A BIZOTTSÁG (EU) 2020/348 HATÁROZATA

(2019. október 24.)

az SA.35980 – 2019/C számú állami támogatásról Egyesült Királyság – A villamosenergia-piac reformja: kapacitásmechanizmus

(az értesítés a C(2019) 7610. számú dokumentummal történt)

(Csak az angol nyelvű változat hiteles)

(EGT-vonatkozású szöveg)

AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,

tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,

miután felszólította az érdekelteket, hogy nyújtsák be észrevételeiket az említett cikkeknek (1) megfelelően, és ezen észrevételek figyelembevételével,

mivel:

1. AZ ELJÁRÁS

(1) A bejelentést megelőző kapcsolatfelvételt követően az Egyesült Királyság hatóságai az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdésével összhangban 2014. június 23-án értesítették a Bizottságot a nagy-britanniai (2) villamosenergia-piac kapacitásszolgáltatóinak támogatására irányuló, javasolt intézkedésről. Az intézkedés a határozatban a továbbiakban „az intézkedésként” szerepel.

(2) 2014. július 23-án a Bizottság úgy határozott, hogy nem emel kifogást az intézkedést bevezető támogatási programmal szemben, mivel a program az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alá tartozik, és ezért összeegyeztethető a belső piaccal (3) („a 2014. évi határozat”).

(3) Az intézkedéssel érintett kapacitáspiacon („kapacitáspiac”) végzett első árverésre 2014. december 16–18-án került sor. Az árverés a négy évvel későbbi, azaz 2018. évi kapacitás biztosítására vonatkozott.

(4) 2018. november 15-én a Törvényszék a T-793/14. sz., Tempus Energy és Tempus Energy Technology kontra Bizottság ügyben hozott ítéletében („a Törvényszék ítélete”) megsemmisítette a 2014. évi határozatot. A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a bejelentést megelőző szakasz hossza és körülményei alapján, illetve mivel a Bizottság az előzetes vizsgálati szakaszban nem vizsgálta megfelelően a kapacitáspiac bizonyos szempontjait – konkrétabban a bejelentett kapacitásmechanizmusban a felhasználóoldali válasz szerepét és kezelését –, a Bizottságnak kétségbe kellett volna vonnia az intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségét. Ezeknek a kétségeknek pedig az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdésében előírt eljárás megkezdéséhez kellett volna vezetniük, lehetővé téve ezáltal az érdekelt felek számára, hogy benyújtsák az észrevételeiket a Bizottságnak, és a vonatkozó információt a rendelkezésére bocsássák, hogy jobban tudja értékelni a kapacitáspiac belső piaccal való összeegyeztethetőségét.

(5) 2018. december 20-án további tájékoztatás érkezett az Egyesült Királyságtól.

(6) 2019. január 25-én a Bizottság fellebbezést nyújtott be a Törvényszék ítélete ellen (C-57/19. sz. ügy). Mivel a fellebbezésnek nincs halasztó hatálya, a Törvényszék ítéletének való megfelelés érdekében a Bizottság újból értékelte a kapacitáspiacot.

(7) Az újbóli értékelést követően 2019. február 21-i levelében a Bizottság tájékoztatta az Egyesült Királyságot a határozatáról, miszerint az intézkedéssel kapcsolatban megindítja a Szerződés 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárást.

(8) Az eljárás megindításáról szóló bizottsági határozatot (a továbbiakban: „az eljárást megindító határozat”) közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (4). A Bizottság felkérte az érdekelt feleket, hogy nyújtsák be észrevételeiket.

(9) Az Egyesült Királyság 2019. április 12-i levelében tudatta a Bizottsággal az eljárást megindító határozattal kapcsolatos észrevételeit. A Bizottsághoz 35 érdekelt féltől érkeztek észrevételek. A Bizottság továbbította azokat az Egyesült Királyságnak, amelynek lehetősége nyílt reagálni. A Bizottság az Egyesült Királyság észrevételeit a 2019. június 7-én, 2019. július 19-én és 2019. szeptember 12-én kelt levelekben kapta meg.

(10) Az Egyesült Királyság 2017. március 29-én az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 50. cikkének megfelelően bejelentette az Unióból való kilépésre vonatkozó szándékát. Az EUSZ 50. cikkének (3) bekezdése értelmében a kilépésről rendelkező megállapodás hatálybalépésének időpontjától, illetve ennek hiányában a bejelentéstől számított két év elteltével a Szerződések a kilépő államra többé már nem alkalmazhatók, kivéve, ha az Európai Tanács az érintett tagállammal egyetértésben ennek a határidőnek a meghosszabbításáról egyhangúlag határoz. A határidőt kétszer meghosszabbították, legutóbb az (EU) 2019/584 európai tanácsi határozattal (5)2019. október 31-ig.

(11) 2019. január 11-én a Tanács az (EU) 2019/274 határozattal (6) engedélyezte a tárgyalók szintjén 2018. november 14-én elfogadott, kilépésről rendelkező megállapodás aláírását. 2019. október 17-én a Tanács jóváhagyta a tárgyalók szintjén elfogadott, kilépésről szóló felülvizsgált megállapodást. Október 21-én a Tanács a Bizottság javaslata (7) alapján úgy módosította az (EU) 2019/274 határozatot, hogy engedélyezze a felülvizsgált megállapodás aláírását. Az Unió ismételten megerősítette, hogy készen áll gyorsan aláírni és megkötni a kilépésről rendelkező megállapodást, amennyiben azt az Egyesült Királyság parlamentje jóváhagyja. A kilépésről rendelkező megállapodás negyedik része a megállapodás hatálybalépésének napján kezdődő átmeneti időszakról rendelkezik, amelynek ideje alatt az uniós jog a megállapodásban foglaltak szerint továbbra is alkalmazandó az Egyesült Királyságra és az Egyesült Királyságban.

(12) E határozat minden esetben addig alkalmazandó, ameddig az uniós jog alkalmazandó az Egyesült Királyságra és az Egyesült Királyságban.

2. AZ INTÉZKEDÉS RÉSZLETES ISMERTETÉSE

2.1. Az intézkedés összefoglalása

(13) Az Egyesült Királyság 2014-ben úgy becsülte, hogy 2017 és 2018 körül kritikus helyzetbe kerül a nagy-britanniai villamosenergia-piac termelési kapacitásainak megfelelősége. Az Egyesült Királyság ezért olyan kapacitáspiacként tervezte meg az intézkedést, ahol a rendszer-üzemeltető központilag irányított árveréseket szervez, hogy beszerezze a termelési kapacitások megfelelősége szempontjából szükséges kapacitási szintet.

(14) Az intézkedés alapján szervezett árverések kezdetben csak a meglévő és új termelők, a felhasználóoldali választ biztosító (DSR-) szolgáltatók és a tárolási szolgáltatók számára voltak elérhetők. A rendszerösszekötők a 2015. évi második árveréstől kezdve vehettek részt.

(15) Az árveréseken sikeres ajánlattevők kapacitásról szóló megállapodást kötnek, amely szerint a kapacitásról szóló megállapodás ideje alatt folyamatos díjazásban részesülnek cserébe azért, hogy vállalják a villamos energia biztosítását a rendszer kivételes terhelése idején, ha arra a rendszer-üzemeltető felkéri őket. Amennyiben a kapacitásszolgáltató nem biztosítja a kapacitásról szóló megállapodás szerint előírt energiamennyiséget, pénzbírság alkalmazandó. Az intézkedés finanszírozására a villamosenergia-szolgáltatókra kiszabott illetéken keresztül kerül sor.

(16) Az első árverést 2014-ben szervezték meg a 2018. évi kapacitás biztosítására. Ezt további három négyéves („T-4”) árverés (2015-ben, 2016-ban és 2017-ben), egy éves („T-1”) árverés (2017-ben) és két átmeneti árverés („átmeneti árverés”) követte (2016-ban és 2017-ben).

(17) Az Egyesült Királyság a Törvényszék (4) preambulumbekezdésben említett és jelenleg fellebbezés tárgyát képező ítéletét követően, 2018. november 15-én felfüggesztette az intézkedést. Az Egyesült Királyság megerősítette, hogy nem kerül sor további támogatás árverésen keresztüli odaítélésére a kapacitáspiacon, és hogy az eddigi árveréseken keresztül nyújtott támogatásokra vonatkozó kifizetéseket megszakították az intézkedés jóváhagyására irányuló bizottsági határozat meghozataláig.

(18) Mindazonáltal a Törvényszék ítéletét követően az Egyesült Királyság az alábbi intézkedéseket hozta: a) 2019 júniusában a 2019/20-as szolgáltatási évre vonatkozó kapacitás biztosítására irányuló, T-1-es kiegészítő árverést szerveztek, amelynek eredményeként a kapacitásról szóló feltételes megállapodásokat ítéltek oda, amelyek az állami támogatás jóváhagyásának megszerzésétől és a kapacitáspiacot létrehozó jogszabályok szerint szükséges eljárási lépések megtételétől függtek; b) a korábbi árverések keretében odaítélt, kapacitásról szóló megállapodásoknak továbbra is meg kellett felelni, hogy az állami támogatásról szóló pozitív döntéstől függően halasztott kapacitáskifizetéseket lehessen teljesíteni azon kapacitásszolgáltatók felé, akik a várakozási időszak során eleget tettek a kötelezettségeiknek; c) a villamosenergia-szolgáltatóknak továbbra is a fogyasztókra kellett terhelniük az illetéket a várakozási időszak alatt, hogy biztosítsák, hogy olyan helyzetben legyenek, amelyben teljes mértékben és haladéktalanul ki tudják fizetni a várakozási időszakkal kapcsolatban felmerülő, hátralévő szállítói díjakat, ha az állami támogatás jóváhagyására sor kerül; továbbá d) az előminősítési eljárásokat 2019. július 22-én kezdték meg a T-1-es árverés (2020/2021-es szolgáltatási év), a T-3-as árverés (2022/2023-as szolgáltatási év) és a T-4-es árverés (2023/2024-es szolgáltatási év) esetén, amelyek közül mindre 2020 első negyedévében került volna sor.

2.2. Jogalap és kormányzati intézkedések

(19) Az intézkedésre vonatkozó jogszabály az Egyesült Királyság 2013. évi energiatörvénye. A másodlagos jogszabályok a 2014. évi villamosenergia-kapacitási rendeletek, a 2014. évi villamosenergia-kapacitási (szállítói kifizetések stb.) rendeletek és a kapacitáspiacra vonatkozó szabályok formájában az intézkedés végrehajtását szabályozzák.

(20) Az Egyesült Királyság rendszeresen felülvizsgálja a kapacitáspiaci mechanizmust az egyes árverési folyamatok során kapott visszajelzések fényében. Ezenkívül több nyilvános konzultációt is folytatott, hogy fokozatosan javítsa a rendszer egyes konkrét elemeinek szabályozási részleteit. Az energiaszabályozó (Ofgem) szintén évente összegyűjti az érdekelt felek véleményét a rendszer operatív és adminisztratív jellemzőire vonatkozó potenciális változásokkal kapcsolatban, és módosítja a szabályokat. Ezenkívül ötévente hivatalosabb és átfogóbb felülvizsgálatot is végeznek, amelyben a kormány és az Ofgem is részt vesz, hogy értékeljék, hogy a kapacitáspiac milyen mértékben valósítja meg hatékonyan a céljait, és marad a leghatékonyabb beavatkozási forma a célok eléréséhez. A célkitűzések között szerepel a mögöttes piaci hibák figyelembevétele. A felülvizsgálat lényegében az alábbi két szakaszból áll: a) az Ofgem ötéves felülvizsgálatokat végez a kapacitáspiac tervezésének azon területein, amelyekre a kapacitáspiaci szabályok vonatkoznak, és megvizsgálja a rendszer hatékonyságát, valamint azt, hogy a meglévő intézkedések megfelelőek-e; továbbá b) a kormányzat magasabb szintű perspektívából értékeli a kapacitáspiacot és annak célkitűzéseit, megvizsgálja a kérdést, hogy szükség van-e a jövőben a kapacitáspiacra, vagy azt ki kell-e vezetni, valamint felméri, hogy a kapacitáspiac célkitűzéseit milyen mértékben lehet elérni kevesebb szabályozással. Ennek az alapjául a kormányzatnak a kapacitáspiac működtetéséről szóló éves belső döntése, valamint az Ofgem első szakaszos felülvizsgálatának megállapításai szolgálnak. A kormányzat a felülvizsgálati eljárás részeként nyilvános konzultációkat folytat.

(21) Az Egyesült Királyság kormánya az első ötéves felülvizsgálati eljárást 2018 augusztusában indította el a véleményezési felhívás közzétételével, ezáltal kérve magas szintű véleményeket és bizonyítékokat olyan kérdésekkel kapcsolatban, mint hogy továbbra is szükség van-e a kapacitáspiacra, vagy hogy melyek azok a prioritást élvező területek, ahol változásokra van szükség. 2018 szeptemberében az Ofgem nyílt levelet tett közzé, amelyben azzal kapcsolatban kért véleményeket és bizonyítékokat, hogy a szabályok továbbra is megfelelnek-e a célkitűzéseiknek. Az Egyesült Királyság kormányának ötéves felülvizsgálatára vonatkozó végleges jelentését 2019. július 22-én (8), az Ofgem végleges jelentését pedig 2019. július 31-én (9) tették közzé. Ezenkívül az Egyesült Királyság parlamenti alsóházának Tudományért és Technológiáért felelős Bizottsága 2019. augusztus 22-én jelentést tett közzé, amely többek között a nagy-britanniai kapacitáspiacot is megemlíti (10).

(22) Az intézkedést az Egyesült Királyság kormánya, az Ofgem, a végrehajtó szerv (National Grid – „NG”), az elszámoló szerv (a 2013. évi energiatörvény szerint létrehozott új intézmény, amely kormányzati irányítás és felügyelet alatt áll), valamint az elszámolási szolgáltató (Elexon) hajtja végre. A szerepkörök és felelősségek rövid általános leírása az alábbiakban látható.

(23) Az Egyesült Királyság kormánya felelős a kapacitáspiac stratégiai felügyeletéért, valamint a rendszert szabályozó rendeletek módosításáért és a kapacitáspiac-tervezés fő aspektusainak folyamatos elszámoltathatóságáért. A rendeletek magukban foglalják például a kapacitáspiac árverésein való részvétel általános jogosultsági feltételeit, a rendszer-üzemeltetőknek a kapacitáspiac biztosításával kapcsolatos funkcióit, valamint a kifizetések rendezését.

(24) Az Egyesült Királyság kormánya alakította ki a kapacitáspiac szabályait, azonban az Ofgem felelős azok végrehajtásáért (mind a kormány, mind pedig az Ofgem módosíthatja a szabályokat). A kapacitáspiaci szabályok magukban foglalják az előminősítésre és a kapacitásárverésekre és a kapacitásról szóló megállapodások tartalmára vonatkozó műszaki szabályokat és eljárásokat, valamint a kapacitásról szóló megállapodások jogosultjainak kötelezettségeit. A szabályok módosításának megfontolásakor az Ofgem köteles betartani a rendeletekben és szabályokban foglalt célkitűzéseket, amelyek biztosítják az átláthatóságot és a kapacitáspiacba vetett bizalmat. Az Ofgem felelős továbbá a jelentkezők által az előminősítés eredményével kapcsolatban felvetett viták rendezéséért.

(25) A rendszer-üzemeltető a National Grid. Vállalja a végrehajtói szerepet a kapacitáspiacon, beleértve az alábbiakat: tanácsadás a minisztereknek az ellátási előrejelzések biztonságával kapcsolatban és ajánlattétel az árverezendő kapacitásmennyiségre vonatkozólag a megbízhatósági standardnak való megfelelés érdekében; az árverés résztvevőinek előminősítése, a kapacitásárverések lebonyolítása és a szerződések (úgynevezett „kapacitásról szóló megállapodások”) megkötése a sikeres ajánlattevőkkel; új támogatási eljárások kialakítása és lebonyolítása, például a kapacitáspiaci figyelmeztetések biztosítása.

(26) Az Egyesült Királyság kormánya másodlagos jogszabályokban határozza meg a rendszer-üzemeltetők végrehajtói funkcióit, és ezeket a „megfelelő követelményeket” az Ofgem hajtja végre. Ez a kormány számára bizonyosságot nyújt arról, hogy mi lesz végrehajtva, az Ofgem számára pedig egyértelmű alapot ad arra, hogy irányítsa az NG végrehajtói szerepében nyújtott teljesítményét. A műszaki szakértőkből álló testület független módon vizsgálja az NG árverésre javasolt kapacitásmennyiségre vonatkozó tanácsát.

(27) Az Egyesült Királyság kormánya felállította (11) a kapacitáspiaci elszámoló szervet („villamosenergia-elszámoló társaság”), hogy teljeskörű elszámoltathatóságot, irányítást és ellenőrzést biztosítson az elszámolási folyamat és a kapacitásról szóló megállapodások szerinti kifizetések tekintetében (12). Az elszámoló szerv a kormány mint kizárólagos részvényes tulajdonában álló zártkörűen működő részvénytársaság (13). A szerv felel a saját belső irányításának kialakításáért, hogy képes legyen megfelelni a kötelezettségeinek, azonban a kormányzat általános ellenőrzési jogkörrel rendelkezik felette (14).

(28) Az Egyesült Királyság kormánya az Európai Unió Hivatalos Lapján keresztül 2013 februárjában bejelentette a határozatát, miszerint az Elexon Ltd.-vel szerződést köt egyes feladatok ellátásáról. Az Elexon elszámoló szolgáltatóként működik, feladata a kapacitáskifizetések kiszámítása és meghatározása. Az Elexon elszámoló szolgáltatóként betöltött szerepe hasonlít a jelenlegi szerepéhez, amelyet az egyensúlyozási és elszámolási törvény szerint tölt be, azonban annál korlátozottabb. Az elszámoló szerv és az Elexon közötti szerződés ismerteti a nyújtandó szolgáltatás részleteit, a szolgáltatás költségét és a teljesítményértékelésre irányuló intézkedéseket.

2.3. Kedvezményezettek

2.3.1. Jogosultság

(29) A kapacitásszolgáltatók a kapacitáspiaci egységek („CMU”-k) alapján vesznek részt a kapacitáspiacon. Az előminősítési jelentkezések benyújtására, a kapacitásmegállapodások odaítélésére, a rendszer kivételes terhelése idején alkalmazandó kötelezettségek meghatározására és a bírságok/túlteljesítési kifizetések kiszámítására a CMU-k szintjén kerül sor. A (meglévő és új) termelők, rendszerösszekötők, tárolási szolgáltatók és DSR-szolgáltatók vehetnek részt.

(30) A termelőegységek (amelyek meghatározására a villamosenergia-szolgáltatás, az önálló irányításra való képesség, a félóránként rögzítő árammérővel mért össztermelés és a 2 MW-ot meghaladó, hálózatba kapcsolódási kapacitás alapján kerül sor) önállóan, egyedüli CMU-ként vagy az alábbi körülmények esetén más jogosult termelőegységekkel összeállva is részt vehetnek: a) az egységek ugyanazon kereskedelmi egység (azaz erőmű) részét képezik; vagy b) valamennyi egység ugyanazon a határponton kapcsolódik a rendszerre; ugyanaz a telephely, azonban a kereskedelmi egység koncepciója nem alkalmazandó; vagy c) az összes egység összesített kapacitása a minimális (2 MW) küszöbérték és 50 MW között van (hatékonyan beágyazott termelési eloszlás a különböző telephelyek között).

(31) A DSR CMU-k a kereslet csökkentésére irányuló kötelezettségvállalás alapján vannak meghatározva. A DSR-szolgáltató meghatározása szerint i. közvetlen villamosenergia-fogyasztó; ii. a villamosenergia-fogyasztót tulajdonló gazdálkodó egység; vagy iii. a villamosenergia-fogyasztó felett szerződéses DSR-irányítással rendelkező gazdálkodó egység. A kötelezettségvállalás révén a villamosenergia-fogyasztónak csökkentenie kell a villamosenergia-importját (amelyet a félóránként rögzítő árammérő mér), és/vagy exportálnia kell a villamosenergia-fogyasztó tulajdonában lévő helyszíni termelőegységek által termelt energiát. A DSR-szolgáltatók külön, egyedüli CMU-ként vagy másokkal összeállva is részt vehetnek. Ezenkívül minden komponensnek csatlakoznia kell a félóránként rögzítő árammérőhöz, és a szolgáltató teljes DSR-kapacitásának 2 MW és 50 MW között kell lennie. Az alábbi 1. táblázat ismerteti a DSR-teljesítmény 2019. július előtti árveréseken elért eredményeit. 1. táblázat A 2019. július előtti kapacitásárveréseken elért DSR-teljesítmény Árverésre belépett (MW) Megállapodást nyert (MW) 2014. évi T-4 603 174 2015. évi T-4 673 456 2016. évi T-4 1 798 1 411 2017. évi T-4 2 246 1 206 2018. évi T-4 (15) (felfügg.) 2 618 N.A. 2017. évi T-1 1 283 443 2018. évi T-1 (felfügg.) 2 124 N.A. 2019. évi T-1 (feltételes) 1 333 203 2015. évi átmeneti árverés 619 475 2016. évi átmeneti árverés 373 312

(32) A kapacitáspiac kizárja azokat a kapacitásszolgáltatókat, amelyek már más intézkedések révén kapnak támogatást. Az alábbi szolgáltatók nem alkalmasak arra, hogy részt vegyenek a kapacitáspiacon: a) alacsony szén-dioxid-kibocsátású erőművek, amelyek különbözeti ügyleteken vagy alacsony átvételi áron keresztül kapnak támogatást; b) megújuló termelők, amelyek a megújulóenergia-kötelezettségen keresztül kapnak támogatást, kivéve, ha úgy döntenek, hogy lemondanak a megújulóenergia-kötelezettségen alapuló kifizetésekről (részt vehetnek, ha a megújulóenergia-kötelezettségről szóló szerződésük lejár); c) a megújulóhő-ösztönzőt kapó erőművek – mivel a megújulóhő-ösztönző célja a megújulóenergia-kötelezettség és a megújuló energiaforrásokra vonatkozó különbözeti ügyletek kiegészítése; d) a szén-dioxid-leválasztás és -tárolás kereskedelmi jellegűvé tétele érdekében kiírt, egyesült királyságbeli pályázati eljárás keretében támogatást kapó erőművek – mivel a szén-dioxid-leválasztásra és -tárolásra vonatkozó különbözeti ügylet célja az volt, hogy további támogatást nyújtson számukra ahhoz, hogy piacképesek legyenek; e) azok a technológiák, amelyek támogatást kapnak az új belépők részére fenntartott, 300 millió eurós uniós tartalékból, amelynek célja a feltörekvő, alacsony szén-dioxid-kibocsátású technológiák támogatása, mint a szén-dioxid-leválasztás és -tárolás és az árapály-energia, mivel azok jogosultak arra, hogy támogatást kapjanak a különbözeti ügyletek révén; f) azok az erőművek, amelyek közvetlenül a villamosenergia-reformra vonatkozó, 2010. évi kezdeti szakpolitikai javaslatok előtt 15 éves szerződést kötöttek az NG-vel, hogy a rövid távú működési tartalék részét képezzék („hosszú távú STOR”), és úgy döntöttek, hogy fenntartják a szerződést.

(33) Azok a társaságok, amelyek részt vettek a vállalkozási befektetési rendszerben (EIS) és a kockázatitőke-trösztökben, nincsenek kizárva a kapacitáspiacon való részvételből, azonban vizsgálatnak kell alávetniük magukat annak biztosítása érdekében, hogy ne kapjanak „kétszeres támogatást” (hogy elkerülhető legyen az állami támogatás kumulációja).

(34) Míg a külföldi kapacitásokban való közvetlen részvétel nem engedélyezett, a rendszerösszekötők a 2015-ben tartott második árverés óta jogosultak voltak arra, hogy CMU-ként részt vegyenek a kapacitáspiacon a nagy-britanniai termelőkével és DSR-szolgáltatókéval egyező alapon, lényegében ugyanolyan jutalmazó- és szankciórendszerrel és az ellátásbiztonsághoz való hozzájárulásukat tükrözően csökkentett teljesítménnyel (16). A 2. táblázat mutatja a rendszerösszekötő CMU-k („IC CMU”) eddigi árveréseken való részvételét. 2. táblázat A rendszerösszekötő CMU-k kapacitáspiaci árveréseken való részvétele napjainkig Árverés típusa T-4 T-1 Árverés éve 2015 2016 2017 2018 (felfügg.) 2018 (felfügg.) 2019 (felt.) Szolgáltatási év 19/20 20/21 21/22 22/23 19/20 19/20 Az előminősített IC CMU-k száma 3 5 6 8 3 3 A nyertes IC CMU-k száma 2 4 6 N.A. N.A. 3 Amelyek közül új építésű 0 0 3 N.A. N.A. 1 Amelyek közül már meglévő 2 4 3 N.A. N.A. 2 A nyertes IC CMU-k kapacitása (GW) 1,86 2,34 4,56 N.A. N.A. 1,025

(35) A 2014. évi határozat engedélyt adott arra, hogy az alábbi korlátozások miatt az első árverésben (2014. december) a rendszerösszekötőn keresztül csatlakozó kapacitások ne vegyenek részt: a) Előirányzott kapacitás: A rendszerösszekötőknek az árverésen való csökkentett részvétele meghatározásához új módszerre volt szükség. Szorosabban együtt kellett működni más tagállamokkal a termelési kapacitás megfelelőségének értékelése tekintetében, hogy el lehessen kerülni a visszaéléseket, amelyek az országok különböző megbízhatósági standardjaiból eredtek. b) Előminősítés: Akkoriban nem volt lehetséges a végrehajtó szerv számára, hogy külföldi kapacitásszolgáltató esetén független módon elvégezze az előminősítést. Együttműködésre lett volna szükség a külföldi TSO-kkal a mérések és az ellenőrzések, valamint a teszteléstervező és az adatmegosztó platformok terén. c) Árverés: Az árverés visszaélésre adott volna lehetőséget, ha a külföldi kapacitás részt vehetett volna rajta. Olyan új módszerre lett volna szükség, amely a rendszerösszekötő csökkentett kapacitására korlátozza a külföldi kapacitás mennyiségét. Ezenkívül az árelfogadókra vonatkozó küszöbérték valószínűleg eltérő volt a különböző piacokon, ami azt jelenti, hogy előfordulhatott volna, hogy a Nagy-Britanniában meghatározott aukciós elszámolóár nem megfelelő más piacok kapacitásához, és övezet szerinti árverésre lett volna szükség. d) Szolgáltatás: A szolgáltatási kötelezettség négyórás kapacitáspiaci figyelmeztetés esetén termelésre kötelezi a termelőket. Más piacokon ez az ajánlati ársorrend elvével ellentétes lehívást, azaz piactorzulást eredményezhetett volna (17). Ez a lehetőség nem adott volna az Egyesült Királyság számára további ellátásbiztonsági előnyt egy olyan világban, ahol a piac-összekapcsolás már teljes mértékben végbement, és a villamosenergia-áramlatok reagálnak a hiányállapoti árképzésre.

(36) Csak 2014-ben, mivel a rendszerösszekötőn keresztül csatlakozó kapacitások az árverésen közvetlenül nem vehettek részt, a nagy-britanniai rendszer kivételes terhelése esetén a rendszerösszekötőktől várt hozzájárulást az árverésre bocsátott kapacitás nagysága tükrözte. Például ha a nagy-britanniai rendszer kivételes terhelése esetén 1 GW importra lehetett számítani, akkor a kapacitáspiacon árverésre bocsátott kapacitás mennyiségét 1 GW-tal csökkentették. A kapacitáspiacon kívüli rendszerösszekötők hozzájárulását az NG kezdetben nullának (nulla körül ingadozónak) tekintette, amikor javaslatot tett a 2018/19-es szolgáltatási évre vonatkozó T-4-es árverés célkapacitására, ezt azonban később felülvizsgálta, és a T-1-es árverés esetében már 2,1 GW összesített hozzájárulásra módosította.

2.3.2. Előminősítési eljárás

(37) A kapacitáspiaci részvétel nem kötelező. Mindazonáltal minden engedéllyel rendelkező, a kapacitáspiaci részvételre jogosult kapacitásnak kötelező részt vennie az előminősítési eljáráson, akkor is, ha nem szándékozik ajánlatot tenni. Az előminősítési eljárás célja meggyőződni arról, hogy az árverés résztvevői képesek az általuk kínált kapacitás nyújtására, és a rendszer-üzemeltető képes az árverésre bocsátott kapacitás nagyságának módosítására az árverésből kimaradó kapacitás mennyisége alapján.

(38) A kapacitásárverésből kimaradó, a kapacitáspiaci részvételre jogosult kapacitásra nem vonatkoznak a szolgáltatás elmaradásából eredő kapacitáspiaci szankciók, és ez a kapacitás nem jogosult a többletszolgáltatásért járó kifizetésekre. Az ilyen kapacitás a későbbi árverésekbe bekapcsolódhat, és részt vehet a másodlagos piacon. A kapacitáspiaci részvételre nem jogosult erőművek esetéhez hasonlóan az árverésre bocsátott mennyiséget a kimaradó erőművi kapacitás nagyságának figyelembevétele érdekében csökkentik.

(39) Annak érdekében, hogy megbízható mennyiségű kapacitás álljon készen a szolgáltatási évre, a rendszer-üzemeltető az árverések előtt előminősítési ellenőrzéseket végez, hogy meggyőződjön az összes potenciális kapacitás részvételi jogosultságáról és ajánlattételi állapotáról. Az előminősítési követelmények a különböző kapacitástípusok (például a termelő- és a DSR-kapacitás) esetében eltérőek.

(40) Az előminősítésre való jelentkezésük részeként a jelentkezőknek általános és különös előminősítési követelményeknek kell megfelelniük, amelyek attól függően változnak, hogy meglévő vagy leendő termelőegységről vagy DSR-egységről van-e szó. Az általános követelmények alapvető adminisztratív követelményeket jelentenek (elérhetőségek, engedély státusza, vállalati felépítés, hely és különböző igazgatói nyilatkozatok), míg a meglévő termelőegységeknek számot kell adniuk korábbi működési adataikról is. A leendő egységeknek igazolniuk kell a tervezési engedély és a csatlakozási megállapodás meglétét, be kell mutatniuk a részletes építési tervet, és részletesen be kell számolniuk a tervezett kapacitásmegállapodás futamidejére várt tervezett tőkekiadásaikról. Ezenkívül kötelesek biztosítékot (fedezetet vagy „ajánlati garanciát”) nyújtani annak igazolásaként, hogy komolyan részt kívánnak venni az árverésen, és a szolgáltatási év kezdetétől rendelkezésre bocsátanak egy működési egységet.

(41) Az új termelő és a nem megerősített DSR-ek (a megerősített DSR-ekkel ellentétben (18)) kötelesek 5 000 GBP (kb. 5 650 EUR) értékű ajánlati garanciát nyújtani megawattonként a négyéves és az éves árverések, és 500 GBP-t (kb. 565 EUR-t) megawattonként az átmeneti árverések esetében. A DSR tekintetében az intézkedés előírja, hogy az ajánlati garanciát a DSR-üzemeltető által ténylegesen nem biztosított kapacitásmennyiséggel arányosan be kell hajtani, feltéve, hogy az általa vállalt kapacitás mennyiségének legalább 90 %-át biztosítják. Míg a DSR-üzemeltetők több telephelyet összevonhatnak annak érdekében, hogy elérjék a 2 MW minimális küszöbértéket, megjegyzendő, hogy nekik a teljes 2 MW után kell ajánlati garanciát fizetniük, még akkor is, ha a mennyiség kisebb része nem megerősített DSR-kapacitás. Az Egyesült Királyság szerint a CMU csak akkor erősíthető meg egyedüli egységként, ha ugyanazon az elszámolási időszakon belül ugyanazon a napon van megerősítve. Az egység megerősítésére vonatkozó követelmény minimalizálja a rendszer kijátszásának kockázatát. Ellenkező esetben a jelentkező különböző időpontokban is megerősíthetne és összeállíthatna egy egységet, amely nem biztos, hogy képes egyszerre teljesíteni a rendszer kivételes terhelése esetén, ami ellátásbiztonsági kockázathoz vezethet.

(42) A 2016. márciusi konzultációt követően az Egyesült Királyság kormánya az új építésű termelőkre vonatkozó, árverés előtt ajánlati garanciát 10 000 GBP/MW-ra emelte, hogy segítse a megnövekedett, felmondási díjjal járó felelősségnek való teljesen biztonságos kitettséget, valamint hogy az árverés előtti nagyobb szintű kötelezettségvállalással támogassa spekulatív jelentkezések megakadályozását. A nem megerősített DSR-ekre vonatkozó, árverést megelőző ajánlati garancia szintje mindazonáltal 5 000 GBP/MW maradt az érdekelt felek konzultáció során adott visszajelzése alapján, amely szerint a beszerzési közösségek DSR-szolgáltatói számára összehasonlítva drágább a hitelezőktől származó hitelfedezet biztosítása.

(43) A rendszer-üzemeltető technológiaspecifikus csökkentő tényezőket tesz közzé az előminősítés megkezdése előtt. A technológiai osztályok többségénél ezek a tényezők az osztályok típusának előző hét évben nyújtott teljesítményén alapulnak, és az erőműveknek a rendszer kivételes terhelése során várt átlagos hozzájárulását tükrözik technológiaspecifikus alapon. Egyes osztályok esetében, ahol a korábbi teljesítmény igazolása hiányzik, vagy kevésbé releváns a jövőbeni teljesítmény szempontjából (például a rendszerösszekötők vagy az innovatív technológiák, mint például az akkumulátoros tárolás esetében), más módszert alkalmaznak. A releváns tényezők az adott technológia valamennyi erőműjére alkalmazandók, függetlenül azok korától vagy állapotától. A kapacitásárverésen sikeres kapacitásszolgáltatók a hálózatba kapcsolódási kapacitással (az a mennyiség, amelynek rendszerbe való kivitelét a fizikai hálózati kapcsolatuk lehetővé teszi) megszorzott csökkentő tényezőjükkel arányos kifizetést kapnak. A szankciórendszer egyik célja, hogy a kifizetések szintjét a becsült teljesítményszintről az egyes erőművek tényleges teljesítményének szintjéhez igazítsa.

2.4. Az árverési eljárás

2.4.1. Az árverésre bocsátandó kapacitás mennyiségének megállapítása

(44) A kapacitásárverés megszervezésére irányuló döntést évente hozzák meg a villamosenergia-kapacitás rendszer-üzemeltető által végzett független értékelése alapján. A következő 15 évet nézve az NG értékeli a jövőbeni kapacitási határérték alakulását, a rendszerösszekötőn keresztül csatlakozó kapacitás és a DSR hozzájárulását, és javaslatot tesz a tartós megbízhatósági standard biztosításához szükséges kapacitásmennyiségre. Ilyen módon a kormányzat évente felmérheti, hogy szükség van-e kapacitásárverésre.

(45) Az egyes kapacitásárveréseken lekötendő kapacitás mennyiségére vonatkozó döntés a tartós megbízhatósági standardon alapul. A megbízhatósági standard a villamosenergia-ellátás biztonságának objektív szintje, valamint a keresleti függvény egyes kapacitásárverések előtti meghatározásának alapja.

(46) Az Egyesült Királyság megjegyzi, hogy egyetlen villamosenergia-rendszer sem lehet 100 %-ig megbízható, és mindig van kompromisszum a további biztonsági kapacitás biztosításának költsége és az elért megbízhatóság szintje között. A megbízhatósági standard meghatározása lehetővé teszi ezt a kompromisszumot, mivel azonosítja azt a pontot, ahol a további biztonsági előnyöket ellensúlyozzák a kapacitás biztosításának költségei. Ennek célja, hogy a beruházók és a piaci résztvevők számára egyértelművé tegye a kormányzat hosszú távú ellátásbiztonsági célkitűzéseit, és segítsen a fogyasztók költségeinek csökkentésében. Ezenkívül biztosítani kívánja, hogy a kormányzat ne kössön le a gazdaságilag hatékony szintnél több kapacitást, ami megakadályozza a túlzott mennyiségű nagy-britanniai kapacitás beszerzését.

(47) Az Egyesült Királyság kormányzata a nagy-britanniai villamosenergia-piac tekintetében 3 óra/év várható beviteli veszteségnek megfelelő tartós megbízhatósági standardot határozott meg. Ez 99,97 %-os rendszerbiztonsági szintet jelent. A várható beviteli veszteség azon órák/időszakok száma évente, amelyekben hosszú távon statisztikailag várható, hogy a kínálat nem fog eleget tenni a keresletnek, és amely a kapacitás gazdaságilag hatékony szintjét tükrözi. A megbízhatósági standardot hosszú távra határozzák meg, azonban a kormányzatnak lehetősége van arra, hogy felülvizsgálja azt, ha szükségesnek bizonyul.

(48) A rendszer-üzemeltető minden évben meghatározza, mennyi kapacitásra van szükség a megbízhatósági standardnak való megfeleléshez, és május 30-ig tanácsot ad a kormányzatnak a villamosenergia-kapacitásról szóló jelentésben. A kapacitásárveréseken a megbízhatósági standardnak való megfelelés érdekében lekötendő kapacitásmennyiségre vonatkozó ajánlás alapja a villamosenergia-kereslet szintjére, valamint a kapacitáskifizetésre nem jogosult erőművek (például alacsony szén-dioxid-kibocsátású termelés) által biztosított kapacitás mennyiségére vonatkozó különböző forgatókönyvek NG általi értékelése, és ezáltal meghatározza az NG ajánlását a tekintetben, hogy az adott szolgáltatási évben szükség van-e a kapacitás kapacitáspiacon keresztüli biztosítására, és ha igen, milyen mértékben. Az NG jelentését műszaki szakértőkből álló független testület vizsgálja, amely tanácsot ad a kormányzatnak az elemzés és az ajánlások megbízhatóságával kapcsolatban.

(49) A rendszer-üzemeltető számos keresleti forgatókönyvet, valamint az időjárással, az erőmű elérhetőségével, a rendszerösszekötői áramlatokkal és a beágyazott termelés szintjével összefüggő bizonytalanságokból fakadó érzékenységeket alkalmaz. A rendszer-üzemeltető ezt követően levonja a kapacitást, amely nem tud részt venni az árverésen (például a más támogatást kapó, alacsony szén-dioxid-kibocsátású erőmű), valamint a kapacitást, amely folyamatban lévő kapacitásmegállapodással rendelkezik (például amikor a kapacitásszolgáltató többéves megállapodással rendelkezik, amely kiterjed az adott szolgáltatási évre).

(50) A rendszer-üzemeltető ezt követően „megbízható optimalizációs” módszert alkalmaz, amely minimalizálja a legrosszabb lehetséges eredményt a kapacitás költsége és a ki nem szolgált kereslet tekintetében a különböző forgatókönyvek és érzékenységek esetén. A modellezés eredményeként egyetlen beszerzendő mennyiségre több opció, valamint egy ajánlás születik.

(51) A 2014. évi bejelentésben az Egyesült Királyság az 1. ábrán jelölt előrejelzést bocsátotta rendelkezésre a 2018 és 2030 között adott esetben szükséges, beszerzendő kapacitástartományról. A 2. ábra mutatja a 2018. decemberben frissített előrejelzést. 1. ábra 2014. évi becslések a különböző forgatókönyvek esetén beszerzendő kapacitásról (GW) 2. ábra 2018. évi becslések a különböző forgatókönyvek esetén beszerzendő kapacitásról (GW)

(52) A kormányzat az egyes árveréseken beszerzendő kapacitás mennyiségére vonatkozó végleges döntést a keresleti függvény alapján hozza meg, amelynek megállapítására a fenti preambulumbekezdésekben ismertetett módszer szerint kerül sor.

(53) A keresleti függvény a költségektől függően minden évben némi rugalmasságot biztosít a kormányzat számára a lekötendő kapacitásmennyiség tekintetében. A negatív meredekségű keresleti függvény lehetővé teszi a megbízhatóság és a költségek közötti kompromisszumot, így kevesebb kapacitás beszerzésére kerül sor az adott évben, ha az ár nagyon magas. Ezenkívül segít a rendszer kijátszásával járó kockázat csökkentésében, mivel felső árhatárt és magas ár esetén a kevesebb kapacitás beszerzésével rugalmasságot biztosít az árverésen, ezek pedig csökkentik a résztvevők esélyét arra, hogy a piaci erejük gyakorlásával felnyomják az árakat.

(54) A kormányzat a keresleti függvényt minden kapacitásárverés előtt közzéteszi. A keresleti függvény a kapacitás ára és a rendszer-üzemeltető által az árverésen kért kapacitás mennyisége közötti kapcsolatot adja meg. Mindegyik keresleti függvény a rendszer-üzemeltető által megadott megbízhatósági standardnak való megfeleléshez szükséges kapacitási célszint és az új kapacitás észszerű költségének becsült összege (az új belépő nettó költségei) köré épül. A célkapacitás és az új belépő nettó költségeinek metszete kijelöli a keresleti függvény egy pontját. Az alábbi 3. ábra példa a kapacitáskeresleti függvényre. 3. ábra Illusztratív kapacitáskeresleti függvény. Forrás: az Egyesült Királyság hatóságai

(55) Az új belépő nettó költségeinek meghatározására az árverésre bocsátott kapacitás várható elszámolóára alapján kerül sor, és szükség esetén minden árverésnél felülvizsgálják azokat, például az új építésű kapacitás új mérnöki költségbecslései és a korábbi árveréseken szerzett információk alapján. Az új belépők költségeinek meghatározása az új építésű kapacitás tőkeköltségeinek becslésén alapul, amelyet az Egyesült Királyság hatóságai által megrendelt jelentés (19) biztosít 7,5 %-os megtérülési szinttel és 25 éves visszafizetési időtartammal számolva.

(56) A célkapacitási szint és az új belépők nettó költségei mellett a keresleti függvény egyéb kulcstényezői az alábbiak: az árverési felső árhatár (a maximum ár, amelyen a kormányzat hajlandó kapacitást vásárolni), az árelfogadókra vonatkozó küszöbérték (az a maximális ár, amelyen a meglévő erőművek kapacitást tudnak kínálni az árverésen (20)), valamint az árverés megtartásához szükséges minimális ellátási szint (minimális versenykövetelmény). A kormányzat minden kapacitásárverés esetén közvetlenül az adott előminősítési időszak kezdete előtt megerősíti a végleges árverési paramétereket.

(57) Az árverési felső árhatár határozza meg a keresleti függvény tetejét – azaz azt az árat, amelyen már nem bocsátanak árverésre több kapacitást. A felső árhatár célja, hogy megvédje a brit fogyasztókat az előre nem látható, árverésekkel kapcsolatos problémákkal szemben, például a verseny hiánya vagy a résztvevők piaci hatalommal való visszaélése. Mindazonáltal az Egyesült Királyság hatóságai szerint az árverési felső árhatár túl alacsony összegben történő meghatározása eltántoríthatja az ajánlattevőket és csökkentheti a versenyt, ezért fontos, hogy a felső árhatár olyan szinten legyen megállapítva, amely ösztönzi a kapacitásárverésen folytatott versenyt, és lehetővé teszi a piac számára, hogy a résztvevőknek a villamosenergia- és kapacitáspiacon belüli kockázatokra és potenciális megtérülésre vonatkozó megítélése alapján hatékony árat határozzon meg az új kapacitás számára. A felső árhatár megfelelő szinten tartása az új belépők nettó költségeinek központi becslésével kapcsolatos bizonytalanság fokának értékelésétől függ.

(58) 2014-ben az Egyesült Királyság kormánya a felső árhatárt 75 GBP/kW-ban határozta meg. Az Egyesült Királyság szerint ez a felső árhatár a modellezett elszámolóár felett áll az árverésen számos hiteles forgatókönyv esetén, azonban még nem olyan magas, hogy lehetővé tegye az erőművek számára, hogy jelentős piaci erővel éljenek, ha korlátozott az új építésűek részvétele. Ezenkívül célja biztosítani, hogy az új építésűek ne tudják visszaszerezni valamennyi állandó költségüket az árverési ajánlattal – ahhoz, hogy a projekt életképes legyen, legalább bizonyos mértékben figyelembe kell venniük az energiapiaci bevételeket és a kapacitáspiaci kifizetéseket a kezdeti szerződéses futamidőn túl.

(59) A kormányzatnak ezenkívül az árverés előtt lehetősége van arra, hogy meggyőződjön arról, hogy az árverésen elegendő-e a verseny. A feleknek, amelyeket előminősítettek az árverésen való részvételre, az árverés előtt két héttel el kell dönteniük, hogy felkínálnak-e kapacitást az árverésen. A kormányzat felülvizsgálhatja az árverésen részt vevő kapacitási egységek listáját – figyelembe véve például a felkínált ellátás mennyiségét, a technológiák elegyét és a felkínált egységek tulajdonjogát –, és lemondhatja az árverést, ha nem győződött meg arról, hogy a folyamat kellően versenyképes lenne ahhoz, hogy a fogyasztók számára értéket teremtsen.

2.4.2. Az árverés gyakorisága és formája

(60) A kapacitásárverést évente tartják a négy évvel későbbi szolgáltatás tekintetében: például a 2014. évi árverés a 2018/2019-es szolgáltatásra vonatkozott, a szolgáltatási év 2018. október 1-jétől2019. szeptember 30-ig tartott. Az intézkedés 2014. évi bevezetése óta négy négyéves árverésre került sor: 2014-ben, 2015-ben, 2016-ban és 2017-ben. A 2018-ra tervezett négyéves árverést, amely a 2022-es szolgáltatásra vonatkozott, az Egyesült Királyság leállította, miután a Törvényszék ítéletében semmissé nyilvánította a Bizottság 2014. évi határozatát. A 2022. évi ellátás biztosítása érdekében az Egyesült Királyság hatóságai 2018 decemberében a bejelentett intézkedés részeként felvetették, hogy kivételesen hároméves árverést szerveznének 2019-ben (lásd a (18) preambulumbekezdés d) pontját fent).

(61) Ezenkívül éves árverésre is sor kerül az adott évben, közvetlenül a fő árverés szolgáltatási éve előtt. Az ezen árverés keresleti függvényének felállítására irányuló eljárás megegyezik a fő (négyéves) árverésével – a végleges döntést a kormányzat a rendszer-üzemeltető által biztosított elemzés alapján hozza meg. Az éves árverés biztosítja, hogy megfelelő mennyiségű kapacitást lehessen beszerezni, ha pontosabb keresleti előrejelzések elérhetők, és fontos abból a szempontból, hogy lehetővé teszi, hogy a DSR-kapacitás (amely számára nehéz a négy évvel a szolgáltatást megelőző árverésen való részvétel) aktívan részt vegyen a mechanizmusban. Az intézkedés 2014. évi végrehajtása óta egy éves árverésre került sor 2018 elején a 2018/2019-es szolgáltatási évre vonatkozólag (21). Ahogyan a fenti (18) preambulumbekezdés a) pontjában szerepel, 2019 júniusában kiegészítő és feltételes T-1-es árverést szerveztek a 2019/2020-as szolgáltatási évre

(62) Bizonyos mennyiségű kapacitást visszatartanak a négyéves árverésen és „fenntartanak” az éves árverésre. 2014-ben és 2015-ben a fenntartott kapacitás az árverésen részvételre jogosult, költséghatékony DSR mennyiségének értékelésén alapult, és akkor került nyilvánosságra, amikor a négyéves árverésre vonatkozó keresleti függvényt közzétették (2,5 GW). A félretett T-1-es kapacitás meghatározására használt módszertan 2016 márciusában vizsgálta felül az Egyesült Királyság kormánya. A felülvizsgálatot követően elfogadták és 2016-tól bevezették az új, „félretett mennyiségre vonatkozó” módszert, amely a National Grid villamosenergia-kapacitásról szóló jelentésben meghatározott, T-4-es kapacitásra vonatkozó éves ajánlása körüli 95 %-os konfidencia-intervallum alkalmazásán alapul. Az LWR-folyamat (Least Worst Regrets) villamosenergia-kapacitásról szóló jelentésen belüli modellezésekor a National Grid a kapacitásra vonatkozó ajánlásnál 95 %-os konfidencia-intervallumot határoz meg. A 3. táblázat ismerteti a T-1-es árverésekre félretett mennyiséget. 3. táblázat Félretett T-1 és a T-1-en beszerzendő kapacitás (GW) (GW) Szolgáltatási év A T-4-es árverésen beszerzendő cél A T-1-re félretett kapacitás A T-1-en beszerzendő cél A T-1-es árverésen beszerzett mennyiség 2018/19 48,6 2,5 4,9 5,79 2019/20 (feltételes árverés) 44,7 2,5 2,7 3,68 2020/21 51,7 0,6 N.A. N.A. 2021/22 49,2 0,4 N.A. N.A.

(63) Ha a négyéves és az éves árverések között van kereslet, az éves árverésen árverésre bocsátott kapacitás mennyisége csökken. Mindazonáltal mivel az éves árverések jobb piacra lépést biztosítanak a DSR számára, 2014-ben az Egyesült Királyság kormánya vállalta, hogy a négy évvel korábban lefoglalt kapacitás legalább 50 %-át éves árveréseken szerzi be. A 2018/2019-es szolgáltatási évre vonatkozó T-1-es árverésen a négy évvel korábban lefoglalt kapacitás több, mint kétszeresét szerezték be (4,9 GW-ot az eredetileg tervezett 2,5 GW-hoz képest), míg a 2019/2020-as szolgáltatási évre vonatkozó T-1-es feltételes árverésen a beszerzendő cél szintén magasabb volt az eredetileg félretett kapacitásnál (2,7 GW a 2,5 GW-hoz képest).

(64) Az Egyesült Királyság kormánya minden évben tervezi a T-4-es és T-1-es kapacitásárverés megszervezését, azonban csak az adott árverésre vonatkozó előminősítés lezárulta után tudja a kormány meghozni a végleges döntést arról, hogy szükség van-e kapacitásárverésre.

(65) Az Egyesült Királyság kormánya jogosult arra, hogy az árverés első körének kezdetéig bármikor lemondja vagy elhalassza az árverést. Ha a kormányzat úgy dönt, hogy nem mondja le az árverést, az árverés automatikusan megkezdődik. Ha az árverés már megkezdődött, a kormánynak csak ahhoz van joga, hogy elutasítsa az árverés eredményét, ha észszerű oka van azt feltételezni, hogy az NG végrehajtó szervként nem a rendeletekkel és szabályokkal összhangban bonyolította le az árverést. Ha a kormányzat úgy dönt, hogy nem mondja le az árverést, az árverés automatikusan érvényes. Az árverés megkezdése után a kormányzatnak nincs joga befolyásolni az eredményt.

(66) Valamennyi kapacitáspiaci árverés lefele licitáló, megkülönböztető árú aukció, amelyen valamennyi engedélyezett résztvevőnek (ajánlattevőnek) az utolsóként elfogadott ajánlat szerint fizetnek. Az árverés előre meghatározott szabályok alapján zajlik. Az árverező az árverés elején magas árat hirdet ki; a jogosult résztvevők erre ajánlatokat tesznek, megadva azt a kapacitásmennyiséget, amelyet készek ezen az áron nyújtani. Ez a folyamat egymást követő körökben ismétlődik az előre meghatározott ütemterv szerint addig, amíg az árverésen meg nem találják a legalacsonyabb árat, amelyen a kereslet egyenlő a kínálattal. Valamennyi sikeres résztvevő ugyanazt az elszámolóárat kapja (megkülönböztető árú modell). Ezenkívül számos intézkedés van, amelyek célja a rendszer kijátszásával járó kockázatok csökkentése és a hatékony eredmény biztosítása.

(67) Amikor eldöntik, hogy az adott kapacitásáron mennyi kapacitást bocsátanak rendelkezésre, a résztvevőknek figyelembe kell venniük azt a lehetőséget, hogy bevételt szereznek az energiapiacon. A várható energiapiaci bevétel szolgáltatónként változik a várt terhelési tényezőiktől, a nagykereskedelmi áraktól, valamint a tüzelőanyag- és szén-dioxid-költségektől függően.

(68) 2014-ben a fogyasztást csökkentő DSR-t, a termelésből származó DSR-t és a beágyazott (vagy elosztóhálózathoz csatlakozó) energiatermelést (50 MW-ig) az Egyesült Királyság a fő kapacitáspiaci árveréseken folyó versenyre való felkészüléshez további támogatást igénylő, kialakulóban lévő ágazatoknak tekintette. Ennek eredményeként két átmeneti árverést (TA-t) tartottak 2016-ban és 2017-ben a támogatásuk érdekében. Míg az első átmeneti árverés valóban nyitott volt a fent ismertetett három kapacitástípus számára, a beágyazott (vagy elosztóhálózathoz csatlakozó) energiatermelés és a termelésből származó DSR első átmeneti árverésen és a 2014. és 2015. évi T-4-es árveréseken tanúsított sikerének szintje alapján az Egyesült Királyság arra következtetett, hogy ezek a résztvevők elég érettek ahhoz, hogy sikeresen részt vegyenek a fő kapacitáspiaci árveréseken más kapacitástípusokkal szemben további elkülönített támogatás nélkül. Az Egyesült Királyság ezért ezeket az erőforrásokat kizárta a második (és végleges) átmeneti árverésről, amelyen így csak a fogyasztást csökkentő DSR tudott részt venni. Ezenkívül a második átmeneti árverés esetében az Egyesült Királyság jelezte, hogy úgy határozott, megvizsgálja, hogy az alacsonyabb részvételi küszöbérték (azaz 2 MW helyett 500 kW) valamennyi résztvevő számára előnyösen módosítaná-e a tartós kapacitáspiaci rendszert. A 4. táblázat az átmeneti árverés eredményeit mutatja. 4. táblázat A (csökkentett) kapacitás (MW) biztosítására irányuló megállapodások az átmeneti árveréseken keresztül 1. átmeneti árverés 2. átmeneti árverés Elosztóhálózathoz csatlakozó energiatermelés 328 n.a. Teljes DSR, amelyből: 475 312 — Termelésből származó DSR 322 n.a. — Fogyasztást csökkentő DSR: — Beleértve a 2 MW-nál kisebb kapacitást 153 — n.a. 312 — 8,5 (8 CMU) Összesen 803 312

(69) Az 5. táblázat ismerteti a 2014 óta megtartott egyes árverésekre vonatkozólag, hogy az NG milyen mennyiséget ajánlott beszerzésre, mennyi a miniszter által jóváhagyott célmennyiség, valamint a T-4-es és T-1-es árveréseken végül beszerzett mennyiség. 5. táblázat Kapacitásra vonatkozó előírások (GW) (GW) A villamosenergia-kapacitásról szóló jelentésben a National Grid által ajánlott beszerzendő mennyiség A National Grid előminősítést követően módosított ajánlása az árverésen beszerzendő mennyiségről Beszerzendő mennyiség A miniszter által jóváhagyott célmennyiség Az árverésen beszerzett mennyiség 2014. évi T-4-es árverés 53,3 48,6 48,6 49,3 (22) 2015. évi T-4-es árverés 47,9 44,7 45,4 46,4 2016. évi T-4-es árverés 49,7 51,1 51,7 52,4 2017. évi T-4-es árverés 50,5 49,2 49,2 50,4 2017. évi T-1-es árverés 6,3 4,9 4,9 5,79 2019. évi T-1-es árverés (feltételes árverés) 4,6 4,3 (2018. november) 2,3 (2019. május) 2,7 3,6

2.4.3. Árelfogadók

(70) Az árverésen alkalmazott piaci erő csökkentése érdekében a sikeresen előminősített potenciális kapacitásszolgáltatókat „árelfogadónak” (azaz a viszonylag alacsony küszöbérték felet ajánlatot tenni nem tudó félnek) vagy „ármeghatározónak” (ilyen ajánlatot tenni tudó félnek) minősítik. A meglévő kapacitásszolgáltatók alapértelmezés szerint árelfogadó felek. Az új belépők és a DSR-erőforrások ármeghatározónak minősülnek, és szabadon tehetnek ajánlatot az árverési általános felső árhatárig. Az Egyesült Királyság szerint ez a megkülönböztetés még inkább arra ösztönzi a résztvevőket, hogy a kapacitásuk valós értékén tegyenek ajánlatot, és csökkenti azt a kockázatot, miszerint az alacsonyabb költségekkel rendelkező meglévő erőművek azokban az években, amikor nincs szükség új belépőkre, magas árat határozhatnak meg. Az Egyesült Királyság úgy véli, hogy az árelfogadói küszöbértéket olyan szinten kell meghatározni, amely a meglévő erőművek többségére alkalmazandó, azonban elég alacsony ahhoz, hogy csökkentse a rendszer kijátszásával járó kockázatot. Az árelfogadói küszöbérték 25 GBP/kW volt (az új belépők nettó költségének 50 %-a). Ez elég magas ahhoz, hogy a meglévő erőművek többségére alkalmazandó legyen. 2014-ben az Egyesült Királyság modellezése szerint ez a meglévő erőművek körülbelül 80 %-ára volt alkalmazandó. A 6. táblázat megmutatja, hogy a valóságban a meglévő erőművek 60 %-ára volt alkalmazandó az árelfogadói küszöbérték. A 25 GBP/kW szintén jelentősen az új belépők várt költségei alatt volt. Ennek eredményeként a 25 GBP/kW árelfogadói küszöbérték szintén csökkenti a rendszer kijátszásával járó kockázatot. 6. táblázat Meglévő erőművek, amelyekre 2014 óta alkalmazandó az árelfogadói küszöbérték Árverés Meglévő erőművek, amelyekre alkalmazandó az árelfogadói küszöbérték Teljesítmény (MW) % Elszámolóár (GBP/kW) 2014. évi T-4-es árverés 25 007 67 % 19,40 2015. évi T-4-es árverés 39 286 80 % 18,00 2016. évi T-4-es árverés 29 548 56 % 22,50 2017. évi T-4-es árverés 31 099 57 % 8,40 2017. évi T-1-es árverés 2 306 29 % (23) 6,00 2019. évi T-1-es árverés (felt.) 1 758 (24) 49 % 0,77

(71) A különösen magas költségekkel rendelkező, meglévő erőművek ármeghatározóként is részt vehetnek az árverésen (és tehetnek az árelfogadói küszöbértéknél magasabb ajánlatot), azonban meg kell indokolniuk, hogy miért van szükségük magasabb összegű kifizetésre (például igazgatótanácsi tanúsítvánnyal vagy a szolgáltató igazgatótanácsának bemutatott üzleti tervvel). Ezt az indoklást az Ofgem rendelkezésére kell bocsátani, és a piaci erővel való visszaéléssel kapcsolatos bármely vizsgálatnál felhasználható.

(72) Bármely meglévő szolgáltatót, amely az „ármeghatározói” küszöbértéknél magasabb áron tesz ajánlatot, és nem nyer el kapacitásmegállapodást az árverésen, azonban továbbra is működik a szolgáltatási évben, nagy valószínűséggel meg fog vizsgálni az Ofgem, amely felhasználhatja az árat meghatározó árverési ajánlatban rendelkezésre bocsátott információkat.

(73) Az új belépők az árukat az ajánlatuk indoklása nélkül adhatják meg, azonban, ha úgy tűnne, hogy piaci erejüket kívánják gyakorolni, az Ofgem rendes végrehajtói szerepében ezt is kivizsgálhatná. Az ajánlat szintje minden esetben legfeljebb a felső árhatár, amely az árverés előtt megadott keresleti függvényben van meghatározva.

2.4.4. A kapacitásmegállapodás futamideje

(74) Ha a kapacitásszolgáltatók nyertes ajánlatot tettek, az aukciós elszámolóáron kapacitásmegállapodást kötnek velük. Az elérhető kapacitásmegállapodások hossza változó, hogy egyenlő feltételeket lehessen biztosítani a kapacitásszolgáltatók számára.

(75) A tényleges kapacitásszolgáltatók többsége egyéves szerződéshez jut; az eredeti 125 GBP/kW küszöbérték feletti tőkekiadást vállaló termelésikapacitás-szolgáltatók (erőműveket felújítók) legfeljebb hároméves kapacitásmegállapodásra jogosultak; az eredeti 250 GBP/kW feletti tőkekiadást vállaló termelésikapacitás-szolgáltatók (új erőművek) legfeljebb tizenöt éves kapacitásmegállapodásra jogosultak. Ezeket a küszöbértékeket évente felülvizsgálják, és idővel kis mértékben növelik, 2018 decemberében a mértékük 135 GBP/kW és 270 GBP/kw volt. Az egy évnél hosszabb megállapodások csak a négyéves árveréseken érhetők el a résztvevők számára.

(76) A szabályozói biztonság biztosítása és a beruházók mechanizmusokba fektetett bizalmának növelése érdekében a kapacitásmegállapodások kulcsfogalmai „öröklődnek” (25) (amennyiben későbbi szabályozás másképp nem rendelkezik, bár ilyen változásokra eddig nem került sor). Ezek a kulcsfogalmak az alábbiak: a) a megállapodás hossza; b) kapacitásár és fizetési jogosultság; c) kapacitásra irányuló kötelezettség és csökkentő tényező; d) teljesítési mérföldkövek és alkalmazandó felmondási díj; e) a szankciókra vonatkozó maximális felelősség.

(77) Az Egyesült Királyság szerint az új belépők számára biztosított hosszabb távú szerződések oka az, hogy azok segítsék a piacra való versenyképes belépést. Az új belépők számára a hosszú távú szerződések nyújtása lehetővé teszi, hogy olcsóbban tudják finanszírozni beruházásaikat. Az Egyesült királyság szerint ezzel elhárulnak a korlátok azoknak a független vállalkozásoknak a belépése elől, amelyek az új kapacitásokba eszközölt beruházásukat nem tudják a portfóliójukhoz tartozó más erőműből származó bevételükből finanszírozni. A kapacitáspiaci verseny ösztönzése révén a hosszabb távú szerződések ezért csökkenthetik a fogyasztók energia- és kapacitáspiaci költségeit. Az Egyesült Királyság hatóságai szerint ezenkívül a hosszabb távú szerződések csökkenthetik annak kockázatát is, hogy a magasabb beruházási vagy felújítási költséggel rendelkező résztvevők ezeket a költségeket egyéves szerződésre terheljék.

2.5. Másodlagos piac (kereskedelem)

(78) Az árverés és a szolgáltatás között és a szolgáltatási év(ek)ben a résztvevők a kereskedelmen keresztül módosíthatják pozíciójukat, például ha nagyobb vagy kisebb kötelezettséget vállalnak, vagy alternatív kapacitást találnak az ideiglenes hiányok leküzdésére. A másodlagos kereskedelem fontos eszköz a résztvevők számára, hogy kezeljék a kapacitáspiacon belüli szankcióknak való kitettségük kockázatát. A kapacitáspiacon engedélyezett másodlagos kereskedelemnek különböző formái vannak: pénzügyi kereskedelem, mennyiség átcsoportosítása és kötelezettségekkel való kereskedelem.

2.6. Szolgáltatás

(79) A kapacitáspiac a „beérkező energiára” vonatkozó modellt követi: a kapacitásszolgáltatók kötelesek leszállítani az energiát, amikor az ellátásbiztonság szempontjából szükséges, azaz a rendszer kivételes terhelése esetén. Amennyiben ennek nem tesznek eleget, szankcióra számíthatnak. A modell ezenkívül a kapacitás további fizikai tesztelését is magában foglalja. Amennyiben bizonyos számú alkalommal nem sikerül igazolni a szükséges szintű kapacitást, akkor a kapacitáskifizetéseket felfüggesztik a sikeres igazolásig.

2.6.1. A kapacitásmegállapodási kötelezettség

(80) A kapacitásmegállapodási kötelezettség szerint a rendszer különleges terhelése olyan félórás elszámolási időszakokként definiálható, amelyekben feszültségszabályozás vagy szabályozott terheléscsökkentés tapasztalható a rendszer bármely pontján 15 percig vagy annál hosszabb ideig. A szolgáltatóknak meg kell határozniuk a saját válaszukat ilyen esetekben, és el kell kerülniük a meglévő törvények vagy engedélyek feltételeinek megszegését. Eddig csupán két kapacitáspiaci értesítést adott ki a rendszer-üzemeltető, 2016. október 31-én és 2016. november 7-én. Télen (2018/19) volt az első olyan év, amelyben az intézkedés teljes mértékben működött.

(81) Annak biztosítása érdekében, hogy a résztvevők megfelelően kezeljék a szankcióknak való kitettség kockázatát, például annak kockázatát, hogy több erőmű egyszerre romlik el, a rendszer-üzemeltető a „kapacitáspiaci figyelmeztetésen” keresztül értesítést tesz közzé a rendszer kivételes terheléséről a kapacitáspiaci szabályokban meghatározott módszer alapján (8.4.6.) (26). Amennyiben ez a figyelmeztetés nincs kiadva, a hiány nem idéz elő kapacitáspiaci szankciót vagy „többletszolgáltatásért járó” kifizetést.

(82) A kapacitásmegállapodások arra kötelezik a résztvevőket, hogy bizonyos mennyiségű villamos energiát biztosítsanak. A szolgáltatónak a rendszer kivételes terhelése idején fennálló kötelezettségét azokból a kötelezettségekből számítják ki, amelyeket a négyéves és az éves árveréseken nyújtottak be, valamint minden, másodlagos kereskedelemből eredő kötelezettségből, amelyeket arra az elszámolási időszakra vállaltak, amelyben a rendszer kivételes terhelése bekövetkezik.

(83) A rendszer kivételes terhelésével érintett időszakok esetén, amelyeket legalább négyórás kapacitáspiaci figyelmeztetés előz meg, a szolgáltatók kötelezettségei a „terheléstől függnek”. Ez azt jelenti, hogy csak akkor kötelesek a kötelezettségük teljes szintjéig villamos energiát termelni vagy csökkenteni a keresletet, ha a piacon kötött kapacitásmegállapodásokkal érintett valamennyi kapacitásra szükség van a keresletnek való megfeleléshez. A rendszer különös terhelése idején, ha a teljes kapacitás csupán 70 %-ára van szükség a keresletnek való megfeleléshez, mindegyik szolgáltató csak a teljes kapacitási kötelezettsége 70 %-áig köteles villamos energiát termelni vagy csökkenteni a keresletet.

(84) Az Egyesült Királyság hatóságai szerint a terheléstől függő kötelezettségek megfelelően biztosítják, hogy a termelők rendelkezzenek olyan ösztönzőkkel, amelyek a hatékony piaci működést segítik elő, és arányosak a kiesett terhelés révén a fogyasztóknak okozott kárral. Ha minden résztvevőnél fennállna annak kockázata, hogy a rendszer kivételes terhelése esetén szankcionálhatók a teljes kapacitási kötelezettségük tekintetében, akkor a kapacitáspiac olyan jelzéseket küldene az erőművek számára, hogy akkor is működjenek, amikor az gazdaságilag nem lenne hatékony – ezáltal növelve a kibocsátást és a fogyasztói számlák összegét.

2.6.2. Szankciók

(85) A szankciórendszer célja, hogy a kapacitásszolgáltatókat arra ösztönözze, hogy akkor szállítsanak energiát, amikor szükséges. Azokat az egységeket, amelyek az elvárt teljesítményszint alatt teljesítenek, szankcionálják, míg azok. amelyek meghaladják az elvárt szintet, többletszolgáltatásért járó kifizetést kapnak, így év végén minden egyes egység kapacitáskifizetése széles körűen tükrözi a teljesítményüket. A szankciórendszer három fő elemből áll: a) a szolgáltató havi kapacitásbevételének 200 %-át kitevő havi felelősségi plafon, ami a havi kifizetések rendszerkeresletnek megfelelő súlyozása miatt bármely hónapban az éves bevételük akár 20 %-át elérő szankciónak teheti ki a szolgáltatókat; b) az éves bevétel 100 %-át elérő általános éves plafon; c) a szolgáltató éves kapacitáskifizetésének 1/24-ében meghatározott szankcióráta.

2.6.3. Tesztelési rendszer

(86) A tesztelési rendszert a teljesítményigazolások szigorú rendszere egészíti ki annak érdekében, hogy biztosítani lehessen, hogy a kapacitásszolgáltatók képesek legyenek energiát szolgáltatni, amikor szükséges, és csak akkor kapjanak kapacitáskifizetést, ha megbízhatóak. Ez különösen fontos azokban a szolgáltatási években, amikor a rendszer nem kerül kivételes terhelés alá, és amelyekben a szolgáltatói teljesítmény tesztelése biztosítja, hogy a szolgáltatók fizikailag képesek a kapacitási kötelezettségüknek megfelelő szolgáltatásra.

2.7. Költségvetés, az intézkedés finanszírozása és kifizetési folyamatok

(87) A 7. táblázat összefoglalja a 2014 óta szervezett, különböző kapacitáspiaci árverések eredményét, beleértve az átmeneti árveréseket (TA). 7. táblázat A kapacitáspiaci árverések eredményeinek összefoglalása Árverés Árverésen szerzett kapacitás GW Elszámolóár GBP/kW Az árverésen vállalt kapacitásra vonatkozó teljes költségvetés (27) Millió GBP 2014. évi T-4-es árverés 49,3 19,40 1 734 2015. évi T-4-es árverés 46,4 18,00 1 082 2016. évi T-4-es árverés 52,4 22,50 2 012 2017. évi T-4-es árverés 50,4 8,40 500 2017. évi T-1-es árverés 5,8 6,00 35 2019. évi T-1-es árverés (feltételes) 3,6 0,77 3 2016. évi átmeneti árverés 0,8 27,50 22 2017. évi átmeneti árverés 0,3 45,00 14

(88) A villamosenergia-kapacitásról szóló (szállítói kifizetés stb.), 2014. évi rendeletek 6. cikkének (1) bekezdése szerint valamennyi, engedéllyel rendelkező szállítónak kapacitáspiaci szállítói díjat kell fizetnie az alábbi eljárás szerint, hogy finanszírozza a kapacitáspiac költségeit (azaz azokat a költségeket, amelyek a szolgáltatóknak nyújtott kapacitáskifizetések finanszírozásával kapcsolatosak): a) a kifizetések profiljának megalkotására a rendszerkereslettel összhangban kerül sor – így a kapacitásszolgáltatók a nagyobb kereslet hónapjai alatt (például télen) nagyobb arányban kapják meg a kifizetéseiket, míg az alacsonyabb kereslet időszakaiban kisebb arányban; b) a szolgáltatási év kezdete előtt három hónappal a szállítók előrejelzik a keresletüket, amely november elejétől február végéig minden hétköznap 16.00 és 19.00 között fennáll, és tájékoztatják az elszámoló szervet a becsléseikről; c) a szállítói díjak az előrejelzett piaci részesedésük alapján vannak megállapítva, és az engedéllyel rendelkező szállítóknak havi díjakat kell fizetniük, hogy a fizetési profiljuk illeszkedjen a kapacitásszolgáltatókhoz. A szállítói díjak kiszámítására a téli hétköznapokon 16.00 és 19.00 óra közötti kereslet alapján kerül sor annak érdekében, hogy ösztönözni lehessen a szállítókat arra, hogy csökkentsék a fogyasztóik villamosenergia-keresletét a jellemzően a legmagasabb kereslettel jellemzett időszakokban. Ennek csökkentenie kellene a szükséges kapacitás mennyiségét és ezáltal a kapacitáspiac költségét; d) a szállítói díjakat frissítik a meglévő egyensúlyozási és elszámolási törvény adategyeztetési folyamata révén, hogy azok a piaci részesedés tényleges adatait mutassák, amint azok elérhetővé válnak. Az adategyeztetési folyamat a felülvizsgált keresleti adatok beérkezését követően 14 hónapig tart.

(89) A kapacitáspiaccal összefüggő, valamennyi résztvevőre vonatkozó összes kifizetési folyamatot az elszámoló szerv számolja ki és adminisztrálja az elszámoló szolgáltató (Elexon) segítségével. Az elszámoló szerv és az Elexon szerepét és feladatait a 2.2. szakasz tartalmazza.

(90) A kapacitáskifizetéseket az egyes szolgáltatók kapacitásmegállapodásaiban az egyes szolgáltatási évekre vonatkozó árverés eredménye alapján meghatározott összegek alapján határozzák meg: a kapacitáskifizetés egyenlő a sikeres kapacitásszolgáltatók által a kapacitásárverésen felkínált kapacitás elszámolóárral megszorzott összegével.

(91) Az elszámoló szervhez beérkező összegeket a kormányzati banki szolgáltatások nem kamatozó bankszámláján tárolják. Az elszámoló szerv felelős az új építésű termelők vagy a DSR-szolgáltatók által az előminősítési eljárás részeként az egyes kapacitásárverések előtt benyújtott biztosítékok begyűjtéséért, megőrzéséért és (szükség esetén) visszajuttatásáért.

(92) Az elszámoló szervhez érkező és tőle induló fő pénzügyi folyamatok az alábbiak: a) A szállítók a 2015/2016-os pénzügyi év óta kötelesek az elszámoló szervnek megfizetni az úgynevezett „elszámoló szervnek szóló díjat” havonta. Az „elszámoló szervnek szóló díj” fedezi a kapacitáspiac elszámoló funkciójának fenntartásával járó adminisztratív költségeket, amelyek az elszámoló szervnél (és megbízottjánál) merülnek fel. A kifizetések begyűjtése az egyesült királyságbeli április-márciusi pénzügyi év alapján történik, azaz az egyéb kapacitáspiaci kifizetési folyamatoktól eltérő időben, amelyekre az október-szeptemberi kapacitási év alapján kerül sor. b) A szállítók kötelesek hitelfedezetet rendelkezésre bocsátani a szolgáltatási év minden hónapjának kezdete előtt. Ennek a fedezetnek a havi szállítói díjuk 110 %-ának kell lennie, és célja biztosítani, hogy a kapacitásszolgáltatóra vonatkozó kifizetési folyamatok továbbra is folytatódjanak szállító mulasztás esetén. c) A szállítók kötelesek „havi szállítói díjat” fizetni az elszámoló szervnek legkésőbb 24 munkanappal a szolgáltatási év egyes hónapjainak végét követően. A havi szállítói díj (a szállítói engedélyükben szereplő feltételen keresztül) a szállítókra rótt kötelezettség, amely a kapacitáspiac finanszírozását szolgálja. d) Amennyiben a kapacitásszolgáltatók az adott szolgáltatási évben a rendszer kivételes terhelése idején nem felelnek meg a kapacitási kötelezettségeiknek, kötelesek „bírságot” fizetni az elszámoló szervnek. Ezt legkésőbb 24 munkanappal az adott hónap végét követően kell befizetni. e) Az elszámoló szerv „kapacitáskifizetést” nyújt a szolgáltatóknak. Ez az összeg a kapacitási kötelezettségük alapján kerül kiszámításra (a kapacitásárverésen meghatározott összeg) az adott szolgáltatási év egyes hónapjainak végét követő 29 napon belül. A szolgáltatóknak szóló valamennyi kifizetést az engedélyezett szállítókra rótt díjakból származó bevétel fedezi. Amennyiben a kapacitásszolgáltató nem fizette meg a bírságát, a szolgáltatónak szóló kifizetés visszatartására kerül sor a szükséges bírság kifizetésééig. A szállítóknak ténylegesen kifizetett összegeknél figyelembe veszik a kötelezettségekkel való kereskedelmet, amelyre az árverés és a szolgáltatási időszak között került sor. f) Amennyiben a kapacitásszolgáltatók a kapacitási kötelezettségeikhez képest többletkapacitást szolgáltatnak az adott szolgáltatási évben előforduló kivételes terhelés esetén, az elszámoló szerv „többletszolgáltatási kifizetést” biztosít. Az egyes kapacitásszolgáltatók felé teljesítendő többletszolgáltatási kifizetések kiszámítására a kapacitási év végén kerül sor, és azokat az év során bírságként begyűjtött összegekből fizetik ki. Ez nem növeli az adott évre vonatkozó kapacitáskifizetés általános szintjét – mivel a többletszolgáltatásért teljesített kifizetések kiegyenlítik a teljesítés elmaradása után gyűjtött bírságokat. g) Adott esetben az elszámoló szerv visszajuttatja a szállítóknak a bírságból fennmaradó szállítói összeget. Ez a többletszolgáltatásért járó, az év során felhalmozódott kifizetések után fennmaradó bevétel, amelyet a szükséges mértékben befizettek.

2.8. A termelési kapacitás megfelelősége Nagy-Britanniában

2.8.1. A nagy-britanniai villamosenergia-piac

(93) 2005. április 1-jén az Egyesült Királyság Nagy-Britanniában bevezette a BETTA-t, azaz a brit villamosenergia-nagykereskedelemre és -átvitelre vonatkozó intézkedések egységes készletét. A BETTA a termelők, a szállítók, a fogyasztók és a kereskedők közötti kétoldali kereskedelmen alapul, és a résztvevők önállóan osztják el a terheket ahelyett, hogy ez központilag történne.

(94) A BETTA alapján a villamosenergia-szerződéseket határidős piacokon kötik az adott félórás szolgáltatási időszakot több évvel vagy akár 24 órával megelőzően. A rövid távú villamosenergia-tőzsdék és energiabrókerek lehetőséget biztosítanak a résztvevőknek arra, hogy a szerződési pozíciójukat a szolgáltatás előtt beállítsák 1–24 óra között. Valamennyi ügylet kétoldali, és megkötésére a villamosenergia-tőzsdén bejegyzett áron, kétoldali megállapodással vagy brókeren keresztül kerül sor.

(95) A BETTA alapján a villamos energia nagykereskedelmi ára a termelőket jutalmazza a villamos energiájukért és kapacitásukért, és a befektetőknek az alapján kell dönteniük a befektetésről, hogy azt várják, hogy a befektetés költségei megtérülnek a villamos energia nagykereskedelmi villamosenergia-piacon történő értékesítésén keresztül.

(96) A szolgáltatáshoz közelebb létezik egy kiegyensúlyozó mechanizmus, amelyen keresztül a rendszer-üzemeltető a valós időhöz közel fogadja el a villamos energiára vonatkozó ajánlatokat. Ez lehetővé teszi a rendszer-üzemeltető számára, hogy kiegyensúlyozza a kínálatot és a keresletet. „Kapuzáráskor”, azaz az egyes félórás szolgáltatási időszakok előtt egy órával a termelők kötelesek tájékoztatni a rendszer-üzemeltetőt az energiáról, amelyet a szerződésük szerint szolgáltatniuk kell, és az egyes erőművektől várható eredményről. A szállítók (kiskereskedők) kötelesek bejelenteni a mennyiséget, amelynek megvásárlására szerződést kötöttek, és amelyet várakozásuk szerint a fogyasztóik fel fognak használni. Végezetül a kiegyenlítőenergia-elszámolási folyamat foglalkozik azon piaci résztvevők részére és által teljesítendő kifizetésekkel, amelyek szerződéses pozíciója nem felel meg a ténylegesen mért villamosenergia-előállításnak vagy -fogyasztásnak. Ez a folyamat a rendszer kiegyenlítésének egyéb költségeit is elszámolja. A résztvevők viszonylag magas kiegyenlítési árra számíthatnak, ha a szerződéses pozíciójuk nem felel meg a tényleges fogyasztásnak vagy termelésnek. E kiegyenlítőenergia-elszámolási folyamat vagy a kiegyenlítési ár arra ösztönzi a résztvevőket, hogy valós időben egyenlítsék ki a rendszert.

(97) 2017 decemberének végén az Egyesült Királyság összesen 81,3 GW villamosenergia-termelő kapacitással rendelkezett. Az Egyesült Királyság ezenkívül négy rendszerösszekötővel rendelkezik, amely lehetővé teszi az Európával folytatott kereskedelmet: Anglia–Franciaország (2 GW kapacitás), Anglia–Hollandia (1 GW), Észak-Írország–Írország (0,6 GW) és Wales–Írország (0,5 GW) (28). Az Anglia és Belgium közötti NEMO rendszerösszekötő (1 GW) 2019. január 31-én kezdte meg működését.

2.8.2. A termelési kapacitás megfelelőségével kapcsolatos problémák

(98) A megbízhatósági standard a várható beviteli veszteség alapján fejezhető ki. Ez magában foglalja egy olyan standard létrehozását, amely meghatározza az egy évre jutó olyan órák átlagos számát, amelyekben a kínálat várhatóan nem fog megfelelni a keresletnek egy jellemző évben. A várható beviteli veszteség az egy évre jutó azon órák száma, amelyekben hosszú távon statisztikailag várható, hogy a kínálat nem fog megfelelni a keresletnek. Ez valószínűségen alapuló megközelítés – azaz a tényleges mennyiség az adott év körülményein fog múlni, például azon, mennyire hideg a tél; előfordul-e, hogy egy adott alkalommal az erőművek szokatlanul nagy számban nem működnek; milyen a szélgenerátorokból származó teljesítmény csúcsterhelés alatt; valamint minden egyéb tényező, amely kihathat a villamosenergia-kínálat és -kereslet egyensúlyára. Mindazonáltal e mérési módszer értelmezésekor fontos megjegyezni, hogy a beviteli veszteség bizonyos szintje nem egyenlő az ugyanakkora mennyiségű általános üzemzavarral; a legtöbb esetben a beviteli veszteséget a fogyasztókra gyakorolt jelentősebb hatás nélkül lehet kezelni. Az Egyesült Királyság által meghatározott kritikus szint a három órát meghaladó, várható beviteli veszteség.

(99) A bejelentésben a kormányzat megjegyezte, hogy a választott modellezési megközelítéstől függetlenül a villamosenergia-ellátás jövőbeni biztonságát rendkívül nehéz teljes bizonyossággal előrevetíteni, mivel az jelentős mértékben függ kulcsfeltételezésektől, beleértve a villamos energia iránti keresletet, az üzemen kívül helyezésre vonatkozó határozatokat, az újonnan épült erőműveket, a rendszerösszekötőktől várt hozzájárulást, valamint a különböző technológiák elérhetőségére vonatkozó tényezőket.

(100) Az intézkedés 2014. évi bejelentése idején az Egyesült Királyság kijelentette, hogy az Ofgem 2013. évi, villamosenergia-kapacitásról szóló értékelésében az szerepelt, hogy a várható beviteli veszteség 2015/16-ban 9 órára nőne (bár megjegyezte, hogy ennek kis hatása volt a hagyományos termelés magas rendelkezésre állásának ügyében), majd ezt később visszanyernék, mielőtt 2018/19-re újra megnőne. Abban az időben az Egyesült Királyság úgy vélte, hogy a forgatókönyvek sora igazolta a bizonytalanságot a 2018/19-es évi, 3 órát meghaladó tartomány felső határával, ami az Egyesült Királyság szerint határozottan beavatkozást tesz szükségessé. Az Ofgem referencia-forgatókönyve összességében 0,75 GW exporttal számolt a téli időszakban. 4. ábra Várható beviteli veszteség és megbízhatósági standard az Egyesült Királyság 2014. évi bejelentésében foglaltak szerint. Forrás: Ofgem, Elemzés az Energia- és Éghajlatügyi Minisztérium számára

(101) Ezenkívül az Egyesült Királyság kijelentette, hogy az Egyesült Királyság Energia- és Éghajlatügyi Minisztériuma (DECC) is készített szimulációkat az energiatermelésbe való beruházásról 2030-ig. A DECC alaphelyzetre vonatkozó, kapacitáspiac nélküli forgatókönyve 2016/17-ig hasonló tendenciát mutatott, mint az Ofgem elemzése. 2016/17 után a DECC alaphelyzetre vonatkozó forgatókönyve a 2020-as évek elejéig lefelé ívelő tendenciát mutatott a kapacitási határérték terén. A DECC modellezésében további 2,9 GW rendszerösszekötő-kapacitást feltételezett 2030-ig, és azzal számolt, hogy a rendszerösszekötők összességében (azaz a rendszerösszekötőn keresztül csatlakozó teljes kapacitást figyelembe véve) nem importálnak és nem exportálnak a csúcsterhelés idején. 5. ábra A csökkentett kapacitási határértékekre vonatkozó hosszú távú becslések az Egyesült Királyság 2014. évi bejelentésében foglaltak szerint. Forrás: Ofgem 2013, 2013. évi elemzés az Energia- és Éghajlatügyi Minisztérium számára

(102) Az Egyesült Királyság becslése szerint az Egyesült Királyság kormánya által végzett elemzés, valamint a National Grid által rendelkezésre bocsátott külön elemzés igazolja, hogy folyamatosan szükség van a kapacitáspiacra annak érdekében, hogy biztosítani lehessen a háromórás várható beviteli veszteségre vonatkozó megbízhatósági standardnak való megfelelést. Ha a kapacitáspiac ki van zárva a modellből, a megbízhatósági standard valószínűleg a modellezésben szereplő egyik évben sem teljesül.

(103) Az NG a jövőbeli energetikai forgatókönyvek (29) részeként ötéves, villamosenergia-reformra vonatkozó alaphelyzetet állít fel a kapacitáspiaci árveréseken biztosítandó kapacitás értékelésére. 2018 decemberében az NG felülvizsgálta a feltételezéseket, hogy értékelje az alaphelyzetre gyakorolt potenciális hatást, amennyiben nincs kapacitáspiac az Egyesült Királyságban. Az NG értékelése szerint a várató beviteli veszteség a kapacitáspiac nélkül 2019/20 és 2023/24 között 3 és 7 óra között lenne.

(104) Az Egyesült Királyság Gazdasági, Energiaügyi és Iparstratégiai Minisztériuma (BEIS) a National Gridtől függetlenül készített elemzést a National Grid legfrissebb, villamosenergia-kapacitásról szóló jelentésének (ECR2018) használatával, a BEIS kereskedelmi meglátásaival és a BEIS erőműgazdasági értékelésével összhangban. Ez az elemzés arra a következtetésre jut, hogy a várható beviteli veszteségi skála 2030-ig minden évben megszegi a háromórás várható beviteli veszteségre vonatkozó megbízhatósági standardot (2019/20 és 2029/30 között 3 és 345 óra közötti várható beviteli veszteség).

2.8.3. A termelési kapacitás megfelelőségével kapcsolatos problémák okai

(105) Az Egyesült Királyság szerint két fő piaci hiányosság indokolja a termelési kapacitás megfelelőségével kapcsolatos, az előző szakaszban ismertetett problémát.

(106) Az első piaci hiányosság az, hogy a megbízhatóság közjószág. A fogyasztók nem választhatják meg a megbízhatóság kívánt szintjét, mivel a rendszer-üzemeltető nem tudja őket szelektíven lecsatlakoztatni, és a fogyasztók nem reagálnak a nagykereskedelmi árral kapcsolatos valós idejű változásokra. Ezért várható, hogy a kapacitásszolgáltatók a beavatkozás hiányában nem a társadalmilag optimális megbízhatósági szintet biztosítják. Ez a társadalom számára magas költségekhez vezethet a nem megbízható villamosenergia-ellátás eredményeként. Ezek külső költségek lennének, ha nem lennének a termelőkre terhelve.

(107) A második piaci hiányosság a „hiányzó pénz” problémája. Ezt a koncepciót a szakirodalom azonosította és írta le, és a hagyományos energiapiacokra hat ki (30). Elméletben az a tény, hogy a fogyasztók nem választhatják meg a kívánt megbízhatósági szintet, megoldható a hagyományos energiapiacon, ha lehetővé tesszük az árak olyan szintre emelkedését, hogy az tükrözze a kiesett ellátás értékét, azaz azt az árat, amelyet a fogyasztók már nem hajlandók megfizetni a villamos energiáért, és amely lehetővé teszi a termelők számára, hogy szűkösségi díjakat kapjanak. Mindazonáltal a gyakorlatban a hagyományos energiapiac nem tud megfelelő piaci jelzéseket küldeni az energiaellátás optimális biztonságának biztosítása és annak lehetővé tétele érdekében, hogy a befektetők projektfinanszírozást szerezzenek az új kapacitás építéséhez. Ez azt jelenti, hogy az energiapiaci bevételek önmagukban nem hoznak elegendő, kapacitásba való befektetést a „hiányzó pénz” miatt. Ennek okai kettősek: a) az árak alkalmatlansága arra, hogy tükrözzék a hiányt: Az aktuális nagykereskedelmi villamosenergia-árak nem emelkednek meg eléggé ahhoz, hogy tükrözzék a többletkapacitás értékét a hiány idején. Ez azért van, mert az azon termelőkre kiszabott díjak, amelyek nincsenek egyensúlyban a kiegyensúlyozó mechanizmusban (kiegyenlítés), nem tükrözik a kiegyensúlyozásra irányuló, rendszer-üzemeltető által bevezetett intézkedések (például a feszültségcsökkentés) teljes költségét; b) a bizonyosság hiánya, hogy az árak növekedni fognak-e, még ha tudnak is: Amikor a nagykereskedelmi energiapiaci árak magas szintre emelkednek, a befektetők aggódnak amiatt, hogy a kormány/piaci szabályozó szerv fellép a piaci erővel való vélt visszaéléssel szemben, például a felső árhatár bevezetésével. Ezenkívül aggódnak amiatt is, hogy az árak egyszerűen nem fognak emelkedni – például, ha a szélenergia-kapacitás a vártnál jobban teljesít, ami csökkenti a drágább lehívható kapacitás működésére irányuló lehetőségeket.

(108) Az Egyesült Királyság szerint a „hiányzó pénz” nem pusztán elméleti probléma. Korábban a nagy-britanniai kiegyenlítő árak nem haladták meg a 938 GBP/MWh-t. Az Egyesült Királyság szerint a nagy-britanniai piac nemrégiben bekövetkezett hiányhelyzetei nek adatai szintén azt jelzik, hogy az árak nem emelkedtek a várt szintre. Az Egyesült Királyság kormánya és az Ofgem a kiesett ellátás értékének becslésére független tanulmány elkészítését rendelte el, amely megállapította, hogy a fogyasztók számára a rendszer kivételes terhelése alatti lecsatlakozások megelőzésének átlagos értéke körülbelül 17 000 GBP/MWh (31).

(109) Az Egyesült Királyság szerint a piaci hiányosságokat rövid és középtávon súlyosbítják a meglévő kapacitások rendkívül gyors bezárására irányuló tervek: az NG központi forgatókönyve szerint ha a kapacitáspiaci bevételek nem lennének elérhetőek többé, a 2018/2019-ben rendelkezésre álló szén- és gázerőművekből akár 8 GW is bezárna 2019/2020-ban.

2.8.4. További intézkedések a termelési kapacitás megfelelőségének biztosítása érdekében

(110) A bejelentett intézkedés mellett az Egyesült Királyság számos intézkedést hajtott és hajt végre a nagy-britanniai villamosenergia-piacon, amelyek segíthetnek az előző szakaszban felsorolt piaci hiányosságok kezelésében. Az Egyesült Királyság bejelentésében szereplő három fő kezdeményezést az alábbiakban ismertetjük.

(111) Az Egyesült Királyság által említett első intézkedés célja a villamos energia iránti kereslet általános csökkentése és a fogyasztói oldali reakciókészség növelése. Az Egyesült Királyság beszámolt arról, hogy a villamos energia iránti kereslet általános csökkentése érdekében például a Green Dealen és az energetikai vállalatok kötelezettségein keresztül tett lépéseket. Az Egyesült Királyság ezenkívül keresi a lehetőségeket, amelyekkel ösztönözheti mind a tartós keresletcsökkentést (amelyet a kormányzat a villamosenergia-kereslet csökkentésének vagy EDR-nek nevez), mind pedig a rövid távú keresletcsökkentést, például a csúcslevágást és a csúcseltolást (amelyet a kormány felhasználóoldali válasznak vagy DSR-nek hív). Az Egyesült Királyság többek között elkötelezett aziránt, hogy biztosítsa, hogy az országban minden háztartás és kisvállalkozás intelligens fogyasztásmérőt kapjon 2020 végéig (32). Az intelligens fogyasztásmérők lehetővé teszik a felhasználás időpontja szerinti tarifák bevezetését, ami alacsonyabb energiaárakkal jár a csúcsidőn kívüli időszakokban. Az Egyesült Királyságban a felhasználás időpontja szerinti első statikus tarifát a Green Energy vezette be 2017 elején, és ezáltal az intelligens fogyasztásmérővel rendelkező fogyasztóknak jóval alacsonyabb villamosenergia-árat kínált hétköznap éjszakánként. Mindazonáltal ez nem tükrözi a tényleges nagykereskedelmi költségeket, ami lehetővé tenné a fogyasztóknak, hogy valós időben reagáljanak (33). Ezenkívül a megelőző munkára és egy véleményezési felhívásra támaszkodva az Egyesült Királyság kormánya és az Ofgem 2017 júliusában közösen közzétette az intelligens rendszerekre és a rugalmasságra vonatkozó tervét (34). Ez a terv ismerteti az Egyesült Királyság azon megközelítésének mögöttes elveit, amely szerint lehetővé kívánja tenni az intelligens és a rugalmas rendszerekre való átállást, valamint a kormány, az Ofgem és/vagy az iparág 29 intézkedését.

(112) A második intézkedés a kiegyenlítő árak rendszerének reformja. A kiegyenlítő árak annak biztosítására ösztönzik a résztvevőket, hogy az általuk értékesített vagy felhasznált villamosenergia-mennyiség megfeleljen az értékesítésre vagy fogyasztásra vállalt szerződéses mennyiségnek. Az Egyesült Királyság úgy véli, hogy a piac működési módjának reformja segíti az energiaellátás biztonságának garantálását.

(113) Az Ofgem 2012-ben megkezdte a villamosenergia-kiegyenlítésről szóló törvény jelentős felülvizsgálatát (35), hogy megoldást találjon számos régi, a kiegyenlítő árakat visszafogó tényezőkkel kapcsolatos aggodalomra. Az Ofgem a végleges szakpolitikai döntését 2014 májusában hozta meg és tette közzé (36). A kiegyenlítésterületén végrehajtott reformok a következők: a) A kiegyenlítő árakat „marginálissá” tették azzal, hogy a rendszer-üzemeltető által a rendszer kiegyensúlyozása érdekében bevezetett legdrágább intézkedés alapján számolják ki őket. Ezt lépésekben vezették be, az első lépés az volt, hogy 2015 novemberétől az árak kiszámításához átlagosan a rendszer-üzemeltető intézkedéseinek felső 50 MWh-jához tartozó átlagot használták fel (az 500 MWh-hoz tartozó helyett). 2018 novembere óta az árakat a felső 1 MWh alapján számolják ki. b) A lecsatlakozások és a feszültségcsökkentések költségét beépítették a fogyasztók által fizetendő, a kiesett ellátás értékén alapuló kiegyenlítő ár számításába. Ezt a költséget fokozatosan vezették be, 2015 novemberében 3 000 GBP/MWh-ról indult, és 2018 novemberében 6 000 GBP/MWh lett. c) A tartalékköltségek árazása javult azzal, hogy tükrözi azt az értéket, amelyet a tartalék a rendszer kivételes terhelése idején a fogyasztóknak nyújt. Ennek érdekében bevezették a tartalékhiány-árazási funkciót, amely a rendszerben található hiány alapján beárazza a felhasznált tartalékot (37). d) Annak érdekében, hogy – különösen a kisebb fogyasztók számára –egyszerűsítsék az intézkedéseket és csökkentsék a kiegyenlítési költségeket, lépéseket tettek afelé, hogy minden elszámolási időszakban egyetlen egységes kiegyenlítő ár érvényesüljön.

(114) Az Ofgem közzétette az EBSCR első fázisának felülvizsgálatát (38). Az első fázis végrehajtása óta az átlagos kiegyenlítő ár csökkent. A kiegyenlítő árak többsége jelenleg 20-30 GBP/MWh között van a korábbi 30-40 GBP/MWh-hoz képest. A kiegyenlítő ár azonban volatilisabbá vált. A reformot megelőző két évben a maximális ár 429,10 GBP/MWh volt, míg a reform után 1 528,72 GBP/MWh lett.

(115) Az Egyesült Királyság kormánya úgy véli, hogy a kapacitáspiac és a kiegyenlítési reform jól megkülönböztethető, azonban egymást kiegészítő szerepekkel rendelkezik a villamosenergia-ellátás biztonságának biztosítása terén. Az alábbi okok miatt célszerűbb követni a kapacitáspiacot, valamint támogatni a kiegyenlítési intézkedések reformját, mint egyszerűen a kiegyenlítési reformra támaszkodni: a) míg hosszú távon a kiegyenlítési reform megerősíti az energiapiaci befektetések ösztönzőit, várhatóan kisebb hatása lesz a befektetések általános szintjére rövid és középtávon (39). Ennek oka, hogy a termelők közel az összes energiájukat eladják a forward piacokon. Mindazonáltal idővel a kiegyenlítési reform eredményeként a forward piacok árai meg fognak emelkedni, mivel a termelők ki fogják használni az arbitrázslehetőségeket a forward piacok és a kiegyensúlyozási mechanizmus árai között; b) a kiegyenlítési reform nem tudja megoldani a hőkapacitásba való befektetés megnövekedett kockázatát, mivel a villamosenergia-ágazat szén-dioxid-mentessé válik: a hőkapacitás egyre inkább tartalékként fog működni, és vissza kell nyernie az állandó költségeit azzal, hogy magas áron lehet eladni azon a néhány alkalmon, amikor hiány van, és az árak megemelkednek; c) a gyakorlatban a befektetések függhetnek a likvid piactól a valós idejű áron kereskedő megbízhatósági opciók esetén – ahol a szállítók a termelőknek rögzített árat fizetnek azért az opcióért cserébe, hogy kötési áron vásároljanak energiát. Nem valószínű, hogy ez az Ofgem kiegyenlítési intézkedésekre vonatkozó reformja alapján elterjed, mivel a piac még az aktuális kiegyenlítési reformok után is összetett adminisztratív eljárásokon keresztül meghatározott kiegyenlítéssel rendelkező kvázipiac marad, azonban fejlődhet, ha olyan kiegyenlítő villamosenergia-piacot vezetnek be, amely szilárd referenciapiacként tud működni az opciókereskedelem terén (40); d) nem világos, hogy a befektetők bízni fognak-e abban, hogy bármilyen új intézkedést fenn lehet tartani. Ez azért van, mert amikor az árak magas szintre tudnak emelkedni, jóval nehezebb lesz a szabályozó számára felmérni, hogy a rendkívül magas árak a hatékony piaci működésnek vagy a nyerészkedésnek köszönhető. Ez azt jelenti, hogy előfordulhat, hogy a termelők idegenkednek attól, hogy magas áron kínáljanak energiát (mert a piaci visszaéléssel szembeni vizsgálattól félnek), vagy hogy állami beavatkozást várnak a jövőben a gyakoribb árcsúcsok csökkentése érdekében; e) amennyiben a kiegyenlítési reformokat bevezetik, és azok jól működnek a piaci hiányosságokkal szemben, az erőteljesebb kiegyenlítő árakban benne rejlik a potenciál, hogy csökkentsék a kapacitás kapacitáspiacon keresztüli beszerzésének költségét, hogy a kapacitásért fizetett ár nullára csökkenjen az árverésen; f) bár a kiegyenlítési reform a végrehajtása esetén vezethet magasabb árakhoz a hiány idején, a hiányesemények jellegükből fakadóan magas szintű bizonytalansága miatt kockázatos stratégia a nagy, új építésű projektekbe befektetők számára, ha kizárólag a hiánydíjakra alapoznak. A kapacitáspiac stabil, rendszeres kifizetést biztosít akár 15 évig az új építésű projektek esetén, ami csökkenti a befektetőket érő kockázatokat, és ösztönzi az új és meglévő kapacitásba való befektetést.

(116) Az Egyesült Királyság által idézett harmadik intézkedés a belső energiapiacot egészíti ki, és segíti az energiahálózatok nagyobb szintű összekapcsolását. Az Egyesült Királyság átültette a nemzeti jogba a harmadik energiaügyi csomagot, és azt állította, hogy az hozzájárult az üzemi és kereskedelmi szabályzatok kialakításához. Különösen a piaccal kapcsolatos uniós üzemi és kereskedelmi szabályzatokhoz, amelyek összehangolják azokat az időkereteket, amelyek során a kapacitás allokációjára és kereskedelmére sor kerül, Európa-szerte bevezetik a piaci szabályok szabványos készletét, és előmozdítják a versenyképes páneurópai energiapiac végrehajtását. Az Egyesült Királyság szerint ezek a változások javíthatják a rendszerösszekötői befektetéseket az eszközök még hatékonyabb felhasználásán keresztül. Az Egyesült Királyság megjegyzi továbbá, hogy Nagy-Britanniában az energiahálózatok összekapcsolásának szintje a 2014. évi 4 %-ról a teljes telepített kapacitás 6 %-ára nőtt 2019-re, nevezetesen azzal, hogy a NEMO-rendszerösszekötő 2019. január 31-én működésbe lépett, és 2021-re ez a szám 9 %-ra emelkedhet (41).

(117) Az Egyesült Királyság előadta, hogy a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelettel összhangban kétévente aktívan részt vett az uniós eljárásban, amelynek célja a prioritást élvező, határokon átívelő projektek azonosítása. Ezek a prioritást élvező projektek megkapták a „közös érdekű projekt” státuszt, ami lehetővé tette számukra, hogy potenciálisan gyorsabb tervezési és engedélyezési eljárásokban, potenciális szabályozói ösztönzőkben és az Európai Hálózatfinanszírozási Eszközből származó pénzügyi támogatáshoz való lehetséges hozzáférésben részesüljenek.

(118) Az Ofgem integrált átviteltervezési és szabályozási (ITPR) projektje 2015-ben zárult le (42). A projekt bevezette a hálózati opciók értékelésére (NOA) irányuló eljárást és az éves NOA-jelentések közzétételét. A rendszer-üzemeltető elemzése megfelelőbb tájékoztatást nyújt a rendszerösszekötő-fejlesztőknek, többek között azokról a helyszínekről, ahol az rendszerösszekötő-kapacitást a legkönnyebben el lehet helyezni. Az új szerep ezenkívül magában foglalja az egyes rendszerösszekötői javaslatok figyelembevételét, valamint az azok hatásaival kapcsolatos értékelés Ofgem részére történő rendelkezésre bocsátását.

2.9. Időtartam

(119) A 2013. évi energiatörvény nem tartalmazza a kapacitáspiac megszűnésének dátumát. Az állami támogatás jóváhagyása azonban 10 évre szól (43), amely időszak az intézkedés 2014. évi első végrehajtásától kezdődik (44).

2.10. Az eljárás megindítása mellett szóló okok

(120) A kapacitáspiacot az Egyesült Királyság hatóságai még a hatálybalépés előtt bejelentették, de a 2014. évi engedélyező határozatot a Törvényszék megsemmisítette. A 2014. évi határozatot megsemmisítő törvényszéki ítélet figyelembevételével a szóban forgó támogatás végrehajtását a Törvényszék ítéletéig jogellenesnek kell tekinteni (45).

(121) A jogellenes állami támogatások értékelésére alkalmazandó szabályok meghatározásáról szóló bizottsági közleménnyel (46) összhangban a Bizottság értékelte az intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségét 2014 decemberétől 2018 novemberéig és a jövőre nézve a környezetvédelmi és energetikai állami támogatásokról szóló iránymutatás (47) 3.9. szakaszában meghatározott feltételek alapján, amelyek külön feltételeket állítanak fel a termelési kapacitás megfelelőségére vonatkozó támogatások tekintetében, és amelyek 2014. július 1. óta alkalmazandók.

(122) Egy új határozat elfogadására irányuló eljárás pontosan azon a ponton indítható el újra, amikor a jogellenesség bekövetkezett (48).

(123) A törvényszéki ítélet következtetései értelmében, amelyek szerint a Bizottságnak kételkednie kellett volna az intézkedés bizonyos aspektusainak a belső piaccal való összeegyeztethetőségében, a Bizottság úgy határozott, hogy hivatalos vizsgálati eljárást indít.

(124) Az elérhető információk és az eljárást megindító határozatban ismertetett tényezők alapján a Bizottság további tájékoztatást kért és különösen az alábbiakkal kapcsolatban észrevételek benyújtására szólított fel: a) az intézkedés megfelelő jellege: 1. az intézkedés kellően nyitva állt-e az összes releváns kapacitásszolgáltató, különösen a DSR-szolgáltatók számára az alkalmazandó szerződéses futamidők különbségei, a T-1-es árverések esetében fenntartott kapacitásmennyiségre vonatkozó korlátozott garancia, valamint a részvételhez szükséges minimális szint miatt; 2. a rendszerösszekötőn keresztül csatlakozó kapacitás részvételének továbbra is a rendszerösszekötő által vezérelt modell alkalmazásával korlátozottnak kell-e lennie; b) az intézkedés arányossága: 1. az intézkedés arányos volt-e a DSR-üzemeltetőkkel és a termelőkkel való bánásmódban a szerződés futamideje alapján felmerülő potenciálisan hátrányosan megkülönböztető különbségek miatt; 2. a költségmegtérülési módszer sikertelen volt-e a tekintetben, hogy kellően ösztönözze a fogyasztókat a fogyasztásuk keresletcsúcsok alatti csökkentésében, és ezzel nem minimalizálta a támogatás teljes összegét; c) a versenyre és a kereskedelemre gyakorolt negatív hatások megelőzése: 1. az intézkedés elkerülte-e az ilyen hatásokat, mivel a hosszú távú szerződéseket a termelőegységek számára tartotta fenn, nyitottsága korlátozott volt, és emellett Nagy-Britanniában akkor nem volt engedélyezett a külföldi kapacitások közvetlen részvétele a kapacitásmechanizmusban.

3. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI

(125) Ez a szakasz azokat az észrevételeket foglalja össze, amelyek a Bizottsághoz érkeztek a konzultációs időszak alatt 35 érdekelt féltől, különösen az energiaágazatban aktív érdekelt felektől (például a hagyományos termelésben aktív vállalatoktól, rendszerösszekötőktől, megújulóenergia-termelőktől és DSR-üzemeltetőktől, valamint szakmai szervezetektől és nem kormányzati szervezetektől), az Ofgemtől és a National Gridtől.

3.1. A közérdekű cél és az intézkedés szükségessége

(126) Bár a Bizottság az eljárást megindító határozatában nem foglalkozik kifejezetten a közérdekű céllal és az intézkedés szükségességével, egyes érdekelt felek kifejezetten ezekkel a kérdésekkel kapcsolatban nyújtottak be észrevételeket. Legtöbbjük támogatta az intézkedést, és elismerte az intézkedés szükségességét. Néhányan egyszerűen egyetértettek a Bizottság eljárást megindító határozatának előzetes következtetésével, míg mások: a) a villamosenergia-piaci átvitelirendszer-üzemeltetők európai hálózatának, az Egyesült Királyság kormányának, a National Gridnek és a harmadik feleknek az elemzéseit idézték, amelyek igazolták, hogy a kapacitáspiac nélkül nem lehetett volna betartani az Egyesült Királyság megbízhatósági standardját; b) azt állították, hogy a kapacitáspiacra még az energiapiac legújabb fejleményeinek tükrében is (például az intelligens fogyasztásmérők bevezetése) szükség van; vagy c) kifejtették, hogy a kapacitáspiac fontos jelzést biztosított, amely támogatta az új kapacitásba való befektetést és a meglévő kapacitás fenntartását.

(127) A DSR szerepével és a benne rejlő potenciállal kapcsolatban egyes érdekelt felek a kapacitáspiac megfelelő tervezésének és a DSR-re vonatkozó akadályok hiányának bizonyítékaként arra mutattak rá, hogy az árveréseken részt vevő DSR mennyisége egyre nőtt. Számos érdekelt fél hangsúlyozta azt is, hogy az átmeneti árverések milyen pozitív szerepet játszottak a DSR növekedésének ösztönzésében, annál is inkább, mivel azokon magasabb árakon számoltak el, és nem voltak nyitottak más kapacitásszolgáltatók számára.

(128) Más érdekelt felek megkérdőjelezték, hogy szükség van-e a kapacitáspiacra, azt állítva, hogy: a) az Egyesült Királyság piacán túlkínálat volt. Az észrevételekben megjegyezték a National Grid által a kereslet és kínálat előrejelzésére alkalmazott konzervatív megközelítést, a 2018/19 telére vonatkozó magas kapacitási határértékeket, a várható beviteli veszteség alacsony szintjét, az azon a télen biztosított energiaellátás biztonságával kapcsolatban az Egyesült Királyság megnyugtatását, az alacsony elszámolóárakat és az rendszerösszekötőn keresztül csatlakozó kapacitás jelentős növekedését; b) a hagyományos energiapiac jobban biztosítaná a termelési kapacitás megfelelőségét, különösen azt követően, hogy az Egyesült Királyság végrehajtja az olyan reformokat, mint az intelligens fogyasztásmérők bevezetése, a kiegyenlítési reformok és a félórás elszámolási időszakok. Az egyik érdekelt fél az ausztrál hagyományos energiapiacot hozta fel példaként, ahol a nagykereskedelmi árak volatilitása egyértelmű jelzést ad a DSR-be való befektetésre; c) a kapacitáspiac állandósítaná a „hiányzó pénz” problémáját azzal, hogy visszafogja a hiányárazást, amely a DSR-be és a tárolásba való befektetés ösztönzéséhez szükséges. E visszafogó hatás bizonyítékaként számos észrevétel megemlítette, hogy a Törvényszék ítéletét követően megváltoztak a villamosenergia-árak; d) a Bizottságnak alaposan meg kellene vizsgálnia a DSR-ben rejlő potenciált 10 éves időszak alatt, valamint az e potenciál kapacitáspiacra gyakorolt hatását. Tanulmányokra hivatkozva jelzik, hogy i. ha az intelligens fogyasztásmérők és egyéb hasznos eszközök széles körben elterjedtek lennének, a lakossági keresletből 15 GW-ot potenciálisan át lehetne helyezni 2025-ben egy téli csúcsnapon; ii. az ipari fogyasztók egy 2012. évi modell becslése szerint 4-5 GW DSR-kapacitást biztosítanának; míg iii. a nem lakossági és nem ipari épületekből származó DSR-ben rejlő potenciál a becslések szerint 2012-ben 1,2 és 4,4 GW között lenne egy téli csúcsnapon; iv. akár 1 GW DSR is elérhető lenne Londonban 2050-ben. Ezenkívül úgy gondolják, hogy a DSR kapacitáspiaci árveréseken való részvétele alacsony, mivel a DSR az árverésre bocsátott teljes kapacitás 1,37 %-át érte el. Végezetül egyes érdekelt felek kritikát fogalmaztak meg az átmeneti árverésekkel szemben, mivel azok nem elegendőek a DSR előmozdítására, hiszen kizárják a hosszú távú árverések alapján szerződéssel rendelkező DSR-szolgáltatásokat, és a második átmeneti árverés a fogyasztást csökkentő felhasználóoldali válaszra korlátozódott, és ezért nem volt elegendő az ilyen típusú felhasználóoldali válasz hosszú távú előmozdításához. Ezenkívül sajnálatukat fejezték ki amiatt, hogy az Egyesült Királyság nem hosszabbította meg az átmeneti árverést két további évvel.

3.2. Az intézkedés megfelelő jellege

3.2.1. A jogi aktus típusának megválasztása

(129) Az egyik érdekelt fél szerint a kapacitáspiac vélhetőleg számos módon nem összeegyeztethető az (EU) 2019/943 rendelettel, mivel i. az Egyesült Királyság már végrehajtotta a kapacitáspiac elkerüléséhez szükséges energiapiaci reformjainak többségét, és ii. amennyiben továbbra is fennállnak a fennmaradó kapacitással kapcsolatos aggodalmak, a stratégiai tartalék célszerűbb lenne.

3.2.2. Ellentételezés kizárólag a kapacitás rendelkezésre bocsátásáért

(130) Egyes érdekelt felek szerint a rendszer kivételes terhelése előtti, jelenlegi értesítési intézkedések (például négyórás figyelmeztetés a rendszer kivételes terhelése időzítésének és mélységének utólagos meghatározásával) hátrányosak a nem központosított eszközökkel szemben, beleértve a DSR-t. Szerintük az Egyesült Királyságnak fel kéne mérnie a lehívási mechanizmus vagy a rendszer kivételes terhelését megelőző több figyelmeztetés bevezetését.

(131) Egyes érdekelt felek jelezték, hogy a jelenlegi szankciórendszer nem eléggé erős ahhoz, hogy biztosítsa, hogy a kapacitásszolgáltatók hatékonyan reagáljanak a rendszer kivételes terhelése esetén.

(132) Egyes érdekelt felek egyrészt azzal érveltek, hogy az, hogy a rendszer kivételes terhelésének fogalma a „beérkező energia” modelljén alapul, ellentétes a környezetvédelmi és energetikai állami támogatásokról szóló iránymutatás (225) bekezdésével, és lehetővé teszi a csökkentő tényezők olyan módon történő manipulációját, amely hátrányos megkülönböztetésben részesíti az alacsony szén-dioxid-kibocsátású (szél-és naperőművek) és alternatív technológiákat (például a tárolás).

3.2.3. Az intézkedés nyitottsága valamennyi vonatkozó kapacitásszolgáltató felé

3.2.3.1. A DSR-szolgáltatókkal szembeni potenciális diszkrimináció az időhöz kötött szolgáltatásra vonatkozó megállapodások hiánya miatt

(133) Egyes érdekelt felek szerint az a követelmény, hogy a kapacitásmegállapodások jogosultjainak a