenlővé tenni, és így kell beszámítani. Ha az integrálás 5 Hertznél kisebb frekvenciával történik, és ha adott idő alatt a nyomaték értéke pozitívról negatívra vagy negatívról pozitívra változik, a negatív részt ki kell számítani, és egyenlővé tenni nullával. A pozitív részt bele kell számítani az integrált értékbe. Wact értékének a Wref – 15 %-os és + 5 %-os értéke között kell lennie. 3.9.3. A vizsgálati ciklus validálási statisztikája A visszajelzett fordulatszám-, nyomaték- és teljesítményértékek referenciaértékekre vonatkoztatott lineáris regresszióját meg kell határozni. Ezt, ha ezen opciót választották, a visszajelzett adatok bármilyen eltolása után kell elvégezni. A legkisebb négyzetek módszerét kell alkalmazni, ahol a legjobban illeszkedő egyenlet az alábbi alakú: y = mx + b ahol: y = a fordulatszám (min–1), nyomaték (Nm) vagy teljesítmény (kW) visszajelzett (tényleges) értéke m = a regressziós egyenes meredeksége x = a fordulatszám (min–1), nyomaték (Nm) vagy teljesítmény referenciaértéke b = a regressziós egyenes és az y tengely metszéspontja Minden regressziós egyenesre ki kell számítani y becslésének x-re vonatkozó szórását (SE) és az (r2) determinációs együtthatót. Ajánlatos ezt az analízist 1 Hz gyakorisággal elvégezni. Minden negatív referencianyomaték-értéket és a hozzá kapcsolódó visszajelzett értéket törölni kell a ciklus nyomaték- és teljesítmény-validálási statisztikáinak számításából. Ahhoz, hogy egy vizsgálat érvényesnek legyen tekinthető, teljesíteni kell a 7. táblázat kritériumait. 7. táblázat Regressziós egyenes tűréshatárai Fordulatszám Nyomaték Teljesítmény Y becslésének szórása X-re vonatkoztatva Max. 100 min–1 A maximális felvételezett nyomaték max. 13 %-a (15 %) (15) A maximális felvételezett teljesítmény max. 8 %-a (15 %) (15) A regressziós egyenes meredeksége, m 0,95-től 1,03-ig 0,83–1,03 0,89–1,03 (0,83–1,03) (15) Determinációs együttható, r2 Min. 0,9700 (min. 0,9500) (15) Min. 0,8800 (min. 0,7500) (15) Min. 0,9100 (min. 0,7500) (15) A regressziós egyenes metszéspontja az Y tengellyel, b ± 50 min–1 ± 20 Nm vagy a max. nyomaték ± 2 %-a, (± 20 Nm vagy ± 3 %) (15), amelyik nagyobb ± 4 kW vagy a max. teljesítmény ± 2 % (± 4 kW vagy ± 3 %) (15), amelyik nagyobb A regresszióanalízisből a 8. táblázatban megadott pontok törölhetők. 8. táblázat A regresszióanalízisből törölhető pontok Feltételek Törlendő pontok Teljes terhelési igény és a nyomaték-visszajelzés < 95 % referencianyomaték Nyomaték és/vagy teljesítmény Teljes terhelési igény és a fordulatszám-visszajelzés < 95 % referencia-fordulatszám Fordulatszám és/vagy teljesítmény Terheletlen, nem alapjárati pont és a nyomaték-visszajelzés > referencianyomaték Nyomaték és/vagy teljesítmény Terheletlen, a fordulatszám-visszajelzés ≤ alapjárati fordulatszám + 50 min–1 és a nyomaték-visszajelzés = a gyártó által meghatározott/mért alapjárati nyomaték ± a max. nyomaték 2 %-a Fordulatszám és/vagy teljesítmény Terheletlen, a fordulatszám-visszajelzés > alapjárati fordulatszám + 50 min–1 és a nyomaték-visszajelzés > 105 % referencianyomaték Nyomaték és/vagy teljesítmény Terheletlen, és a fordulatszám-visszajelzés > 105 % referencia-fordulatszám Fordulatszám és/vagy teljesítmény” ii. A szöveg a következő, új 4. szakasszal egészül ki: „4. A KIPUFOGÓGÁZ-ÁRAM KISZÁMÍTÁSA 4.1. A hígított kipufogógáz áramának meghatározása A ciklus során áthaladt hígított kipufogógáz teljes áramát (kg/vizsgálat) a ciklus során mért értékekből és az áramlásmérő berendezés megfelelő kalibrálási adataiból kell kiszámítani (V 0 a PDP esetében, K V a CFV esetében, C d az SSV esetében, a III. melléklet 5. függeléke 2. szakaszának megfelelően). A következő képleteket kell alkalmazni, ha a ciklus alatt hőcserélő alkalmazásával a hígított kipufogógáz hőmérsékletét állandó értéken tartják (± 6 K a PDP-CVS esetében, ± 11 K a CFV-CVS esetében vagy ± 11 K az SSV-CVS esetében, lásd az V. melléklet 2.3. szakaszát). A PDP-CVS rendszer esetében: m ed = 1,293 × V 0 × N P × (p b - p 1) × 273 / (101,3 × T) ahol: V 0 = a vizsgálati körülmények között fordulatonként átszivattyúzott gáz térfogata, m3/fordulat N P = a szivattyúnak a vizsgálat során megtett összes fordulata p b = a légköri nyomás a vizsgálókamrában, kPa p 1 = légköri értékhez képesti szívás a szivattyú belépő nyílásánál, kPa T = a hígított kipufogógáz átlagos hőmérséklete a szivattyú belépő nyílásánál a ciklus alatt, K A CFV-CVS rendszer esetében: m ed = 1,293 × t × K v × p p / T 0,5 ahol: t = a ciklus ideje, s K V = a kritikus átáramlású Venturi-cső kalibrációs együtthatója állandó feltételek között, p p = abszolút nyomás a Venturi-cső belépőjénél, kPa T = abszolút hőmérséklet a Venturi-cső belépőjénél, K Az SSV-CVS rendszer esetében m ed = 1,293 × QSSV ahol: ahol: A 0 = az állandók összessége és az egységek konverziója = 0,006111 SI-ben egységenként d = az SSV-torok átmérője, m C d = az SSV kifolyási tényezője p p = az abszolút nyomás a Venturi-cső belépőjénél, kPa T = a hőmérséklet a Venturi-cső belépőjénél, K r p = az SSV-torok és a belépés abszolút, statikus nyomásának hányadosa = rD = az SSV-torok átmérőjének, d, és a belépő csővezeték belső átmérőjének hányadosa = Áramláskiegyenlítőt tartalmazó rendszer használata esetén (azaz hőcserélő nélkül) a pillanatnyi tömegkibocsátásokat ki kell számítani, és integrálni kell a ciklus során. Ebben az esetben a hígított kipufogógáz pillanatnyi tömegét a következőképpen kell kiszámítani. A PDP-CVS rendszer esetében: m ed,i = 1,293 × V 0 × N P,i × (p b - p 1) × 273 / (101,3 × T) ahol: N P,i = a szivattyú által időintervallumonként megtett összes fordulat A CFV-CVS rendszer esetében: m ed,i = 1,293 × Δt i × K V × p p / T 0,5 ahol: Δt i = az időintervallum, s Az SSV-CVS rendszerek esetében: med = 1,293 × QSSV × Δti ahol: Δt i = az időintervallum, s Az időintervallum kiszámítását vagy a C d értékre vonatkozó elfogadható értékkel, mint például 0,98, vagy a Q ssv elfogadható értékével kell kezdeni. Ha a számítás Q ssv értékkel kezdődik, akkor a Q ssv kezdeti értékét az Re kifejezéséhez kell használni. Az SSV-toroknál a Reynolds-számnak minden szennyezőanyag-kibocsátási vizsgálat alatt az ezen melléklet 5. függelékének 2.4. szakaszában meghatározott kalibrálási görbe levezetéséhez használt Reynolds-számok értéktartományában kell lenni. 4.2. A hígítatlan kipufogógáz tömegáramának meghatározása A hígítatlan kipufogógázban lévő szennyezőanyag-kibocsátások kiszámításához és a részleges átáramlású hígítórendszer szabályozásához szükség van a kipufogógáz tömegáramának ismeretére. A kipufogógáz tömegáramának meghatározásához a 4.2.2. szakasztól a 4.2.5. szakaszig leírt módszerek bármelyike használható. 4.2.1. Válaszidő A szennyezőanyag-kibocsátások kiszámítása céljából az alábbiakban leírt valamennyi módszer válaszidejének meg kell egyeznie vagy alacsonyabbnak kell lennie a gázelemző készülék válaszidejére vonatkozóan az ezen melléklet 5. függelékének 1.5. szakaszában meghatározott követelménynél. A részleges átáramlású hígítórendszer szabályozása céljából gyorsabb válaszra van szükség. Az online szabályozással működő részleges átáramlású hígítórendszerek esetében a válaszidőnek ≤ 0,3 másodpercnek kell lenni. Az előrögzített vizsgálaton alapuló előzetes szabályozású részleges átáramlású hígítórendszerek esetében ≤ 1 másodperces felfutási idejű ≤ 5 másodperces válaszidejű kipufogógáz-árammérési rendszer szükséges. A rendszer válaszidejét a készülék gyártójának kell meghatározni. A kipufogógáz-áram és a részleges átáramlású hígítórendszerekkel szembeni kombinált válaszidő-követelményeket a 3.8.3.2. szakasz sorolja fel. 4.2.2. Közvetlen mérési módszer A pillanatnyi kipufogógáz-áram közvetlen mérését az alábbi módszerekkel lehet elvégezni: — nyomáskülönbség-mérő készülékekkel, mint például az áramlásmérő-torok, — ultrahangos áramlásmérővel, — vortex áramlásmérővel. A hibás szennyezőanyag-kibocsátási értékeket okozó mérési hibák elkerülésére óvintézkedéseket kell tenni. Az ilyen óvintézkedések magukban foglalják a készülék gondos beépítését a motor kipufogóberendezésébe az eszköz gyártójának ajánlása és a bevett szakmai gyakorlat szerint. A motor teljesítményét és a szennyezőanyag-kibocsátásokat a készülék beépítése nem befolyásolhatja. A kipufogógáz-áram meghatározása pontosságának legalább a leolvasott érték ± 2,5 %-a vagy a motor maximális értéke ± 1,5 %-a közül a nagyobbnak kell lenni. 4.2.3. Levegő- és üzemanyag-mérési módszer Ez a módszer a levegőáram és az üzemanyagáram mérését foglalja magában. Olyan légáramlásmérőket és üzemanyagáramlás-mérőket kell használni, amelyek megfelelnek a 4.2.2. szakasz teljes kipufogógáz-áram pontosságára vonatkozó követelményeknek. A kipufogógáz-áram számítása a következőképpen történik: qmew = qmaw + qmf 4.2.4. A nyomjelző gázok mérési módszere Ez a kipufogógázban lévő nyomjelzőgáz-koncentráció mérését foglalja magában. Egy közömbös gáz (pl. tiszta hélium) ismert mennyiségét nyomjelző gázként be kell fúvatni a kipufogógáz-áramba. A gáz elvegyül és felhígul a kipufogógázzal, de a kipufogócsőben nem lép reakcióba. A gáz koncentrációját ezután meg kell mérni a kipufogógáz-mintában. A nyomjelző gáz teljes elvegyülésének biztosítása érdekében a kipufogógáz-mintavevő szondát legalább a gázbefúvatási ponttól számított 1 m távolság vagy a kipufogócső átmérőjének 30-szorosát kitevő távolság közül a távolabbi pontra kell helyezni. A mintavevő szondát a befúvatási ponthoz közelebb is lehet helyezni, amennyiben a teljes elegyítés a nyomjelzőgáz-koncentráció és a referenciakoncentráció összehasonlításával igazolásra kerül, amikor a nyomjelző gáz befúvatása a motortól visszafelé történik. A nyomjelző gáz áramát úgy kell beállítani, hogy az elegyítés után motoralapjáraton a nyomjelző gáz koncentrációja alacsonyabb legyen, mint a nyomjelzőgáz-elemző teljes skálája. A kipufogógáz-áram kiszámítása a következő: ahol: q mew,i = pillanatnyi kipufogógáz-tömegáram, kg/s q vt = a nyomjelző gáz árama, cm3/min c mix.i = a nyomjelző gáz pillanatnyi koncentrációja az elegyítés után, ppm ρ e = a kipufogógáz sűrűsége, kg/m3 (vö. 3. táblázat) c a = a nyomjelző gáz háttér-koncentrációja a beszívott levegőben, ppm Ha a háttér-koncentráció alacsonyabb, mint a nyomjelző gáz koncentrációjának 1 %-a az elegyítés után (c mix.i) maximális kipufogógáz-áramnál, akkor a háttér-koncentráció figyelmen kívül hagyható. A teljes rendszernek meg kell felelnie a kipufogógázra meghatározott pontossági specifikációnak, és azt az ezen melléklet 5. függeléke 1.7. szakaszának megfelelően kell kalibrálni. 4.2.5. Levegőáram- és levegő–üzemanyag aránymérési módszer Ez a levegőáramból és a levegő–üzemanyag arányból történő kipufogógáz-tömeg számítását foglalja magában. A pillanatnyi kipufogógáz-tömeg számítása a következő: ahol: ahol: A/F st = sztöchiometrikus levegő–üzemanyag arány, kg/kg λ = többletlevegő-arány c CO2 = száraz-CO2-koncentráció, % c CO = száraz-CO-koncentráció, ppm c HC = HC-koncentráció, ppm Megjegyzés: β lehet 1 a széntartalmú üzemanyagok esetében, és 0 a hidrogéntartalmú üzemanyag esetében. A légáramlásmérőnek meg kell felelnie az ezen melléklet 4. függelékének 2.2. szakaszában meghatározott pontosságra vonatkozó előírásoknak, az alkalmazott CO2-gáz-elemző készüléknek meg kell felelnie az ezen melléklet 4. függelékének 3.3.2. szakaszában meghatározott előírásoknak, és a teljes rendszernek meg kell felelnie a kipufogógáz-áramra vonatkozó pontossági előírásoknak. Opcióként az ezen melléklet 4. függeléke 3.3.6. szakaszának megfelelő levegő–üzemanyag aránymérő berendezést, mint például egy cirkónium-oxid típusú érzékelőt lehet használni a többletlevegő-arány méréséhez.” iii. A 4. és 5. szakasz helyébe a következő szöveg lép: „5. A GÁZ-HALMAZÁLLAPOTÚ SZENNYEZŐANYAG-KIBOCSÁTÁS KISZÁMÍTÁSA 5.1. Az adatok értékelése A hígított kipufogógázban a gáz-halmazállapotú szennyezőanyag-kibocsátások értékeléséhez a szennyezőanyag-kibocsátás koncentrációit (HC, CO és NOx) és a hígított kipufogógáz tömegáramát a 3.8.2.1. szakasznak megfelelően rögzíteni kell, és egy számítógépes rendszerben kell tárolni. Az analóg gázelemző készülékek esetében a választ rögzíteni kell, és a kalibrálási adatot az adatértékelés során online vagy offline alkalmazni lehet. A hígítatlan kipufogógázban a gáz-halmazállapotú szennyezőanyag-kibocsátások értékeléséhez a szennyezőanyag-kibocsátás koncentrációit (HC, CO és NOx) és a hígított kipufogógáz tömegáramát a 3.8.2.2. szakasznak megfelelően rögzíteni kell és egy számítógépes rendszerben kell tárolni. Az analóg gázelemző készülékek esetében a választ rögzíteni kell, és a kalibrálási adatot az adatértékelés során online vagy offline alkalmazni lehet. 5.2. Száraz/nedves korrekció Amennyiben a koncentráció mérése száraz alapon történt, akkor azt a következő képlet szerint át kell számítani nedves alapúra. Folyamatos méréshez a konverziót minden további számítás előtt minden egyes pillanatnyi mérésre alkalmazni kell. cwet = kW × cdry Az ezen melléklet 1. függelékének 5.2. szakaszában meghatározott konverziós egyenleteket kell alkalmazni. 5.3. NOx korrekció a nedvességtartalom és a hőmérséklet vonatkozásában Mivel a NOx-kibocsátás függ a környező levegő állapotától, a NOx-koncentrációt korrigálni kell a környező levegő hőmérséklete és nedvességtartalma vonatkozásában, az ezen melléklet 1. függelékének 5.3. szakaszában megadott tényezőkkel. A tényezők a 0 és 25 g/kg közötti szárazlevegő-tartományban érvényesek. 5.4. A kibocsátási tömegáram kiszámítása A ciklus alatti kibocsátási tömeget (g/vizsgálat) az alkalmazott mérési módszertől függően a következőképpen kell kiszámítani. Amennyiben nem nedves alapon történt a mérés, akkor a mért koncentrációt ezen melléklet 1. függelékének 5.2. szakasza szerint át kell számítani nedves alapúra. Az ideális gáz tulajdonságaira alapuló kijelölt összetevőkre és az ebben az irányelvben érintett üzemanyagokra vonatkozóan az 1. függelék 6. táblázatában megadott megfelelő u gas értékeket kell alkalmazni. a) a hígítatlan kipufogógáz esetében: ahol: u gas = a kipufogógáz-összetevő sűrűsége és a kipufogógáz sűrűsége közötti arány a 6. táblázatból c gas,i = a hígítatlan kipufogógázban lévő megfelelő összetevő pillanatnyi koncentrációja, ppm q mew,i = pillanatnyi kipufogógáz-tömegáram, kg/s f = adat-mintavételi gyakoriság, Hz n = a mérések száma b) a hígított kipufogógáz esetében áramláskiegyenlítő nélkül: mgas = ugas × cgas × med ahol: u gas = a kipufogógáz-összetevő sűrűsége és a levegő sűrűsége közötti arány a 6. táblázatból c gas = a megfelelő összetevő átlagos háttérkorrigált koncentrációja, ppm m ed = a teljes hígítottkipufogógáz-tömeg a ciklus során, kg c) a hígított kipufogógáz esetében áramláskiegyenlítővel: ahol: c e,i = a hígított kipufogógázban mért megfelelő összetevő pillanatnyi koncentrációja, ppm c d = a hígítólevegőben mért megfelelő összetevő koncentrációja, ppm q mdew,i = a hígított kipufogógáz tömegáramának pillanatnyi értéke, kg/s m ed = a teljes hígítottkipufogógáz-tömeg a ciklus során, kg u gas = a kipufogógáz-összetevő sűrűsége és a levegő sűrűsége közötti arány a 6. táblázatból D = hígítási tényező (lásd az 5.4.1. szakaszt) Ha szükséges, az NMHC és a CH4 koncentrációját az ezen melléklet 4. függelékének 3.3.4. szakaszában található módszerek valamelyikével kell kiszámítani a következők szerint: a) GC módszer (csak a teljes átáramlású hígítórendszernél): cNMHC = cHC – cCH4 b) NMC módszer: ahol: c HC(w/Cutter) = HC koncentráció az NMC n átáramló mintavevő gázza c HC(w/oCutter) = HC koncentráció az NMC t megkerülő mintavevő gázzal 5.4.1. A háttérrel korrigált koncentrációk meghatározása (csak a teljes átáramlású hígítórendszernél) A szennyező anyagok nettó koncentrációjának megállapításához a hígítólevegőben lévő gáz-halmazállapotú szennyező anyagok átlagos háttér-koncentrációját le kell vonni a mért koncentrációkból. A háttér-koncentrációk átlagos értékét a mintavevő- zsákos módszerrel vagy folyamatos méréssel és integrálással lehet meghatározni. A következő képletet kell használni. ahol: c e = a megfelelő szennyező anyag hígított kipufogógázban mért koncentrációja, ppm c d = a megfelelő szennyező anyag hígítólevegőben mért koncentrációja, ppm D = hígítási tényező A hígítási tényezőt a következőképpen kell kiszámítani: a) dízelmotorok és PB-gáz-üzemű motorok esetében b) földgázüzemű motorok esetében ahol: c CO2 = a CO2 koncentrációja a hígított kipufogógázban, térfogat % c HC = a HC koncentrációja a hígított kipufogógázban, ppm C1 c NMHC = az NMHC koncentrációja a hígított kipufogógázban, ppm C1 c CO = a CO koncentrációja a hígított kipufogógázban, ppm F S = sztöchiometrikus tényező Az ezen melléklet 1. függeléke 5.2. szakaszának megfelelően a száraz alapon mért koncentrációkat át kell számítani nedves alapúra. A sztöchiometrikus tényezőt a következőképpen kell kiszámítani: ahol: α, ε egy CH α O ε üzemanyagra vonatkozó moláris hányadosok. Amennyiben az üzemanyag összetétele nem ismert, a következő sztöchiometrikus tényezőket lehet használni: F S (dízelolaj) = 13,4 F S (PB-gáz) = 11,6 F S (földgáz) = 9,5 5.5. A fajlagos kibocsátás kiszámítása A kibocsátást (g/kWh) a következőképpen kell kiszámítani: a) minden összetevő, kivéve a NOx: b) NOx: ahol: W act = a ciklus 3.9.2. szakasz szerint meghatározott tényleges munkája. 5.5.1. Az időszakos kipufogógáz-utókezelés esetében a szennyezőanyag-kibocsátást a következőképpen kell súlyozni: ahol: n1 = a két regeneráció közötti ETC-vizsgálatok száma n2 = a regeneráció alatti ETC-k száma (legalább egy ETC-vizsgálat) M gas,n2 = kibocsátás a regeneráció alatt M gas,n1 = kibocsátás a regeneráció után. 6. A RÉSZECSKEKIBOCSÁTÁS KISZÁMÍTÁSA (HA ALKALMAZANDÓ) 6.1. Az adatok értékelése A részecskeszűrőt a vizsgálat befejezését követő egy órán belül vissza kell helyezni a mérőkamrába. Legalább egy órán át, de 80 órát nem meghaladóan egy részben fedett Petri-csészében kell kondicionálni, amely védett a porszennyeződéstől, és azután le kell mérni. A szűrők bruttó súlyát fel kell jegyezni, és a tárasúlyt le kell vonni, ez adja az m f részecskeminta-tömeget. A részecskekoncentráció értékeléséhez a vizsgálati ciklus során a szűrőkön áthaladt teljes mintatömeget (m sep) rögzíteni kell. Háttérkorrekció alkalmazásánál a szűrőn áthaladó hígítólevegő-tömeget (m d) és a részecsketömeget (m f,d) rögzíteni kell. 6.2. A tömegáram kiszámítása 6.2.1. Teljes átáramlású hígítórendszer A részecsketömeget (g/vizsgálat) a következőképpen kell kiszámítani: ahol: m f = a ciklus alatt mintaként gyűjtött részecskék tömege, mg m sep = a részecskegyűjtő szűrőkön áthaladó hígított kipufogógáz tömege, kg m ed = a hígított kipufogógáz tömege a ciklus alatt, kg Kétszeres hígítórendszer használata esetén a másodlagos hígítólevegő tömegét le kell vonni a részecskeszűrőkön áthaladó kétszeres hígítású kipufogógáz-minta teljes tömegéből. msep = mset – mssd ahol: m set = a részecskeszűrőn áthaladó kétszeres hígítású kipufogógáz tömege, kg m ssd = a másodlagos hígítólevegő tömege, kg Amennyiben a hígítólevegő részecskeháttérszintjét a 3.4. szakasznak megfelelően meghatározzák, a részecsketömeg korrigálható a háttér figyelembevételével. Ebben az esetben a részecsketömeget (g/vizsgálat) a következőképpen kell kiszámítani: ahol: mPT, msep, med = lásd fent md = a háttérrészecske-mintavevővel gyűjtött első hígítólevegő tömege, kg mf,d = az elsődleges hígítólevegő összegyűjtött háttérrészecskéinek tömege, mg D = az 5.4.1. szakaszban meghatározott hígítási tényező 6.2.2. Részleges átáramlású hígítórendszer A részecskék tömegét (g/vizsgálat) a következő módszerek valamelyikével ki lehet számítani: a) ahol: m f = a ciklus során mintaként gyűjtött részecskék tömege, mg m sep = a részecskegyűjtő szűrőkön áthaladó hígított kipufogógáz tömege, kg m edf = az egyenértékű hígítottkipufogógáz-tömeg a ciklus alatt, kg Az egyenértékű hígítottkipufogógáz-ciklus alatti teljes tömegét a következőképpen kell meghatározni: ahol: q medf,i = a pillanatnyi egyenértékű hígítottkipufogógáz-tömegáram, kg/s q mew,i = a pillanatnyi kipufogógáz-tömegáram, kg/s r d,i = a pillanatnyi hígítási arány q mdew,i = a hígítóalagúton áthaladó pillanatnyi hígítottkipufogógáz-tömegáram, kg/s q mdw,i = a pillanatnyi hígítólevegő-tömegáram, kg/s f = adat-mintavételi gyakoriság, Hz n = a mérések száma b) ahol: m f = a ciklus alatt mintaként gyűjtött részecskék tömege, mg r s = az átlagos mintavételi arány a vizsgálati ciklus alatt ahol: ahol: m se = mintatömeg a ciklus alatt, kg m ew = teljes kipufogógáz-tömegáram a ciklus alatt, kg m sep = a részecskegyűjtő szűrőkön áthaladó hígított kipufogógáz tömege, kg m sed = a hígítóalagúton áthaladó hígított kipufogógáz tömege, kg Megjegyzés: A teljes mintavételi típusú rendszer esetén m sep és M sed megegyezik. 6.3. A fajlagos kibocsátás kiszámítása A részecskekibocsátást (g/kWh) a következő módon kell kiszámítani: ahol: W act = a ciklus 3.9.2. szakasz szerint meghatározott tényleges munkája, kWh. 6.3.1. Az időszakos regenerációs utókezelő rendszer esetében a kibocsátásokat a következőképpen kell mérni: ahol: n1 = két regenerációs esemény közötti ETC-vizsgálatok száma n2 = regeneráció alatti ETC-vizsgálatok száma (legalább egy ETC) = regeneráció alatti kibocsátások = regeneráción kívüli kibocsátások.” g) A 4. függelék a következőképpen módosul: i. Az 1. szakasz helyébe a következő szöveg lép: „1. BEVEZETÉS A vizsgálat alá vetett motor által kibocsátott gáz-halmazállapotú szennyező anyagokat, részecskéket és füstöt az V. mellékletben leírt módszerekkel kell megmérni. Az V. melléklet megfelelő szakaszai leírják a gáz-halmazállapotú szennyezőanyag-kibocsátásra vonatkozó ajánlott elemzési rendszereket (1. szakasz), az ajánlott részecske-hígítási és mintavételi rendszereket (2. szakasz) és a füst méréséhez ajánlott füstölésmérőket (3. szakasz). Az ESC esetében a gáz-halmazállapotú összetevőket a hígítatlan kipufogógázból kell meghatározni. A hígított kipufogógázból történő meghatározás is választható, amennyiben a részecskemeghatározáshoz teljes átáramlású hígítórendszert használnak. A részecskék mennyiségét vagy részleges átáramlású, vagy teljes átáramlású hígítórendszerrel kell meghatározni. Az ETC esetében a következő rendszereket lehet használni — a gáz-halmazállapotú szennyezőanyag- és részecskekibocsátás meghatározására egy CVS teljes átáramlású hígítórendszert (a kétszeres hígítású rendszerek megengedettek), vagy — a gáz-halmazállapotú szennyező anyagok kibocsátására vonatkozó hígítatlankipufogógáz-mérés és a részecskekibocsátásokra vonatkozó részleges átáramlású hígítórendszer kombinációja, vagy — a két alapelv bármilyen kombinációja (pl. hígítatlan gázhalmazállapot mérése és teljes áramlású részecskemérés).” ii. A 2.2. szakasz helyébe a következő szöveg lép: „2.2. Egyéb műszerek Az előírt módon kell műszereket használni az üzemanyag-fogyasztásnak, levegőfelhasználásnak, a hűtőközeg és a kenőanyag hőmérsékletének, a kipufogógáz nyomásának és a szívási vákuumnak, a kipufogógáz hőmérsékletének, a beszívott levegő hőmérsékletének, a légköri nyomásnak, a nedvességtartalomnak és az üzemanyag hőmérsékletének mérésére. Ezeknek a műszereknek meg kell felelniük a 9. táblázatban megadott követelményeknek: 9. táblázat A mérőműszerek pontossága Mérőműszer Pontosság Üzemanyag-fogyasztás A motor maximális értékének ± 2 %-a Levegőfelhasználás A leolvasott érték ± 2 %-a vagy a motor maximális értékének ± 1 %-a közül a nagyobb érték Kipufogógáz-áram A leolvasott érték ± 2,5 %-a vagy a motor maximális értékének ± 1,5 %-a közül a nagyobb érték Hőmérsékletek ≤ 600 K (327 °C) ± 2 K abszolút érték Hőmérsékletek ≥ 600 K (327 °C) A leolvasott érték ± 1 %-a Légköri nyomás ± 0,1 kPa abszolút érték Kipufogógáz-nyomás ± 0,2 kPa abszolút érték Belépő szívási vákuum ± 0,05 kPa abszolút érték Egyéb nyomások ± 0,1 kPa abszolút érték Relatív páratartalom ± 3 % abszolút érték Abszolút páratartalom A leolvasott érték ± 5 %-a Hígítólevegő-áram A leolvasott érték ± 2 %-a Hígítottkipufogógáz-áram A leolvasott érték ± 2 %-a” iii. A 2.3. és 2.4. szakaszt el kell hagyni. iv. A 3. és 4. szakasz helyébe a következő szöveg lép: „3. A GÁZ-HALMAZÁLLAPOTÚ ÖSSZETEVŐK MEGHATÁROZÁSA 3.1. A gázelemző készülékek általános előírásai A gázelemző készülékeknek olyan méréstartománnyal kell rendelkezniük, amely alkalmas a kipufogógáz-összetevők koncentrációinak megkívánt pontosságú mérésére (3.1.1. szakasz). Ajánlatos a gázelemző készüléket úgy használni, hogy a mért koncentráció a teljes méréstartomány 15 %-a és 100 %-a közé essen. Amennyiben olyan leolvasó rendszereket (számítógépek, adatregisztráló berendezések) alkalmaznak, amelyek a teljes méréstartomány 15 %-a alatt is megfelelő pontosságúak és felbontóképességűek, akkor a teljes méréstartomány 15 %-a alatti mérések is elfogadhatók. Ebben az esetben legalább 4 nem nulla, nominálisan egyenlő távolságban lévő pont további kalibrálását kell elvégezni az ezen melléklet 5. függeléke 1.6.4. szakasza szerinti kalibrálási görbék pontosságának biztosítása érdekében. A berendezés elektromágneses kompatibilitási (EMC) szintjének biztosítania kell, hogy a járulékos hibák minimálisak legyenek. 3.1.1. Pontosság A gázelemző készülék a nominális kalibrálási ponttól nem térhet el többel, mint a zérus nélküli teljes méréstartomány leolvasott értékének ± 2 %-a és a teljes skála ± 0,3 %-a közül a nagyobb érték. A pontosságot az ezen melléklet 5. függelékének 1.6. szakaszában meghatározott kalibrálási követelményeknek megfelelően kell meghatározni. Megjegyzés: Ezen irányelv alkalmazásában a pontosság úgy került meghatározásra, mint a gázelemző készülék leolvasott értékének a nominális kalibrálási értékektől való eltérése kalibrálógáz használata esetén (= valós érték). 3.1.2. Precízió A precízió, ami egy adott kalibráló gázra vagy egy felsőérték-kalibráló gázra kapott 10 megismételt mérési eredmény szórásának 2,5-szerese, nem lehet nagyobb, mint a teljes méréstartományhoz tartozó koncentráció ± 1 %-a minden használt tartományban 155 ppm (vagy ppmC) felett, vagy ± 2 %-a minden használt tartományban 155 ppm (vagy ppmC) alatt. 3.1.3. Zaj A gázelemző készülék csúcstól csúcsig válaszadása nullázó és kalibráló vagy felsőérték-kalibráló gázokra bármely 10 másodperces időközben nem lehet nagyobb, mint a teljes méréstartomány 2 %-a az összes használt tartományban. 3.1.4. Nullpont-eltolódás A nullpont- (zérus-) válasz meghatározása: az átlagos válasz, a zavarójelet is beleértve, egy nullázó gázra egy 30 másodperces időtartam alatt. A nullpont-eltolódásnak egy egyórás időtartam során kisebbnek kell lennie, mint a legalacsonyabb használt tartományban a teljes méréstartomány 2 %-a. 3.1.5. Felsőérték-eltolódás A felsőérték-válasz meghatározása: az átlagos válasz, a zavarójelet is beleértve, egy felsőérték-kalibráló gázra egy 30 másodperces időtartam alatt. A felsőérték-eltolódásának egy egyórás időtartam során kisebbnek kell lennie, mint a legalacsonyabb használt tartományban a teljes méréstartomány 2 %-a. 3.1.6. Felfutási idő A mérési rendszerbe szerelt gázelemző készülék felfutási ideje nem haladhatja meg a 3,5 másodpercet. Megjegyzés: Kizárólag a gázelemző készülék válaszidejének az elemzése nem határozza meg egyértelműen a tranziens vizsgálathoz szükséges teljes rendszer alkalmasságát. A rendszeren áthaladó mennyiségek és különösen a holt mennyiségek nemcsak a szondától a gázelemző készülékig tartó szállítási időt befolyásolják, hanem a felfutási időre is hatnak. A gázelemző készüléken belüli szállítási idő is befolyásolná a gázelemző készülék válaszidejének meghatározását, akár csak a NOx-elemzőkön belül lévő konverter vagy vízcsapda. A teljes rendszer válaszidejének meghatározása ezen melléklet 5. függelékének 1.5. szakaszában található. 3.2. Gázszárítás Az opcionális gázszárító készülék csak minimális hatással lehet a mért gázok koncentrációjára. Kémiai szárítók nem fogadhatók el a mintában lévő víz eltávolítására. 3.3. Gázelemző készülékek Az alkalmazandó mérési elveket a 3.3.1–3.3.4. szakaszok írják le. A mérőrendszerek részletes leírását az V. melléklet tartalmazza. A mérendő gázokat az alábbi készülékekkel kell elemezni. Nem lineáris elemző készülékek esetében megengedett a linearizáló áramkörök használata. 3.3.1. Szén-monoxid- (CO-) elemzés A szén-monoxid-elemző készüléknek nem diszperzív infravörös abszorpciós gázelemző készüléknek (NDIR) kell lennie. 3.3.2. Szén-dioxid- (CO2-) elemzés A szén-dioxid-elemző készüléknek nem diszperzív infravörös abszorpciós gázelemző készüléknek (NDIR) kell lennie. 3.3.3. Szénhidrogén- (HC-) elemzés Dízelmotorok és PB-gáz-üzemű motorok esetében a szénhidrogén-elemző készüléknek fűtött lángionizációs detektornak (HFID) kell lennie oly módon fűtött detektorral, szelepekkel, csövezéssel stb., hogy a gáz hőmérsékletét 463 K ± 10 K (190 ± 10 °C) értéken tartsa. Földgázüzemű motorok esetében a szénhidrogén-elemző készülék a használt módszertől függően lehet nem fűtött lángionizációs detektor (FID) (lásd az V. melléklet 1.3. szakaszát). 3.3.4. Nem metán szénhidrogén (NMHC-) elemzés (csak a földgázüzemű motorok esetében) A nem metán szénhidrogéneket a következő módszerek valamelyikével kell meghatározni: 3.3.4.1. Gázkromatográfiás (GC) módszer A nem metán szénhidrogéneket úgy kell meghatározni, hogy a 3.3.3. szakasz szerint megmért szénhidrogénekből le kell vonni a 423 K (150 °C) hőmérsékleten kondicionált, gázkromatográffal (GC) kielemzett metánt. 3.3.4.2. Nem metán eltávolítási (NMC) módszer A nem metán frakció meghatározását egy, a 3.3.3. szakasz szerinti FID-del sorba kötött fűtött NMC-vel kell végezni, kivonva a metánt a szénhidrogénekből. 3.3.5. A nitrogén-oxidok (NOx) elemzése A nitrogénoxid-elemző készüléknek száraz alapon való mérésnél kemilumineszcens detektornak (CLD) vagy fűtött kemilumineszcens detektornak (HCLD) kell lennie NO2/NO konverterrel. Nedves alapon való mérésnél 328 K (55 °C) feletti hőmérsékleten tartott konverteres HCLD-t kell használni, feltéve hogy a vizes keresztcsillapítási próba (lásd ezen melléklet 5. függelékének 1.9.2.2. szakaszát) eredménye megfelelő. 3.3.6. Levegő–üzemanyag mérés Az ezen melléklet 2. függeléke 4.2.5. szakaszában megjelölt, a kipufogógáz-áram meghatározásához használt levegő–üzemanyag mérőberendezésnek egy széles tartományú levegő–üzemanyag arányérzékelőnek vagy egy cirkónium típusú lambda-érzékelőnek kell lennie. Az érzékelőt közvetlenül a kipufogócsőre kell felszerelni, olyan helyre, ahol a kipufogógáz hőmérséklete kellően magas a vízlecsapódás kiküszöböléséhez. A beépített elektronikával rendelkező érzékelő pontosságának a következő értékek közé kell esnie: A leolvasott érték ± 3 %-a λ < 2 A leolvasott érték ± 5 %-a 2 ≤ λ < 5 A leolvasott érték ± 10 %-a 5 ≤ λ A fent meghatározott pontosság eléréséhez az érzékelőt a műszer gyártója által előírtak szerint kell kalibrálni. 3.4. Gáz-halmazállapotú szennyezőanyag-kibocsátás mintavétele 3.4.1. Hígítatlan kipufogógáz A gáz-halmazállapotú szennyező anyagok mintavevő szondáit legalább 0,5 m-rel vagy a kipufogócső átmérőjének háromszorosával – attól függően, melyik a nagyobb – a kipufogógáz-rendszer kilépési helye elé kell elhelyezni, de kellően közel a motorhoz annak biztosítására, hogy a kipufogógáz hőmérséklete a szondánál legalább 343 K (70 °C) legyen. Többhengeres, elágazó kipufogó-gyűjtőcsővel rendelkező motoroknál a szondát a motortól elegendően messze kell elhelyezni ahhoz, hogy a minta az összes henger szennyezőanyag-kibocsátásának átlagát képviselje. Elkülönített kipufogógyűjtőcső-csoportokkal rendelkező többhengeres motoroknál, például V-motoroknál, ajánlatos a kipufogó-gyűjtőcső kilépési pontja és a mintavevő szonda kombinálása. Ha ez nem megvalósítható, akkor megengedett a legmagasabb CO2-kibocsátású csoportból történő mintavétel. Más módszerek is használhatók, ha kimutatták, hogy a fentiekkel azonos eredményt adnak. A kipufogógázok szennyezőanyag-kibocsátásának kiszámításához a teljes kipufogógáz-tömegáramot kell használni. Amennyiben a motor kipufogógáz-utókezelő rendszerrel van felszerelve, a kipufogógáz-mintát a kipufogógáz-utókezelő rendszer utáni vezetékszakaszból kell venni. 3.4.2. Hígított kipufogógáz A kipufogócsőnek a motor és a teljes átáramlású hígítórendszer között meg kell felelnie az V. melléklet 2.3.1. szakasza szerinti követelményeknek (EP). A gáz-halmazállapotú szennyező anyagok kibocsátásának mintavevő szondáját (szondáit) a hígítóalagútban a részecske-mintavevő szonda közvetlen közelében és olyan ponton kell elhelyezni, ahol a hígítólevegő és a kipufogógáz már jól összekeveredett. A mintavétel általában kétféleképpen történhet: — a ciklus során keletkező szennyező anyagokat mintavevő zsákban gyűjtik össze, és a vizsgálat befejezése után mérik meg, — a szennyező anyagokat a ciklus során folyamatosan gyűjtik és integrálják; ez a módszer kötelező a HC és a NOx esetében. 4. A RÉSZECSKÉK MEGHATÁROZÁSA A részecskék meghatározásához hígítórendszerre van szükség. A hígítás részleges átáramlású hígítórendszerrel vagy teljes átáramlású kétszeres hígítórendszerrel végezhető el. A hígítórendszer átbocsátóképességének elég nagynak kell lennie ahhoz, hogy teljes mértékben kiküszöbölje a víz lecsapódását a hígító- és mintavevő rendszerben. A hígított kipufogógáz hőmérsékletének közvetlenül a szűrőtartók előtt 325 K (52 °C) (16) alatt kell lennie. A hígítólevegő nedvességtartalmának szabályozása a hígítórendszerbe történő belépés előtt megengedett, és különösen hasznos a párátlanítás, ha magas a hígítólevegő nedvességtartalma. A hígítólevegő hőmérsékletének a hígítóalagútba történő belépési pont közvetlen közelében 288 K-nél (15 °C) magasabbnak kell lennie. A részleges átáramlású hígítórendszert úgy kell kialakítani, hogy a motor kipufogógáz-áramából egy arányos hígítatlan kipufogógáz-mintát lehessen venni, így reagálva a kipufogógáz-áramban meglévő ingadozásokra, és úgy kell bevezetni a hígítólevegőt ebbe a mintába, hogy a hőmérséklet a vizsgálati szűrőn a 325 K (52 °C) értéket érje el. Ehhez elengedhetetlen, hogy a hígítási arányt vagy az r dil vagy r s mintavételi arányt az ezen melléklet 5. függelékének 3.2.1. szakaszában megadott pontossági határértékek betartásával határozzák meg. Különféle kivonatolási módszerek alkalmazhatók, így a kivonatolás módja jelentős mértékben meghatározza a mintavevő berendezést és az alkalmazandó eljárásokat (az V. melléklet 2.2. szakasza). A részecske-mintavevő szondát általában a gáz-halmazállapotú szennyezőanyag-kibocsátás mintavevő szondájának közvetlen közelében kell elhelyezni, de megfelelő távolságban ahhoz, hogy ne okozzon interferenciát. Ezért a 3.4.1. szakasz beszerelésre vonatkozó rendelkezései a részecske-mintavételre is vonatkoznak. A mintavevő vezetéknek meg kell felelnie az V. melléklet 2. szakaszában meghatározott követelményeknek. Többhengeres, elágazó kipufogó-gyűjtőcsővel rendelkező motoroknál a szondát a motortól elegendően messze kell elhelyezni ahhoz, hogy a minta az összes henger szennyezőanyag-kibocsátásának átlagát képviselje. Elkülönített kipufogógyűjtőcső-csoportokkal rendelkező többhengeres motoroknál, például V-motoroknál ajánlatos a kipufogó-gyűjtőcső kilépési pontja és a mintavevő szonda kombinálása. Ha ez nem megvalósítható, akkor megengedett a legmagasabb részecskekibocsátású csoportból történő mintavétel. Más módszerek is használhatóak, ha kimutatták, hogy a fentiekkel azonos eredményt adnak. A kipufogógáz-kibocsátás kiszámításához a teljes kipufogógáz-tömegáramot kell használni. A részecskék tömegének meghatározásához egy részecske-mintavevő rendszerre, részecske-mintavevő szűrőkre, egy analitikai mérlegre, valamint egy hőmérséklet- és nedvességtartalom-szabályozással ellátott mérőkamrára van szükség. A részecske-mintavételhez az egyszűrős módszert kell alkalmazni, amely a teljes vizsgálati ciklus során egy szűrőpárt használ (lásd 4.1.3. szakasz). Az ESC-vizsgálat esetében különös figyelmet kell fordítani a mintavételi időkre és a vizsgálat mintavételi szakaszában az áramlásra. 4.1. Részecske-mintavevő szűrők A hígított kipufogógázból olyan szűrővel kell mintát venni, amely a vizsgálat során megfelel a 4.1.1. és a 4.1.2. szakasz követelményeinek. 4.1.1. A szűrő leírása Fluorkarbon bevonatú üvegszál szűrőkre van szükség. Minden szűrőtípusnak legalább 99 %-os 0,3 μm DOP (dioktilftalát) mintavételi hatékonysággal kell bírnia 35 és 100 cm/s közötti merőleges gázáramlási sebesség mellett. 4.1.2. A szűrők mérete 47 mm vagy 70 mm átmérőjű részecskeszűrők ajánlottak. Nagyobb átmérőjű szűrők elfogadhatók (4.1.4. szakasz), de kisebb átmérőjű szűrők nem engedélyezettek. 4.1.3. A gáz merőleges áramlási sebessége a szűrőn át A gáz szűrő síkjára merőleges áramlási sebességének 35 és 100 cm/s között kell lennie. A vizsgálat előtt és a vizsgálat után mért nyomásesés-növekedés nem lehet több mint 25 kPa. 4.1.4. A szűrő terhelése A leginkább használatos szűrőméretekre megkívánt minimális szűrőterhelés értékeket a 10. táblázat tartalmazza. Nagyobb szűrőméretekre a minimális szűrőterhelésnek 0,065 mg/1 000 mm2 szűrőfelület értékűnek kell lenni. 10. táblázat Minimális szűrőterhelések Szűrőátmérő (mm) Minimális terhelés (mg) 47 0,11 70 0,25 90 0,41 110 0,62 Amennyiben egy előző vizsgálat alapján a megkívánt minimális szűrőterhelés valószínűleg nem érhető el a vizsgálati ciklusban az áramlás és a hígítási arány optimalizálása után, akkor az érintett felek megállapodása alapján alacsonyabb szűrőterhelés is elfogadható, ha kimutatható, hogy a 4.2. szakasz követelményeinek megfelelő pontosság tartható, pl. 0,1μg egyensúllyal. 4.1.5. Szűrőtartó A szennyezőanyag-kibocsátási vizsgálathoz a szűrőket egy, az V. melléklet 2.2. szakasza követelményeinek megfelelően összeállított szűrőtartóba kell helyezni. Az összeállított szűrőtartót úgy kell kialakítani, hogy egyenletes áramláseloszlást biztosítson a szűrő működő területén. A szűrőtartó előtt vagy mögött gyors reagálású szelepeket kell elhelyezni. Egy 50 %-os leszabályozási fordulatszámú, 2,5 μm és 10 μm közötti tehetetlenségi előosztályozót lehet felszerelni közvetlenül a szűrőtartó előtt. Az előosztályozó használata különösen ajánlott, ha a kipufogógáz-áram előtt egy nyitott csövű mintavevő szonda használatára kerül sor. 4.2. A mérőkamra és az analitikai mérleg leírása 4.2.1. A mérőkamrára vonatkozó feltételek A részecskeszűrők kondicionálására és mérésére szolgáló kamra (vagy helyiség) hőmérsékletét minden szűrőkondicionálás és -mérés alatt 295 K ± 3 K (22 °C ± 3 °C) közötti értéken kell tartani. A nedvességtartalmat 282,5 K ± 3 K (9,5 °C ± 3 °C) harmatpont és 45 % ± 8 % relatív nedvességtartalom értékén kell tartani. 4.2.2. A referenciaszűrő lemérése A kamrának (helyiségnek) mentesnek kell lennie minden olyan környezeti szennyeződéstől (például portól), ami a stabilizálódás alatt lerakódhatna a részecskeszűrőkre. A mérőhelyiségben a 4.2.1. szakaszban megadott értékektől való eltérések (zavarok) csak akkor engedhetők meg, ha a zavarok időtartama nem haladja meg a 30 percet. A mérőhelyiségnek a személyzet belépése előtti időszakban kell megfelelnie az előírt követelményeknek. Legalább két használatlan referenciaszűrőt kell lemérni 4 órán belül, de lehetőség szerint a mintavevő szűrő lemérésével egyidőben. A referenciaszűrők méretének és anyagának ugyanolyannak kell lenni, mint a mintavevő szűrőké. Ha a referenciaszűrők átlagos súlya a mintavevő szűrők mérlegelései közötti időben 10 μg-ot meghaladóan változik meg, akkor az összes mintavevő szűrőt el kell dobni, és a szennyezőanyag-kibocsátási vizsgálatot meg kell ismételni. Ha a 4.2.1. szakaszban leírt mérőhelyiség-stabilitási kritériumok nem teljesülnek, de a referenciaszűrő-mérések megfelelnek a fenti kritériumoknak, a motorgyártó vagy elfogadja a mintavevőszűrő-súlyokat, vagy semmisnek tekinti a vizsgálatot, beállítja a mérőhelyiség szabályozórendszerét, és újra lefolytatja a vizsgálatot. 4.2.3. Analitikai mérleg Az összes szűrő súlyának megállapításához használt analitikai mérleg pontosságának (szórásának) a mérleg gyártójának előírása szerint legalább 2 μg-nak és felbontásának legalább 1 μg-nak (1 osztás = 1 μg) kell lennie. 4.2.4. A statikus elektromosság hatásának kiküszöbölése A statikus elektromosság hatásának kiküszöbölése érdekében a szűrőket a mérés előtt közömbösíteni kell, pl. egy polónium közömbösítővel, egy Faraday-ketreccel vagy egy hasonló hatású készülékkel. 4.2.5. Az áramlásmérés előírásai 4.2.5.1. Általános követelmények Az áramlásmérő vagy az áramlásmérő eszközök abszolút pontosságának a 2.2. szakasz előírásainak kell megfelelnie. 4.2.5.2. A részleges átáramlású hígítórendszerekre vonatkozó különleges rendelkezések A részleges átáramlású hígítórendszerekre vonatkozóan a q mp mintaáram pontossága különleges jelentőséggel bír, ha mérése nem közvetlenül történik, hanem az áramlásmérés különbözetével kerül meghatározásra: q mp = qmdew – qmdw Ebben az esetben a q mdew és q mdw értékekre vonatkozó ± 2 %-os pontosság nem elegendő a q mp értékre vonatkozó elfogadható pontosság biztosításához. Ha a gázáramot az áramlásmérés különbözetével határozzák meg, a különbség maximális eltérésének olyannak kell lennie, hogy a q mp pontossága ± 5 %-on belül legyen, amikor a hígítási arány kisebb mint 15. Ezt az egyes eszközök eltérései négyzetes középértékének vételével lehet kiszámítani. A q mp elfogadható pontosságát a következő módszerek valamelyikével is meg lehet kapni: a q mdew és a q mdw abszolút pontossága ± 0,2 %, ami biztosítja, hogy a q mp pontossága ≤ 5 % 15-ös hígítási aránynál. Ugyanakkor magasabb hígítási arányoknál magasabb eltérések fordulhatnak elő; a q mdw q mdew-re vonatkozó kalibrálása úgy történik, hogy a q mp-re ugyanolyan pontosságot kapjunk, mint az a) pontban. Az ilyen kalibrálásra vonatkozó részletekkel kapcsolatban lásd a III. melléklet 5. függelékének 3.2.1. szakaszát; a q mp pontosságának meghatározása közvetve egy nyomjelzőgáz, pl. CO2 által meghatározott hígítási arány pontosságából történik. A q mp-re vonatkozóan itt is az a) pontban leírt módszerrel megegyező pontosság a megkövetelt; a q mdew és a q mdw abszolút pontossága a teljes értéktartomány ± 2 %-án belül van, a q mdew és q mdw közötti különbség maximális eltérése 0,2 %-on belül van, és a lineáris eltérés a vizsgálat során megfigyelt legmagasabb q mdew érték ± 0,2 %-án belül van. h) Az 5. függelék a következőképpen módosul: i. A szöveg a következő, új 1.2.3. szakasszal egészül ki: „1.2.3. A precíziós keverőkészülékek használata A kalibráláshoz és a felsőérték-beállításhoz használt gázokat precíziós keverőkészülékekkel (gázelosztó készülékekkel), tisztított N2-nel vagy tisztított szintetikus levegővel való hígítással is ki lehet nyerni. A keverőkészülék pontosságának olyannak kell lennie, hogy a kevert kalibrálógázok koncentrációja ± 2 %-os pontosságon belüli legyen. Ez a pontosság magában foglalja, hogy a keveréshez használt elsődleges gázok pontosságának a nemzeti és nemzetközi gázszabványoknak megfelelően legalább ± 1 %-osnak kell lennie. Az igazolást valamennyi keverőkészüléket használó kalibrálás esetében a teljes skála 15 és 50 %-a között kell elvégezni. A keverőkészülék ellenőrzésére választható egy olyan eszköz is, amely természeténél fogva lineáris, pl. NO-gáz használata egy CLD-vel. Az eszköz kalibrálási értékét az eszközhöz közvetlenül kapcsolt felsőérték-kalibráló gázzal kell beállítani. A keverőkészüléket a használt beállításokon kell ellenőrizni, és a névleges értéket össze kell hasonlítani az eszköz mért koncentrációjával. Ennek a különbségnek minden ponton a névleges érték ± 1 %-án belül kell lennie.” ii. Az 1.4. szakasz helyébe a következő szöveg lép: „1.4. Szivárgási vizsgálat El kell végezni a rendszer szivárgási vizsgálatát. A szondát le kell kapcsolni a kipufogórendszerről, és a rendszer végét le kell zárni. A gázelemző készülék szivattyúját be kell kapcsolni. A kezdeti stabilizálódási időszak után minden áramlásmérőnek nulla értéket kell mutatnia. Ha nem így lenne, ellenőrizni kell a mintavevő vezetéket, és a hibát ki kell javítani. A legmagasabb megengedett szivárgási érték a vákuumoldalon a rendszer ellenőrzés alatt álló részén használat közben átáramló mennyiség 0,5 %-a lehet. A használat közbeni átáramló mennyiség megbecsüléséhez a gázelemző készüléken és a megkerülő vezetéken átfolyó mennyiség vehető figyelembe. Egy másik megoldás szerint a rendszert legalább 20 kPa vákuumnyomással (80 kPa abszolút nyomással) ki lehet üríteni. Egy kezdeti stabilizációs időszak után a rendszerben a nyomás emelkedése Δp (kPa/min) nem haladhatja meg a következőt: Δp = p / V s × 0,005 × q vs ahol: V s = rendszertérfogat, l q vs = a rendszer áramlása, l/min Egy másik módszer egy koncentrációváltás előidézése a mintavevő vezeték elején nullázógázról kalibrálógázra való átváltás útján. Ha megfelelő idő eltelte után a koncentráció körülbelül 1 %-kal kisebbnek mutatkozik, mint amekkora a gáz bevezetésekor volt, az kalibrálási vagy szivárgási problémára utal.” iii. A szöveg a következő, új 1.5. szakasszal egészül ki: „1.5. Az analitikai rendszer válaszidejének ellenőrzése A válaszidő értékeléséhez a rendszer beállításainak pontosan ugyanolyanoknak kell lenniük, mint a vizsgálat során lefolytatott mérések idején (azaz nyomás, áramlások, szűrőbeállítások a gázelemzőkön és minden más, a válaszidőt befolyásoló tényező). A válaszidő meghatározását a gáznak közvetlenül a mintavevő szonda belépésénél történő bekapcsolásával kell végrehajtani. A gáz bekapcsolását kevesebb mint 0,1 másodperc alatt kell megtenni. A vizsgálathoz használt gázoknak legalább 60 % FS koncentrációváltozást kell előidézniük. Minden egyes gázösszetevő koncentrációnyomát rögzíteni kell. A válaszidő a gáz bekapcsolása és a rögzített koncentráció megfelelő megváltozása között eltelt idő. A rendszer válaszideje (t 90) a mérődetektor késleltetési idejéből és a detektor felfutási idejéből áll. A késleltetési idő az az idő, ami a változástól (t 0) addig telik el, amíg a válasz a végső leolvasás (t 10) 10 %-a. A felfutási idő a végső leolvasás 10 %-os és 90 %-os válasza közötti idő (t 90 – t 10). A hígítatlan mérés esetében a gázelemző és a kipufogógáz-áram jelzéseinek időbeni igazítására vonatkozóan a transzformációs idő az az idő, ami a változástól (t 0) addig telik el, amíg a válasz a végső leolvasás 50 %-a (t 50). A rendszer válaszidejének minden korlátozott összetevő (CO, NOx, HC vagy NMHC) esetében és minden használt tartományra ≤ 10 másodpercnek kell lennie ≤ 3,5 másodperc felfutási idővel.” iv. Az 1.5. szakasz helyébe a következő szöveg lép: „1.6. Kalibrálás 1.6.1. Műszeregység A műszeregységet kalibrálni kell, és a kalibrálási görbéket standard gázokkal összehasonlítva kell ellenőrizni. Ugyanakkora gázáramot kell alkalmazni, mint a kipufogógáz mintavételezésekor. 1.6.2. Bemelegedési idő A bemelegedési időnek a gyártó által javasoltnak kell lennie. Ha ez nincs megadva, ajánlatos a gázelemző készülékeket legalább két órán át előmelegíteni. 1.6.3. NDIR és HFID elemzőkészülék Az NDIR gázelemző készüléket szükség szerint be kell hangolni, és a HFID gázelemző készülék lángját optimalizálni kell (1.8.1. szakasz). 1.6.4. A kalibrálási görbe előállítása — Minden, a szokásos körülmények között használt működési tartományt kalibrálni kell — Tisztított szintetikus levegő (vagy nitrogén) alkalmazásával a CO-, CO2-, NOx- és HC-elemző készülékeket nullázni kell — A megfelelő kalibrálógázokat be kell vezetni a gázelemző készülékbe, az értékeket rögzíteni kell, és el kell készíteni a kalibrálási görbét — A kalibrálási görbét a működési tartomány legalább 6, egymástól megközelítőleg egyforma távolságban elhelyezkedő kalibrálási pontján (a nullát nem számítva) kell megállapítani. A legnagyobb névleges koncentrációnak a teljes skála 90 %-ával megegyezőnek vagy annál nagyobbnak kell lennie — A kalibrálási görbét a legkisebb négyzetek módszerével kell kiszámítani. A legjobban illeszkedő lineáris vagy nem lineáris egyenletet lehet használni — A kalibrálási pontok nem térhetnek el a legkisebb négyzetek módszerével kiszámított legjobban illeszkedő vonaltól többel, mint a leolvasott érték ± 2 %-a és a teljes skála ± 0,3 %-a közül a nagyobbal — A nullpontbeállítást ismételten ellenőrizni kell, és a kalibrálási eljárást szükség esetén meg kell ismételni. 1.6.5. Alternatív módszerek Ha igazolható, hogy az alternatív módszerek (pl. számítógép, elektronikus vezérlésű tartományváltó stb.) azonos pontosságot nyújtanak, akkor ezeket az alternatívákat is lehet használni. 1.6.6. A nyomjelzőgáz-elemző készülék kalibrálása a kipufogógáz-áram mérése esetén A kalibrálási görbét a működési tartomány legalább 6, egymástól megközelítőleg egyforma távolságban elhelyezkedő kalibrálási pontján (a zérust nem számítva) kell megállapítani. A legnagyobb névleges koncentrációnak a teljes skála 90 %-ával megegyezőnek vagy annál nagyobbnak kell lennie. A kalibrálási görbe kiszámítása a legkisebb négyzetek módszerével történik. A kalibrálási pontok nem térhetnek el a legkisebb négyzetek módszerével kiszámított legjobban illeszkedő vonaltól a leolvasott érték ± 2 %-át vagy a teljes skála ± 0,3 %-át – attól függően, hogy melyik nagyobb – meghaladó mértékben. A gázelemző készüléket le kell nullázni, és a vizsgálat előtt egy olyan nullázógázzal vagy szélsőérték-kalibrálógázzal kell kalibrálni, amelynek névleges értéke több, mint a gázelemző készülék teljes skálájának 80 %-a.” v. A 1.6. szakasz számozása 1.6.7. szakaszra módosul. vi. A szöveg a következő, új 2.4. szakasszal egészül ki: „2.4. A szubszonikus Venturi-cső (SSV) kalibrálása Az SSV kalibrálása a szubszonikus Venturi-csőre vonatkozó áramlási egyenleten alapul. A gázáram a bejövő nyomás és hőmérséklet függvénye, nyomáscsökkenés az SSV belépési pont és a torok között. 2.4.1. Adatelemzés A levegőáramlás értékét (QSSV) minden fojtásbeállításnál (legalább 16 beállítás) a gyártó által előírt módszer alkalmazásával az áramlásmérő adataiból standard m3/min-ben kell kiszámítani. A kifolyási együtthatót minden beállítás esetében a kalibrálási adatokból kell kiszámítani a következők szerint: ahol: Q SSV = a levegőáram standard körülmények között (101,3 kPa, 273 K), m3/s T = a hőmérséklet a Venturi-cső bemeneténél, K d = az SSV-torok átmérője, m r p = az SSV-torok és a belépési pont abszolút aránya, statikus nyomás = r D = az SSV-torok átmérőjének, d, a beszívócső belső átmérőjéhez viszonyított aránya = A szubszonikus áramlás tartományának meghatározásához a C d értéket a Reynolds-számok SSV-toroknál képzett függvényeként kell megszerkeszteni. A Re értéket az SSV-toroknál a következő képlet szerint kell kiszámítani: ahol: A 1 = állandók és egységek konverzióinak gyűjtőszáma Q SSV = levegőáram standard körülmények között (101,3 kPa, 273 K), m3/s d = az SSV-torok átmérője, m μ = a gáz abszolút vagy dinamikus viszkozitása, amelynek kiszámítása a következő képlettel történik: b = empirikus állandó = S = empirikus állandó = 110,4 K Mivel Q SSV egy input az Re képlethez, a számításokat a Venturi-cső kalibrálásának Q SSV vagy C d értékei becslésével kell kezdeni, és mindaddig ismételni kell, amíg Q SSV konvergál. A konvergencia módszerének 0,1 %-os pontosságúnak vagy jobbnak kell lennie. A szubszonikus áramlás tartományában legalább tizenhat ponton az eredményezett kalibrálási görbének megfelelő egyenlet C d számított értékeinek az egyes kalibrálási pontokra mért C d érték ± 0,5 %-án belül kell lennie.” vii. A 2.4. szakasz számozása 2.5. szakaszra módosul. viii. A 3. szakasz helyébe a következő szöveg lép: „3. A RÉSZECSKEMÉRÉSI RENDSZER KALIBRÁLÁSA 3.1. Bevezetés A részecskemérés kalibrálása a mintaáram és a hígítási arány meghatározásához használt áramlásmérőkre korlátozódik. Minden áramlásmérőt az ezen irányelv pontosságra vonatkozó követelményeinek a betartásához szükséges gyakorisággal kell kalibrálni. Az alkalmazandó kalibrálási módszer leírását a 3.2. szakasz tartalmazza. 3.2. Áramlásmérés 3.2.1. Időszakos kalibrálás — Az ezen melléklet 4. függeléke 2.2. szakaszának előírásai szerint az áramlásmérés abszolút pontosságának való megfeleléshez az áramlásmérő vagy az áramlásmérő műszerek kalibrálásának a nemzeti és/vagy nemzetközi szabványoknak megfelelő áramlásmérővel kell történnie. — Ha a mintavételi gázáramot differenciál-áramlásméréssel határozzák meg, akkor az áramlásmérőt vagy az áramlásmérő műszereket a következő eljárások egyikével kell kalibrálni, úgy, hogy az alagút irányába haladó q mp szonda-áramnak meg kell felelnie az ezen melléklet 4. függelékének 4.2.5.2. szakaszában található pontossági követelményeknek: a) A q mdw áramlásmérőjét sorba kell kapcsolni a q mdew áramlásmérőjével, a két áramlásmérő közötti különbséget kalibrálni kell legalább 5, egymástól egyenlő áramlási értéknyire lévő beállítási ponton, a vizsgálat alatt alkalmazott legalacsonyabb q mdw érték és a vizsgálat alatt alkalmazott q mdew érték között. A hígítóalagutat megkerülő vezetékkel meg lehet kerülni. b) Egy kalibrált tömegáram-készüléket sorba kell kapcsolni a q mdew áramlásmérőjével, és a pontosságot a vizsgálathoz használt értékre vonatkozóan ellenőrizni kell. Azután a kalibrált tömegáram-készüléket sorba kell kapcsolni a q mdw áramlásmérőjével, és a pontosságot legalább 5, a vizsgálat során használt q mdew értékre vonatkozó, 3 és 50 közötti hígítási aránynak megfelelő beállítási ponton ellenőrizni kell. c) A TT szállítócsövet le kell kapcsolni a kipufogóról, és egy, a q mp méréséhez megfelelő tartományú kalibrált áramlásmérő készüléket kell a szállítócsőhöz csatolni. Aztán a q mdew értékét be kell állítani a vizsgálat során alkalmazott értékre, és a q mdw értékét szekvenciálisan be kell állítani legalább 5, 3 és 50 közötti q hígítási aránynak megfelelő értékre. Alternatív megoldásként egy különleges kalibrálási áramlási utat lehet biztosítani, ahol az alagutat megkerülő vezetékkel kerüljük ki, de a teljes és a hígítólevegő-áramlás a megfelelő mérőkön át olyan, mint a tényleges vizsgálat során. d) Egy nyomjelzőgázt kell betáplálni a TT kipufogógáz-szállító csőbe. Ez a nyomjelzőgáz a kipufogógáz egy összetevője lehet, mint például a CO2 vagy a NOx. A hígítás után az alagútban a nyomjelzőgáz-összetevőt meg kell mérni. Ezt 5, 3 és 50 közötti hígítási arányra el kell végezni. A minta áramlásának pontosságát az r d hígítási arányból kell meghatározni: — A gázelemző készülékek pontosságát a q mp pontosságának biztosítása érdekében figyelembe kell venni. 3.2.2. Szénáram-ellenőrzés — A tényleges kipufogógáz alkalmazásával történő szénáram-ellenőrzés a mérési és ellenőrzési problémák kimutatására, valamint a részleges átáramlású rendszer helyes működésének megállapítására javasolt. A szénáram-ellenőrzést legalább minden olyan esetben el kell végezni, amikor új motor kerül beszerelésre, vagy valami lényeges megváltozik a vizsgálati cella konfigurációjában. — A motort teljes nyomatékterheléssel és teljes fordulatszámon kell működtetni, vagy minden más, olyan egyensúlyi állapotban történő módon, amely 5 % vagy annál több CO2-t eredményez. A részleges átáramlású mintavevő rendszert körülbelül 15 és 1 közötti hígítási tényezővel kell működtetni. — Ha szénáram-ellenőrzésre kerül sor, akkor az ezen melléklet 6. függelékében megadott eljárást kell alkalmazni. A szénáramot az ezen melléklet 6. függeléke 2.1–2.3. szakaszának megfelelően kell kiszámítani. Minden szénáramnak 6 %-os eltérésen belülinek kell lennie a többihez képest. 3.2.3. Előzetes vizsgálati ellenőrzés — Az előzetes vizsgálatot a vizsgálatot megelőzően 2 órán belül kell elvégezni a következő módon: — Az áramlásmérők pontosságát ugyanolyan módszerrel kell ellenőrizni, mint amit a kalibráláshoz használnak (lásd a 3.2.1. szakaszt) legalább két ponton, beleértve a q mdw áramlási értékeit, amelyek a vizsgálat alatt a q mdew értékre használt 5 és 15 közötti hígítási arányoknak felelnek meg. — Ha a 3.2.1. szakaszban leírt kalibrálási eljárás nyilvántartása alapján kimutatható, hogy az áramlásmérő kalibrálása egy hosszabb időszakon át állandó, akkor az előzetes vizsgálat elhagyható. 3.3. A transzformációs idő meghatározása (csak az ETC-re vonatkozó részleges átáramlású hígítórendszerek esetében) — A transzformációs idő értékelésére vonatkozó rendszerbeállításoknak pontosan ugyanolyanoknak kell lenniük, mint a vizsgálat mérése alatt. A transzformációs időt a következő módszerrel kell meghatározni: — A szondaáramnak megfelelő mérési tartománnyal rendelkező független referencia-áramlásmérőt sorba kell kapcsolni, és szorosan össze kell illeszteni a szondával. Ennek az áramlásmérőnek a válaszidőmérésben alkalmazott áramlásméretre vonatkozóan kevesebb mint 100 ms transzformációs idejűnek kell lennie, olyan áramlásra vonatkozó korlátozással, amely elég alacsony ahhoz, hogy ne befolyásolja a részleges átáramlású hígítórendszer dinamikus teljesítményét, és feleljen meg a bevett szakmai gyakorlatnak. — Lépésváltást kell bevezetni a részleges átáramlású hígítórendszer kipufogógáz-áramának (vagy levegőáramának, ha a kipufogógáz számított) inputjához, az alacsony áramlástól legalább a teljes skála 90 %-áig. A lépésváltás határértékének ugyanolyannak kell lennie, mint a tényleges vizsgálat előzetes ellenőrzésének indításáé. A kipufogógáz-áram lépésjelzését és az áramlásmérő válaszát legalább 10 Hz mintavételi gyakorisággal kell rögzíteni. — Ebből az adatból kell meghatározni a részleges átáramlású hígítórendszerre vonatkozó transzformációs időt, amely a lépésjelzés kezdetétől az áramlásmérő válaszának 50 %-áig tartó idő. Hasonló módon kell meghatározni a részleges átáramlású hígítórendszer q mp jelzésének és a kipufogógáz áramlásmérője q mew,i jelzésének transzformációs idejét. Ezek a jelzések az egyes vizsgálatok után elvégzett regressziós ellenőrzések során használatosak (lásd az ezen melléklet 2. függeléke 3.8.3.2. szakaszát). — A számítást legalább 5 emelkedés- és leesésjelzésre vonatkozóan kell elvégezni, és az eredményeket átlagolni kell. A referencia-áramlásmérő belső transzformációs idejét (< 100 ms) ebből az értékből kell kivonni. Ez a részleges átáramlású hígítórendszer »előzetes« ideje, amelyet ezen melléklet 2. függeléke 3.8.3.2. szakaszának megfelelően kell alkalmazni. 3.4. A részleges átáramlás feltételeinek ellenőrzése A kipufogógáz sebességtartományát és a nyomásingadozásokat ellenőrizni kell, és ha szükséges, az V. melléklet 2.2.1. szakasza (EP) követelményeinek megfelelően be kell állítani. 3.5. Kalibrálási időközök Az áramlásmérő műszerek kalibrálását legalább háromhavonta el kell végezni, vagy akkor, amikor a rendszeren olyan javítás vagy csere történt, ami a kalibrálásra hatással lehet.” i. A szöveg a következő, új 6. függelékkel egészül ki: „6. függelék SZÉNÁRAM-ELLENŐRZÉS 1. BEVEZETÉS A kipufogógázban található szén csaknem egésze az üzemanyagból származik, és egy minimális részt leszámítva csaknem a teljes mennyiség CO2 formájában jelenik meg a kipufogógázban. Ez az alapja a CO2-mérésen alapuló rendszer-felülvizsgálati ellenőrzésnek. A kipufogógáz-mérőrendszerbe irányuló szénáram az üzemanyagáramból kerül meghatározásra. A szennyezőanyag-kibocsátási és részecske-mintavételi rendszerek különböző pontjain a szénáramot az azokon a pontokon mért CO2 koncentrációkból és a gázáramból határozzák meg. Ebben az értelemben a motor ismert forrása a szénáramnak, és ugyanannak a szénáramnak a kipufogócsőben és a részleges áramlás PM mintavételi rendszer kimeneténél történő megfigyelése jelzést ad a szivárgásmentességre és az áramlásmérés pontosságára vonatkozóan. Ennek az ellenőrzésnek az az előnye, hogy az összetevők a tényleges motorvizsgálatra vonatkozó hőmérsékleti és áramlási feltételek között találhatók. A következő diagram mutatja azokat a mintavételi pontokat, amelyeken a szénáramot ellenőrizni kell. A szénáram egyedi egyenletei valamennyi mintavételi pontra vonatkozóan az alábbiakban szerepelnek. 2. SZÁMÍTÁSOK 2.1. Szénáram a motor irányába (1. hely) Egy CH α O ε üzemanyagra vonatkozó, a motor irányába haladó szén-tömegáramot a következő egyenlettel számolhatjuk ki: ahol: q mf = üzemanyag-tömegáram, kg/s 2.2. Szénáram a hígítatlan kipufogógázban (2. hely) A motor kipufogócsövében lévő szénáramot a hígítatlan CO2-koncentrációból és a kipufogógáz tömegáramából kell meghatározni: ahol: c CO2,r = nedves CO2-koncentráció a hígítatlan kipufogógázban, % c CO2,a = nedves CO2-koncentráció a környezeti levegőben, % (0,04 % körül) q mew = kipufogógáz-tömegáram nedves alapon, kg/s M re = a kipufogógáz molekuláris tömege Ha a CO2 mérése száraz alapon történik, akkor azt ezen melléklet 1. függeléke 5.2. szakaszának megfelelően nedves alapra át kell számítani. 2.3. Szénáram a hígítórendszerben (3. hely) A szénáramot a hígított CO2-koncentrációból, a kipufogógáz-tömegáramból és a mintaáramból kell meghatározni: ahol: c CO2,d = nedves CO2-koncentráció a kipufogógázban a hígítóalagút kimeneténél, % c CO2,a = nedves CO2-koncentráció a környezeti levegőben, % (0,04 % körül) q mdew = hígítottkipufogógáz-tömegáram nedves alapon, kg/s q mew = kipufogógáz-tömegáram nedves alapon, kg/s (csak részleges átáramlású rendszer) q mp = a részleges átáramlású hígítórendszerbe irányuló kipufogógáz-mintaáram, kg/s (csak részleges átáramlású rendszer) M re = a kipufogógáz molekuláris tömege Ha a CO2 mérése száraz alapon történik, akkor azt ezen melléklet 1. függeléke 5.2. szakasza szerint át kell számítani nedves alapra. 2.4. A kipufogógáz molekuláris tömegét (Mre) a következőképpen kell kiszámítani: ahol q mf = az üzemanyag tömegárama, kg/s q maw = a beszívott levegő tömegárama nedves alapon, kg/s H a = a beszívott levegő nedvességtartalma, g víz/kg száraz levegő M ra = a száraz beszívott levegő molekuláris tömege (= 28,9 g/mol) α, δ, ε, γ = egy CH α O δ N ε S γ üzemanyagra vonatkozó moláris arányok Alternatívaként a következő molekuláris tömeget lehet használni: M re (dízelolaj) = 28,9 g/mol M re (PB-gáz) = 28,6 g/mol M re (földgáz) = 28,3 g/mol”