3.

Az ifjúságpolitika terén folytatott nyitott koordinációs módszer sikere a tagállamok politikai elkötelezettségén és a nemzeti, illetve európai szintű hatékony munkamódszereken múlik. Ennek fényében az európai együttműködéssel összefüggésben alkalmazott munkamódszereknek a következőkön kell alapulniuk: i. Munkaciklusok: a 2018-ig terjedő időszakot hároméves ciklusokra kell osztani, melyek közül az első a 2010-től 2012-ig tartó periódust fedi le. ii. Prioritások: e ciklusok mindegyikében az európai együttműködés számára bizonyos számú prioritás kerül majd kiválasztásra, melyek hozzájárulnak az e keretben azonosított cselekvési területekhez. A prioritásokat a Tanács hagyja jóvá a Tanács és a Bizottság – alábbiakban említett – közös jelentései alapján, valamint a szóban forgó munkaciklusban érintett két elnökségi trió képviselőivel folytatott konzultációt követően. Az európai együttműködés prioritásait úgy alakítják ki, hogy azok vagy valamennyi tagállamra kiterjedő együttműködésnek engedjenek teret, vagy a tagállami prioritásoknak megfelelően, korlátozottabb számú tagállam között tegyenek lehetővé szorosabb együttműködést (klaszterek). Az ezen új keretrendszer szerinti első munkaciklus első részének prioritásait e feljegyzés II. melléklete tartalmazza. A ciklus második felének prioritásait a Tanács egy későbbi időpontig nyújtja be és fogadja el. iii. A végrehajtás eszközei: annak érdekében, hogy az együttműködés keretét hatékonyan lehessen kialakítani, specifikusan az ifjúsági területre koncentráló eszközökre, valamint más, kapcsolódó szakpolitikákat érintő eszközökre egyaránt szükség van. A kifejezetten az ifjúsági területre koncentráló eszközöket az alábbi a)–g) pont ismerteti. Ezeknek a kettős megközelítést kell támogatniuk, tehát az ifjúság területére fókuszált specifikus kezdeményezéseket kell megvalósítani, ugyanakkor ösztönözni kell az ágazatokon átívelő megközelítést is, annak érdekében, hogy az ifjúsági perspektíva más kapcsolódó szakpolitikákban is érvényesüljön.Az ifjúság szélesebb körű figyelembevételére irányuló munka keretében az eszközök a többi szakpolitikai területtel folytatott, illetve az azokat támogató párbeszédhez szolgálnak alapként, annak érdekében, hogy azok megfelelően integrálják az ifjúság szempontját ott, ahol annak helye és ideje van. a) Tudásépítés és igazolt tényeken alapuló ifjúságpolitika: az ifjúságpolitikának tényeken kell alapulnia. Össze kell tehát gyűjteni a fiatal nők és férfiak életkörülményeire, értékeire és attitűdjeire vonatkozó információkat és ismereteket, majd a megfelelő és jól időzített intézkedések meghozatalának megkönnyítése érdekében meg kell osztani ezt a tudást más érintett szakpolitikákkal is. Az említett tudást többek között az Európai Ifjúságpolitikai Tudásközpont és kapcsolattartói, az uniós szintű elemzői kapacitás (Eurydice), valamint a fiatalokkal összefüggő kutatás, tanulmányok, speciális európai ifjúsági felmérések és kutatói hálózatok révén lehet népszerűsíteni. Az EU ifjúsági jelentése lényegesen hozzájárul majd az igazolt tényeken alapuló politikai döntéshozatalhoz. Elő kell mozdítani az érintett hatóságok, az ifjúságpolitikai kutatók, a fiatalok és az ifjúsági szervezetek, valamint az ifjúsági munka területén tevékenykedők közötti együttműködést. b) Egymástól való tanulás: az egymástól való tanulás ezen együttműködési keret kulcsfontosságú eleme. Lehetőséget nyújt a különböző tagállamok bevált gyakorlatainak meghatározására és az azokból való tanulásra. Az egymástól való tanulás olyan eszközök segítségével valósul meg, mint a társaktól való tanulás, konferenciák és szemináriumok, szakértői csoportok magas szintű fórumai, valamint tanulmányok, elemzések és webalapú hálózatok, az érdekelt felek bevonásával. Az említett tevékenységek témájának szoros kapcsolatban kell állnia az adott hároméves munkaciklus prioritásaival. E kezdeményezések mindegyikét egyértelmű célkitűzések mentén és világos megbízatások, ütemtervek és tervezett eredmények alapján kell kidolgozni, melyeket a tagállamokkal együttműködve a Bizottságnak kell előterjesztenie. Továbbra is fenn kell tartani a harmadik országokkal folytatott szakpolitikai párbeszédet, valamint a nemzetközi szervezetekkel – mint például az Európa Tanáccsal, az OECD-vel (8) és az Egyesült Nemzetekkel – kialakított együttműködést, mivel ezek összehasonlítási alapként és ötletforrásként szolgálhatnak. c) Jelentéstétel az elért eredményekről: az Európai Unió ifjúsági jelentését a Bizottságnak kell elkészítenie minden munkaciklus végén, az új keret szerinti első ciklus esetében 2012-ben. Az EU ifjúsági jelentésének két részből kell állnia: a Tanács és a Bizottság közös jelentése (politikai rész) és az igazoló dokumentumok (statisztikai és elemző rész). Az EU ifjúsági jelentése értékeli a keret által meghatározott átfogó célkitűzések tekintetében elért eredményeket és az aktuális munkaciklusra kijelölt prioritások terén tett előrehaladást, valamint meghatározza a bevált gyakorlatokat. Az EU ifjúsági jelentésének a tagállamok által az ifjúság területéről, illetve más kapcsolódó szakpolitikai területekről készített nemzeti jelentések, valamint egyéb meglévő információk és statisztikai adatokon kell alapulnia. Kerülni kell a jelentéstételi kötelezettségekben a párhuzamosságokat. Az EU ifjúsági jelentése ezenkívül a következő munkaciklus prioritásainak meghatározásához is alapul szolgál. d) Az eredmények terjesztése: annak érdekében, hogy az e keretben zajló együttműködés helyi, regionális, nemzeti és európai szinten láthatóbb legyen és hatásai érezhetőbbek legyenek, az együttműködés eredményeit széles körben, az összes érdekelt fél körében terjeszteni kell, és adott esetben főigazgatói vagy miniszteri szinten is meg kell vitatni őket. e) A folyamat nyomon követése: a nyitott koordinációs módszer segítségével elérendő eredmények, valamint a módszerrel kapcsolatos nemzeti és európai uniós szintű szerepvállalás elősegítése érdekében a tagállamok és a Bizottság szoros együttműködésben irányítják, ösztönzik és értékelik az eljárást, illetve annak eredményeit. Ebben az összefüggésben a munkát a fiataloknak például az oktatás, a foglalkoztatás, az egészségügy és a társadalmi befogadás területén tapasztalható helyzetére nézve informatív, meglévő mutatók alapján kell végezni; amennyiben szükséges, lehetséges új mutatókra vonatkozó javaslatokat kell kidolgozni annak érdekében, hogy azokat a Tanács elé lehessen terjeszteni megfontolásra. f) A fiatalokkal és az ifjúsági szervezetekkel folytatott konzultáció és strukturált párbeszéd: folytatni és fejleszteni kell a fiatalokkal és az ifjúsági szervezetekkel folytatott strukturált párbeszédet, mert az teret enged az ifjúságpolitika terén folytatott európai együttműködés prioritásaira, megvalósítására és nyomon követésére irányuló folyamatos, közös reflexiónak. A párbeszéd témaköreit hozzá kell igazítani az ifjúság területén folytatott európai együttműködés átfogó célkitűzéseihez és az egyes munkaciklusok prioritásaihoz. A folytonosság és a nyomon követés érdekében a dialógus minden egyes ciklusára világos célkitűzéseket és realisztikus eljárásokat kell megfogalmazni. A helyi, regionális, nemzeti és európai szinten alakítandó párbeszédbe a lehető legtöbb érintettet be kell vonni, így abba meg kell hívni az ifjúságpolitikai kutatókat és az ifjúsági munka területén tevékenykedőket. Támogatni kell továbbá a fiatalokkal és az ifjúsági szervezetekkel egyéb szakpolitikai területeken folytatott strukturált párbeszédet is. A strukturált párbeszéd végrehajtásának részleteit a III. melléklet tartalmazza. g) Az EU programjainak és alapjainak mobilizálása: célszerű hatékonyan felhasználni a rendelkezésre álló uniós alapokat – például a strukturális alapokat –, illetve más idevágó programok – például a Fiatalok Lendületben, az egész életen át tartó tanulás programja, a Kultúra, a Progress, a Media, a fiatal vállalkozóknak szóló Erasmus, valamint a versenyképességi és innovációs közösségi program –, valamint a külkapcsolatok és a fejlesztési együttműködés területét érintő megfelelő uniós programok és alapok kínálta lehetőségeket.