A Tanács 2913/92/EGK rendelete

(1992. október 12.)

a Közösségi Vámkódex létrehozásáról

AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,

tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 28., 100a. és 113. cikkére,

tekintettel a Bizottság javaslatára [1],

az Európai Parlamenttel együttműködve [2],

tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],

mivel a Közösség a vámunión alapul; mivel mind a Közösség gazdasági szereplői, mind a vámigazgatási szervek érdekében ajánlatos egy kódexben összegyűjteni a vámjogszabályok rendelkezéseit, amelyek jelenleg számos közösségi rendeletben és irányelvben elszórtan találhatók meg; mivel ez a feladat alapvető fontosságú a belső piac szempontjából;

mivel ennek a Közösségi Vámkódexnek (a továbbiakban: "a Kódex") magában kell foglalnia a jelenlegi vámjogszabályokat; mivel mindemellett, ajánlatos e jogszabályokat módosítani annak érdekében, hogy azok még következetesebbek és egyszerűbbek legyenek, valamint – e területen a teljes közösségi jogalkotás elfogadása céljából – hogy a még létező hiányosságok megszűnjenek;

mivel a belső piac fogalma alapján a Kódexnek tartalmaznia kell azokat az általános szabályokat és eljárásokat, amelyek biztosítják a Közösség és harmadik országok közötti áruforgalommal kapcsolatban a vámtarifa és egyéb közösségi szinten bevezetett intézkedések végrehajtását; mivel ennek ki kell terjednie, többek között, a közös mezőgazdasági és kereskedelempolitikai intézkedések végrehajtására, e közös politikák követelményeinek figyelembevételével;

mivel ajánlatosnak látszik előírni azt, hogy ez a Kódex a más területeken megállapított különleges rendelkezések sérelme nélkül alkalmazandó; mivel ilyen különleges szabályok létezhetnek vagy bevezetésre kerülhetnek, többek között, a mezőgazdasággal, statisztikával, kereskedelempolitikával vagy a saját forrásokkal kapcsolatos jogalkotással összefüggésben;

mivel egyrészről a vámhatóságoknak a vámjogszabályok helyes alkalmazása biztosítására vonatkozó igénye, másrészről a gazdasági szereplők tisztességes bánásmódhoz való joga közötti egyensúly biztosítása érdekében, az említett hatóságoknak, többek között, széleskörű ellenőrzési hatáskört, az említett szereplőknek pedig jogorvoslati jogot kell biztosítani; mivel a vámügyi jogorvoslati rendszer átültetéséhez az Egyesült Királyságban új közigazgatási eljárásokat kell bevezetni, amelyek 1995. január 1-je előtt nem léptethetők hatályba;

mivel, tekintettel a külkereskedelem elsőrendű fontosságára a Közösség számára, a vámalakiságokat és ellenőrzéseket el kell törölni vagy legalábbis a minimális szinten kell tartani;

mivel fontos biztosítani e Kódex egységes alkalmazását, és e célból olyan közösségi eljárásról rendelkezni, amely lehetővé teszi, hogy a végrehajtásához szükséges eljárások megfelelő határidőn belül elfogadásra kerüljenek; mivel létre kell hozni egy Vámkódex Bizottságot a tagállamok és a Bizottság közötti szoros és hatékony együttműködés biztosítására e területen;

mivel az e Kódex végrehajtásához szükséges intézkedések elfogadása során a lehető legnagyobb gondossággal kell eljárni minden olyan visszaélés vagy szabálytalanság megakadályozására, amely káros hatással lehet az Európai Közösségek általános költségvetésére,

ELFOGADTA EZT A RENDELETET:

I. CÍM

ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

1. FEJEZET

HATÁLY ÉS ALAPVETŐ FOGALMAK

1. cikk

A vámjogszabályok ebből a Kódexből és a közösségi szinten vagy nemzeti szinten annak végrehajtására elfogadott rendelkezésekből állnak. A Kódexet kell alkalmazni a más területeken megállapított különleges szabályok sérelme nélkül

- a Közösség és harmadik országok közötti kereskedelemre,

- az Európai Szén- és Acélközösséget létrehozó szerződés, az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződés vagy az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződés hatálya alá tartozó árukra.

2. cikk

(1) Ha korlátozott földrajzi hatályú és gazdasági hatású nemzetközi egyezmények, illetve szokásjogi gyakorlat, vagy önálló közösségi intézkedések másként nem rendelkeznek, a Közösség vámterületén egységesen a Közösség vámjogszabályait kell alkalmazni.

(2) A vámjogszabályok egyes rendelkezései – a különleges tárgykörökre vonatkozó szabályok vagy nemzetközi egyezmények keretén belül – a Közösség vámterületén kívül is alkalmazhatóak.

3. cikk

(1) A Közösség vámterülete magában foglalja:

- a Belga Királyság területét,

- a Dán Királyság területét, a Feröer-szigetek és Grönland kivételével,

- a Németországi Szövetségi Köztársaság területét, Heligoland szigete és Büsingen területe kivételével (az 1964. november 23-án a Németországi Szövetségi Köztársaság és a Svájci Államszövetség között létrejött szerződés),

- a Spanyol Királyság területét, Ceuta és Melilla kivételével,

- a Görög Köztársaság területét,

- a Francia Köztársaság területét, a tengerentúli területek és a "collectivités territoriales" kivételével,

- Írország területét,

- az Olasz Köztársaság területét, kivéve Livigno és Campione d'Italia területeit, valamint a Luganói-tó nemzeti vizeit a part és a Ponte Tresa és Porto Ceresio közötti terület politikai határa között,

- a Luxemburgi Nagyhercegség területét,

- a Holland Királyság európai területét,

- a Portugál Köztársaság területét,

- Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága, valamint a Csatorna-szigetek és a Man-sziget területét.

(2) A tagállamok területén kívül elhelyezkedő következő területeket, figyelembe véve a rájuk vonatkozó egyezményeket és szerződéseket, a Közösség vámterülete részének kell tekinteni:

a) NÉMETORSZÁG

Jungholznak és Mittelbergnek a következő szerződésekben meghatározott ausztriai területei:

- Jungholz vonatkozásában: az 1868. május 3-i szerződés (Bayrisches Regierungsblatt 1868, 1245. o.),

- Mittelberg vonatkozásában: az 1890. december 2-i szerződés (Reichsgesetzblatt 1891, 59. o.);

b) FRANCIAORSZÁG

A Monacói Hercegségnek az 1963. május 18-án Párizsban aláírt vámegyezményben (1963. szeptember 27-i Journal Officiel, 8679. o.) meghatározott területe;

c) OLASZORSZÁG

A San Marino Köztársaságnak az 1939. március 31-i egyezményben (az 1939. június 6-i 1120-as számú törvény) meghatározott területe.

(3) A Közösség vámterülete magában foglalja a tagállamok területi vizeit, belföldi tengervizeit és légterét, valamint a (2) bekezdésben említett területeket, kivéve azoknak a területeknek a területi vizeit, belföldi tengervizeit és légterét, amelyek az (1) bekezdés értelmében nem képezik részét a Közösség vámterületének.

4. cikk

E Kódex alkalmazásában a következő meghatározásokat kell alkalmazni:

1. "Személy":

- a természetes személy,

- a jogi személy,

- ahol a hatályban lévő jogszabályok értelmében erre lehetőség van, az olyan jogi személyiséggel nem rendelkező személyegyesülések, amelyek ügyleti képessége elismert.

2. "A Közösség területén letelepedett személyek":

- természetes személy esetében, minden olyan személy, akinek szokásos lakóhelye ott található,

- jogi személy vagy személyegyesülés esetén minden olyan személy, amelynek bejegyzett székhelye, központi ügyintézésének helye vagy állandó üzleti telephelye a Közösség területén van.

3. "Vámhatóságok" azok a hatóságok, amelyek – többek között – a vámjogszabályok alkalmazásáért felelősek.

4. "Vámhivatal" minden olyan hivatal, ahol a vámjogszabályok által megállapított vámalakiságok egésze vagy egy része teljesíthető.

5. "Határozat" a vámhatóságoknak a vámjogszabályokkal kapcsolatos bármely olyan hivatalos aktusa, amellyel valamely konkrét esetben döntést hoznak, és amely egy vagy több meghatározott, illetve azonosítható személyre joghatással van; ez a kifejezés, többek között, magában foglalja a 12. cikk értelmében vett kötelező érvényű tarifális felvilágosítást is.

6. "Vámjogi helyzet" az áru közösségi vagy nem közösségi helyzete.

7. "Közösségi áruk":

- a 23. cikkben említett feltételek szerint teljes egészében a Közösség vámterületén létrejött vagy előállított áruk, amelyek nem tartalmaznak a Közösség vámterületének részét nem képező országokból vagy területekről importált árut,

- a Közösség vámterületének részét nem képező országokból vagy területekről importált áruk, amelyeket szabad forgalomba bocsátottak,

- a Közösség vámterületén belül kizárólag a második francia bekezdésben említett árukból vagy az első és a második francia bekezdésben említett árukból létrejött vagy előállított áruk.

8. "Nem közösségi áruk" a 7. pontban említett áruktól eltérő áruk.

A 163. és 164. cikk sérelme nélkül, a közösségi áruk elveszítik ezt a vámjogi helyzetüket, amikor a Közösség vámterületét ténylegesen elhagyják.

9. "Vámtartozás" valamely személynek a hatályban lévő közösségi rendelkezések alapján az adott árura vonatkozó kiviteli vámok (kiviteli vámtartozás) vagy behozatali vámok (behozatali vámtartozás) összegének megfizetésére való kötelezettsége.

10. "Behozatali vámok":

- az áruk behozatalakor fizetendő vámok és az azokkal azonos hatású díjak,

- a közös agrárpolitika vagy a mezőgazdasági termékek feldolgozásából származó egyes termékekre alkalmazandó különleges rendelkezések alapján bevezetett mezőgazdasági lefölözések és más importterhek.

11. "Kiviteli vámok":

- az áruk kivitelekor fizetendő vámok és az azokkal azonos hatású díjak,

- a közös agrárpolitika vagy a mezőgazdasági termékek feldolgozásából származó egyes termékekre alkalmazandó különleges rendelkezések alapján bevezetett mezőgazdasági lefölözések és más exportterhek.

12. "Adós" a vámtartozás megfizetésére köteles bármely személy.

13. "Vámfelügyelet" a vámhatóságok által a vámjogszabályok és – indokolt esetben – a vámfelügyelet alatt lévő árura vonatkozó egyéb rendelkezések betartásának biztosítása céljából általában tett intézkedés.

14. "Vámellenőrzés" a vámjogszabályok és – indokolt esetben – a vámfelügyelet alatt lévő árura vonatkozó egyéb rendelkezések betartásának biztosítása céljából tett olyan különleges intézkedések, mint például az áru megvizsgálása, dokumentumok meglétének és hitelességének ellenőrzése, vállalkozások könyvvitelének és egyéb nyilvántartásainak megvizsgálása, közlekedési eszközök átvizsgálása, poggyász vagy egyéb, személy által szállított áru átvizsgálása, valamint hivatalos vizsgálatok lefolytatása vagy egyéb hasonló intézkedések megtétele.

15. "Az áru vámjogi sorsa":

a) az áru vámeljárás alá vonása;

b) az áru beléptetése vámszabad területre vagy vámszabad raktárba;

c) az áru újrakivitele a Közösség vámterületéről;

d) az áru megsemmisítése;

e) az áru felajánlása az államkincstár javára.

16. "Vámeljárás":

a) a szabad forgalomba bocsátás;

b) az árutovábbítás;

c) a vámraktározás;

d) az aktív feldolgozás;

e) a vámfelügyelet melletti feldolgozás;

f) az ideiglenes behozatal;

g) a passzív feldolgozás;

h) a kiviteli eljárás.

17. "Vámáru-nyilatkozat" valamely személy azon óhajának előírt formában és módon tett jelzése, hogy az árut adott vámeljárás alá kívánja helyezni.

18. "Nyilatkozattevő" az a személy, aki saját nevében tesz vámáru-nyilatkozatot, vagy akinek nevében a vámáru-nyilatkozatot tették.

19. "Az áru vám elé állítása" a vámhatóság erre megállapított módon történő értesítése az árunak a vámhivatalba vagy a vámhatóságok által kijelölt vagy jóváhagyott egyéb helyre történő megérkezéséről.

20. "Áru kiadása" a vámhatóságok azon intézkedése, amellyel az árut az adott vámeljárás által előírt célra rendelkezésre bocsátják.

21. "A vámeljárás jogosultja" az a személy, akinek nevében a vámáru-nyilatkozatot tették, vagy akire az előbb említett személy jogai és kötelezettségei a vámeljárás tekintetében átszálltak.

22. "Engedélyes" az a személy, akinek az engedélyt megadták.

23. "Hatályban lévő rendelkezések" a közösségi vagy nemzeti rendelkezések.

24. "Bizottsági eljárás" a 249. cikkben meghatározott, illetve említett eljárás.

2. FEJEZET

A SZEMÉLYEKNEK KÜLÖNÖSEN A VÁMJOGSZABÁLYOK SZERINTI JOGAIRA ÉS KÖTELEZETTSÉGEIRE VONATKOZÓ EGYES ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

1. szakasz

Képviseleti jog

5. cikk

(1) A 64. cikk (2) bekezdésében megállapított feltételek mellett és a 243. cikk (2) bekezdésének b) pontja keretén belül elfogadott rendelkezéseknek megfelelően bármely személy képviselőt jelölhet ki a vámhatóságok előtti ügyeiben a vámjogszabályok által megállapított cselekmények és alakiságok elvégzésére.

(2) A fenti képviselet lehet:

- közvetlen, amikor a képviselő egy másik személy nevében és érdekében jár el, vagy

- közvetett, amikor a képviselő saját nevében, de egy másik személy érdekében jár el.

A tagállam korlátozhatja

- a közvetlen képviselettel, vagy

- a közvetett képviselettel

történő vámárunyilatkozat-tételi jogot azáltal, hogy a képviselőnek olyan vámügynöknek kell lennie, aki üzleti tevékenységét ezen ország területén folytatja.

(3) A 64. cikk (2) bekezdésének b) pontjában és (3) bekezdésében említett eseteket kivéve, a képviselőnek a Közösség területén belül letelepedett személynek kell lennie.

(4) A képviselőnek nyilatkoznia kell arról, hogy a képviselt személy érdekében jár el, valamint arról, hogy a képviselet közvetlen vagy közvetett, és meghatalmazással kell rendelkeznie ahhoz, hogy képviselőként eljárjon.

Azt a személyt, aki elmulasztott nyilatkozatot tenni arról, hogy más személy nevében vagy érdekében jár el, illetve aki azt állítja, hogy más személy nevében vagy érdekében jár el anélkül, hogy erre meghatalmazással rendelkezne, úgy kell tekinteni, mint aki saját nevében és saját érdekében jár el.

(5) A vámhatóságok előírhatják, hogy az a személy, aki azt állítja, hogy más személy nevében vagy érdekében jár el, igazolja azon jogosultságát, hogy képviselőként járhat el.

2. szakasz

A vámjogszabályok alkalmazásával kapcsolatos határozatok

6. cikk

(1) Ha valamely személy kérelmezi, hogy a vámhatóság hozzon határozatot a vámjogszabályok alkalmazására vonatkozóan, e személynek minden, a vámhatóságok által kért, és a határozathozatalhoz szükséges információt és dokumentumot rendelkezésre kell bocsátania.

(2) Az ilyen határozatot a lehető legrövidebb határidőn belül meg kell hozni, és arról a kérelmezőt értesíteni kell.

Ha a határozathozatal iránti kérelmet írásban nyújtják be, a határozatot a hatályos rendelkezéseknek megfelelően megállapított határidőn belül kell meghozni, amely azon a napon kezdődik, amelyen a kérelem a vámhatósághoz megérkezett. A kérelmezőt a határozatról írásban kell értesíteni.

Ha azonban a vámhatóságok nem tudják betartani e határidőt, akkor túlléphetik azt. Ebben az esetben az említett hatóságok a fenti határidő lejárta előtt erről értesítik a kérelmezőt, megjelölve azokat az okokat, amelyek a határidő túllépését indokolták és feltüntetve azt a további időtartamot, amelyet a kérelemre vonatkozó határozat meghozatalához szükségesnek tartanak.

(3) A vámhatóság által írásban hozott olyan határozatokban, amelyek elutasítják a kérelmet, vagy hátrányosak a címzettjeikre nézve, fel kell tüntetni azokat az indokokat, amelyeken alapulnak. A határozatokban utalni kell a 243. cikkben meghatározott jogorvoslati jogra.

(4) Rendelkezni lehet a (3) bekezdés első mondatának más határozatokra történő alkalmazásáról is.

7. cikk

A 244. cikk második albekezdésében megállapított esetek kivételével a vámhatóság határozatai azonnal végrehajthatók.

8. cikk

(1) Az érintett személyre nézve kedvező határozatot meg kell semmisíteni, ha azt helytelen vagy hiányos tényállás alapján hozták, és:

- a kérelmező tudta, vagy valószínűleg tudnia kellett volna, hogy a tényállás helytelen vagy hiányos, és

- a határozatot nem lehetett volna meghozni a helyes vagy a teljes tényállás alapján.

(2) A határozat címzettjeit értesíteni kell a határozat megsemmisítéséről.

(3) A megsemmisítés attól a naptól kezdve hatályos, amelyen a megsemmisített határozatot hozták.

9. cikk

(1) A 8. cikkben említettektől eltérő esetekben, az érintett személyre nézve kedvező határozatot vissza kell vonni vagy módosítani kell, ha a határozat kiadásához szükséges feltételek közül egy vagy több nem teljesült, vagy időközben már nem áll fenn.

(2) Az érintett személyre nézve kedvező határozat visszavonható, ha annak címzettje nem teljesíti az abban foglalt, rá háruló kötelezettséget.

(3) A határozat címzettjét értesíteni kell annak visszavonásáról vagy módosításáról.

(4) A határozat visszavonása vagy módosítása a közlés napjától hatályos. Kivételes esetekben azonban, ha a címzett jogos érdekei úgy kívánják, a vámhatóság a visszavonás vagy módosítás hatálybalépésének napját későbbi időpontban is meghatározhatja.

10. cikk

A 8. és 9. cikk nem érinti azokat a nemzeti szabályokat, amelyek a vámjogszabályokhoz nem kötődő okokból határozatok érvénytelenségéről vagy semmisségéről rendelkeznek.

3. szakasz

Tájékoztatás

11. cikk

(1) A vámhatóságoktól bárki kérhet felvilágosítást a vámjogszabályok alkalmazásával kapcsolatban.

Az ilyen kérés visszautasítható, ha az nem egy ténylegesen tervezett behozatali vagy kiviteli ügyletre vonatkozik.

(2) A felvilágosítást a kérelmező részére díjmentesen kell nyújtani. Ha azonban a vámhatóságoknál külön költség merül fel, különösen az áru elemzésével vagy arról készült szakértői jelentésekkel, vagy az árunak a kérelmezőhöz való visszaküldésével kapcsolatosan, a kérelmező felé az adott összeg felszámítható.

12. cikk

(1) A vámhatóságok a bizottsági eljárásnak megfelelően eljárva, írásbeli kérelemre kötelező érvényű tarifális felvilágosítást adnak.

(2) A kötelező érvényű tarifális felvilágosítás a vámhatóságokat a felvilágosítás jogosultjával szemben csak az áruk tarifális besorolása tekintetében köti.

A kötelező érvényű tarifális felvilágosítás a vámhatóságot csak azon áruk tekintetében köti, amelyekre nézve a vámalakiságokat a felvilágosítás megadását követően végezték el.

(3) A felvilágosítás jogosultjának bizonyítania kell, hogy a vámáru-nyilatkozatban szereplő áru minden tekintetben megegyezik a felvilágosításban leírt áruval.

(4) A kötelező érvényű tarifális felvilágosítás a kiadása napjától számított 6 évig érvényes. A 8. cikktől eltérően, a felvilágosítást meg kell semmisíteni, ha az a kérelmezőtől kapott pontatlan vagy hiányos tényálláson alapul.

(5) A kötelező érvényű tarifális felvilágosítás érvénytelenné válik:

a) ha olyan rendelet meghozatalára kerül sor, amelyben megállapítottakkal a felvilágosítás már nem áll összhangban;

b) ha az már nem egyeztethető össze a 20. cikk (6) bekezdésében említett nómenklatúrák valamelyikének értelmezésével akár közösségi szinten a Kombinált Nómenklatúra módosításai miatt, akár az Európai Közösségek Bírósága által hozott valamely ítélet miatt, vagy nemzetközi szinten, a Vámegyüttműködési Tanács által elfogadott, a Harmonizált Áruleíró és Kódrendszer Nómenklatúrájához tartozó magyarázó megjegyzések módosítása, vagy valamely besorolási kérdés kapcsán felmerült vélemény miatt; ebben az esetben a kötelező érvényű tarifális felvilágosítás érvénytelenné válásának időpontja az említett intézkedések kihirdetésének napja, vagy nemzetközi intézkedések esetében az Európai Közösségek Hivatalos Lapjának C sorozatában szereplő bizottsági közlemény dátuma;

c) ha a felvilágosítás jogosultja értesítést kap annak visszavonásáról, érvénytelenítéséről vagy módosításáról.

(6) Annak a kötelező érvényű tarifális felvilágosításnak a jogosultja, amely az (5) bekezdés b) és c) pontja értelmében érvénytelenné válik, a felvilágosítást a közzététel vagy értesítés napjától számított 6 hónapig felhasználhatja, amennyiben még e tarifális intézkedés elfogadása előtt kötelező érvényű szerződéseket kötött a szóban forgó áru vételére vagy eladására a kötelező felvilágosítás alapján. Olyan termékek esetében azonban, amelyekhez kiviteli, behozatali engedély vagy előzetes rögzítési igazolás szükséges a vámalakiságok elvégzésekor, a 6 hónapos időtartam helyébe ezen igazolás érvényességi ideje lép.

Az (5) bekezdés a) pontja esetében a rendelet megállapíthatja az előző albekezdés alkalmazásának időtartamát.

(7) A kötelező érvényű tarifális felvilágosításban szereplő áruosztályozás – a (6) bekezdésben megállapított feltételek mellett – csak az alábbi célokból alkalmazható:

- a behozatali vagy kiviteli vámok meghatározása,

- az export-visszatérítések és bármely, a közös agrárpolitika részeként a behozatal vagy a kivitel támogatására nyújtott egyéb összegek kiszámítása,

- kiviteli, behozatali, vagy előzetes rögzítési igazolás felhasználása esetén, amelyet a szóban forgó árukra vonatkozó vámáru-nyilatkozat elfogadása érdekében elvégzett vámalakiságok során nyújtanak be, amennyiben ezeket az igazolásokat a szóban forgó felvilágosítás alapján adták ki.

Ezenkívül, kivételes esetekben, amikor a közös agrárpolitika keretein belül megállapított intézkedések zökkenőmentes működése veszélybe kerülhet, határozni lehet a (6) bekezdéstől való eltérésről, a 136/66/EGK rendelet [4] 38. cikkében és a piacok közös szervezéséről szóló egyéb rendeletek vonatkozó cikkeiben megállapított eljárásnak megfelelően.

4. szakasz

Egyéb rendelkezések

13. cikk

A vámhatóságok, a hatályos rendelkezésekben megállapított feltételeknek megfelelően, elvégezhetnek minden ellenőrzést, amelyet a vámjogszabályok megfelelő alkalmazása biztosításának érdekében szükségesnek tartanak.

14. cikk

A vámjogszabályok alkalmazása érdekében az árukereskedelemmel kapcsolatos műveletekben közvetve vagy közvetlenül részt vevő személyek kötelesek a vámhatóságok rendelkezésére bocsátani az előírt iratokat és információkat – tekintet nélkül azok megjelenési formájára –, valamint kérésükre a megkívánt segítséget megadni az előírt határidőn belül.

15. cikk

Minden információ, amely jellegénél fogva bizalmas, vagy amelyet bizalmas alapon adnak meg, szakmai titoktartási kötelezettség alá tartozik. Ezen információkat a vámhatóság nem hozhatja nyilvánosságra az információt szolgáltató személy vagy hatóság kifejezett engedélye nélkül; az információ közlése megengedett, ha arra a vámhatóság a hatályban lévő rendelkezések értelmében kötelezhető vagy felhatalmazható, különösen adatvédelmi tekintetben vagy bírósági eljárással kapcsolatban.

16. cikk

Az érintett személyek a 14. cikkben említett iratokat a hatályos rendelkezésekben megállapított időtartamig, de legalább 3 naptári évig kötelesek megőrizni a vámhatóság által történő ellenőrzés céljából, tekintet nélkül azok megjelenési formájára. Ezen időtartamot annak az évnek a végétől kell számítani, amelyben:

a) a b) pontban említettektől eltérő körülmények között szabad forgalomba bocsátott áru vagy kivitelre bejelentett áru esetében annak az évnek a végétől, amelyben a szabad forgalomba bocsátásra vagy a kivitelre vonatkozó nyilatkozatot elfogadták;

b) a meghatározott célra történő felhasználásukra tekintettel csökkentett vagy nulla behozatali vámtétel mellett szabad forgalomba bocsátott áru esetében annak az évnek a végétől, amelyben megszűnik a vámfelügyeletük;

c) más vámeljárás alá vont áru esetében annak az évnek a végétől, amelyben az adott vámeljárást elvégezték;

d) vámszabad területre vagy vámszabad raktárba betárolt áru esetében annak az évnek a végétől, amelyben az áruk elhagyják az adott vállalkozás területét.

A 221. cikk (3) bekezdésének második mondata rendelkezéseinek sérelme nélkül, ha valamely vámtartozással kapcsolatban a vámhatóság által végrehajtott ellenőrzés azt mutatja, hogy a vonatkozó tételt javítani kell a könyvelésben, az iratokat az (1) bekezdésben megállapított határidőn túl, a javítás elvégzéséhez és ellenőrzéséhez szükséges ideig meg kell őrizni.

17. cikk

Ha a jogszabályok alkalmazása céljából a vámjogszabályok értelmében határidő, határnap vagy időtartam kerül megállapításra, az ilyenhatáridő nem hosszabbítható meg, illetve az ilyen határnap vagy időtartam lejárta nem halasztható el, ha erről külön rendelkezés az érintett jogszabályokban másként nem rendelkezik.

18. cikk

(1) Az ECU nemzeti valutákban meghatározott, a vámjogszabályok keretén belül alkalmazandó értéke évente egyszer kerül rögzítésre. Az alkalmazandó átváltási árfolyamok az október első munkanapján érvényes árfolyamok, a következő naptári év január 1-jétől kezdődő hatállyal. Ha valamely nemzeti valutához nem áll rendelkezésre átváltási árfolyam, az erre a valutára alkalmazandó árfolyam annak az utolsó napnak az árfolyama, amelyre nézve az az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában kihirdetésre került.

(2) Azonban, ahol változás fordul elő egy vagy több nemzeti valuta kétoldalú központi átváltási árfolyamában:

a) valamely naptári év során, a módosított átváltási árfolyamokat kell használni az ECU nemzeti valutákra történő átváltására az áruk tarifális besorolása, valamint a vámok és az azokkal azonos hatású díjak meghatározásához.

Ezek a módosított átváltási árfolyamok a kihirdetésük napjától számított 10. napon lépnek hatályba.

b) október első munkanapját követően a módosított árfolyamokat kell használni az ECU nemzeti valutákra történő átváltására az áruk tarifális besorolása, valamint a vámok és az azokkal azonos hatású díjak meghatározásához, és az (1) bekezdéstől eltérve, ezeket kell alkalmazni a következő naptári év egésze során, kivéve ha ezen időszak alatt változás történik a kétoldalú központi átváltási árfolyamban, amely esetben az a) pontot kell alkalmazni.

A "módosított árfolyamok" kifejezés a kétoldalú központi átváltási árfolyamban történt változást követő első napon érvényes árfolyamokat jelenti, ha minden közösségi valutára rendelkezésre állnak ilyen árfolyamok.

19. cikk

A bizottsági eljárást kell alkalmazni annak meghatározására, hogy milyen esetekben és körülmények között lehet a vámjogszabályok alkalmazását egyszerűsíteni.

II. CÍM

A BEHOZATALI VAGY KIVITELI VÁMOK ÉS AZ ÁRUFORGALOMRA VONATKOZÓ EGYÉB INTÉZKEDÉSEK ALKALMAZÁSÁT MEGALAPOZÓ TÉNYEZŐK

1. FEJEZET

AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK VÁMTARIFÁJA ÉS AZ ÁRUK TARIFÁLIS BESOROLÁSA

20. cikk

(1) Vámtartozás keletkezésekor a jog szerint fizetendő vám az Európai Közösségek Vámtarifáján alapul.

(2) Az áruforgalommal kapcsolatos különleges tárgykörökre vonatkozó közösségi rendelkezések által előírt egyéb intézkedéseket, adott esetben, ezen áruk vámtarifa-besorolásának megfelelően kell alkalmazni.

(3) Az Európai Közösségek Vámtarifája magában foglalja:

a) a Kombinált Nómenklatúrát;

b) minden más nómenklatúrát, amely teljes egészében vagy részben a Kombinált Nómenklatúrán alapul, vagy amely azt valamilyen albontással egészíti ki, és amelyet a különleges tárgykörökre vonatkozó közösségi rendelkezések állapítanak meg az áruforgalommal kapcsolatos tarifális intézkedések alkalmazására tekintettel;

c) a Kombinált Nómenklatúra által felölelt, az árura általában alkalmazható vámtételeket és egyéb teherelemeket, azaz:

- a vámokat, és

- a közös agrárpolitika vagy mezőgazdasági termékek feldolgozásából származó egyes árukra alkalmazandó különleges intézkedések értelmében megállapított mezőgazdasági lefölözéseket és egyéb importterheket;

d) az azokban a megállapodásokban szereplő preferenciális tarifális intézkedéseket, amelyeket a Közösség kötött bizonyos országokkal vagy országcsoportokkal, és amelyek preferenciális elbánás nyújtásáról rendelkeznek;

e) egyes országokra, országcsoportokra vagy területekre vonatkozóan a Közösség által egyoldalúan elfogadott preferenciális tarifális intézkedéseket;

f) egyes árukra felszámítható behozatali vámok alóli mentességről vagy kedvezményről rendelkező autonóm vámfelfüggesztő intézkedéseket;

g) egyéb közösségi jogszabályok által megállapított egyéb tarifális intézkedéseket.

(4) Az átalánydíjakra vonatkozó szabályok sérelme nélkül, a (3) bekezdés d), e) és f) pontjában említett intézkedéseket kell alkalmazni a nyilatkozattevő kérelmére a c) pontban megállapítottak helyett, ha az érintett áru kielégíti az először említett intézkedések által megállapított feltételeket. A kérelmet utólag kell benyújtani, amennyiben az megfelel a rá vonatkozó feltételeknek.

(5) Ha a (3) bekezdés d), e) és f) pontjában említett intézkedések alkalmazása bizonyos importmennyiségre korlátozódik, azok alkalmazását abba kell hagyni:

a) vámkontingensek esetében a megállapított importmennyiség elérésekor;

b) vámplafonok esetében a Bizottság rendelkezésére.

(6) Az áru tarifális besorolása, a hatályban lévő szabályoknak megfelelően, az alábbiak meghatározása:

a) a Kombinált Nómenklatúra alszáma, vagy a (3) bekezdés b) pontjában említett valamilyen más nómenklatúra alszáma; vagy

b) bármilyen más olyan nómenklatúra alszáma, amely teljes egészében vagy részben a Kombinált Nómenklatúrán alapul, vagy amely azt valamilyen albontással egészíti ki, és amelyet a különleges tárgykörökre vonatkozó közösségi rendelkezések állapítanak meg az áruforgalommal kapcsolatos tarifális intézkedésektől eltérő intézkedések alkalmazására tekintettel, és amely alá a fent említett áruk besorolandók.

21. cikk

(1) A kedvezményes tarifális elbánásra, amely bizonyos árura annak jellege vagy meghatározott célra történő felhasználása alapján nyújtható, a bizottsági eljárásnak megfelelően megállapított feltételek vonatkoznak. Ha engedély szükséges, a 86. és 87. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.

(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában a "kedvezményes tarifális elbánás" kifejezés a 4. cikk (10) bekezdésében említett behozatali vám csökkentését vagy felfüggesztését jelenti, még valamely vámkontingens keretén belül is.

2. FEJEZET

AZ ÁRUK SZÁRMAZÁSA

1. szakasz

Nem preferenciális származás

22. cikk

A 23–26. cikk határozza meg az áruk nem preferenciális származását a következők alkalmazásában:

a) az Európai Közösségek Vámtarifájának alkalmazása, a 20. cikk (3) bekezdésének d) és e) pontjában említett intézkedések kivételével;

b) az áruforgalommal kapcsolatos különleges tárgykörökre vonatkozó közösségi rendelkezések által megállapított tarifális intézkedésektől eltérő előírások alkalmazása;

c) a származási bizonyítványok kiállítása és kiadása.

23. cikk

(1) Valamely országból származó áruk a teljes egészében ebben az országban létrejött vagy előállított áruk.

(2) "Teljes egészében valamely országban létrejött vagy előállított áruk":

a) az ebben az országban kitermelt ásványi termékek;

b) az ott betakarított növényi termények;

c) az ott született és tenyésztett élőállatok;

d) az ott nevelt élőállatokból származó termékek;

e) az ott folytatott vadászatból vagy halászatból származó termékek;

f) az ország parti tengerén kívül az érintett országban lajstromozott vagy bejegyzett és ennek az országnak a lobogója alatt hajózó hajókkal a tengerből kinyert tengeri halászati termékek és más termékek;

g) az ebből az országból származó, az f) pontban említett termékekből a feldolgozó hajók fedélzetén előállított vagy termelt áru, amennyiben ezen feldolgozó hajókat az adott országban lajstromozták vagy jegyezték be, és azok annak lobogója alatt hajóznak;

h) a parti tengeren kívül a tengerfenékről vagy a tengerfenék alatti altalajból nyert termékek, amennyiben az országnak kizárólagos joga van a tengerfenék vagy az altalaj kiaknázására;

i) gyártási műveletekből és használt cikkekből származó hulladékok és maradékok, ha ezeket ebben az országban gyűjtötték össze, és kizárólag nyersanyagok visszanyerésére alkalmasak;

j) a kizárólag az a)–i) pontban említett áruból vagy ezek származékaiból, bármely termelési szakaszban, ebben az országban előállított termékek.

(3) A (2) bekezdés alkalmazásában az "ország" kifejezés magában foglalja az ország parti tengerét.

24. cikk

Azokat az árukat, amelyeknek az előállításában egynél több ország vett részt, úgy kell tekinteni, hogy abból az országból származnak, amelyben az utolsó lényeges, gazdaságilag indokolt feldolgozáson vagy megmunkáláson mentek keresztül az ehhez felszerelt vállalkozás területén, és új termék létrehozását eredményezték vagy az előállítás fontos szakaszát képezték.

25. cikk

Az olyan feldolgozás vagy megmunkálás, amelynek tekintetében megállapítást nyer, vagy a megállapított tények igazolják azt a feltevést, hogy annak egyedüli célja a meghatározott országokból érkező árura a Közösségben alkalmazandó rendelkezések megkerülése volt, semmilyen körülmények között nem származtatja az így előállított árut abból az országból, ahol az említett feldolgozást vagy megmunkálást végezték a 24. cikk értelmében.

26. cikk

(1) A vámjogszabályok vagy a különleges tárgykörökre vonatkozó más közösségi jogszabályok kötelezővé tehetik az áru származására vonatkozó igazolás bemutatását.

(2) Ezen irat bemutatása ellenére a vámhatóságok, kétség esetén, további igazolást kérhetnek annak biztosítására, hogy a jelzett származás összhangban van a vonatkozó közösségi jogszabályok által megállapított szabályokkal.

2. szakasz

Az áruk preferenciális származása

27. cikk

A preferenciális származásra vonatkozó szabályok állapítják meg azokat a származás elnyerését szabályozó feltételeket, amelyeknek az áruknak meg kell felelniük annak érdekében, hogy rájuk a 20. cikk (3) bekezdésének d) vagy e) pontjában említett intézkedéseket lehessen alkalmazni.

Ezek a szabályok:

a) a 20. cikk (3) bekezdésének d) pontjában említett megállapodások hatálya alá tartozó áruk esetében ezen megállapodásokban kerülnek meghatározásra;

b) a 20. cikk (3) bekezdésének e) pontjában említett preferenciális tarifális intézkedésekben részesülő áruk esetében a bizottsági eljárásnak megfelelően kerülnek meghatározásra.

3. FEJEZET

AZ ÁRUK VÁMÉRTÉKE

28. cikk

E fejezet rendelkezései határozzák meg a vámértéket az Európai Közösségek Vámtarifája, valamint az áruforgalommal kapcsolatos különleges tárgykörökre vonatkozó közösségi rendelkezések által megállapított nem tarifális intézkedések alkalmazása céljából.

29. cikk

(1) Az importált áru vámértéke az ügyleti érték, vagyis a Közösség vámterületére irányuló kivitel céljából történő eladáskor az áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő, szükség esetén a 32. és 33. cikknek megfelelően kiigazított ár, feltéve hogy:

a) a vevő számára az áru feletti rendelkezésre vagy az általa történő felhasználásra vonatkozóan nincs egyéb korlátozás, mint:

- amelyet a Közösség jogszabályai vagy hatóságai írnak elő vagy követelnek meg,

- amelyek behatárolják azt a földrajzi területet, amelyen belül az áruk viszonteladásra kerülhetnek,

vagy

- amelyek az áru értékét jelentősen nem befolyásolják;

b) az eladás vagy az ár nem függ olyan feltételektől vagy ellenszolgáltatásoktól, amelyeknek az értéke nem határozható meg az értékelendő árut illetően;

c) az áruknak a vevő általi későbbi viszonteladásából, átengedéséből, vagy használatából származó haszon – sem közvetlenül, sem közvetve – nem kerül vissza az eladóhoz, kivéve ha a 32. cikkel összhangban a megfelelő kiigazítás elvégezhető; és

d) a vevő és az eladó nincs kapcsolatban egymással, vagy ha a vevő és az eladó kapcsolatban áll egymással, az ügyleti érték a (2) bekezdés értelmében vámcélokra elfogadható.

(2) a) Annak meghatározásában, hogy elfogadható-e az ügyleti érték az (1) bekezdés alkalmazásában, az a tény, hogy a vevő és az eladó kapcsolatban áll egymással, önmagában nem képez elegendő alapot arra, hogy az ügyleti értéket elfogadhatatlannak tekintsék. Ha szükséges, meg kell vizsgálni az eladás körülményeit, és az ügyleti értéket el kell fogadni, ha a kapcsolat nem befolyásolta az árat. Ha a nyilatkozattevő által vagy másként szolgáltatott információk alapján a vámhatóságoknak oka van megállapítani, hogy a kapcsolat befolyásolta az árat, közli ezeket az okokat a nyilatkozattevővel, és megfelelő válaszlehetőséget biztosít számára. A nyilatkozattevő kérelmére az okok közlését írásba kell foglalni.

b) Egymással kapcsolatban álló személyek közötti eladáskor az ügyleti érték elfogadható, és az áruk értékelése az (1) bekezdésnek megfelelően történik, ha a nyilatkozattevő bizonyítja, hogy az ilyen érték szorosan megközelíti az egy időben vagy közel azonos időben előforduló következő értékek egyikét:

i. az egymással semmilyen kapcsolatban nem álló vevők és eladók között a Közösségbe irányuló export esetében az azonos vagy hasonló áruk eladásakori ügyleti érték;

ii. azonos vagy hasonló áruknak a 30. cikk (2) bekezdése c) pontja szerint meghatározott vámértéke;

iii. azonos vagy hasonló áruknak a 30. cikk (2) bekezdése d) pontja szerint meghatározott vámértéke.

A fent említett vizsgálatok során megfelelően figyelembe kell venni a kereskedelmi és mennyiségi szintek között kimutatott különbségeket, a 32. cikkben felsorolt tényezőket és azokat a költségeket, amelyeket az eladó visel olyan eladások esetén, amikor közte és a vevő között nincs kapcsolat, és amelyeket a vele kapcsolatban álló vevőknek történő eladások esetén nem visel.

c) A b) pontban ismertetett vizsgálatok a nyilatkozattevő kezdeményezésére és csak összehasonlítási célokra használhatók. Az említett pont értelmében nem határozhatók meg helyettesítő értékek.

(3) a) A ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő ár az importált áruért az eladónak vagy az eladó javára a vevő részéről teljesített vagy teljesítendő teljes kifizetés, és magában foglal a vevő részéről az eladónak vagy a vevő részéről valamely harmadik félnek az eladó kötelezettségének teljesítésére az importált áru eladásának feltételeként teljesített vagy teljesítendő minden kifizetést. A kifizetés nem szükségszerűen pénzátutalás formájában történik. Kifizetés hitellevéllel vagy átruházható értékpapírral, közvetve vagy közvetlenül is lehetséges.

b) Azok a 32. cikkben említett kiigazításokhoz alapul szolgáló tevékenységektől eltérő tevékenységek, a marketing tevékenységet is ideértve, amelyeket a vevő a saját számlájára hajt végre, nem tekinthetők az eladó részére történő közvetett kifizetésnek, jóllehet az eladó javára szolgálnak, vagy a végrehajtásuk az eladóval történő megállapodás alapján történt, és költségüket nem lehet hozzáadni a ténylegesen kifizetett vagy fizetendő árhoz az importált áru vámértékének meghatározásakor.

30. cikk

(1) Ha a vámérték a 29. cikk alapján nem határozható meg, akkor a (2) bekezdés a), b), c) és d) pontját kell alkalmazni – ebben a sorrendben – addig az első olyan pontig, amely szerint a vámérték meghatározható, figyelembe véve ugyanakkor, hogy a c) és d) pont alkalmazásának sorrendje a nyilatkozattevő kérelmére felcserélhető; a bekezdés sorrendben következő pontjának rendelkezései csak akkor alkalmazhatók, ha a vámérték nem határozható meg az adott pont szerint.

(2) Az e cikk alapján meghatározott vámérték:

a) a Közösségbe irányuló exportra eladott és az áru értékelésével azonos vagy közel azonos időpontban exportált azonos áru ügyleti értéke;

b) a Közösségbe irányuló exportra eladott és az áru értékelésével azonos vagy közel azonos időpontban exportált hasonló áru ügyleti értéke;

c) azon az egységáron alapuló érték, amelyen az importált árukkal azonos vagy hasonló importált árut a legnagyobb összmennyiségben értékesítették a Közösségen belül az eladókkal kapcsolatban nem lévő személyek számára;

d) a számított érték, amely az alábbiak összegéből áll:

- az anyagok, illetve a gyártás vagy az importált áru előállításában alkalmazott más feldolgozás költsége vagy értéke,

- az értékelendő áruval azonos típusú vagy fajtájú, az exportálás országában a Közösségbe irányuló exportra előállított áru eladásánál rendszerint jelentkező nyereség és általános költségek,

- a 32. cikk (1) bekezdésének e) pontjában említett tételek költsége vagy értéke.

(3) A fenti (2) bekezdés alkalmazásához szükséges további feltételeket és szabályokat a bizottsági eljárással összhangban kell meghatározni.

31. cikk

(1) Ha az importált áru vámértéke a 29. vagy 30. cikk alapján nem határozható meg, azt a Közösségben rendelkezésre álló adatok alapján, az alábbi elvekkel és általános rendelkezésekkel összhangban lévő indokolt eszközök segítségével kell meghatározni:

- az Általános Vám- és Kereskedelmi Egyezmény VII. cikkének végrehajtásáról szóló egyezmény,

- az Általános Vám- és Kereskedelmi Egyezmény VII. cikke,

- e fejezet rendelkezései.

(2) Az (1) bekezdés értelmében a vámértéket nem lehet a következők alapján meghatározni:

a) a Közösség területén előállított áru közösségbeli eladási ára;

b) olyan rendszer, amely két alternatív érték közül a magasabbat veszi a vámérték meghatározásának alapjául;

c) az áruknak az exportáló országbeli belföldi piaci ára;

d) az előállítás költsége, amely a 30. cikk (2) bekezdése d) pontjának megfelelően az azonos vagy hasonló árura meghatározott számított értékektől eltér;

e) valamely, a Közösség vámterületének részét nem képező országba irányuló kiviteli ár;

f) minimális vámértékek; vagy

g) tetszőleges vagy fiktív érték.

32. cikk

(1) A vámértéknek a 29. cikk alapján történő megállapításakor az importált áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árhoz hozzá kell számítani:

a) a következőket, olyan mértékben, ahogyan ezek a vevő számára felmerülnek, de nem szerepelnek az áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árban:

i. jutalék és ügynöki jutalék, a vételi jutalékok kivételével;

ii. azoknak a tárolóeszközöknek a költsége, amelyek vámszempontból a szóban forgó áruval egy tekintet alá esnek;

iii. csomagolás költsége, beleértve a munkabért és az anyagköltséget egyaránt;

b) az alábbi áruk és szolgáltatások értékét, megfelelően megosztva, ha azokat közvetlenül vagy közvetve a vevő biztosítja ingyenesen vagy kedvezményesen az importált áruk előállításával és kivitelre történő eladásával kapcsolatban történő felhasználásra, olyan mértékben, amennyiben ez az érték a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árban nem volt benne:

i. az importált áruba beépített anyagok, alkatrészek, részek és hasonló tételek;

ii. az importált áru előállításában használt szerszámok, présminták, öntőformák és hasonló tételek;

iii. az importált áru előállítása során elhasznált anyagok;

iv. a Közösség területén kívül végzett, és az importált áru előállításához szükséges mérnöki munka, fejlesztés, művészmunka, formatervezés, tervrajzok és vázlatok;

c) a vevő által közvetve vagy közvetlenül, az értékelendő áru eladásának feltételeként fizetendő, az értékelendő áruval kapcsolatos jogdíjak és licencdíjak, amennyiben azok a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árban nincsenek benne;

d) az importált áru későbbi viszonteladásából, átengedéséből vagy felhasználásából származó bevétel azon részének értéke, amely közvetve vagy közvetlenül az eladóhoz kerül;

e) i. az importált áru szállításának és biztosításának költsége; és

ii. az importált áru szállításával kapcsolatos rakodási és anyagmozgatási költségek,

amelyek a Közösség vámterületére történő beléptetés helyéig merültek fel.

(2) A ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árba történő beszámítás e cikk alapján kizárólag objektív és mennyiségileg meghatározható adatok alapján történhet.

(3) A vámérték meghatározásakor a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árhoz való hozzáadás csak az e cikkben megállapítottak szerint történhet.

(4) E fejezet alkalmazásában "vételi jutalék" az a díj, amelyet az importőr fizet az ügynökének azon szolgáltatásért, hogy az képviseli őt az értékelendő áru vétele során.

(5) Az (1) bekezdés c) pontjától eltérően:

a) a vámérték meghatározásakor a Közösség területén való többszörözés jogával kapcsolatos költségeket nem lehet hozzáadni az importált áru ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árához; és

b) az importált áru forgalmazási vagy viszonteladási jogáért a vevő által teljesített kifizetéseket nem lehet hozzáadni az importált áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árhoz, ha az ilyen kifizetések nem képezik feltételét az áru közösségi exportra történő eladásának.

33. cikk

(1) Feltéve, hogy ezek a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő ártól elkülönítve vannak feltüntetve, nem számíthatók be a vámértékbe a következők:

a) az áruk szállítási költsége a Közösség vámterületére történő beléptetés helyére való megérkezésüket követően;

b) a bizonyos fajta importált áruk, így például ipari üzem, gép vagy berendezés behozatala után végrehajtott építés, létesítés, szerelés, karbantartás vagy technikai segítségnyújtás költsége;

c) a vevő által megkötött és az importált áru vásárlásával kapcsolatos finanszírozási megállapodások szerinti kamatterhek, függetlenül attól, hogy a pénzügyi fedezetet az eladó vagy más személy biztosítja, feltéve hogy a finanszírozási megállapodást írásban kötötték, és amennyiben ezt számára előírják, a vevő bizonyítani tudja, hogy:

- az ilyen árut valóban a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő árként bejelentett áron értékesítették, és

- a megjelölt kamatláb nem lépi túl azt a szintet, amelyet az ilyen ügyletekre szokásosan alkalmaznak abban az országban, ahol, és abban az időpontban, amikor a finanszírozást biztosítják;

d) a Közösség területén az importált áru újraelőállításához való jogért fizetett díjak;

e) vételi jutalékok;

f) behozatali vámok vagy a Közösségben az áru behozatala vagy értékesítése miatt fizetendő egyéb terhek.

34. cikk

Különleges szabályok állapíthatók meg a bizottság eljárásának megfelelően az adatfeldolgozó berendezésekben használatra szolgáló és adatokat vagy utasításokat tartalmazó hordozóeszköz vámértékének meghatározásához.

35. cikk

Ha az áru vámértékének meghatározásához használt tényezők annak a tagállamnak a valutájától eltérő valutában vannak kifejezve, ahol a vámérték megállapítása történik, az alkalmazandó átváltási árfolyam az érintett tagállam illetékes hatóságai által megfelelő módon kihirdetett árfolyam.

Az ilyen átváltási árfolyamnak a lehető leghatékonyabban kell tükröznie az ilyen valuta aktuális értékét a kereskedelmi ügyletekben az érintett tagállam valutájában kifejezve, és az a bizottság eljárásával összhangban meghatározandó időtartam alatt érvényes.

Ha nem létezik ilyen átváltási árfolyam, a használandó átváltási árfolyamot a bizottság eljárásával összhangban kell meghatározni.

36. cikk

(1) E fejezet rendelkezései nem érintik azokat a különös rendelkezéseket, amelyek az áru egyéb vámjogi sorsának meghatározása után a szabad forgalomba bocsátott áru vámértékének meghatározására vonatkoznak.

(2) A 29., 30. és 31. cikktől eltérően, a rendszerint bizományba átadott romlandó áru vámértéke, a nyilatkozattevő kérelmére, a bizottsági eljárással összhangban a Közösség egésze vonatkozásában megállapított egyszerűsített szabályok szerint is meghatározható.

III. CÍM

AZ ÁRU VÁMJOGI SORSA FELŐLI DÖNTÉST MEGELŐZŐEN A KÖZÖSSÉG VÁMTERÜLETÉRE BELÉPTETETT ÁRURA ALKALMAZANDÓ RENDELKEZÉSEK

1. FEJEZET

AZ ÁRU BELÉPTETÉSE A KÖZÖSSÉG VÁMTERÜLETÉRE

37. cikk

(1) A Közösség vámterületére behozott áru a beléptetése időpontjától kezdve vámfelügyelet alatt áll. Az árut a vámhatóság a hatályban lévő rendelkezéseknek megfelelően ellenőrizheti.

(2) Az áru adott esetben addig marad az említett vámfelügyelet alatt, amíg erre vámjogi helyzetének meghatározásához szükség van; nem közösségi áru esetében pedig, a 82. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül addig, amíg a vámjogi helyzete meg nem változik, vámszabad területre vagy vámszabad raktárba kerül, vagy a 182. cikknek megfelelően újraexportálják vagy megsemmisítik.

38. cikk

(1) A Közösség vámterületére beléptetett árut az azt a Közösségbe behozó személy haladéktalanul továbbszállítja – ha van ilyen – a vámhatóság által kijelölt útvonalon és utasításainak megfelelően:

a) a vámhatóság által kijelölt vámhivatalhoz vagy bármely más olyan helyre, amit e hatóságok kijelöltek vagy jóváhagytak; vagy

b) vámszabad területre, ha az árut közvetlenül erre a vámszabad területre akarják beléptetni:

- tengeri vagy légi úton, vagy

- szárazföldi útvonalon a Közösség vámterületének másik részén való keresztülhaladás nélkül, amennyiben a vámszabad terület érintkezik valamely tagállam és egy harmadik ország közötti szárazföldi határral.

(2) Az a személy, aki a többek között átrakás eredményeként a Közösség vámterületére történő beléptetést követően vállalja az áru fuvarozását, felel az (1) bekezdésben megállapított kötelezettség teljesítéséért.

(3) Azt az árut, amely kívül van ugyan a Közösség vámterületén, de a hatályban lévő rendelkezések értelmében valamely tagállam vámhatóságának ellenőrzése alá vonható, többek között az e tagállam és valamely harmadik ország között kötött megállapodás eredményeként, ugyanúgy kell kezelni, mint a Közösség vámterületére beléptetett árut.

(4) Az (1) bekezdés a) pontja nem zárja ki semmilyen, a turistaforgalomra, határforgalomra, postai forgalomra vagy elhanyagolható gazdasági jelentőségű forgalomra vonatkozó hatályban lévő rendelkezés alkalmazását, amennyiben a vámfelügyelet és a vámellenőrzés lehetősége ezáltal nem kerül veszélybe.

(5) Az (1)–(4) bekezdés és a 39–53. cikk nem vonatkozik a Közösség vámterületét ideiglenesen elhagyó árura, amíg e területen lévő két pont között halad tengeri vagy légi úton, feltéve hogy a fuvarozás közvetlen útvonalon, menetrend szerinti légi járat vagy hajójárat igénybevételével történik a Közösség vámterületén kívüli megállás nélkül.

Ez a rendelkezés nem alkalmazható a harmadik ország kikötőjében vagy repülőterén, illetve szabadkikötőjében berakodott árukra.

(6) Az (1) bekezdés nem alkalmazható a tagállamok parti tengerén vagy légterén áthaladó hajók vagy repülőgépek fedélzetén lévő olyan árukra, amelyek rendeltetési helye nem az ezekben a tagállamokban lévő kikötő vagy repülőtér.

39. cikk

(1) Ha előre nem látható körülmények vagy vis maior következtében a 38. cikk (1) bekezdésében megállapított kötelezettség nem teljesíthető, az a személy, akit ez a kötelezettség terhel, vagy a helyette eljáró bármely más személy haladéktalanul tájékoztatja a vámhatóságot az előállt helyzetről. Ha az előre nem látható körülmények vagy a vis maior nem eredményezik az áru teljes elvesztését, a vámhatóságot értesíteni kell az áru pontos helyéről.

(2) Ha előre nem látható körülmények vagy vis maior következtében a 38. cikk (6) bekezdésének hatálya alá tartozó hajó vagy repülőgép arra kényszerül, hogy ideiglenesen a Közösség vámterületén lévő területre szálljon le vagy kikötőben kössön ki, és nem teljesíthető a 38. cikk (1) bekezdésében megállapított kötelezettség, a hajót vagy repülőgépet a Közösség vámterületére beléptető személy vagy a helyette eljáró bármely más személy haladéktalanul értesíti a vámhatóságot az előállt helyzetről.

(3) A vámhatóság határozza meg azokat a intézkedéseket, amelyeket meg kell hozni az (1) bekezdésben említett áru, valamint a (2) bekezdésben ismertetett körülmények között valamely repülőgép vagy hajó fedélzetén lévő áru vámfelügyeletének lehetővé tételére és – indokolt esetben – annak biztosítására, hogy ezt követően elszállításra kerüljenek valamelyik vámhivatalhoz vagy a hatóságok által kijelölt vagy jóváhagyott egyéb helyre.

2. FEJEZET

AZ ÁRU VÁM ELÉ ÁLLÍTÁSA

40. cikk

Azt az árut, amely a 38. cikk (1) bekezdésének a) pontja értelmében megérkezik a vámhivatalhoz vagy a vámhatóság által kijelölt vagy jóváhagyott egyéb helyre, az árut a Közösség vámterületére behozó személynek vagy, adott esetben, az e behozatalt követően az áru fuvarozásáért felelősséget vállaló személynek vám elé kell állítania.

41. cikk

A 40. cikk nem zárja ki az arra az árura vonatkozó, hatályban lévő szabályok alkalmazását, amelyet:

a) utasok visznek magukkal;

b) vámeljárás alá vontak, de nem állítottak vám elé.

42. cikk

A vám elé állítást követően a vámhatóság engedélyével az áru megvizsgálható vagy belőle minta vehető annak érdekében, hogy dönteni lehessen vámjogi sorsa felől. Az ilyen engedélyt, kérelemre, az a személy kaphatja meg, aki az áru vámjogi sorsa felől dönteni jogosult.

3. FEJEZET

GYŰJTŐ ÁRUNYILATKOZAT ÉS A VÁM ELÉ ÁLLÍTOTT ÁRU KIRAKÁSA

43. cikk

A 45. cikkre is figyelemmel, a 40. cikk értelmében vám elé állított áruk gyűjtő árunyilatkozat alá vonhatók.

A gyűjtő árunyilatkozatot az áru vám elé állításának megtörténtekor kell benyújtani. A vámhatóság azonban a vámáru-nyilatkozat benyújtására határidőt adhat, amely nem lépheti túl a vám elé állítás napját követő első munkanapot.

44. cikk

(1) A gyűjtő árunyilatkozatot a vámhatóság által előírt mintának megfelelő nyomtatványon kell benyújtani. A vámhatóság azonban bármely olyan kereskedelmi vagy hivatalos okmány használatát engedélyezheti gyűjtő árunyilatkozatként, amely tartalmazza az áru azonosításához szükséges adatokat.

(2) A gyűjtő árunyilatkozatot annak a személynek kell benyújtania:

a) aki az árut a Közösség vámterületére behozta, vagy aki az áruk ezt követő fuvarozását vállalta; vagy

b) akinek a nevében az a) pontban említett személyek eljártak.

45. cikk

Az utasok által behozott árukra, illetve levél- vagy csomagküldemény útján beérkező küldeményekre vonatkozó rendelkezések sérelme nélkül, a vámhatóság eltekinthet a gyűjtő árunyilatkozat benyújtásától, amennyiben ez nem veszélyezteti az áruk vámfelügyeletét, ha a 43. cikkben említett határidő lejárta előtt elvégzik az áru vámjogi sorsa felőli döntéshez szükséges alakiságokat.

46. cikk

(1) Az áruk szállítóeszközről való kirakása vagy átrakása kizárólag a vámhatóság engedélyével történhet a vámhatóság által kijelölt vagy jóváhagyott helyeken.

Nincs azonban szükség ilyen engedélyre olyan közvetlen veszély esetében, amely szükségessé teszi az áru egy részének vagy egészének azonnali kirakását. Ebben az esetben a vámhatóságot erről haladéktalanul tájékoztatni kell.

(2) Az áruk és a szállítóeszközeik vizsgálata céljából a vámhatóságok bármikor kérhetik az áru kirakását és kicsomagolását.

47. cikk

A vámhatóság engedélye nélkül az áruk nem mozdíthatók el eredeti helyükről.

4. FEJEZET

A VÁM ELÉ ÁLLÍTOTT ÁRU VÁMJOGI SORSA MEGHATÁROZÁSÁNAK KÖTELEZETTSÉGE

48. cikk

A vám elé állított, nem közösségi áru vámjogi sorsát rendezni kell az ilyen áruk számára engedélyezhető módon.

49. cikk

(1) Ha az árukat gyűjtő árunyilatkozat alá vonták, akkor a vámjogi sorsuk meghatározásához szükséges alakiságokat a következő időn belül el kell végezni:

a) tengeri úton szállított áru esetében a gyűjtő árunyilatkozat benyújtásától számított 45 nap;

b) nem tengeri úton szállított áru esetében a gyűjtő árunyilatkozat benyújtásától számított 20 nap.

(2) Ha a körülmények indokolják, a vámhatóság rövidebb határidőt határozhat meg, vagy engedélyezheti az (1) bekezdésben említett határidők meghosszabbítását. A hosszabbítás azonban nem haladhatja meg a körülmények által indokolt mértéket.

5. FEJEZET

ÁTMENETI MEGŐRZÉS

50. cikk

A vám elé állított áru a vám elé állítást követően mindaddig átmeneti megőrzés alatt áll, amíg vámjogi sorsa nem rendeződik. Az ilyen áru a továbbiakban "átmeneti megőrzés alatt álló áru".

51. cikk

(1) Az átmeneti megőrzés alatt álló árut kizárólag a vámhatóság által jóváhagyott helyeken és megállapított feltételek mellett lehet tárolni.

(2) A vámhatóság előírhatja az árut birtokló személy részére, hogy nyújtson garanciát a 203. vagy 204. cikk értelmében felmerülhető vámtartozás kifizetésének biztosítására.

52. cikk

A 42. cikk rendelkezéseinek sérelme nélkül, az átmeneti megőrzés alatt álló áru csak olyan kezelésnek vethető alá, amely külseje vagy műszaki jellemzői megváltoztatása nélkül állaga megőrzéséhez szükséges.

53. cikk

(1) A vámhatóság haladéktalanul megtesz minden szükséges intézkedést, az áru eladását is ideértve, az olyan áru helyzetének rendezésére, amelyre vonatkozóan az annak vámjogi sorsa meghatározásához szükséges alakiságok elvégzését a 49. cikkben meghatározott időn belül nem kezdték meg.

(2) A vámhatóság a szóban forgó árut – az árut a birtokában tartó személy kockázatára és költségére – átszállíttathatja valamely, a felügyelete alatt álló külön helyre, amíg az áru helyzete nem rendeződik.

6. FEJEZET

AZ ÁRUTOVÁBBÍTÁSI ELJÁRÁSBAN SZÁLLÍTOTT, NEM KÖZÖSSÉGI ÁRUKRA VONATKOZÓ RENDELKEZÉSEK

54. cikk

A 38. cikk, annak (1) bekezdése a) pontját kivéve, és a 39–53. cikk nem alkalmazható arra az esetre, amikor már árutovábbítási eljárás alatt álló árut léptetnek be a Közösség vámterületére.

55. cikk

Ha az árutovábbítási eljárás során szállított nem közösségi áru megérkezik a rendeltetési helyére a Közösség vámterületén belül, és azt az árutovábbításra vonatkozó szabályoknak megfelelően vám elé állították, a 43–53. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.

7. FEJEZET

EGYÉB RENDELKEZÉSEK

56. cikk

Ha a körülmények indokolják, a vám elé állított árut a vámhatóság megsemmisítheti. A vámhatóság erről megfelelően tájékoztatja az áru birtokosát. Az áru megsemmisítésének költségeit az áru birtokosa viseli.

57. cikk

Ha a vámhatóság megállapítja, hogy az árut engedély nélkül léptették be a Közösség vámterületére, vagy azt kivonták a vámellenőrzés alól, megtesz minden szükséges intézkedést, az áru eladását is ideértve, a helyzet rendezése érdekében.

IV. CÍM

AZ ÁRU VÁMJOGI SORSA

1. FEJEZET

ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

58. cikk

(1) Eltérő rendelkezés hiányában, a megállapított feltételek szerint az áru vámjogi sorsa bármely módon rendezhető, tekintet nélkül annak jellegére vagy mennyiségére, vagy a származási, feladási vagy rendeltetési országára.

(2) Az (1) bekezdés nem zárja ki a közerkölcs, a közrend vagy közbiztonság, emberek, állatok vagy növények egészségének és életének védelme, a művészi, történelmi vagy régészeti értékkel rendelkező nemzeti kincsek védelme vagy ipari és kereskedelmi tulajdon oltalma alapján indokolt tilalmak vagy korlátozások elrendelését.

2. FEJEZET

VÁMELJÁRÁSOK

1. szakasz

Áru vámeljárás alá vonása

59. cikk

(1) A vámeljárás alá vonásra szánt árukról az adott vámeljárásra vonatkozó vámáru-nyilatkozatot kell benyújtani.

(2) A kiviteli, passzív feldolgozási, árutovábbítási vagy vámraktározási eljárásra bejelentett közösségi áru vámfelügyelet alatt áll a vámáru-nyilatkozat elfogadásától számítva addig az időpontig, amíg elhagyja a Közösség vámterületét, vagy megsemmisítésre kerül, vagy a vámáru-nyilatkozatot érvénytelenítik.

60. cikk

Ha a Közösség vámjogszabályai semmilyen szabályt nem állapítanak meg erre vonatkozóan, a tagállamok határozzák meg a területükön elhelyezkedő különböző vámhivatalok illetékességét, figyelembe véve, adott esetben, az áru természetét és a vámeljárás jellegét.

61. cikk

A vámáru-nyilatkozatot:

a) írásban; vagy

b) ahol ezt a bizottsági eljárásnak megfelelően megállapított rendelkezések előírják, vagy amennyiben azt a vámhatóság engedélyezi, adatfeldolgozási módszer segítségével; vagy

c) a szokásos vámáru-nyilatkozat útján vagy más olyan cselekedettel kell megtenni, amellyel az áru birtokosa kifejezi, hogy azt vámeljárás alá kívánja vonni, ha az ilyen lehetőséget a bizottsági eljárásnak megfelelően elfogadott szabályok biztosítják.

A. Írásbeli vámáru-nyilatkozat

I. Normál eljárás

62. cikk

(1) Az írásbeli vámáru-nyilatkozatot az erre a célra előírt hivatalos mintának megfelelő nyomtatvány felhasználásával kell elkészíteni. A vámáru-nyilatkozatot alá kell írni, és annak tartalmaznia kell minden olyan adatot, amelyek azokhoz a vámeljárásra vonatkozó rendelkezések alkalmazásához szükségesek, amelyre az árut bejelentik.

(2) A bejelentéshez mellékelni kell azokat az iratokat, amelyek azokhoz a vámeljárásra vonatkozó rendelkezések alkalmazásához szükségesek, amelyre az árut bejelentették.

63. cikk

A 62. cikkben megállapított feltételeknek megfelelő vámáru-nyilatkozatot a vámhatóság azonnal elfogadja, amennyiben vám elé állították azt az árut, amelyre vonatkozik.

64. cikk

(1) Az 5. cikkre is figyelemmel, vámáru-nyilatkozatot bárki tehet, aki a szóban forgó árut az illetékes vámhatóság elé állítja vagy állíttatja, az összes olyan irattal együtt, amelyek az adott vámeljárásra vonatkozó szabályok alkalmazásához szükségesek.

(2) Azonban,

a) ha valamely vámáru-nyilatkozat elfogadása külön kötelezettségeket ró valamely személyre, a bejelentést ennek a személynek vagy ennek a személynek a nevében kell megtenni;

b) a nyilatkozattevőnek a Közösség területén letelepedett személynek kell lennie.

A Közösség területén való letelepedésre vonatkozó feltétel nem vonatkozik azonban azokra a személyekre, akik:

- árutovábbítási eljárásra vagy ideiglenes behozatalra tesznek vámáru-nyilatkozatot,

- csak alkalmi jelleggel tesznek vámáru-nyilatkozatot, ha ezt a vámhatóság indokoltnak tekinti.

(3) A (2) bekezdés b) pontja nem zárja ki harmadik országokkal kötött kétoldalú megállapodásoknak vagy a hasonló hatású szokásos gyakorlatnak a tagállamok által történő alkalmazását, amelyek értelmében az ilyen országok állampolgárai a szóban forgó tagállamok területén, kölcsönösségi alapon, vámáru-nyilatkozatot tehetnek.

65. cikk

A nyilatkozattevő, kérelmére, engedélyt kap a bejelentés egy vagy több adatának módosítására, miután azt a vámhatóság már elfogadta. A módosítás nem járhat azzal a hatással, hogy annak eredményeként az az eredeti áruktól eltérő árukra vonatkozzon.

Nem lehet módosítást engedélyezni azonban, ha annak jóváhagyását azután kérik, miután a vámhatóság:

a) értesítette a nyilatkozattevőt arról, hogy szeretné megvizsgálni az árut; vagy

b) megállapította, hogy a szóban forgó adatok nem helytállóak; vagy

c) már kiadta az árut.

66. cikk

(1) A vámhatóság, a nyilatkozattevő kérelmére, érvényteleníti a már elfogadott nyilatkozatot, ha a nyilatkozattevő bizonyítja, hogy az árut tévesen jelentette be a nyilatkozatban foglalt vámeljárásra, vagy hogy különleges körülmények folytán az áru azon vámeljárás alá vonása, amelyre bejelentették, már nem indokolt.

Ha azonban a vámhatóság már értesítette a nyilatkozattevőt arról a szándékáról, hogy meg kívánja vizsgálni az árut, a vámáru-nyilatkozat érvénytelenítése iránti kérelmet addig nem lehet elfogadni, amíg a vizsgálatot el nem végezték.

(2) A bizottsági eljárásnak megfelelően meghatározott esetek kivételével, az áru kiadását követően a vámáru-nyilatkozatot nem lehet érvényteleníteni.

(3) A vámáru-nyilatkozat érvénytelenítése nem érinti a hatályban lévő büntetőjogi rendelkezések alkalmazását.

67. cikk

Eltérő rendelkezés hiányában a bejelentett árura vonatkozó vámeljárás rendelkezéseinek alkalmazásakor figyelembe veendő időpont a vámáru-nyilatkozat vámhatóság által történő elfogadásának napja.

68. cikk

Az általa elfogadott vámáru-nyilatkozatok ellenőrzéséhez a vámhatóság:

a) megvizsgálhatja a vámáru-nyilatkozatot képező és az ahhoz mellékelt iratokat. A vámhatóság előírhatja, hogy a nyilatkozattevő más iratokat is mutasson be a vámáru-nyilatkozatban szereplő adatok pontosságának ellenőrzésére;

b) megvizsgálhatja az árukat, és mintát vehet elemzéshez vagy részletes vizsgálathoz.

69. cikk

(1) Az áru megvizsgálását és a mintavétel helyére történő szállítást, valamint minden olyan műveletet, amely a vizsgálattal vagy a mintavétellel kapcsolatos, a nyilatkozattevő végzi, vagy az ő felelősségére történik. A felmerült költségeket a nyilatkozattevő viseli.

(2) A nyilatkozattevő jogosult arra, hogy jelen legyen az áru megvizsgálásánál és a mintavételnél. Ha a vámhatóság azt szükségesnek tartja, kérheti, hogy a nyilatkozattevő legyen jelen vagy képviselve az áruvizsgálatkor vagy mintavételkor annak érdekében, hogy biztosítsa az ilyen vizsgálat vagy mintavétel megkönnyítéséhez szükséges segítséget.

(3) Amennyiben a mintavétel a hatályban lévő rendelkezéseknek megfelelően történik, a vámhatóság nem tartozik kártérítéssel azzal kapcsolatban, de viseli az elemzések és vizsgálatok költségeit.

70. cikk

(1) A nyilatkozatban foglalt áruk egy részének megvizsgálásakor a részleges vizsgálat eredményét a nyilatkozatban szereplő összes árura alkalmazni kell.

A nyilatkozattevő személy kérheti azonban az áru további vizsgálatát, ha úgy ítéli meg, hogy a részleges vizsgálat eredményei nem érvényesek a vámáru-nyilatkozatban szereplő többi árura.

(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában, ha egy vámáru-nyilatkozat kettő vagy több tételre terjed ki, az egyes tételekre vonatkozó adatokat úgy kell tekinteni, mintha külön vámáru-nyilatkozatot képeznének.

71. cikk

(1) A vámáru-nyilatkozat ellenőrzésének eredményeit kell felhasználni azon vámeljárás rendelkezéseinek alkalmazásához, amelyre az árut bejelentették.

(2) Ha nem kerül sor a vámáru-nyilatkozat ellenőrzésére, az (1) bekezdésben említett rendelkezéseket a vámáru-nyilatkozatban szereplő adatok alapján kell alkalmazni.

72. cikk

(1) A vámhatóság megteszi az áru azonosításához szükséges intézkedéseket, ahol ez szükséges azon vámeljárás előírásai betartásának biztosítására, amelyre az említett árut bejelentették.

(2) Az árura vagy szállítóeszközökre felhelyezett azonosító jelek eltávolítása vagy megsemmisítése csak a vámhatóság által vagy a vámhatóság engedélyével történhet, kivéve ha előre nem látható körülmények vagy vis maior eredményeként, eltávolításuk vagy megsemmisítésük az áru vagy a szállítóeszköz védelmének biztosítása érdekében elengedhetetlen.

73. cikk

(1) A 74. cikk sérelme nélkül, amennyiben teljesülnek az árunak a szóban forgó eljárás alá vonásának feltételei, és ha az árura nem vonatkozik semmilyen tiltó vagy korlátozó rendelkezés, a vámhatóság kiadhatja az árut, amint elvégezték a vámáru-nyilatkozatban szereplő adatok ellenőrzését, vagy azokat ellenőrzés nélkül elfogadták. Ugyanez vonatkozik arra az esetre is, ha az ilyen ellenőrzést ésszerű időn belül nem lehet elvégezni, és az árut ellenőrzés céljából már nem szükséges tovább ott tartani.

(2) Az ugyanazon vámáru-nyilatkozatban foglalt összes árut egyszerre kell kiadni.

E bekezdés alkalmazásában, ha a vámáru-nyilatkozat formanyomtatványa kettő vagy több tételt tartalmaz, az egyes tételekre vonatkozó adatokat úgy kell tekinteni, mintha külön vámáru-nyilatkozatot képeznének.

74. cikk

(1) Ha valamely vámáru-nyilatkozat elfogadása vámtartozást eredményez, azokat az árukat, amelyekre a vámáru-nyilatkozat kiterjed, csak akkor adja ki a vámhatóság, ha a vámtartozást megfizették, vagy arra biztosítékot nyújtottak. Ez a rendelkezés azonban – a (2) bekezdés sérelme nélkül – nem alkalmazható a részleges behozatali vámmentességgel járó ideiglenes behozatali eljárásra.

(2) Ha azoknak a vámeljárást szabályozó rendelkezéseknek alapján, amelyre az árut bejelentették, a vámhatóság biztosíték nyújtását írja elő, az említett árut nem lehet a szóban forgó vámeljárás alá vonni, amíg nem nyújtottak biztosítékot.

75. cikk

Meg kell tenni minden szükséges intézkedést, az elkobzást és értékesítést is ideértve, az olyan áruval kapcsolatosan, amely:

a) nem adható ki, mert:

- a nyilatkozattevőnek felróható okok miatt nem volt lehetősége az áru megvizsgálásának elvégzésére vagy folytatására a vámhatóság által előírt határidőn belül, vagy

- nem mutatták be azokat az okmányokat, amelyeket be kell mutatni, mielőtt az árut a kért vámeljárás alá lehet vonni, vagy

- nem teljesítették azokat a kifizetéseket, vagy nem szolgáltattak olyan biztosítékot az előírt határidőn belül, amelyeket a behozatali vagy kiviteli vámok tekintetében teljesíteni vagy szolgáltatni kellett volna,

- tilalom vagy korlátozás alá esik;

b) nem kerül elszállításra a kiadását követő elfogadható időtartamon belül.

II. Egyszerűsített eljárások

76. cikk

(1) A vámalakiságok és vámeljárások elvégzésének lehető legnagyobb mértékű egyszerűsítése érdekében, ugyanakkor a műveletek megfelelő módon történő végrehajtása biztosításával, a vámhatóság, a bizottsági eljárásnak megfelelően megállapított feltételek mellett, engedélyt adhat:

a) a 62. cikkben említett vámáru-nyilatkozatnak a cikk (1) bekezdésében említett adatai közül bizonyos adatok elhagyására, illetve a cikk (2) bekezdésében említett okmányok közül egyesek csatolásának mellőzésére;

b) a 62. cikkben említett vámáru-nyilatkozat helyett valamilyen kereskedelmi vagy adminisztratív okmány benyújtására, az árunak a szóban forgó vámeljárás alá vonására irányuló kérelem kíséretében;

c) az árunak a szóban forgó eljárás alá vonására a nyilvántartásba történő bejegyzéssel; ebben az esetben a vámhatóság eltekinthet attól a követelménytől, hogy a nyilatkozattevő az árut vám elé állítsa.

Az egyszerűsített vámáru-nyilatkozatnak, kereskedelmi vagy adminisztratív okmánynak vagy a nyilvántartásba történő bejegyzésnek legalább az áru azonosításához szükséges adatokat tartalmaznia kell. Ha az árut nyilvántartásba vették, az ilyen bejegyzés dátumának is szerepelnie kell.

(2) A bizottsági eljárásnak megfelelően meghatározásra kerülő eseteket kivéve, a nyilatkozattevőnek kiegészítő vámáru-nyilatkozatot kell adnia, mely általános, időszakos vagy összegző jellegű lehet.

(3) A kiegészítő vámáru-nyilatkozatot és az (1) bekezdés a), b) és c) pontjában említett egyszerűsített vámáru-nyilatkozatot az egyszerűsített vámáru-nyilatkozat elfogadásának napján hatályba lépő egyetlen, egymástól elválaszthatatlan okiratnak kell tekinteni; az (1) bekezdés c) pontjában említett esetekben a nyilvántartásba történő bejegyzésnek azonos a joghatálya, mint a 62. cikkben említett vámáru-nyilatkozat elfogadásának.

(4) A közösségi árutovábbítási eljárásra vonatkozó különleges egyszerűsített eljárásokat a bizottsági eljárásnak megfelelően kell megállapítani.

B. Egyéb vámáru-nyilatkozatok

77. cikk

Ha a vámáru-nyilatkozat a 61. cikk b) pontjának értelmében vett valamely adatfeldolgozási módszerrel, vagy szóbeli bevallással, vagy a 61. cikk c) pontja értelmében vett valamilyen más tevékenységgel történik, a 62-76. cikket megfelelően alkalmazni kell az azokban foglalt alapelvek sérelme nélkül.

C. A vámáru-nyilatkozatok utólagos ellenőrzése

78. cikk

(1) A vámhatóság saját kezdeményezésére vagy a nyilatkozattevő kérelmére, az áru kiadása után módosíthatja a vámáru-nyilatkozatot.

(2) A vámhatóság az áru kiadása után, és azért, hogy meggyőződjön a vámáru-nyilatkozatban szereplő adatok pontosságáról, megvizsgálhatja az érintett áruval kapcsolatos import vagy export műveletekre, vagy az ezt követő, ezen árukat érintő kereskedelmi ügyletekre vonatkozó adatokat és kereskedelmi okmányokat. Az ilyen vizsgálat a nyilatkozattevő, az említett műveletekben üzlettársi minőségben közvetlenül vagy közvetve részt vevő valamilyen más személy, vagy az említett okmányt és adatokat üzleti célból birtokában tartó valamilyen más személy telephelyén végezhető el. A vámhatóság, amennyiben erre még lehetőség van, meg is vizsgálhatja az árut.

(3) Ha a vámáru-nyilatkozat felülvizsgálata vagy utólagos ellenőrzése azt jelzi, hogy az érintett vámeljárást szabályozó rendelkezéseket helytelen vagy hiányos adatok alapján alkalmazták, a vámhatóság, a megállapított rendelkezésnek megfelelően és a rendelkezésére álló új információk figyelembevételével meghoz minden szükséges intézkedést a helyzet rendezésére.

2. szakasz

Szabad forgalomba bocsátás

79. cikk

A szabad forgalomba bocsátással a nem közösségi áru elnyeri a közösségi áru vámjogi helyzetét.

Ez maga után vonja a kereskedelempolitikai intézkedések alkalmazását, az áru behozatalával kapcsolatban megállapított egyéb vámalakiságok elvégzését és a jogszabály alapján fizetendő vámok megállapítását.

80. cikk

(1) A 67. cikktől eltérően, amennyiben az árura kivethető behozatali vám a 4. cikk (10) bekezdésének első francia bekezdésében említett vámok egyike, és a vámtételt csökkentik az áru szabad forgalomba bocsátására vonatkozó bejelentés elfogadásának időpontja után, de még az áruk kiadása előtt, a nyilatkozattevő kérheti kedvezőbb vámtétel alkalmazását.

(2) Az (1) bekezdés nem alkalmazható, ha kizárólag a nyilatkozattevőnek felróható okokból nem volt lehetséges az áru kiadása.

81. cikk

Ha egy szállítmány eltérő tarifális besorolású árukból tevődik össze, és a felszámítható behozatali vámokhoz képest aránytalan munkaterheléssel és költséggel járna, ha a vámáru-nyilatkozat elkészítése céljából ezen áruk mindegyikét a saját vámtarifa-besorolásuk szerint kezelnék, a vámhatóság, a nyilatkozattevő kérelmére, beleegyezhet abba, hogy a behozatali vámokat a teljes szállítmányra annak az árunak a vámtarifa-besorolása alapján vessék ki, amelyre a legmagasabb behozatali vámtétel vonatkozik.

82. cikk

(1) Az áru vámfelügyelet alatt marad, ha a meghatározott célra történő felhasználására tekintettel, csökkentett vagy nulla vámtétel mellett bocsátják szabad forgalomba. A vámfelügyelet akkor szűnik meg, amikor az ilyen csökkentett vagy nulla vámtétel alkalmazására megállapított feltételeket már nem lehet alkalmazni, ha az árut exportálták vagy megsemmisítették, vagy ha az árunak a csökkentett vagy nulla vámtétel alkalmazására megállapított céltól eltérő célokra való felhasználását az esedékes vámterhek megfizetése mellett engedélyezték.

(2) Az (1) bekezdésben említett árura a 88. és a 90. cikket megfelelően alkalmazni kell.

83. cikk

A szabad forgalomba bocsátott áru elveszíti a közösségi áru vámjogi helyzetét, ha:

a) a szabad forgalomba bocsátásra irányuló vámáru-nyilatkozatot a 66. cikknek megfelelő kiadást követően érvénytelenítik; vagy

b) az ezen árura fizetendő behozatali vámokat visszatérítik vagy elengedik:

- aktív feldolgozás vám-visszatérítési eljárás keretében,

vagy

- a hibás áru vagy olyan áru tekintetében, amely nem felel meg a szerződés feltételeinek, a 238. cikk alapján, vagy

- a 239. cikkben említett helyzetekben, ha a visszatérítés vagy elengedés attól függ, hogy az árut exportálják vagy újraexportálják, vagy ezzel egyenértékű vámjogi sorsa lesz.

3. szakasz

Felfüggesztő eljárás és gazdasági vámeljárások

A. A különféle eljárásokra vonatkozó közös rendelkezések

84. cikk

(1) A 85-90. cikkben:

a) a "felfüggesztő eljárás" kifejezés nem közösségi áru esetében az alábbi intézkedéseket jelenti:

- külső árutovábbítás,

- vámraktározási eljárás,

- aktív feldolgozás felfüggesztő eljárás keretében,

- vámfelügyelet melletti feldolgozás,

- ideiglenes behozatal;

b) a "gazdasági vámeljárás" kifejezés az alábbi vámeljárásokat jelenti:

- vámraktározási eljárás,

- aktív feldolgozás,

- vámfelügyelet melletti feldolgozás,

- ideiglenes behozatal,

- passzív feldolgozás.

(2) Az "importáru" kifejezés felfüggesztő eljárás alá vont árut és olyan vám-visszatérítési eljárás keretében folytatott aktív feldolgozás alá vont árut jelent, amelyre a szabad forgalomba bocsátás alakiságait és a 125. cikk szerinti alakiságokat teljesítették.

(3) A "változatlan állapotú áru" olyan importárut jelent, amely az aktív feldolgozás vagy a vámfelügyelet melletti feldolgozás eljárás keretében semmilyen feldolgozáson nem ment keresztül.

85. cikk

Bármilyen gazdasági vámeljárás alkalmazásához a vámhatóság által kiadott engedély szükséges.

86. cikk

A szóban forgó eljárásra vonatkozó egyéb külön feltételek sérelme nélkül, a 85. cikkben említett és a 100. cikk (1) bekezdésében említett engedélyt kizárólag:

- olyan személyek kaphatják meg, akik a műveletek megfelelő elvégzéséhez szükséges minden biztosítékot megadnak,

- akkor lehet megadni, ha a vámhatóság az eljárást anélkül ellenőrizheti és felügyelheti, hogy az ezzel kapcsolatos gazdasági igényekhez képest aránytalan adminisztratív intézkedéseket kelljen bevezetnie.

87. cikk

(1) Az adott eljárás alkalmazásához szükséges feltételeket az engedélyben meg kell határozni.

(2) Az engedélyes értesíti a vámhatóságot minden, az engedély megadása után felmerülő olyan tényezőről, amely hatással lehet annak fenntartására vagy tartalmára.

88. cikk

A vámhatóság az árunak felfüggesztő eljárás alá vonásához feltételként szabhatja a biztosíték nyújtását annak érdekében, hogy az ezzel az áruval kapcsolatban felmerülő minden vámtartozás megfizetésre kerüljön.

A biztosíték nyújtására vonatkozó külön rendelkezéseket a különleges felfüggesztő eljárás keretében lehet megállapítani.

89. cikk

(1) A felfüggesztő gazdasági eljárás lezárul, ha ezen rendelkezés alá vont áru, végtermék vagy feldolgozott termék új vámjogi sorsot kap.

(2) A vámhatóság minden szükséges intézkedést meghoz azon áru helyzetének rendezésére, amelyre az előírt feltételek alapján az eljárás nem zárult le.

90. cikk

Valamely gazdasági vámeljárás engedélyesének jogai és kötelezettségei, a vámhatóság által megállapított feltételek mellett, átruházhatók más olyan személyekre, akik eleget tesznek a megállapított feltételeknek annak érdekében, hogy a szóban forgó eljárásban részesüljenek.

B. Külső árutovábbítási eljárás

I. Általános rendelkezések

91. cikk

(1) A külső árutovábbítási eljárás lehetővé teszi az alábbiakban meghatározott áru elszállítását a Közösség vámterületén belül egy adott pontról egy másikra:

a) nem közösségi áru anélkül, hogy arra behozatali vámok és más terhek, vagy kereskedelempolitikai intézkedések vonatkoznának;

b) közösségi áru, amelyre harmadik országokba irányuló kivitelt is magában foglaló közösségi intézkedés vonatkozik, és amely tekintetében a kivitel megfelelő vámalakiságait már elvégezték.

(2) Az (1) bekezdésben említett szállításra a következők alapján kerülhet sor:

a) közösségi külső árutovábbítási eljárás keretében; illetve

b) TIR-igazolvánnyal (TIR-egyezmény), amennyiben az ilyen szállítás:

1. a Közösségen kívül kezdődött vagy fejeződik be; vagy

2. olyan áruszállítmánnyal kapcsolatos, amelyet a Közösség vámterületén kell kirakni, és amelyeket valamely harmadik országban kirakandó áruval együtt szállítanak; vagy

3. a Közösség területének két pontja között, valamely harmadik ország területén keresztül történik;

c) árutovábbítási okmányként használt ATA-igazolvánnyal (ATA-egyezmény keretein belül);

d) a Rajnai Manifest alapján (a felülvizsgált Rajnai Hajózási Egyezmény 9. cikke előírásainak megfelelően);

e) az 1951. június 19-én Londonban aláírt, az Észak-atlanti Szerződés tagállamai közötti, a fegyveres erőik jogállásáról szóló egyezményben előírt 302. formanyomtatvánnyal;

f) postai úton (a csomagpostát is beleértve).

(3) A külső árutovábbítási eljárást a gazdasági vámeljárás alá vont áru szállítására vonatkozó különös rendelkezések sérelme nélkül kell alkalmazni.

92. cikk

A külső árutovábbítási eljárás befejeződik, ha az árut és a szükséges okmányokat a rendeltetési vámhivatalnál a szóban forgó eljárásra vonatkozó rendelkezéseknek megfelelően bemutatják.

II. Közösségi külső árutovábbítási eljárásra vonatkozó különös rendelkezések

93. cikk

A közösségi külső árutovábbítási eljárást csak akkor kell valamely harmadik ország területén keresztül áthaladó árura alkalmazni, ha:

a) valamely nemzetközi megállapodás az ilyen lehetőségről rendelkezik; vagy

b) az ezen országon keresztül történő szállítás a Közösség vámterületén belül kiállított egyetlenszállítási okmány alapján kerül végrehajtásra; ilyen esetben az eljárást fel kell függeszteni a harmadik ország területén.

94. cikk

(1) A 95. cikkre is figyelemmel a főkötelezettnek biztosítékot kell nyújtania minden olyan vámtartozás vagy más díj megfizetésére, amely az áruval kapcsolatban felmerülhet.

(2) A szükség esetén a bizottsági eljárásnak megfelelően meghatározott esetek kivételével, nincs szükség biztosíték nyújtására:

a) tengeri vagy légi fuvarozásnál;

b) a Rajnán és a rajnai vízi utakon történő árufuvarozáshoz;

c) csővezetéken keresztül történő szállításnál;

d) a tagállamok vasúttársaságai által végzett műveleteknél.

(3) A bizottsági eljárásnak megfelelően kell meghatározni azokat az eseteket, amikor a (2) bekezdés b) pontjában említettektől eltérő vízi utakon történő árufuvarozás esetén el lehet tekinteni a biztosíték adásától.

95. cikk

(1) A (2) bekezdésben megállapított feltételeknek eleget tevő személy, a (3) bekezdésben megállapított korlátozások mellett, annak a tagállamnak a vámhatóságaitól, ahol letelepedett, biztosítéknyújtás alóli mentességet kaphat az általa bármely indulási tagállamból és bármely tagállam területén keresztül végzett közösségi külső árutovábbítási eljáráshoz.

(2) Az (1) bekezdésben említett biztosítéknyújtás alóli mentesség csak azoknak a személyeknek adható:

a) akik abban a tagállamban telepedtek le, ahol a mentességet adják;

b) akik a közösségi árutovábbítási eljárást rendszeresen alkalmazzák;

c) akiknek a pénzügyi helyzete olyan, hogy teljesíteni tudják a kötelezettségeiket;

d) akik nem követtek el súlyos vám- vagy pénzügyi jogsértést; és

e) akik a később meghatározásra kerülő módon kötelezettséget vállalnak arra, hogy a vámhatóság első írásbeli felszólítására megfizetik a közösségi árutovábbítási műveletek tekintetében megjelölt összegeket.

(3) Az (1) és (2) bekezdésnek megfelelően megadott biztosítéknyújtás alóli mentesség nem alkalmazható az olyan árukat érintő közösségi külső árutovábbítási műveletekre:

a) amelyek összértéke túllépi a bizottsági eljárásnak megfelelően később meghatározásra kerülő összeget; vagy

b) amelyek magas kockázatot jelentenek, figyelembe véve azoknak a behozatali vámoknak és más terheknek a szintjét, amelyek hatálya alá ezen áruk egyes tagállamokban tartoznak.

(4) A mentességet megadó hatóságok minden személy részére, aki mentességet kap, egy vagy több példányban tanúsítványt állítanak ki a biztosítéknyújtás alóli mentességről.

96. cikk

(1) A főkötelezett a közösségi külső árutovábbítási eljárás jogosultja, akinek:

a) az előírt határidőn belül és az azonosítás biztosítására a vámhatóság által hozott rendelkezések megfelelő betartásával sértetlenül be kell mutatnia az árut a rendeltetési vámhivatalnál;

b) be kell tartania a közösségi árutovábbítási eljárásra vonatkozó rendelkezéseket.

(2) A főkötelezett (1) bekezdésben rögzített kötelezettségeitől függetlenül, az áru fuvarozója vagy címzettje, aki abban a tudatban veszi át az árukat, hogy azokat közösségi árutovábbítási eljárás keretében szállítják, szintén felelős azért, hogy az árut az előírt határidőn belül sértetlenül és az azonosítás biztosítására a vámhatóság által hozott rendelkezések megfelelő betartásával, a rendeltetési vámhivatalnál bemutassák.

97. cikk

(1) Az eljárás lefolytatásának részletes szabályait és a kivételeket a bizottsági eljárásnak megfelelően kell meghatározni.

(2) Amennyiben az árura vonatkozó közösségi intézkedések végrehajtása biztosított,

a) a tagállamoknak joguk van arra, hogy kétoldalú vagy többoldalú megállapodás alapján, a körülményektől függően meghatározandó kritériumoknak megfelelően egyszerűsített eljárásokat léptessenek életbe egymás között, amelyek bizonyos típusú áruforgalomra vagy bizonyos vállalkozásokra vonatkoznak;

b) minden tagállamnak joga van arra, hogy bizonyos körülmények között egyszerűsített eljárásokat állapítson meg az olyan árukra vonatkozóan, amelyeket nem kell egy másik tagállam területén szállítani.

C. Vámraktárak

98. cikk

(1) Vámraktározási eljárás során az alábbi árukat lehet vámraktárban tárolni:

a) nem közösségi áruk, anélkül hogy azok behozatali vámok vagy kereskedelempolitikai intézkedések hatálya alá tartoznának;

b) közösségi áruk, amelyeknél a különleges tárgykörökre vonatkozó közösségi jogszabályok előírják, hogy vámraktárba helyezésük olyan intézkedések alkalmazásával jár, amelyek általában az ilyen áru kiviteléhez kapcsolódnak.

(2) A vámraktár minden, a vámhatóság által jóváhagyott és felügyelete alatt álló olyan helyet jelent, ahol a megállapított feltételek szerint áru tárolható.

(3) A bizottsági eljárásnak megfelelően kell meghatározni azokat az eseteket, amikor az (1) bekezdésben említett áru vámraktározási eljárás alá vonható, anélkül hogy vámraktárban tárolnák.

99. cikk

A vámraktár közvámraktár vagy magánvámraktár lehet.

A "közvámraktár" olyan vámraktár, amely bármely személy részére rendelkezésre áll áru raktározására.

A "magánvámraktár" olyan vámraktár, amely az áruknak a raktárengedélyes által történő raktározására van fenntartva.

A raktárengedélyes az a személy, aki vagy amely a vámraktár üzemeltetésére engedélyt kapott.

A beraktározó az a személy, aki vagy amely az áru vámraktározási eljárás alá vonását bejelentette, vagy akire e személy jogai és kötelezettségei átszálltak.

100. cikk

(1) A vámraktár működtetését a vámhatóság engedélyezi, kivéve ha az említett hatóság saját maga működteti a vámraktárt.

(2) Bármely személynek, aki vagy amely vámraktárt kíván működtetni, írásbeli kérelmet kell benyújtania, amely tartalmazza az engedély megadásához szükséges információkat, különösen annak bemutatását, hogy gazdasági szempontból indokolt a raktározás. A vámraktár működtetésének feltételeit az engedélyben kell megállapítani.

(3) Engedély kizárólag a Közösség területén letelepedett személyek részére adható.

101. cikk

A raktárengedélyes felelős:

a) annak biztosításáért, hogy amíg az áru a vámraktárban van, addig ne vonják ki a vámfelügyelet alól;

b) a vámraktározási eljárás hatálya alatt álló áru tárolása során keletkező kötelezettségek teljesítéséért; és

c) az engedélyben meghatározott egyes feltételek betartásáért.

102. cikk

(1) A 101. cikktől eltérően, ha az engedély közvámraktárra vonatkozik, az engedély úgy is rendelkezhet, hogy a 101. cikk a) és/vagy b) pontjában említett kötelezettségek kizárólag a beraktározóra hárulnak.

(2) A beraktározó minden esetben felel az árunak a vámraktározási eljárás alá vonásából eredő kötelezettségek teljesítéséért.

103. cikk

A raktárengedélyes jogai és kötelezettségei a vámhatóság beleegyezésével átruházhatók más személyre.

104. cikk

A 88. cikk sérelme nélkül, a vámhatóság előírhatja, hogy a raktárengedélyes nyújtson biztosítékot a 101. cikkben meghatározott kötelezettségekkel kapcsolatban.

105. cikk

A vámhatóság által kijelölt személy a hatóság által jóváhagyott nyomtatványon raktárnyilvántartást vezet a vámraktározási eljárás hatálya alá vont minden áruról. Raktárnyilvántartásokra nincs szükség, ha a közvámraktárt a vámhatóság működteti.

A 86. cikk alkalmazására is figyelemmel, a vámhatóság eltekinthet a raktárnyilvántartások vezetésétől ott, ahol a 101. cikk a) és/vagy b) pontjában említett kötelezettségek kizárólag a beraktározóra hárulnak, és az árut a normál eljárás részét képező írásbeli árunyilatkozat vagy a 76. cikk (1) bekezdése b) pontjának megfelelő adminisztratív okmány alapján helyezték ezen eljárás hatálya alá.

106. cikk

(1) Ha erre gazdasági igény mutatkozik, és ez nincs káros hatással a vámfelügyeletre, a vámhatóság megengedheti:

a) a 98. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említettől eltérő közösségi árunak a vámraktár területén való tárolását;

b) nem közösségi áru feldolgozását valamely vámraktár területén az aktív feldolgozási eljárás előírásainak megfelelően, az ebben az eljárásban előírt feltételek mellett. A bizottsági eljárásnak megfelelően kell meghatározni azokat az alakiságokat, amelyektől a vámhatóság eltekinthet valamely vámraktár esetében;

c) nem közösségi áru feldolgozását valamely vámraktár területén a vámfelügyelet melletti feldolgozásra érvényes eljárás keretein belül azokra a feltételekre is figyelemmel, amelyeket ez az eljárás előír. A bizottsági eljárásnak megfelelően kell meghatározni azokat az alakiságokat, amelyektől a vámhatóság eltekinthet valamely vámraktár esetében.

(2) Az (1) bekezdésben említett esetekben az áru nem vonható vámraktározási eljárás alá.

(3) A vámhatóság előírhatja, hogy az (1) bekezdésben említett árukat jegyezzék be a 105. cikkben előírt raktárnyilvántartásba.

107. cikk

A vámraktározási eljárás alá vont árut be kell jegyezni a 105. cikkben előírt raktárnyilvántartásba, amint azt a vámraktárba beléptették.

108. cikk

(1) Az áruk vámraktározásának időtartamára nincs határidő megállapítva.

Kivételes esetekben azonban a vámhatóság határidőt állapíthat meg, ameddig a beraktározónak új vámjogi sorsot kell adnia az árunak.

(2) A közös agrárpolitika hatálya alá tartozó, a 98. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett egyes árukra külön határidők állapíthatók meg a bizottsági eljárásnak megfelelően.

109. cikk

(1) Az importárun elvégezhetők az állapotmegóvást, a külalakjának, eladhatóságának javítását célzó, illetve a forgalmazásának vagy viszonteladásának előkészítésére szolgáló szokásos kezelések.

Ha erre a közös piacszervezés zökkenőmentes működése érdekében szükség van, listát lehet készíteni azokról az esetekről, amikor tilos az ilyen kezelés a közös agrárpolitika hatálya alá tartozó áruk esetében.

(2) A vámraktározási eljárás alá vont és a közös agrárpolitika hatálya alá tartozó, a 98. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett közösségi áru csak az ilyen árukra kifejezetten előírt kezelésen mehet keresztül.

(3) Az (1) bekezdés első albekezdésében és a (2) bekezdésben előírt kezeléseket előre engedélyeztetni kell a vámhatósággal, amely megállapítja, hogy azok milyen feltételek mellett végezhetők el.

(4) Az (1) és (2) bekezdésben említett kezelések listáit a bizottsági eljárásnak megfelelően kell összeállítani.

110. cikk

Ha a körülmények indokolják, a vámraktározási eljárás hatálya alá vont áru ideiglenesen kitárolható a vámraktárból. Az ilyen kitárolást előzetesen engedélyeztetni kell a vámhatósággal, amely meghatározza, hogy a kitárolás milyen feltételek mellett végezhető el.

Miközben az áru a vámraktáron kívül van, keresztülmehet a 109. cikkben említett kezeléseken az ott megállapított feltételekkel.

111. cikk

A vámhatóság engedélyezheti, hogy a vámraktározási eljárás hatálya alá vont árut átszállítsák egyik vámraktárból egy másikba.

112. cikk

(1) Ha az importáruval kapcsolatban vámtartozás keletkezik, és az áru vámértéke a ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő áron alapul, amely magában foglalja a vámraktározás és az áru vámraktározás alatti állagmegőrzésének költségét, úgy ezeket a költségeket nem kell beleszámítani a vámértékbe, amennyiben ezeket az áruért ténylegesen kifizetett vagy kifizetendő ártól elkülönítve tüntetik fel.

(2) Ha az említett áru a 109. cikk értelmében szokásos kezelésen ment keresztül, az áru jellege, a vámérték és a behozatali vámok összege meghatározásánál figyelembe veendő mennyiség, a nyilatkozattevő kérelmére, azonos azzal, amit akkor vennének figyelembe az árura, a 214. cikkben említett időpontban, ha nem ment volna keresztül ilyen kezelésen. A bizottsági eljárás előírásainak megfelelően azonban rendelkezni lehet az ettől való eltérésről.

(3) Amikor a 76. cikknek megfelelően az importáru vám elé állítás nélkül és a vámáru-nyilatkozat benyújtása előtt kerül szabad forgalomba, és az ezen árura vonatkozó értékelési szabályokat annak vámraktározási eljárás alá vonásakor állapították meg vagy fogadták el, az említett szabályokat a 214. cikk alkalmazásánál figyelembe veendőknek kell tekinteni, a 78. cikk értelmében vett utólagos ellenőrzés sérelme nélkül.

113. cikk

A közös agrárpolitika hatálya alá tartozó és vámraktározási eljárás alá vont, a 98. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett közösségi árura az abban a cikkben említett különleges tárgykörökre vonatkozó közösségi jogszabályok által előírt vámjogi sorsot kell kijelölni, vagy azt exportálni kell.

D. Aktív feldolgozás

I. Általános rendelkezések

114. cikk

(1) A 115. cikk sérelme nélkül az aktív feldolgozási eljárás lehetővé teszi, hogy az alábbi árukat a Közösség vámterületén egy vagy több feldolgozási műveletnek vessék alá:

a) a Közösség vámterületéről végtermékként újrakivitelre szánt nem közösségi áru, anélkül hogy az ilyen áru behozatalivám-köteles vagy kereskedelempolitikai intézkedések hatálya alá tartozó lenne;

b) szabad forgalomba bocsátott áru az ilyen áruért felszámítható behozatali vámok visszatérítésével vagy elengedésével, ha azt a Közösség vámterületéről exportálták végtermék formájában.

(2) Az alábbi kifejezések jelentése a következő:

a) felfüggesztő eljárás: az (1) bekezdés a) pontjában foglalt szabályok szerinti aktív feldolgozás;

b) vám-visszatérítési eljárás: az (1) bekezdés b) pontjában foglalt szabályok szerinti aktív feldolgozás;

c) feldolgozási műveletek:

- az áru megmunkálása, ideértve az összeállítást, összeszerelést, vagy más áruhoz történő hozzáillesztést,

- az áru feldolgozása,

- az áru javítása, ideértve a helyreállítását és a beszabályozását is,

és

- a bizottsági eljárásnak megfelelően meghatározott egyes olyan áruk felhasználása, amelyek nem épülnek be a végtermékbe, de lehetővé teszik vagy megkönnyítik a végtermék előállítását, még akkor is, ha a folyamat során teljesen vagy részben elhasználódnak;

d) végtermék: a feldolgozási műveletekből származó minden termék;

e) helyettesítő áruk: a végtermék előállításához az importáru helyett használt közösségi áruk;

f) elszámolási kulcs: adott importáru mennyiség feldolgozásából előállított végtermék mennyisége vagy százaléka.

115. cikk

(1) A (2) bekezdésben megállapított feltételek teljesülése esetén, a (4) bekezdésre is figyelemmel, a vámhatóság engedélyezi:

a) végtermék helyettesítő áruból történő előállítását;

b) a helyettesítő áruból előállított végtermék kivitelét a Közösségből az importáru behozatala előtt.

(2) A helyettesítő árunak az importáruval azonos minőségűnek kell lennie és azzal azonos jellemzőkkel kell rendelkeznie. A bizottsági eljárásnak megfelelően meghatározott különleges esetekben azonban megengedhető, hogy a helyettesítő áru magasabb feldolgozottsági fokú legyen, mint az importáru.

(3) Az (1) bekezdés alkalmazásakor az importárut vámszempontból helyettesítő árunak, a helyettesítő árut pedig importárunak kell tekinteni.

(4) A bizottsági eljárásnak megfelelően az (1) bekezdés rendelkezései alkalmazásának megtiltására vagy korlátozására szolgáló intézkedéseket lehet hozni.

(5) Ha az (1) bekezdés b) pontjának alkalmazásakor a végtermékek kivitelivám-kötelesek lennének, és nem kerülnének kivitelre vagy újrakivitelre az aktív feldolgozási művelet keretében, az engedélyesnek biztosítékot kell nyújtania a vámok kifizetésének biztosítására arra az esetre, ha nem történne meg az importáru behozatala az előírt határidőn belül.

II. Az engedély megadása

116. cikk

Az engedélyt annak a személynek a kérelmére adják ki, aki a feldolgozási műveleteket végzi, vagy végezteti.

117. cikk

Engedély kizárólag:

a) a Közösség területén letelepedett személyeknek adható. Nem kereskedelmi jellegű behozatal vonatkozásában azonban a Közösség területén kívül letelepedett személyek is kaphatnak engedélyt;

b) akkor adható, ha a 114. cikk (2) bekezdésének c) pontja utolsó francia bekezdésében említett áruk felhasználásának sérelme nélkül, az importált áru azonosítható a végtermékben, vagy a 115. cikkben említett esetben, ha a helyettesítő árura megállapított feltételek betartása ellenőrizhető;

c) akkor adható, ha az aktív feldolgozási eljárás segít megteremteni a végtermékek kiviteléhez vagy újrakiviteléhez a legkedvezőbb feltételeket, feltéve hogy ez nincs káros hatással a közösségi termelők alapvető érdekeire (gazdasági feltételek).

III. Az eljárás lefolytatása

118. cikk

(1) A vámhatóság állapítja meg azt a határidőt, amelyen belül a végterméket exportálni, újraexportálni vagy vámjogi sorsát egyéb módon rendezni kell. Ezt a határidőt a feldolgozási műveletek elvégzéséhez és a végtermékek értékesítéséhez szükséges idő figyelembevételével kell megállapítani.

(2) Ez a határidő azon a napon kezdődik, amelyen a nem közösségi árut az aktív feldolgozási eljárás hatálya alá vonják. A vámhatóság az engedélyes kellően indokolt kérelmére hozzájárulhat a határidő meghosszabbításához.

Az egyszerűsítés érdekében rendelkezni lehet arról, hogy valamely naptári hónap vagy negyedév során kezdődő határidő a következő naptári hónap vagy negyedév utolsó napján járjon le.

(3) A 115. cikk (1) bekezdése b) pontjának alkalmazásakor a vámhatóság állapítja meg azt a határidőt, amelyen belül a nem közösségi árut az eljárásra be kell jelenteni. Ez a határidő a megfelelő helyettesítő áruból előállított végtermékekre vonatkozó kiviteli nyilatkozat elfogadásának napjától kezdődik.

(4) Egyes feldolgozási műveletekre vagy egyes importárukra, a bizottsági eljárásnak megfelelően, külön határidők állapíthatók meg.

119. cikk

(1) A vámhatóság állapítja meg vagy a művelet elszámolási kulcsát vagy, szükség esetén, annak meghatározási módszerét. Az elszámolási kulcsot azoknak a tényleges körülményeknek megfelelően kell meghatározni, amelyek mellett a feldolgozási műveletet végzik vagy fogják végezni.

(2) Ha a körülmények ezt indokolják és különösen olyan feldolgozási művelet esetében, amelyet világosan meghatározott műszaki feltételek mellett hajtanak végre alapvetően egységes jellemzőkkel rendelkező árun, és amely egységes minőségű végtermékek előállítását eredményezi, általános elszámolási kulcs határozható meg a bizottsági eljárásnak megfelelően az előzetesen megállapított tényleges adatok alapján.

120. cikk

A bizottsági eljárásnak megfelelően határozhatók meg azok az esetek, amelyekben, és azok a körülmények, amelyek között a változatlan állapotú áru vagy végtermék szabad forgalomba bocsátottnak tekintendő.

121. cikk

(1) A 122. cikkre is figyelemmel, vámtartozás felmerülése esetén a tartozás összegét ennek az árunak az aktív feldolgozási eljárás alá vonásra történő bejelentése elfogadásának időpontjában az importárura alkalmazandó tehermegállapítási szabályok alapján kell meghatározni.

(2) Ha az (1) bekezdésben említett időpontban az importáru megfelelt a vámkontingenseken vagy vámplafonokon belül a preferenciális elbánás feltételeinek, akkor a szabad forgalomba bocsátás bejelentésének elfogadása idején az azonos áru vonatkozásában fennálló mindenfajta preferenciális elbánás alkalmazható.

122. cikk

A 121. cikktől eltérően, a végtermékek:

a) a rájuk vonatkozó behozatali vámok hatálya alá esnek, ha:

- azokat szabad forgalomba bocsátják, és szerepelnek a bizottsági eljárásnak megfelelően elfogadott listán, a listán nem szereplő végtermékek exportált részéhez arányosan viszonyuló mértékben. Az engedélyes azonban kérheti, hogy az ezen termékekre vonatkozó vámot a 121. cikkben említett módon határozzák meg,

- azokra a közös agrárpolitika értelmében megállapított díjak vonatkoznak, és a bizottsági eljárásnak megfelelően elfogadott rendelkezések így rendelkeznek;

b) az adott vámeljárásra, vámszabad területre vagy vámszabad raktárra vonatkozó rendelkezések alapján kiszámított behozatali vámok hatálya alá esnek, amennyiben azokat felfüggesztő eljárás alá vonták, vámszabad területre vagy vámszabad raktárba beléptették;

Azonban,

- az érintett személy kérheti, hogy a 121. cikknek megfelelően történjen a vám meghatározása,

- olyan esetekben, ahol a végtermékekre a vámfelügyelet melletti feldolgozástól eltérő, fent említett vámjogi sorsot jelöltek ki, a kivetett behozatali vám összegének legalább egyenlőnek kell lennie a 121. cikknek megfelelően kiszámított összeggel;

c) a vámfelügyelet melletti feldolgozási eljárás szerinti vámkivetés szabályainak hatálya alá tartozhatnak, ha az importáru ez alá az eljárás alá vonható lett volna;

d) különleges felhasználási céljuk alapján kedvezményes tarifális elbánás alá esnek, ha azonos importárura ilyen kedvezmény vonatkozik;

e) behozatali vámmentességre jogosultak, ha ilyen vámmentesség vonatkozik az azonos importárura a 184. cikk értelmében.

IV. Feldolgozás a Közösség vámterületén kívül

123. cikk

(1) A végtermékek, illetve a változatlan állapotú áruk egy része vagy egésze ideiglenesen kivihető a Közösség vámterületén kívülre további feldolgozás céljából, ha a vámhatóság ezt a passzív feldolgozásra vonatkozó rendelkezésekben megállapított feltételeknek megfelelően engedélyezi.

(2) Ha vámtartozás merül fel az újrabehozott áru vonatkozásában, az alábbiakat lehet kivetni:

a) az (1) bekezdésben említett, végtermékekre vagy változatlan állapotú árukra behozatali vámok, a 121. és 122. cikknek megfelelően kiszámítva; és

b) a Közösség vámterületén kívüli feldolgozás után újrabehozott termékekre behozatali vámok, amelyek összegét a passzív feldolgozási eljárásra vonatkozó rendelkezéseknek megfelelően kell kiszámítani, ugyanolyan feltételekkel, mint amelyeket akkor alkalmaztak volna, ha az utóbbi eljárás szerint kivitt termékeket a kivitel előtt bocsátották volna szabad forgalomba.

V. A vám-visszatérítési eljárásra vonatkozó különös rendelkezések

124. cikk

(1) A vám-visszatérítési eljárás valamennyi árura igénybe vehető, azok kivételével, amelyek a szabad forgalomba bocsátásra vonatkozó bejelentés elfogadásának időpontjában:

- mennyiségi importkorlátozások alá esnek,

- vámkontingensek keretén belül a 20. cikk (3) bekezdésének d)–f) pontja értelmében kedvezményes tarifális elbánásra vagy autonóm vámfelfüggesztő intézkedésekre jogosultak,

- mezőgazdasági lefölözés vagy a közös agrárpolitika, vagy a mezőgazdasági termékek feldolgozásából származó egyes árukra alkalmazandó különleges rendelkezések alapján megállapított egyéb importteher alá esnek.

(2) Továbbá a vám-visszatérítési eljárás csak akkor alkalmazható, ha semmilyen export-visszatérítést nem állapítottak meg