ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(7)

A program nem tartalmaz megalapozott középtávú költségvetési stratégiát, és nem teljesíti a Stabilitási és Növekedési Paktum fontos követelményeit. Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 3. cikke (2) bekezdésének c) pontja „a […] tett […] költségvetési és egyéb gazdaságpolitikai intézkedések részletes és mennyiségi értékelését” követeli meg. Ezenkívül a magatartási kódex kifejezetten utal arra, hogy „a kiadások és a bevételek arányára, valamint ezek külön-külön azonosított összetevőire” vonatkozó információkat, és „az államháztartási alágazatok [szerinti bontást]” is meg kell adni. Ezt az információt nem bocsátották rendelkezésre. A program 2011-től az államháztartási hiány csökkenését mutató költségvetési pályát tartalmaz, de nem szolgál információkkal az e célok elérése érdekében tervezett intézkedésekről, sem pedig a bevételek és a kiadások főbb összetevőinek tervezett alakulásáról vagy a különböző kormányzati szintek számára megállapított célokról. Az államháztartási hiány a program szerint tovább nő és 2010-ben eléri a GDP 4 %-át, mielőtt a programidőszak végére a GDP 1,5 %-ára csökkenne. Az elsődleges egyenleg nagyjából ugyanilyen pályát követ. Az újraszámított strukturális hiány 2010-ben a tervek szerint további 0,2 százalékponttal romlik, majd ezt követően fokozatosan javul, főként 2012-ben és 2013-ban. A program nem irányozza elő a középtávú költségvetési célkitűzés (a GDP 0,5 %-át kitevő, ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított többlet) elérését a programidőszak alatt. A program szerint e hiánycélok eléréséhez korrekciós intézkedésre lesz szükség, különösen mivel a korábbi években elfogadott intézkedések, valamint a költségvetési ösztönző csomag expanzív hatása szinte a teljes programidőszak során kitart. Az aktualizált program a 2008-as államadósságot a GDP 89,6 %-ára becsüli a 2007-es 84 %-hoz képest. A hiány emelkedése és a GDP-növekedés visszaesése mellett jelentős – főként a bankmentési műveleteket (a GDP 6 %-a) tükröző – stock-flow adjustment (eltérés az adósságállomány-változás és a hiány között) is hozzájárul az adóssághányad emelkedéséhez. A program előrejelzései szerint a GDP-arányos adósság 2010-ben tovább emelkedik 95 %-ra, majd 2011-ben stabilizálódik és ezt követően kismértékben csökken. A Bizottság szolgálatainak 2009. tavaszi előrejelzése szerint az adósságráta 2009-ben a GDP 96 %-a körüli értéket ér el, 2010-ben pedig valamivel meghaladja a GDP 100 %-át. Az aktualizált programban szereplő értékektől való eltérést a növekedésre és az államháztartási hiányra vonatkozó eltérő adatok magyarázzák.
(8)

A költségvetés akár az egész időszakban, de különösen 2011-ben és az azt követő években rosszabbul is alakulhat a programban előre jelzettnél. Ez a következő okokhoz köthető: 2010 utánra nincsenek meghatározva konkrét konszolidációs intézkedések; az új nemzeti költségvetési szabályt központi szinten és a szövetségi szint alatt is hatékonyan, a konszolidációs követelmények későbbi évekre halasztása nélkül végre kell hajtani; bizonytalan, hogy be tudják-e vezetni a koalíciós megállapodásban tervezett további adócsökkentéseket, illetve hogy ezeket miként lehet összeegyeztetni a szükséges költségvetési megszorításokkal; valamint a növekedésre vonatkozó feltevések némileg optimistának tűnnek. A pénzügyi piac stabilizációját szolgáló további intézkedések még nagyobb terhet róhatnak a költségvetésre, noha az állami támogatás költségeinek egy része a jövőben megtérülhet.
(8)

A költségvetési eredmények az egész programidőszakban a programban előre jelzettnél rosszabbul alakulhatnak. Először, a reál-GDP növekedése az előrejelzéseknél kevésbé kedvező is lehet, ami a vártnál alacsonyabb adóbevételben nyilvánulhat meg. A program szerint, ha az óvatosabb és megalapozottabb alternatív forgatókönyv valósul meg, a hiány 2012-ben közel lesz a GDP 5 %-ához és a túlzott hiány megszüntetésére nem kerül sor a Tanács által kitűzött határidőn belül. Másodszor, a 2011-re és 2012-re vonatkozó költségvetési célokat nem támasztják alá konkrét intézkedések. A következő két év zsúfolt választási naptára (elnökválasztás és helyi önkormányzati választások 2010 őszén, parlamenti választások 2011 őszén) ismeretében felmerül a kérdés, hogy mikor határozzák meg és hajtják végre ezeket az intézkedéseket. Harmadszor, Lengyelország vegyes eredményeket ért el az egymást követő aktualizált konvergenciaprogramokban meghatározott államháztartási kiadási célok tekintetében, és a költségvetési keret erősítésére irányuló új kezdeményezések a program által felölelt időszakban elégtelennek bizonyulhatnak ennek javítására. A – „célul kitűzött” kiadási szabály bevezetéséig alkalmazandó – javasolt új „átmeneti” kiadási szabály az állami kiadások nagyon kis részére (kevesebb mint 15 %-ára) terjed ki, és még teljes megvalósítása esetén is csak csekély éves kiigazítást eredményez (2011–2012-ben évente a GDP kevesebb mint 0,2 %-a) (5). Összességében a költségvetés a programban előre jelzettnél rosszabbul is alakulhat.
(9)

A becslések szerint 2009-ben a bruttó államadósság az előző évi 15,6 %-ról lényegesen, a GDP 29,5 %-ára emelkedik. A hiány növekedése és a nominális GDP növekedésében bekövetkezett visszaesés mellett az arány emelkedése a jelentős SFA-tételekből is következik, ami azt tükrözi, hogy a 2008. évi hiány egy részét 2009-ben finanszírozzák. Az előrejelzések szerint az adóssághányad a programidőszakban – főként a továbbra is magas államháztartási hiány által vezérelve – további 11,5 százalékponttal növekszik, 2012-ben elérve a GDP 41 %-át. Tekintettel a költségvetési célok negatív kockázataira, amelyek összekapcsolódnak az SFA-tételek körüli bizonytalansággal, az adóssághányad alakulása a programban előirányzottnál kedvezőtlenebb is lehet. Az előrejelzés szerint azonban az adósság szintje a programidőszakban a Szerződésben foglalt referenciaérték alatt marad.
(8)

A költségvetés akár rosszabbul is alakulhat a programban előre jelzettnél. Míg a közeljövő növekedési kilátásait érintő kockázatok enyhébbek, hiszen a legújabb előrejelzési mutatók alátámasztják a fogyasztói bizalom viszonylag erőteljes és folyamatos erősödését és kisebb mértékben az üzleti bizalom erősödését is, tekintettel a költségvetési előrejelzések alapjául szolgáló, kifejezetten optimista növekedési feltételezésekre, a későbbi években a költségvetési eredmény a jelzettnél kedvezőtlenebbül is alakulhat. A célokat érintő kockázatokat némileg ellensúlyozza a kormány az iránti elkötelezettsége, hogy a 2011. évi költségvetésben és a következő aktualizált stabilitási programban a válságkezelő lépések leépítésére irányuló intézkedéseket határoz meg.
(4)

A programban a költségvetési előrejelzések értékelése szempontjából referencia-forgatókönyvnek tekintett makrogazdasági alapforgatókönyv azt vetíti előre, hogy a reál-GDP növekedése a 2009-es –5 %-ról 2010-ben 0,3 %-ra javul, majd a programidőszak további részében átlagosan 4¼ %-ra erősödik. A jelenleg rendelkezésre álló információk fényében (3) ez némileg optimista növekedési feltételezéseken alapul, mivel mind a 2010-re becsült növekedés, mind annak középtávra prognosztizált alakulása a jelenlegi előrejelzési sáv felső határához van közel. Az egyensúlytalanság 2009-ben elkezdődő mérséklődése az előrejelzések szerint a programidőszakban is folytatódik. Az infláció 2010–2012-ben várhatóan továbbra is mérsékelt marad, a vonatkozó előrejelzés reálisnak tűnik és nagyjából összhangban van a Bizottság szolgálatainak 2009. őszi előrejelzésével. A fizetési mérleg várhatóan szintén tovább javul. Miközben 2009-ben ezeket a fejleményeket nagyrészt az exportnál gyorsabban csökkenő import okozta, a korrekció középtávon annak az eredménye lesz, hogy az export az importnál gyorsabban és előbb élénkül meg. Bár az alapforgatókönyv a Bizottság szolgálatainak őszi előrejelzésével összehasonlítva és a legújabb rendelkezésre álló információt figyelembe véve csak némileg tűnik optimistának, hitelessége jelentős mértékben attól a feltételezéstől függ, hogy a növekedés fenntarthatóbb modellt követve újra kiegyensúlyozottabbá válik, fő mozgatórugója pedig az export lesz. A program bemutat egy „pesszimista” és egy „optimista” alternatív forgatókönyvet is. Ezek főként a gazdasági élénkülés időbeli alakulásával és az export dinamikájával kapcsolatos feltételezések tekintetében különböznek az alapforgatókönyvtől. A pesszimista forgatókönyv az export folytatódó csökkenése miatt 2010-ben a reál-GDP 2 %-os további csökkenésével számol és azt feltételezi, hogy az élénkülés csak 2011-ben kezdődik meg. Az optimista forgatókönyv szerint a gyorsabb globális élénkülés miatt a GDP-arányos növekedés az egész programidőszakban ¾ százalékponttal magasabb lesz.
(9)

A bruttó államadósság a becslések szerint 2009-ben az előző évi 62,5 %-ról a GDP 66,5 %-ára nő. A magasabb adóssághányad kialakulásához a hiány növekedésétől és a GDP növekedésének lassulásától eltekintve az elsősorban a bankok megmentésére irányuló műveleteket tükröző jelentős SFA-tételek is hozzájárultak. A bruttó államadósság hányada 2009-ben meghaladja a Szerződésben foglalt referenciaértéket, és a programidőszak egésze során növekvő tendenciát mutat. Az előrejelzés szerint az adóssághányad növekedésének mértéke a programidőszakban 7,8 százalékpontos lesz, aminek fő oka a továbbra is magas államháztartási hiány. Amellett, hogy a hiány 2011-től kezdve a tervezettnél magasabb lehet, az adóssághányad alakulása olyan kockázatoktól is függ, amelyek forrása elsősorban az ország ötödik legnagyobb bankja, a (2009 decemberében államosított) Hypo Group Alpe Adria bank jövőbeli működési költségei körül kialakult bizonytalanság, valamint az, hogy az állam kezességet vállalt az osztrák autópálya-hatóság (ASFINAG) és az Osztrák Szövetségi Vasút (ÖBB) adósságaiért.
(2)

A világkereskedelem összeomlása a csökkenő bizalommal, a vagyonhatásokkal és a szigorodó hitelfeltételekkel együtt 2008 utolsó és 2009 első negyedévében a gazdaság hirtelen zsugorodásához vezetett. A második negyedévben a csökkenés nem volt számottevő, sőt, a negyedéves növekedési adat a nemzetközi környezet javulása miatt az év második felében várhatóan kismértékben pozitívra változik. A Bizottság szolgálatainak 2009. őszi előrejelzése szerint a GDP 2009-ben éves szinten mintegy 3 %-kal zsugorodik, 2010-ben viszont pozitívan változik (0,6 %). A növekedési ráta 2011-ben várhatóan 1,5 %-ra emelkedik, így némiképp meghaladja a potenciális növekedés ütemét, amelyet a válsággal összefüggésben visszafog a beruházások csökkenése és a munkanélküliségi ráta növekedése. A visszaesés az államháztartásra is igen kedvezőtlen hatással jár; a Bizottság szolgálatainak 2009. őszi előrejelzése szerint a GDP-arányos államháztartási hiány a 2008. évi 1,2 %-ról 2009-ben mintegy 6 %-ra nő. A hiány 2010-ben és 2011-ben várhatóan stabilizálódik, figyelembe véve, hogy i. a 2008 végén az európai gazdaságélénkítési tervvel összhangban elfogadott ösztönző intézkedések költségvetési hatása 2010-ben is a GDP 0,5 %-át teszi ki, mivel a csomag tartós intézkedéseket is tartalmaz; továbbá figyelembe véve ii. a különböző kormányzati szintek által a 2010-es, illetve a 2011-es költségvetéseik keretében elfogadott konszolidációs intézkedések (a GDP 0,75 %-a, illetve 0,25 %-a) hatását. Mindazonáltal a 2010. évi gazdasági növekedés kedvezőtlen összetétele, valamint a munkanélküliség további erős növekedése, a magasabb kamatkiadások, valamint a népesség idősödésével kapcsolatos kiadásnövekedés (amely a szociális juttatások, köztük a nyugdíjak növelését célzó elmúlt évekbeli intézkedések hatását is tükrözi) várhatóan teljesen semlegesítik a konszolidációs intézkedéseknek az államháztartási egyenlegre gyakorolt hatását.
(2)

A gazdasági és pénzügyi válság, amely több évi erőteljes gazdasági növekedés után 2007-ben kezdődött, összességében mintegy 6 %-kal csökkentette a gazdaság kibocsátását, 2009 utolsó negyedévében viszont szerény fellendülés kezdett mutatkozni. A válságot olyan időszak előzte meg – részben hozzájárulva elmélyüléséhez –, amelyben a háztartások és a pénzügyi ágazat hitelfelvétele egyre nagyobb ütemben nőtt, így a gazdaság jelentős mértékben és tartósan függővé vált a nettó tőkebeáramlástól. A Bank of England a kibontakozó válságra agresszív programmal válaszolt, amelynek részeként többször csökkentette a kamatlábat, likviditási támogatásokat nyújtott a bankszektornak, valamint 2009 márciusától a pénzkínálat bővítését is bevetette („quantitative easing”). A pénzügyi rendszer stabilizálása céljából a kormány is jelentős beavatkozásokat hajtott végre, például komoly tőkeinjekciókkal, valamint betétbiztosítási és felelősségbiztosítási rendszerek kialakításával. A kormány az európai gazdaságélénkítési tervvel összhangban komoly költségvetési ösztönzőket alkalmazott, ami az automatikus stabilizátorok működésével és az eszközárak esésének a bevételekre gyakorolt hatásával együtt jelentősen rontotta az államháztartás egyenlegét. Az Egyesült Királyság államháztartásának fenntarthatóságában bekövetkezett romlást súlyosbította, hogy az elsődleges egyenleg már a válsághoz vezető időszakban is jelentős strukturális hiányt mutatott fel, ami miatt az államháztartási hiány a válság kibontakozásakor rövid időn belül jóval a GDP 3 %-ában meghatározott referenciaérték fölé szökött. Emiatt 2008. július 8-án megindult a túlzott hiány esetén követendő eljárás az Egyesült Királysággal szemben, majd a Tanács 2009. december 2-án kiadta az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSz.) 126. cikkének (7) bekezdése szerinti legújabb ajánlását, amelyben a hiány 2014/2015-ig való kiigazítására szólította fel az országot. Az Egyesült Királyság gazdaságára a következő években az alábbi fő kihívások megoldása vár: stabilizálni kell az államháztartást egy olyan helyzetben, amikor a lakosság folyamatosan az adósságállományának a csökkentésére törekszik; megfelelő szintre kell hozni a továbbra is sérülékeny pénzügyi rendszer hitelkibocsátását, mivel sok hitelintézet csökkentette hitelezési tevékenységét; a termelőkapacitást az exportképes kibocsátás előállítására kell átirányítani, ezzel tartósan javítva a külső egyenleget.
(8)

A költségvetési eredmény 2010-ben valószínűleg a programban előre jelzettnél jobban alakul, de ezt követően a tervezettnél rosszabbnak bizonyulhat. Az aktualizált programban levő referencia-forgatókönyv a 2009 szeptemberében közzétett 2010. évi költségvetés-tervezetből származik, és nem veszi figyelembe a 2009–2010-re vonatkozó gazdasági kilátások ezt követő javulását (3). A 2009-re vonatkozó előzetes költségvetési eredmények is határozottan jobb adatokat tartalmaznak az előre jelzettnél, különösen amiatt, hogy a hozzáadottérték-adóból a vártnál több bevétel folyt be. A 2009-es hiány a közelmúltban közzétett nemzeti számlák szerint a GDP-nek csak 0,8 %-át teszi ki az aktualizált programban szereplő, a GDP 2,2 %-át jelentő előrejelzéssel szemben. Ennek hatása jelentősen áthúzódhat 2010-re. 2011–2012-re a referencia-forgatókönyv rendkívül erős, az élénk belföldi keresleten alapuló GDP-növekedést vetít előre. Az ösztönzések megszüntetése, különösen a kamatlábak normalizálása, azonban mérsékelheti a fogyasztói bizalmat, különösen a háztartások nagy eladósodottságára tekintettel. A folyamatot súlyosbíthatja, ha a lakóingatlan-árak jelenlegi inflációja lelassul. Bár a pénzügyi ágazatban egyértelműen javult a helyzet, néhány nagy bank hitelvesztesége még mindig jelentős, és a kamatrések szűkülnek. Mivel a gazdaság működése szempontjából rendkívül fontos a bankrendszer, az esetleges kormányzati beavatkozás bizalmi válság esetén a költségvetésre is negatív hatással járhat, bár a pénzügyi ágazatnak nyújtott állami támogatás egy része a jövőben meg is térülhet. Mivel 2010 választási év – a parlamenti választásokra szeptember közepén kerül sor –, a választási ciklushoz kapcsolódnak kockázatok, ezek azonban nem tekinthetők különösen súlyosnak.
(4)

Bár a GDP-nek a gazdasági és pénzügyi válsággal összefüggő csökkenése jórészt ciklikus, a válság a potenciális kibocsátás szintjére is negatív hatással volt. Emellett a válság a beruházások visszaesése, a hitelhez jutás nehézségei és a növekvő strukturális munkanélküliség következtében középtávon is hatással lehet a potenciális növekedésre. Ezenfelül a gazdasági válság hatása súlyosbítja a népesség idősödésének a potenciális kibocsátásra és az államháztartás fenntarthatóságára gyakorolt negatív hatásait. Mindezek ismeretében a potenciális növekedés támogatása céljából elengedhetetlen a strukturális reformok ütemének felgyorsítása, amelynek hozzá kell járulnia az államháztartás fenntarthatóságának visszaállításához is. Románia számára különösen fontos a tervezett nyugdíjreform, valamint a fizetésimérleg-támogatás programja keretében előirányzott költségvetési irányítási és strukturális reformok elfogadása és végrehajtása. Ezen túlmenően konkrét intézkedéseket kell hozni az EU strukturális alapjainak gyorsabb felhasználása érdekében, mivel ez lehetővé tenné a hosszú távú növekedésbe való befektetés fokozását anélkül, hogy veszélyeztetné a meghatározott költségvetési hiánycélok elérését.
(8)

A költségvetési eredmények a programban előre jelzettnél akár kedvezőtlenebbül is alakulhatnak, és ennek valószínűsége a programidőszak előrehaladtával egyre nő. A közvetett adók 2010-re előre jelzett tekintélyes mértékű emelkedését a programban foglalt intézkedések csupán részben látszanak alátámasztani, és a magánfogyasztással kapcsolatos visszafogott kilátásokat tekintve az előrejelzés optimistának mondható. A kiadások növekedése az elmúlt években meghaladta a tervezett mértéket, és ez a helyzet a jövőben is előállhat. 2011-től nagyobb a kiadási célok túllépésének kockázata, mivel az alapvető intézkedések pontos meghatározására és elfogadására még nem került sor, és ezek közül néhány várhatóan a szociális partnerekkel folytatott egyeztetések eredményétől függ majd. Ezenfelül az előirányzott megszorításokat az elmúlt években tapasztalt erőteljes természetszerű kiadási dinamika fényében kell vizsgálni, különösen a bérköltségek és a szociális juttatások (ideértve a nyugdíjakat is) esetében, amelyek a tervek szerint jelentősen hozzájárulnak majd a hiány csökkentéséhez. A tőkekiadásoknak a programidőszak egészére vonatkozóan előre jelzett figyelemreméltó csökkentése az EU strukturális alapjaiból származó támogatások fokozottabb igénybevételét türközi, ami a felvevőképességben mutatkozó hiányosságokat tekintve komoly kihívást jelenthet. A bevételi oldalt érintő kockázatok a 2011 utáni időszakra vonatkozó optimista makrogazdasági forgatókönyvhöz kapcsolódnak.
(2)

A globális válság a portugál gazdaságot egy csaknem egy évtizede tartó lassú gazdasági növekedés időszakában érte, amely strukturális hiányosságokat, és különösen alacsony termelékenységet és alacsony potenciális GDP növekedést tükrözött. A 2008. évi stagnálás után a reál-GDP 2009-ben 2,7 %-kal esett vissza a – főként a beruházások és kisebb mértékben a háztartások fogyasztása terén – csökkenő belföldi kereslet miatt, a nettó kereskedelmi egyenleg viszont alapvetően nem befolyásolta a növekedést. A munkanélküliségi ráta 2009 végén 10 %-ra emelkedett. Az államháztartási hiány a gazdasági tevékenység erőteljes visszaesése és néhány ösztönző intézkedés végrehajtása miatt a 2008. évi GDP-arányos 2,8 % után 2009-ben 9,4 %-ot ért el, de ez olyan, korábban is meglévő problémákat is tükröz, amelyeket a válság előtti években a csökkenő pálya ellenére is magas strukturális hiány jelzett. A 2009-ben a GDP 3 %-át meghaladó tervezett államháztartási hiány és a GDP 60 %-át meghaladó, növekvő adósság alapján a Tanács 2009. decemberben határozatban állapította meg, hogy Portugáliában túlzott hiány áll fenn, és megszüntetésére 2013-at tűzte ki határidőként. Ezzel egyidejűleg a GDP hirtelen csökkenése ellenére nagy külső egyensúlyhiány áll fenn, a GDP 9,5 %-át kitevő nettó külső finanszírozási igénnyel és a GDP 110 %-a feletti negatív nettó nemzetközi befektetési pozícióval. A külső egyensúlyhiány a romló versenyképességgel függ össze, amely nemcsak az alacsony termelékenységnövekedést, hanem az elégtelen munkaerőköltség-kiigazítást is tükrözi, elsősorban a globális piacokon a főként a munkaerő-intenzív szektorokban – ahol Portugália korábban versenyelőnnyel rendelkezett – megnövekedett verseny, másodsorban a sokévi eléggé kedvező finanszírozási feltételek összefüggésében. Mindazonáltal a pénzügyi zavarok korlátok közt maradtak a válság alatt. A gazdasági teljesítmény tartós javulása jelentős kiigazítást tesz szükségessé. A hosszú távú fenntarthatóságot aláásó, egyébként növekvő államadósság visszafogásához elengedhetetlen a fiskális konszolidáció. Ugyanakkor átfogó célkitűzés, hogy a termelékenység fokozása és a tartós munkahelyteremtés révén erősödjön a potenciális GDP-növekedés. Az ilyen irányú további erőfeszítések szűkíthetnék a nagy külső egyensúlyhiányt, amely a jelentős külső adósságszolgálat miatt az elkövetkező években továbbra is jelentősen csökkenti a nemzeti jövedelmet. A külső egyensúlyhiány szűküléséhez arra van szükség, hogy strukturális reformok és a kereskedelmi partnerekkel szembeni alacsonyabb munkaerőköltség-növekedés révén visszanyert versenyképességgel a külgazdaság felé tolódjanak el a GDP-növekedés forrásai.
(8)

A költségvetési eredmények a programban előre jelzetteknél rosszabbul alakulhatnak. A bevételek 2010-ben akár a GDP 1/4 %-ának megfelelő mértékben is alacsonyabbak lehetnek a tervezettnél, mivel a program számításainak korábbi lezárási dátuma miatt nem vették figyelembe, hogy az Alkotmánybíróság eltörli az általános értékalapú ingatlanadó bevezetéséről szóló, az Országgyűlés által elfogadott törvényt. A kiadási oldalon is várható némi túlköltekezés a Malév újraállamosítási költségei miatt és annak következtében, hogy a helyközi közösségi közlekedésre fordított támogatások tervezett csökkentését a strukturális intézkedések nem támasztják alá maradéktalanul. A program a költségvetési fejezetek szintjén az újonnan létrehozott kincstárnoki rendszer kapcsán is megtakarítást tervez, ám ennek megvalósulása kérdéses, mivel hiányoznak az ehhez szükséges konkrét intézkedések. Végül az adatszolgáltatási eljárás során még meg kell erősíteni azoknak az egyszeri, a GDP 1/4 %-ának megfelelő összegű bevételeknek a megvalósulását, amelyek a jogosult alkalmazottaknak és nyugdíjasoknak a magánnyugdíjpénztárakból az állami nyugdíjrendszerbe való visszalépéséből származnak. Másfelől viszont be lehet fagyasztani a GDP mintegy ½ %-ának megfelelő költségvetési tartalékokat és kedvezőtlen fejlemények bekövetkezése esetén a GDP 0,2 %-ának megfelelő rendkívüli kiadáscsökkentés is végrehajtható. A programhoz képest 2011-ben és 2012-ben többek között az ingatlanadó eltörlése miatti bázishatáson túl is alulteljesítésre, illetve túllépésre lehet számítani a bevételi, illetve a kiadási oldalon. A gazdaság élénkülésének ütemét és a lakossági fogyasztási kiadások arányának 2011-ben és az azt követő években megvalósuló arányát illetően a program kissé optimistább, mint a Bizottság szolgálatainak előrejelzése, ami azt jelenti, hogy a programban szereplő adóbevételek túl optimistának bizonyulhatnak. Ami a kiadásokat illeti, a programban a bevételi hányad folyamatos esésének ellentételezésére előirányzott takarékossági intézkedések nagy részét még nem támasztják alá konkrét döntések. Ezenkívül a program nem veszi figyelembe a központi bank veszteségeit sem, amelyek – a jelenlegi becslések alapján – 2011-ben várhatóan a GDP 0,1–0,2 %-ának, 2012-ben pedig várhatóan 0,3–0,4 %-ának megfelelő mértékben növelik a hiányt. Végezetül az állami tulajdonú vállalatok veszteségei miatt a kiadások is magasabbak lehetnek. A túllépés, illetve alulteljesítés ellentételezésére szolgáló költségvetési tartalékok azonban 2011-ben csupán a GDP 0,2 %-át, 2012-ben pedig 0,4 %-át teszik ki, szemben a 2010. évi 0,8 %-kal. Noha az elmúlt években teljesültek a költségvetési hiánycélok, Magyarország múltbeli teljesítményéhez köthető kockázatok a korábbi évek tekintélyes hiánytúllépései miatt legfeljebb semlegesek. Éppen ezért jelentős kockázata van annak, hogy a tényleges hiány rosszabb lesz a programban tervezettnél.