A Bizottság közleménye

Az EK-Szerződés 81. cikkének a horizontális együttműködési megállapodásokra való alkalmazhatóságáról szóló iránymutatás

(2001/C 3/02)

(EGT vonatkozású szöveg)

1. BEVEZETÉS

1.1. Az iránymutatás célja

1. Ez az iránymutatás a horizontális együttműködési megállapodásoknak a Szerződés 81. cikke alapján történő értékelésére szolgáló alapelveket fejti ki. Az együttműködés "horizontális természetű", amennyiben a piac azonos szintjén (szintjein) működő gazdasági társaságok megállapodást kötnek, vagy összehangolt magatartást folytatnak. A horizontális együttműködés a legtöbb esetben versenytársak közötti együttműködést jelent. Ide tartoznak például az olyan területek, mint a kutatás és fejlesztés (K + F), a gyártás, a beszerzés vagy az értékesítés.

2. A horizontális együttműködés a versennyel kapcsolatos problémákhoz vezethet. Ez a helyzet például, amennyiben az együttműködő felek az árak vagy a kibocsátás rögzítésében vagy a piacok felosztásában állapodnak meg, illetve amennyiben az együttműködés lehetővé teszi a felek számára piaci erejük fenntartását, megszerzését vagy növelését, ezáltal az árak, a kibocsátás, az innováció vagy a termékek választéka, illetve minősége tekintetében negatív piaci hatásokat okozva.

3. A horizontális együttműködés másrészt jelentős gazdasági előnyökkel járhat. A gazdasági társaságoknak reagálniuk kell a verseny növekvő nyomására, és a globalizáció, a technológiai fejlődés sebessége, valamint a piacok általában dinamikusabb természete miatt megváltozott piaci feltételekre. Az együttműködés a kockázat megosztásának, a költségmegtakarításnak, a know-how egyesítésének és a gyorsabb innovációnak az eszköze lehet. Az együttműködés különösen a kis- és középvállalkozások számára a változó piaci feltételekhez történő alkalmazkodás fontos eszköze.

4. A Bizottságnak, miközben felismeri az együttműködésből származó lehetséges gazdasági előnyöket, biztosítania kell a tényleges verseny fenntartását. A 81. cikk nyújtja a jogi keretet a mind a versenyellenes hatásokat, mind a gazdasági előnyöket figyelembe vevő kiegyensúlyozott értékeléshez.

5. A múltban a horizontális együttműködésnek a 81. cikk alapján történő értékeléséhez a Bizottság két közleménye és két csoportmentesítési rendelet nyújtott útmutatást. A legutóbb a 2236/97/EK rendelettel [1] módosított 417/85/EGK bizottsági rendelet [2], valamint a legutóbb a 2236/97/EK rendelettel módosított 418/85/EGK bizottsági rendelet [3] rendelkezett a szakosítási megállapodások, illetve a kutatási és fejlesztési (K + F) megállapodások egyes formáinak mentesítéséről. E két rendeletnek a helyébe lépett a Szerződés 81. cikke (3) bekezdésének a szakosítási megállapodások csoportjaira történő alkalmazásáról szóló, 2000. november 29-i 2658/2000/EK bizottsági rendelet [4] (a "szakosítási csoportmentesítési rendelet"), illetőleg a Szerződés 81. cikke (3) bekezdésének a kutatási és fejlesztési megállapodások csoportjaira történő alkalmazásáról szóló, 2000. november 29-i 2659/2000/EK bizottsági rendelet [5] (a "K + F csoportmentesítési rendelet"). A két közlemény a 81. cikk hatályán kívül eső egyes együttműködési típusok [6], valamint az együttműködő közös vállalkozások értékelése [7] tekintetében nyújtott útmutatást.

6. A változó piacok a horizontális együttműködések szélesedő választékát és felhasználását eredményezték. A nagyobb egyértelműség és átláthatóság biztosítása érdekében a 81. cikknek e területen való alkalmazhatósága tekintetében teljesebb és naprakészebb útmutatásra van szükség. Az értékelésen belül nagyobb hangsúlyt kell fektetni a gazdasági szempontokra, a végrehajtási gyakorlat legutóbbi fejleményeinek, valamint az Európai Közösségek Bírósága és Elsőfokú Bírósága joggyakorlatának jobb visszatükrözése érdekében.

7. Ennek az iránymutatásnak a célja, hogy elemzési keretet nyújtson a horizontális együttműködés leggyakoribb típusaihoz. E keret elsősorban az együttműködési megállapodás gazdasági hátterének elemzéséhez segítséget nyújtó szempontokon alapul. A gazdasági szempontok, mint például a felek piaci ereje és a piaci struktúrával kapcsolatos más tényezők, az együttműködés valószínűsíthető piaci hatása értékelésének – így a 81. cikk alapján történő értékelésnek is – kulcsfontosságú elemei. Lévén, hogy a horizontális együttműködés típusai és kombinációi, valamint azok a piaci körülmények, amelyek között az ilyen együttműködés folyik, nagyfokú változatosságot mutatnak, lehetetlen minden lehetséges forgatókönyvre egyedi választ adni. Ez a gazdasági szempontokon alapuló elemzési keret mindazonáltal segítséget fog nyújtani a vállalkozások számára az egyedi együttműködési megállapodásoknak a 81. cikkel való összeegyeztethetősége értékelésében.

8. Az iránymutatás nemcsak az (5) bekezdésben említett közleményeknek lép a helyébe, hanem a horizontális együttműködés leggyakoribb típusainak szélesebb körére is kiterjed. Az iránymutatás kiegészíti a K + F csoportmentesítési rendeletet és a szakosítási csoportmentesítési rendeletet.

1.2. Az iránymutatás hatálya

9. Ennek az iránymutatásnak a hatálya az azonos piaci szinten, például a termelés vagy a forgalmazás azonos szintjén működő több gazdasági társaság közötti megállapodásra vagy összehangolt magatartásra (a továbbiakban "megállapodások") terjed ki. Ebben az összefüggésben a hangsúly a versenytársak közötti együttműködésen van. A "versenytársak" kifejezés ebben az iránymutatásban mind a tényleges [8], mind pedig a potenciális [9] versenytársakat magában foglalja.

10. Ez az iránymutatás azonban nem foglalkozik valamennyi lehetséges horizontális megállapodással. Az iránymutatás kizárólag az együttműködésnek azokkal a típusaival foglalkozik, amelyek a hatékonyság növekedésével járhatnak, nevezetesen a K + F, a gyártási, a beszerzési, az értékesítési, a szabványosítási és a környezetvédelmi megállapodásokkal. A versenytársak közötti más típusú, például információcseréről vagy kisebbségi részvénytulajdonlásról szóló horizontális megállapodásokat külön kell kezelni.

11. A termelési vagy forgalmazási lánc különböző szintjein működő vállalkozások közötti megállapodások – azaz a vertikális megállapodások – elvben nem tartoznak ezen iránymutatás hatálya alá, azokkal a Bizottság 2790/1999/EK rendelete [10] (a "vertikális korlátozásokra vonatkozó csoportmentesítési rendelet") és a vertikális korlátozásokról szóló iránymutatás [11] foglalkozik. Ha azonban a vertikális megállapodást, például a forgalmazási megállapodást versenytársak kötik, a megállapodás piaci hatásai és a versennyel kapcsolatos lehetséges problémák hasonlóak lehetnek a horizontális megállapodásoknál jelentkező problémákhoz. Ezért ezeket a megállapodásokat az ebben az iránymutatásban kifejtett alapelveknek megfelelően kell értékelni. Ez nem zárja ki a vertikális korlátozásokról szóló iránymutatásnak az ilyen megállapodásokra történő kiegészítő alkalmazását a bennük rejlő vertikális korlátozások értékelése céljából [12].

12. A megállapodások összekapcsolhatják az együttműködés különböző szakaszait, például a K + F-et és az annak eredményeként történő gyártást. Az ilyen megállapodások – amennyiben azok nem esnek a Tanács 1989. december 21-i, legutóbb a 1310/97/EK rendelettel [13] módosított, a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló 4064/89/EGK rendeletének [14] (a "fúzió-ellenőrzési rendelet") a hatálya alá – ennek ez iránymutatásnak a hatálya alá tartoznak. Azt, hogy az adott megállapodásra ezen iránymutatásnak mely szakasza vonatkozik, az együttműködés súlypontja határozza meg. A súlypont meghatározása során különösen két tényezőt kell figyelembe venni: először is az együttműködés kiindulópontját, másodszor az összekapcsolásra kerülő különböző funkciók integráltsági fokát. A közös K + F-fel, valamint az annak eredményként történő közös gyártással is járó együttműködés így általában a "Kutatási és fejlesztési megállapodások" szakasz hatálya alá tartozik, mivel a közös gyártás csak a közös K + F sikere nyomán valósul meg. Emiatt a közös K + F eredménye a döntő a gyártás szempontjából. Az együttműködés kiindulópontjának így a K + F megállapodás tekinthető. Ez az értékelés másként alakul, ha a megállapodás a gyártás területén teljes körű, a K + F területén pedig csak részleges integrációt irányozott elő. Ebben az esetben az együttműködés lehetséges versenyellenes hatásai és gazdasági előnyei nagymértékben a közös gyártáshoz kapcsolódnának, a megállapodást ezért a "gyártási megállapodások" szakaszban kifejtett elveknek megfelelően kellene vizsgálni. Az összetettebb megállapodások, mint például a számos különböző területet és együttműködési formát változatos módokon kombináló stratégiai szövetségek nem tartoznak ezen iránymutatás hatálya alá. A szövetségen belüli egyes egyedi együttműködési területek értékelése az iránymutatás megfelelő fejezetének segítségével végezhető el. Az összetett megállapodásokat azonban egészükben kell vizsgálni. Az ilyen teljes körű értékeléshez a szövetségben összekapcsolható területek változatossága következtében lehetetlen általános útmutatást nyújtani. A szövetségeket, vagy az elsődlegesen a szándékot kinyilvánító más együttműködési formákat nem lehet a versenyszabályok alapján értékelni, mivel nem rendelkeznek pontos hatállyal.

13. Az ebben az iránymutatásban kifejtett szempontok mind az árukat, mind a szolgáltatásokat, együttesen a "termékeket" érintő együttműködésekre vonatkoznak. Az iránymutatást azonban nem lehet alkalmazni ott, ahol ágazatspecifikus szabályok érvényesülnek, például a mezőgazdaság, a szállítás és a biztosítás területén [15].

A fúzió-ellenőrzési rendelet hatálya alá tartozó tevékenységek sem tartoznak ennek az iránymutatásnak a hatálya alá.

14. A 81. cikk kizárólag azokra a horizontális együttműködési megállapodásokra vonatkozik, amelyek a tagállamok közötti kereskedelmet érintik. Ez az iránymutatás nem foglalkozik az adott megállapodásnak a kereskedelem befolyásolására való képességének elemzésével. A 81. cikk alkalmazhatóságának következő alapelvei ezért a tagállamok közötti kereskedelem érintettségének feltevésén alapulnak. A gyakorlatban azonban ezt a kérdést minden esetben egyedileg kell megvizsgálni.

15. A 81. cikk nem alkalmazandó a kisebb jelentőségű megállapodásokra, mivel azok céljuknál vagy hatásuknál fogva nem alkalmasak a verseny érzékelhető korlátozására. Ez az iránymutatás nem érinti a jelenlegi vagy jövőbeni "de minimis" közlemények alkalmazását [16].

16. Az ebben az iránymutatásban leírt, a 81. cikk alapján történő értékelés nem érinti a Szerződés 82. cikkének a horizontális együttműködési megállapodásokra történő lehetséges párhuzamos alkalmazását. Ez az iránymutatás nem érinti továbbá az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága és Bírósága által a 81. cikknek a horizontális együttműködési megállapodásokra történő alkalmazásával kapcsolatban adható értelmezéseit.

1.3. A 81. cikk alapján történő értékelés alapelvei

1.3.1. 81. cikk (1) bekezdés

17. A 81. cikk (1) bekezdése az olyan horizontális együttműködési megállapodásokra vonatkozik, amelyeknek célja vagy hatása a verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása (a továbbiakban: "versenykorlátozás").

18. Egyes esetekben az együttműködés jellege kezdettől fogva jelzi a 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazhatóságát. Ez a helyzet az olyan megállapodásoknál, amelyeknek célja a versenynek az árak rögzítésével, a kibocsátás korlátozásával vagy a piac, illetve a vevőkör felosztásával történő korlátozása. Ezekről a megállapodásokról vélelmezhető, hogy negatív piaci hatásokkal járnak. Nem szükséges ezért a versenyre és a piacra gyakorolt tényleges hatásuk vizsgálata annak megállapításához, hogy a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartoznak-e.

19. Számos horizontális együttműködési megállapodásnak azonban nem célja a verseny korlátozása. Szükség van ezért a megállapodás hatásainak elemzésére. Ehhez az elemzéshez nem elégséges az, hogy a megállapodás korlátozza a felek közötti versenyt. Annak is valószínűsíthetőnek kell lennie, hogy a megállapodás olyan módon befolyásolja a piaci versenyt, hogy az az árakra, a kibocsátásra, az innovációra vagy az áruk és szolgáltatások választékára, illetve minőségére negatív hatást gyakorol.

20. Az, hogy a megállapodás képes-e ilyen negatív hatások kiváltására, a gazdasági összefüggésektől függ, figyelembe véve mind a megállapodás jellegét, mind a felek együttes piaci erejét, amely – más strukturális tényezőkkel együtt – meghatározza az együttműködésnek a verseny ilyen jelentős mértékű befolyásolására való képességét.

A megállapodás jellege

21. A megállapodás jellege olyan tényezőkkel kapcsolatos, mint az együttműködés területe és célja, a felek közötti versenytársi viszony és tevékenységük összekapcsolásának mértéke. Ezek a tényezők jelzik annak valószínűségét, hogy a felek összehangolják piaci viselkedésüket.

22. Egyes típusú megállapodások – például a legtöbb K + F megállapodás, vagy a szabványok felállítására, illetve a környezetvédelmi feltételek fejlesztésére irányuló együttműködés – kisebb valószínűséggel járnak az árak és a kibocsátás korlátozásával. Amennyiben az ilyen típusú megállapodások egyáltalán negatív hatással járnak, azokat valószínűleg az innovációra vagy a termékek választékára gyakorolják. Az ilyen megállapodások kizárási problémákhoz (foreclosure) is vezethetnek.

23. Az együttműködés más típusai, mint például a gyártási vagy beszerzési megállapodások, tipikusan bizonyos mértékű közös (össz)költségviselést okoznak. Amennyiben ez jelentős fokú, a felek könnyebben tudják összehangolni a piaci árakat és a kibocsátást. A jelentős fokú közös költségviselés csak bizonyos feltételek mellett valósulhat meg. Először is, az együttműködés területének, például a gyártásnak és a beszerzésnek, az adott piac összköltségének jelentős hányadát kell kitennie. Másodszor, a feleknek az együttműködés területén jelentős mértékben össze kell kapcsolniuk tevékenységeiket. Ez a helyzet például, ha a felek közösen gyártanak vagy szereznek be egy fontos közbenső terméket, vagy a végtermék teljes kibocsátásának jelentős hányadát.

A 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá nem tartozó megállapodások

24. A megállapodások egyes kategóriái alapvető jellegük miatt nem tartoznak a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá. Ez általában a felek piaci versennyel kapcsolatos magatartásának összehangolásával nem járó együttműködésekre igaz, mint például

- a nem versenytársak közötti együttműködés,

- az olyan versenytárs vállalkozások közötti együttműködés, amelyek önállóan nem képesek az együttműködés tárgyát képező projekt vagy tevékenység megvalósítására,

- az olyan tevékenységet érintő együttműködés, amely nem befolyásolja a verseny releváns mutatóit.

Az együttműködésnek ezek a kategóriái csak akkor tartozhatnak a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá, ha jelentős piaci erővel rendelkező cégek részvételével jönnek létre [17], és harmadik felekkel szemben valószínűsíthetően kizárási problémákat okoznak.

A csaknem mindig a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó megállapodások

25. A megállapodások egy másik kategóriája kezdettől fogva főszabályként a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozóként értékelhető. Ez olyan együttműködési megállapodásokra vonatkozik, amelyek célja a versenynek az árak rögzítésével, a kibocsátás korlátozásával vagy a piac, illetve a vevőkör felosztásával történő korlátozása. Ezeket a korlátozásokat tekintik a legkárosabbaknak, mivel közvetlenül befolyásolják a versenyfolyamat végeredményét. Az árrögzítés és a kibocsátás korlátozása közvetlenül azzal a hatással jár, hogy a vevők magasabb árat fizetnek, vagy nem kapják meg a kívánt mennyiséget. A piac, illetve a vevőkör felosztása csökkenti a vevők számára rendelkezésre álló választási lehetőségek számát, és így szintén magasabb árakhoz vagy csökkent kibocsátáshoz vezet. Ezért vélelmezhető, hogy ezek a korlátozások negatív piaci hatásokkal járnak. Az ilyen megállapodások ezért majdnem mindig tiltottak [18].

Megállapodások, amelyek a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozhatnak

26. A fent említett kategóriákba nem tartozó megállapodások további elemzést igényelnek annak meghatározása érdekében, hogy a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartoznak-e. Az elemzésnek a piaccal kapcsolatos szempontokra – mint például a felek piaci pozíciója és más strukturális tényezők – kell kiterjednie.

A piaci erő és a piaci struktúra

27. Az elemzés kiindulópontja a felek helyzete az együttműködéssel érintett piacon. Ez határozza meg, hogy a felek az együttműködésen keresztül valószínűsíthetően fenntartják, megszerzik vagy növelik-e piaci erejüket, azaz képesek-e negatív hatást gyakorolni az árak, a kibocsátás, az innováció vagy az áruk és szolgáltatások választéka, illetve minősége tekintetében. Ennek az elemzésnek az elvégzése érdekében a Bizottság piacmeghatározási közleményének felhasználásával kell meghatározni az érintett piaco(ka)t [19]. Amennyiben meghatározott piacfajtákról – mint például a beszerzési vagy technológiai piacokról – van szó, ez az iránymutatás kiegészítő útmutatást nyújt.

28. Amennyiben a felek együttesen alacsony piaci részesedéssel rendelkeznek [20], az együttműködés korlátozó hatása valószínűtlen, ezért általában további elemzésre nincs szükség. Amennyiben csak a két fél egyike rendelkezik jelentéktelen piaci részesedéssel, és amennyiben nem rendelkezik fontos erőforrásokkal, még a magas együttes piaci részesedés sem tekinthető a piaci versenyre gyakorolt korlátozó hatás jelének [21]. Az együttműködés típusainak változatossága és az általuk kiváltott különböző hatások miatt nem lehet olyan általános piaci részesedési küszöbértéket meghatározni, amely felett a korlátozó hatás kiváltásához elegendő piaci erő tételezhető fel.

29. Az együttműködés piaci versenyre gyakorolt hatásának értékelésénél a felek piaci helyzetén és a piaci részesedésén kívül további tényezőként a piaci koncentrációt, azaz a versenytársak helyzetét és számát is figyelembe lehet venni. Mutatóként az összes versenytárs egyéni piaci részesedésének négyzeteit összesítő Herfindahl–Hirschman-index [22] ("HHI") használható: az 1000 alatti HHI értéknél a piaci koncentráció alacsony szintű, 1000 és 1800 között mérsékelt, 1800 feletti értéknél pedig magas. Egy másik lehetséges mutató a vezető cégek koncentrációjának aránya, amely a vezető versenytársak egyéni piaci részesedéseinek összege [23].

30. A felek piaci helyzetétől és a piac koncentrációjától függően más tényezőket, mint például a piaci részesedések időbeli állandóságát, a belépés akadályait és a piacralépés valószínűségét, a vevők és szállítók ellensúlyozó erejét, vagy a termékek jellegét (például homogenitás, érettség) is figyelembe kell venni. Amennyiben az innováció terén folyó versenyre gyakorolt hatás valószínű, és a létező piacok alapján nem értékelhető megfelelően, az ilyen hatások elemzéséhez meghatározott tényezőket lehet figyelembe venni (lásd 2. fejezet, K + F megállapodások).

1.3.2. 81. cikk (3) bekezdés

31. A 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó megállapodások a 81. cikk (3) bekezdése feltételeinek teljesülése esetén mentességet élvezhetnek. Ez a helyzet áll elő, amennyiben a megállapodás

- hozzájárul a termékek gyártásának vagy forgalmazásának fejlesztéséhez, illetve a műszaki vagy gazdasági fejlődéshez,

- lehetővé teszi a fogyasztók méltányos részesedését a belőle eredő haszonból,

és

- nem jár olyan korlátozásokkal, amelyek a fent felsorolt célok eléréséhez nem nélkülözhetetlenek,

- nem rejti magában a verseny a szóban forgó termékek jelentős része tekintetében való megszüntetésének lehetőségét.

A gazdasági előnyök

32. Az első feltétel előírja, hogy a megállapodásnak hozzá kell járulnia a termékek gyártásának vagy forgalmazásának fejlesztéséhez, illetve a műszaki vagy gazdasági fejlődéshez. Mivel ezek az előnyök a statikus vagy a dinamikus hatékonysággal kapcsolatosak, "gazdasági előnyöknek" nevezhetőek. A gazdasági előnyök felülmúlhatják a versenyre gyakorolt korlátozó hatásokat. Például az együttműködés lehetővé teheti a cégek számára, hogy alacsonyabb árakon vagy jobb minőségben kínáljanak árukat vagy szolgáltatásokat, illetve felgyorsítsák az innováció folyamatát. A hatékonyságnövekedés legtöbbször a különböző képességek és erőforrások egyesítésének a következménye. A feleknek ki kell mutatniuk, hogy a hatékonyságnövekedést valószínűsíthetően az együttműködés okozta, és az kevésbé korlátozó eszközökkel nem érhető el (lásd alább is). A hatékonyságnövekedéssel kapcsolatos állításokat alá kell támasztani. A feltételezések vagy a költségmegtakarításról szóló általános kijelentések nem elégségesek.

33. A Bizottság nem veszi figyelembe a kibocsátás csökkentéséből, a piac felosztásából, vagy a piaci erő puszta gyakorlásából származó költségmegtakarításokat.

A fogyasztók méltányos részesedése

34. A gazdasági előnyökből nemcsak a megállapodást kötő feleknek, hanem a fogyasztóknak is részesülniük kell. A fogyasztóknak az előnyökből történő részesülése általában az érintett piacon folyó verseny intenzitásától függ. A verseny kényszerítő ereje általában biztosítja, hogy a költségmegtakarítás hatása az alacsonyabb árakban is tükröződik, vagy arra ösztönzi a gazdasági társaságokat, hogy az új termékeket a lehető leggyorsabban hozzák forgalomba. Amennyiben a piacon elégséges verseny marad fenn ahhoz, hogy hatásosan korlátozza a megállapodást kötő feleket, a versenyfolyamat általában biztosítja a fogyasztóknak a gazdasági előnyökből történő méltányos részesedését.

Nélkülözhetetlenség

35. A verseny korlátozásának szükségesnek kell lennie a gazdasági előnyök eléréséhez. Amennyiben hasonló előnyök kevésbé korlátozó eszközökkel is elérhetőek, az állítólagos hatékonyságnövekedés nem használható fel a verseny korlátozásának igazolására. Az, hogy az egyedi korlátozás szükséges-e, a piaci körülményektől és a megállapodás tartamától függ. Például a kizárólagossági megállapodások meggátolhatják az abban részt vevő felet a jogosulatlan előnyszerzésben, ezért elfogadhatóak lehetnek. Bizonyos körülmények között azonban nem szükségesek, és fokozhatják a korlátozó hatást.

A verseny megszüntetésének tilalma

36. Az utolsó szempont, a verseny megszüntetésének tilalma a szóban forgó termékek jelentős része tekintetében az erőfölény kérdéséhez kapcsolódik. Amennyiben egy vállalkozás erőfölényben van, vagy az olyan horizontális megállapodás következtében erőfölénybe kerül, amely a 81. cikk értelmében versenyellenes hatásokkal jár, főszabály szerint nem élvezhet mentességet.

A K + F, valamint a szakosítási csoportmentesítési rendeletek

37. Bizonyos feltételek mellett a 81. cikk (3) bekezdésének kritériumait a megállapodások meghatározott kategóriáinál teljesítettnek kell vélelmezni. Ez a helyzet különösen a K + F, valamint a gyártási megállapodásoknál, ahol az egymást kiegészítő szakértelem és eszközök összekapcsolása lehet a jelentős hatékonyságnövekedés forrása. Ez az iránymutatás a K + F és a szakosítási csoportmentesítési rendeletek kiegészítésének tekintendő. Ezek a csoportmentesítési rendeletek a megállapodások leggyakoribb formáit mentesítik a gyártás/szakosítás területén 20 %-os piaci részesedési küszöbértékig, a K + F területén pedig 25 %-os piaci részesedési küszöbértékig, amennyiben a megállapodások megfelelnek a csoportmentesítés alkalmazási feltételeinek, és nem tartalmaznak a csoportmentesítés alkalmazását lehetetlenné tevő különösen súlyos korlátozásokat ("fekete kikötések"). A csoportmentesítési rendeletek nem engedélyezik a kőkemény korlátozások ("hardcore restrictions") elválaszthatóságát. Amennyiben egy vagy több kőkemény korlátozás fennáll, a csoportmentesítési rendelet által nyújtott előny az egész megállapodás tekintetében elvész.

1.4. Az együttműködés típusairól szóló következő fejezetek szerkezete

38. Az iránymutatás a megállapodások egyes típusaival kapcsolatos fejezetekre oszlik. Az egyes fejezetek szerkezete a fent az 1.3. pontban leírt elemzési keretnek felel meg. Szükség esetén megadjuk az érintett piac meghatározásának külön útmutatóit (például a K + F területén, vagy a beszerzési piacok tekintetében).

2. A KUTATÁSI ÉS FEJLESZTÉSI MEGÁLLAPODÁSOK

2.1. Meghatározás

39. A K + F megállapodások formájukat és hatályukat tekintve változatosak lehetnek. Az egyes K + F tevékenységekbe történő bedolgozástól a meglévő technológiák közös fejlesztéséig vagy a teljesen új termékek kutatását, fejlesztését és értékesítését érintő együttműködésig terjedhetnek. Ölthetik együttműködési megállapodás vagy közösen irányított gazdasági társaság formáját. Ez a fejezet a K + F megállapodások valamennyi formájára alkalmazandó, beleértve a K + F eredményének gyártását és értékesítését érintő kapcsolódó megállapodásokat is, amennyiben az együttműködés súlypontja a K + F-re esik, a fúzió-ellenőrzési rendelet hatálya alá tartozó fúziók és közös vállalkozások kivételével.

40. A K + F terén történő együttműködés csökkentheti a szükségtelen kettős költségeket, az ötletek és tapasztalatok egymás közötti cseréjéhez vezethet, így gyorsabban kifejlesztett termékeket és technológiákat eredményezhet. A K + F együttműködés általában serkenti az összes K + F tevékenységet.

41. A kis- és középvállalkozások (KKV-k) dinamikus és heterogén közeget alkotnak, amely számos kihívással néz szembe, beleértve a nagyobb vállalkozások növekvő igényeit, amelyeknek gyakran alvállalkozóként dolgoznak. A K + F intenzív ágazatokban a gyorsan növekvő KKV-k még újonnan alapított vállalkozásokként is a gyorsan fejlődő piaci szegmensek vezetőivé kívánnak válni. Az e kihívásoknak való megfelelés és a versenyképesség megőrzése érdekében a KKV-knak folyamatosan újítaniuk kell. Valószínű, hogy a K + F együttműködésen keresztül az összes K + F a KKV-k révén növekedni fog, és a KKV-k hatékonyabban lesznek képesek felvenni a versenyt a piac erősebb szereplőivel.

42. Bizonyos körülmények között azonban a K + F megállapodások versennyel kapcsolatos problémákat okozhatnak, mint például az árakra, a kibocsátásra, az innovációra vagy a termékek választékára, illetve minőségére gyakorolt korlátozó hatás.

2.2. Az érintett piacok

43. A K + F megállapodások hatásainak értékelése során az érintett piac meghatározásának kulcsa azoknak a termékeknek, technológiáknak vagy K + F erőfeszítéseknek a meghatározása, amelyek a felekkel szemben a versennyel kapcsolatos korlátozó erőt jelentenek. A lehetséges helyzetek skálájának egyik végén az innováció olyan terméket (vagy technológiát) eredményezhet, amely meglévő termékek (vagy technológiák) piacán áll versenyben. Ez a helyzet az apró fejlesztésekre vagy változtatásokra – mint például egyes termékek új modelljeire – irányuló K + F esetén. A lehetséges hatások itt a meglévő termékek piacát érintik. A skála másik végén az innováció teljesen új terméket eredményezhet, amely saját új piacát hozza létre (például egy korábban gyógyíthatatlan betegség elleni új oltóanyag). Ebben az esetben a meglévő piacok csak akkor relevánsak, ha valamilyen módon a szóban forgó innovációhoz kapcsolódnak. Ennek következtében, és amennyiben lehetséges, az innovációs együttműködés hatásait kell értékelni. Az esetek nagy része azonban valószínűleg a két szélsőség közötti helyzeteket érinti, azaz olyan eseteket, amelyekben az innovációs erőfeszítések olyan termékeket (vagy technológiákat) hozhatnak létre, amelyek idővel felváltják a meglévőket (például a hanglemezt felváltó CD). Az ilyen helyzetek gondos elemzésének mind a meglévő piacokra, mind az innovációs megállapodás hatására ki kell terjednie.

A meglévő piacok

a) Termékpiacok

44. Amennyiben az együttműködés tárgya meglévő termékek fejlesztésére irányuló K + F, az együttműködés szempontjából érintett piacot ezek a meglévő termékek alkotják, beleértve közeli helyettesítőiket is [24].

45. Amennyiben a K + F erőfeszítés meglévő termék jelentős megváltoztatására vagy akár a meglévőket felváltó új termékre irányul, a meglévő termékekkel történő helyettesítés nem tökéletes vagy hosszú távú lehet. Ennek következtében a régi és a lehetségesen létrejövő új termékek valószínűleg nem ugyanahhoz az érintett piachoz tartoznak. A meglévő termékek piaca mindazonáltal érintett lehet, amennyiben a K + F erőfeszítések egyesítése valószínűleg a feleknek a meglévő termékek szállítóiként tanúsított magatartása összehangolását eredményezi. A meglévő piacon megszerzett piaci erő hasznosítása azonban csak abban az esetben lehetséges, ha a felek együttesen mind a meglévő termék piaca, mind a K + F erőfeszítések tekintetében erős pozícióval rendelkeznek.

46. Amennyiben a K + F egy végtermék fontos összetevőjét érinti, az értékelés során nem csak ennek az összetevőnek a piaca, hanem a végtermék meglévő piaca is jelentős lehet. Például amennyiben egy új típusú motorra irányuló K + F során autógyártók működnek együtt, ez a K + F együttműködés hatással lehet az autók piacára. A végtermék piaca azonban az értékelés során csak akkor lényeges, ha az az alkatrész, amelyre a K + F irányul, műszaki vagy gazdasági szempontból kulcsfontosságú eleme ennek a végterméknek, és ha a K + F megállapodást kötő felek a végtermék tekintetében komoly versenytársak.

b) Technológiai piacok

47. A K + F együttműködés nemcsak termékeket, hanem technológiákat is érinthet. Amennyiben a szellemi tulajdonhoz fűződő jogokat azoktól az érintett termékektől függetlenül értékesítik, amelyekhez kapcsolódnak, a releváns technológiai piacot is meg kell határozni. A technológiai piacokat a licenciába adott szellemi tulajdon és annak közeli helyettesítői – azaz olyan technológiák, amelyeket a vevők helyettesítőként használhatnak – alkotják.

48. A technológiai piac meghatározásának módszere ugyanazokat az elveket követi, mint a termékpiac meghatározásáé [25]. A felek által értékesített technológiából kiindulva meg kell határozni azokat az egyéb technológiákat, amelyekre a vevők a viszonylagos árak kis mértékű, de állandó emelkedésére reagálva átállhatnak. Ezeknek a technológiáknak a meghatározását követően a felek által termelt, a hasznosítási licenciákból befolyó bevételnek a helyettesítő technológiák valamennyi értékesítője hasznosítási licenciákból befolyó összbevételével történő elosztásával kiszámíthatóak a piaci részesedések.

49. A feleknek a meglévő technológiák piacán elfoglalt helyzete akkor jelentős értékelési szempont, ha a K + F együttműködés meglévő technológia jelentős fejlesztésére vagy a meglévőket valószínűleg felváltó új technológiáira irányul. A felek piaci részesedése azonban csak az elemzés kiindulópontját jelentheti. A technológiai piacokon különös hangsúlyt kell fektetni a potenciális versenyre. Amennyiben olyan gazdasági társaságok, amelyek jelenleg nem engedik meg technológiáik használatát, esetleg belépnek a technológiai piacra, korlátozhatják a feleknek a technológiájuk árának emelésére való képességét (lásd alább a 3. példát).

Verseny az innováció terén (K + F erőfeszítések)

50. A K + F együttműködés nemcsak a meglévő piacokra lehet hatással, hanem az innováció terén folyó versenyre is. Ez a helyzet, amennyiben az együttműködés olyan új termékek/technológiák kifejlesztését érinti, amelyek – kifejlesztésük esetén – a jövőben felválthatják a meglévőket, illetve amennyiben azokat új felhasználási formára szánják, ezért nem meglévő termékeket váltanak fel, hanem teljesen új keresletet támasztanak. Ezekben a helyzetekben jelentősek az innovációnak a versenyre gyakorolt hatásai, de azok egyes esetekben a meglévő termék/technológiai piacokon folyó meglévő vagy potenciális verseny elemezésével nem értékelhetőek megfelelően. Ebben a tekintetben az adott iparágban folyó innovációs folyamat jellegétől függően két forgatókönyv különböztethető meg.

51. Az első forgatókönyv szerint, mely például a gyógyszeripart jellemzi, az innovációs folyamat struktúrája olyan, hogy már korai szakaszban meghatározhatóak a K + F pólusai. A K + F pólusok a valamely új termékre vagy technológiára irányuló K + F erőfeszítések, valamint a K + F helyettesítői, azaz az együttműködés során kifejlesztett terméket vagy technológiát helyettesítő termék vagy technológia kifejlesztésére irányuló, hasonló forrásokkal rendelkező és hasonló időzítéssel zajló K + F. Ebben az esetben az elemzés akkor végezhető el, ha a megállapodást követően elégséges számú K + F pólus marad. Az elemzés kiindulópontja a felek K + F-e. Ezt követően meg kell határozni a hitelesen versenyképes K + F pólusokat. A versenyképes pólusok hitelességének értékelése érdekében a következő szempontokat kell figyelembe venni: a lehetséges más K + F erőfeszítések jellegét, hatókörét és méretét, a pénzügyi és emberi erőforrásokkal való ellátottságukat, a know-how-t/szabadalmakat és más speciális eszközöket, mint például az időzítést és a lehetséges eredmények hasznosítására való képességet. A K + F pólus nem hiteles versenytárs, amennyiben például a forrásokkal való ellátottság vagy az időzítés szempontjából nem tekinthető a felek K + F erőfeszítései közeli helyettesítőjének.

52. A második forgatókönyv szerint az innovatív erőfeszítések egy iparágban nem annyira világosan strukturáltak, hogy a K + F pólusok meghatározhatóak legyenek. Ebben a helyzetben a Bizottság különleges körülmények hiányában nem próbálja meg az adott K + F együttműködésnek az innovációra gyakorolt hatását értékelni, hanem értékelését a szóban forgó K + F együttműködéssel kapcsolatos termék- és/vagy technológiai piacokra korlátozza.

A piaci részesedések kiszámítása

53. A piaci részesedések kiszámításának mind a K + F csoportmentesítési rendeletnek, mind ennek az iránymutatásnak a céljából tükröznie kell a meglévő piacok és az innováció terén folyó verseny közötti különbségtételt. Az együttműködés kezdetén a vonatkoztatási pont a fejleszthető vagy a fejlesztés alatt álló termékkel felváltható termékek piaca. Amennyiben a K + F megállapodás csak meglévő termékek fejlesztésére vagy finomítására irányul, ez a piac magában foglalja a K + F által közvetlenül érintett termékeket. A piaci részesedések így a meglévő termékek értékesítési adatai alapján számíthatóak ki. Amennyiben a K + F a meglévő termék felváltására irányul, az új termék – sikeressége esetén – a meglévő termék helyettesítőjévé válik. A felek versenyben elfoglalt helyzetének értékelése érdekében szintén lehetséges a piaci részesedéseknek a meglévő termékek értékesítési adatai alapján történő kiszámítása. Ennek következtében a K + F csoportmentesítési rendelet ezeknek a helyzeteknek a mentességét "a szerződés tárgyát képező termék által továbbfejleszthető vagy kiváltható termékek érintett piac" – án birtokolt piaci részesedésre alapítja. Az automatikus mentességhez ez a részesedés nem haladhatja meg a 25 %-ot [26].

54. Amennyiben a K + F teljesen új keresletet támasztó termék kifejlesztésére irányul, a piaci részesedések nem számíthatóak ki az értékesítés alapján. Ilyen esetben csak a megállapodásnak az innováció terén folyó versenyre gyakorolt hatásait lehet elemezni. Ennek következtében a K + F csoportmentesítési rendelet ezeket a megállapodásokat a termék piaci bevezetését követő hétéves időtartamra a piaci részesedésre való tekintet nélkül mentesíti [27]. A csoportmentesítés kedvezménye azonban visszavonható, amennyiben a megállapodás az innováció terén folyó tényleges verseny megszűnésével jár [28]. A hétéves időtartam leteltét követően kiszámíthatóak az értékesítési adatokon alapuló piaci részesedések és a 25 %-os részesedési küszöbértéket [29] kell alkalmazni.

2.3. A 81. cikk (1) bekezdése alapján történő értékelés

2.3.1. A megállapodás jellege

2.3.1.1. A 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá nem tartozó megállapodások

55. A legtöbb K + F megállapodás nem tartozik a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá. Ez először is az inkább elméleti szakaszban megvalósuló K + F együttműködéssel kapcsolatos, a lehetséges eredmények hasznosításától messze álló megállapodásokról mondható el.

56. Sőt, a nem versenytársak közötti K + F együttműködés általában nem korlátozza a versenyt [30]. A felek közötti versenytársi kapcsolatot az érintett meglévő piacok és/vagy az innováció összefüggésében kell elemezni. Amennyiben a felek nem képesek a szükséges K + F önálló elvégzésére, nem folyik olyan verseny, amely korlátozható lenne. Ez vonatkozhat például az egymást kiegészítő szaktudásukat, technológiájukat vagy más erőforrásukat egyesítő cégekre. Az esetleges verseny kérdését valós alapon kell értékelni. A felek például nem nevezhetőek potenciális versenytársaknak pusztán azért, mert az együttműködés lehetővé teszi számukra a K + F tevékenységek elvégzését. A döntő kérdés az, hogy az egyes felek önállóan rendelkeznek-e a szükséges eszközökkel a vagyon, a know-how és más erőforrások terén.

57. A korábban rögzített K + F felhasználásával folyó K + F együttműködést gyakran az eredmények hasznosításában részt nem vevő szakosodott társaságok, kutatóintézetek vagy tudományos testületek végzik. Az ilyen megállapodások tipikusan a know-how átruházásával és/vagy a lehetséges eredményekre vonatkozó kizárólagos szállítási klauzulával kapcsolódnak össze. Az ilyen forgatókönyvekben az együttműködő felek egymást kiegészítő természete miatt a 81. cikk (1) bekezdése nem alkalmazható.

58. A lehetséges eredményeknek a licenciaadás, a gyártás és/vagy az értékesítés eszközeivel történő közös hasznosításával nem járó K + F együttműködés ritkán tartozik a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá. Ezek a "tiszta" K + F megállapodások csak akkor okozhatnak a versennyel kapcsolatos problémát, ha a tényleges verseny az innováció tekintetében jelentősen csökken.

2.3.1.2. A csaknem mindig a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó megállapodások

59. Amennyiben a megállapodás igazi célja nem a K + F, hanem leplezett kartell létrehozása, azaz egyébként tiltott árrögzítés, kibocsátáskorlátozás vagy piacfelosztás, a megállapodás a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik. A lehetséges jövőbeni eredmények közös hasznosításával járó K + F megállapodás azonban nem szükségszerűen versenykorlátozó jellegű.

2.3.1.3. Az esetlegesen a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó megállapodások

60. Azok a K + F megállapodások, amelyek nem értékelhetők kezdettől fogva egyértelműen korlátozásmentesként, a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozhatnak [31], és azokat gazdasági összefüggéseikben kell elemezni. Ez vonatkozik a piacra vitelhez inkább közel álló szakaszban, az akár a meglévő termék/technológiai piacokon, akár az innovációs piacokon versenytárs társaságok közötti megállapodás révén létrejövő K + F együttműködésekre.

2.3.2. A piaci erő és a piaci struktúrák

61. A K + F együttműködés három tekintetben válthat ki negatív piaci hatásokat: Először is korlátozhatja az innovációt, másodszor a felek magatartásának összehangolásához vezethet a meglévő piacokon, és harmadszor a lehetséges eredmények hasznosításának szintjén kizárási problémák merülhetnek fel. A negatív piaci hatásoknak ezek a típusai azonban valószínűleg csak akkor merülnek fel, ha az együttműködő felek a meglévő piacokon jelentős erővel rendelkeznek, és/vagy a verseny az innováció tekintetében jelentősen csökkent. Piaci erő hiányában nincs motiváció a magatartás összehangolására a meglévő piacokon, illetve az innováció csökkentésére vagy lassítására. Kizárási probléma csak a legalább egy, valamely kulcsfontosságú technológia vonatkozásában jelentős piaci erővel rendelkező szereplő bevonásával folyó együttműködésnek, és az eredmények kizárólagos hasznosításának összefüggésében merülhet fel.

62. Nem létezik olyan abszolút piaci részesedési küszöbérték, amely azt jelezné, hogy a K + F megállapodás bizonyos piaci erőösszpontosítással jár, és így a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik. A K + F megállapodások azonban mentességet élveznek, amennyiben olyan felek kötik, akiknek az együttes piaci részesedése a 25 %-ot nem haladja meg, és a K + F csoportmentesítési rendelet alkalmazásának egyéb feltételei teljesülnek. A legtöbb K + F megállapodásnál ezért a korlátozó hatásokat csak akkor kell elemezni, ha a felek együttes piaci részesedése meghaladja a 25 %-ot.

63. A felek erősebb piaci pozíciója miatt a K + F csoportmentesítési rendelet hatálya alá nem tartozó megállapodások nem szükségszerűen korlátozzák a versenyt. Azonban minél erősebb a felek együttes pozíciója a meglévő piacokon, és/vagy minél korlátozottabb a verseny az innováció terén, annál valószínűbb a 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazása, az értékelés pedig részletesebb elemzést igényel.

64. Amennyiben a K + F meglévő termékek/technológiák továbbfejlesztésére vagy finomítására irányul, a lehetséges hatások ezeknek a meglévő termékeknek/technológiáknak az érintett piacait érintik. A meglévő piacokon az árakra, a kibocsátásra és/vagy az innovációra gyakorolt hatások azonban csak akkor valószínűek, ha a felek együttesen erős pozícióval rendelkeznek, a belépés nehéz, és kevés az egyéb innovációs tevékenység. Sőt, amennyiben a K + F csak a végtermék viszonylag kicsiny ráfordítását érinti, a versenyre gyakorolt hatások ezeknél a végtermékeknél, ha változatlanul is, rendkívül korlátozottak. Általában különbséget kell tenni a tiszta K + F megállapodások, valamint az eredmények hasznosításának különböző szakaszaira (azaz a hasznosítási licencia, a gyártás, az értékesítés) is kiterjedő átfogóbb jellegű együttműködés között. Amint fentebb már említettük, a tiszta K + F megállapodások ritkán tartoznak a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá. Különösen igaz ez a meglévő termékek/technológiák korlátozott fejlesztésére irányuló K + F esetében. Amennyiben a K + F együttműködés e forgatókönyv szerint kizárólag a hasznosítási licencia eszközével történő közös hasznosítással jár, a korlátozó hatások, mint például a kizárási problémák felmerülése nem valószínű. Ha azonban a csekély mértékben fejlesztett termék/technológia közös gyártása és/vagy értékesítése történik, az együttműködést közelebbről kell megvizsgálni. Először is, az árakra és a kibocsátásra a meglévő piacokon gyakorolt negatív hatások valószínűsége nagyobb, amennyiben ilyen helyzetbe erős versenytársak kerülnek. Másodszor, az együttműködés közelebb kerülhet egy gyártási megállapodáshoz, mivel az ilyen együttműködés súlypontját valójában nem a K + F tevékenység képezi.

65. Amennyiben a K + F a saját piacát létrehozó teljesen új termékre (vagy technológiára) irányul, a meglévő piacokra gyakorolt ár- és kibocsátási hatások meglehetősen valószínűtlenek. Az elemzésnek ilyenkor az innováció lehetséges korlátozásaira – például a lehetséges jövőbeni termék/technológia minőségére és választékára, vagy az innováció sebességére – kell összpontosulnia. Az említett korlátozó hatások akkor merülhetnek fel, ha az ilyen új termék kifejlesztésében érdekelt kis számú cég közül kettő, vagy több olyan szakaszban kezd együttműködni, amikor már valamennyienönállóan a termék piacravitelének közelébe jutottak. Ilyen esetben még egy tiszta K + F megállapodás is korlátozhatja az innovációt. Általában azonban a teljesen új termékre irányuló K + F együttműködés elősegíti a versenyt. Ez az elv nem változik jelentősen, amennyiben az eredmények közös hasznosításáról, vagy akár a közös értékesítésről van szó. Sőt, a közös hasznosítás kérdése ezekben a helyzetekben csak akkor bír jelentőséggel, ha a kulcsfontosságú technológiákból történő kizárás szerepet játszik. Az említett problémák azonban nem merülnek fel, amennyiben a felek harmadik felek részére hasznosítási licenciát adnak.

66. A legtöbb K + F megállapodás valahol a két fent leírt helyzet között foglal helyet. A megállapodások ezért hatást gyakorolhatnak az innovációra és visszahatást a meglévő piacokra. Ennek következtében az értékelésnél mind a meglévő piac, mind az innovációra gyakorolt hatás jelentőséggel bírhat a felek együttes helyzetének, a koncentráció arányainak, a szereplők/újítók számának és a piacralépési feltételeknek a tekintetében. Egyes esetekben a meglévő piacokon korlátozó ár/kibocsátási hatások és a fejlesztés lassításával az innovációra gyakorolt negatív hatások léphetnek fel. Például amennyiben jelentős versenytársak egy meglévő technológiai piacon olyan új technológia kifejlesztésében működnek együtt, amely a jövőben felválthatja a meglévő termékeket, ez az együttműködés valószínűleg korlátozó hatásokkal jár, amennyiben a felek a meglévő piacon jelentős piaci erővel rendelkeznek (amely ösztönzést jelentene a hasznosításra), és amennyiben a felek a K + F tekintetében is erős pozícióval rendelkeznek. Hasonló hatás léphet fel, amennyiben a meglévő piacok domináns szereplője egy olyan sokkal kisebb vagy csak potenciális versenytársával működik együtt, amely éppen olyan új terméket/technológiát készül bevezetni, amely veszélyeztethetné az említett szereplő pozícióját.

67. A megállapodások a felek piaci erejére való tekintet nélkül kívül is eshetnek a csoportmentesítésen. Ez vonatkozik például az egyik félnek a munka eredményéhez történő hozzáférését korlátozó megállapodásokra, mert azok általános szabályként nem segítik elő a műszaki és gazdasági fejlődést a műszaki tudás felek közötti elterjedésének növelésével [32]. A csoportmentesítés rendelkezik az ez alól az általános szabály alóli különös kivételről, a tudományos testületek, kutatóintézetek vagy szakosodott gazdasági társaságok esetéről, melyek a K + F-t szolgáltatásként nyújtják, a kutatás és fejlesztés eredményeinek ipari hasznosításában pedig nem játszanak szerepet [33]. Meg kell jegyezni mindazonáltal, hogy a kizárólagos hozzáférési jogot tartalmazó megállapodások – amennyiben a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartoznak – megfelelhetnek a 81. cikk (3) bekezdésében szereplő mentességi feltételeknek, különösen ha a kizárólagos hozzáférési jogok a piac, a kockázatok, valamint a kutatás és fejlesztés eredményeinek hasznosításához szükséges beruházás nagysága tekintetében gazdaságilag nélkülözhetetlenek.

2.4. A 81. cikk (3) bekezdése alapján történő értékelés

2.4.1. Gazdasági előnyök

68. A legtöbb K + F megállapodás – a lehetséges eredmények közös hasznosításával vagy anélkül – a költségmegtakarításon, valamint az ötletek és tapasztalatok kölcsönös cseréjén keresztül gazdasági előnyökkel jár, így gyorsabban kifejlesztett, jobb vagy új termékeket és technológiákat eredményez. E feltételek mellett ésszerűnek látszik az ilyen, a verseny esetleges korlátozásával járó megállapodások mentességéről rendelkezni olyan piaci részesedési küszöbérték alatt, amely alatt a 81. cikk (3) bekezdése alkalmazása során általában vélelmezhető, hogy a kutatási és fejlesztési megállapodások pozitív hatásai túlsúlyban vannak a versenyre gyakorolt negatív hatásokkal szemben. A K + F csoportmentesítési rendelet ezért mentességben részesíti ezeket a bizonyos feltételeknek megfelelő (lásd a 3. cikket), különösen súlyos korlátozásokat nem tartalmazó (lásd az 5. cikket) K + F megállapodásokat, amennyiben a felek együttes piaci részesedése az érintett meglévő piaco(ko)n a 25 %-ot nem haladja meg.

69. Amennyiben az együttműködés jelentős piaci erőt eredményez, vagy azt növeli, a feleknek ki kell tudni mutatniuk a K + F végrehajtásával járó jelentős előnyöket, az új termékek/technológiák gyorsabb piacra kerülését vagy más hatékonyságnövekedést.

2.4.2. A nélkülözhetetlenség

70. Az olyan K + F megállapodás, amely olyan korlátozásokat ír elő, amelyek a fent említett előnyök eléréséhez nem nélkülözhetetlenek, nem élvezhet mentességet. A K + F csoportmentesítési rendelet 5. cikkében felsorolt egyedi záradékok a legtöbb esetben az egyedi értékelést követően is kizárják a mentesülést, ezért az együttműködéshez nem nélkülözhetetlen korlátozások jó mutatójának tekinthetőek.

2.4.3. A verseny megszüntetésének tilalma

71. A mentesülés nem lehetséges, amennyiben a feleknek a szóban forgó termékek (vagy technológiák) jelentős része tekintetében lehetőségük van a verseny megszüntetésére. Amennyiben a K + F megállapodás következtében egy vállalkozás akár a meglévő piacokon, akár az innováció tekintetében erőfölényben van, vagy erőfölénybe kerül, az ilyen, a 81. cikk értelmében versenyellenes hatásokkal járó megállapodás főszabály szerint nem élvezhet mentességet. Az innováció tekintetében ez a helyzet például, amennyiben a megállapodás az egyedüli két meglévő kutatási pólust egyesíti.

Az értékelés időpontja és a mentesség időtartama

72. Az új termékek/technológiák közös gyártására és értékesítésére is kiterjedő K + F megállapodások értékelésük időpontja szempontjából különös figyelmet igényelnek.

73. A K + F együttműködés kezdetén az együttműködés sikeressége és az olyan tényezők, mint például a felek jövőbeni piaci pozíciója, valamint a jövőbeni termék- vagy technológiai piacok fejlődése, gyakran nem ismertek. Ennek következtében az értékelés az együttműködés létrejötte idején az ebben a fejezetben leírt módon az (ekkor) meglévő termék- vagy technológiai piacokra és/vagy innovációs piacokra korlátozódik. Amennyiben ennek az elemzésnek az alapján a verseny megszűnése nem valószínűsíthető, a K + F megállapodás mentességben részesülhet. Ez általában a K + F fázisra, valamint ezen felül – a lehetséges eredmények közös gyártása és értékesítése tekintetében – a lehetséges termelés és piaci bevezetés időtartamára terjed ki. Ennek a további mentességi időtartamnak az indoka az, hogy azok a gazdasági társaságok, amelyek elsőként vezetnek be új terméket/technológiát a piacra, gyakran nagyon magas kezdeti piaci részesedéssel rendelkeznek, és a sikeres K + F gyakran a szellemi tulajdonhoz fűződő oltalommal jutalmazott. "Az első rámozduló előnyének" köszönhető erős piaci pozíciót általában nem lehet a verseny megszüntetéseként felfogni. A csoportmentesítés a K + F megállapodásokra ezért további (azaz a K + F fázison túli) hétéves időtartamra terjed ki, tekintet nélkül arra, hogy a felek új termékükkel/technológiájukkal ennek az időtartamnak a folyamán magas részesedést szereznek-e. Ez vonatkozik a csoportmentesítés hatálya alá nem tartozó esetek egyedi értékelésére is, amennyiben a 81. cikk (3) bekezdésének feltételei és a megállapodás más kritériumai teljesülnek. Ez nem zárja ki annak lehetőségét, hogy a hét évet meghaladó időtartam is megfeleljen a 81. cikk (3) bekezdése feltételeinek, amennyiben kimutatható, hogy a befektetés megfelelő megtérüléséhez szükséges minimális időtartamról van szó.

74. Amennyiben a K + F együttműködés új értékelése az említett időtartamon túl – például egy panaszt követően – történik, az elemzésnek az (akkor) meglévő piaci helyzeten kell alapulnia. Amennyiben a feleknek az (akkor) érintett piacon birtokolt részesedése a 25 %-ot nem haladja meg, a csoportmentesítés továbbra is fennmarad. Hasonlóképpen, a 81. cikk (3) bekezdése a mentesség feltételeinek teljesülése esetén továbbra is vonatkozik a csoportmentesítés hatálya alá nem tartozó K + F megállapodásokra.

2.5. Példák

75. 1. példa

A helyzet: A meglévő elektronikai alkatrészek gyártásának piacán két nagy társaság van jelen: "A" (30 %) és "B" (30 %). Mindketten jelentős beruházást hajtottak végre a miniatürizált elektronikus alkatrészek kifejlesztéséhez szükséges K + F-ben, és korai prototípusokat fejlesztettek ki. A K + F befejezése, illetve az – anyavállalatoknak újra eladandó, majd azok által külön-külön értékesítendő – alkatrészek gyártása érdekében közös vállalkozás létrehozásával megállapodnak ezeknek a K + F erőfeszítéseknek az egyesítésében. A piac fennmaradó részén a szükséges beruházásokhoz elegendő erőforrással nem rendelkező kis cégek osztoznak.

Elemzés: A miniatürizált elektronikus alkatrészek, noha egyes területeken valószínűleg a meglévő alkatrészek versenytársai lesznek, alapvetően új technológiát jelentenek, az elemzést pedig a jövőbeni piacra szánt kutatási pólusoknál kell elvégezni. Amennyiben a közös vállalkozás folytatja működését, a szükséges gyártástechnológia csak egy úton érhető el, mivel valószínű, hogy "A" és "B" egyénileg külön termékekkel juthatnának piacra. Noha a megállapodás az új technológia fejlesztésének meggyorsítása terén előnyökkel járhat, egyúttal csökkenti a választékot, és közös költségviselést eredményez a felek között. Ezenkívül a felek által a meglévő piacon birtokolt erős pozíció hasznosítását is figyelembe kell venni. Mivel a felek a K + F szintjén nem szembesülnének versennyel, az új technológia gyors kifejlesztésére irányuló ösztönzésük erősen csökkenhetne. Noha ezeknek a szempontoknak egy része kiküszöbölhető lenne, ha a felek részére előírnák, hogy a miniatürizált alkatrészek gyártására vonatkozó kulcsfontosságú know-how tekintetében harmadik felek részére ésszerű feltételekkel hasznosítási licenciát adjanak, valamennyi szempont kiküszöbölése és a mentesség feltételeinek teljesítése nem lenne lehetséges.

76. 2. példa

A helyzet: A saját értékesítési szervezettel nem rendelkező kis kutatótársaság, "A", felfedezett és szabadalmaztatott egy új technológián alapuló gyógyszerhatóanyagot, amely forradalmasítja egy betegség kezelését. Az "A" társaság K + F megállapodást köt a betegség eddigi kezelésére használt terméket gyártó nagy gyógyszergyártóval, "B" – vel. A "B" társaság nem rendelkezik hasonló K + F programmal. A meglévő termékek tekintetében "B" valamennyi tagállamban körülbelül 75 %-os piaci részesedéssel rendelkezik, a szabadalmak azonban a következő ötéves időtartam folyamán lejárnak. Jelen van még két másik kutatási pólus, amelyek körülbelül ugyanabban a fejlesztési szakaszban járnak, és ugyanazt az alapvetően új technológiát használják. A "B" társaság jelentős tőkével és know-how-val rendelkezik a termék kifejlesztéséhez, valamint jövőbeni piaci hozzáféréssel. A "B" társaság a szabadalmi oltalom tartamára hasznosítási licenciát kapott a létrejövő termék kizárólagos gyártására és forgalmazására. Várható, hogy a felek közösen öt–hét éven belül megjelennek a piacon a termékkel.

Elemzés: A termék valószínűleg új érintett piachoz fog tartozni. A felek egymást kiegészítő erőforrásokat és szaktudást visznek az együttműködésbe, és a termék piacra kerülésének valószínűsége jelentősen növekszik. Noha a "B" társaság a meglévő piacon valószínűleg jelentős piaci erővel rendelkezik, ez a pozíció rövidesen meggyengül, és más kutatási pólusok létezése valószínűleg megszünteti a K + F erőfeszítések csökkentésére irányuló ösztönzést. A hasznosítási jogok a szabadalmi oltalom fennmaradó időtartama folyamán valószínűleg elengedhetetlenek "B" társaság számára a szükséges jelentős beruházásokhoz, "A" társaság pedig nem rendelkezik saját értékesítési erőforrásokkal. A megállapodás ezért valószínűleg nem korlátozza a versenyt.

77. 3. példa

A helyzet: Két, járműalkatrészeket gyártó társaság K + F erőfeszítéseiknek a meglévő alkatrész gyártásának és teljesítményének fejlesztése érdekében történő egyesítése céljából közös vállalkozás létrehozásában állapodik meg. Egyesítik az e területen technológiai hasznosítási licencia adásával foglalkozó meglévő üzleti tevékenységeiket is, a gyártást azonban külön folytatják. A két társaság Európában az OEM ("original equipment manufacturer", eredeti berendezés gyártója) termékpiacon 15, illetve 20 %-os piaci részesedéssel rendelkezik. Jelen van még két másik jelentős versenytárs, valamint a néhány nagy járműgyártó házon belüli kutatási programjai. Az ilyen termékek technológiájára vonatkozó hasznosítási licenciák világpiacán ezek a megtermelt bevétel arányában 20, illetve 25 %-os részesedéssel rendelkeznek, és jelen van még két jelentős technológia. A termék életciklusa az alkatrész vonatkozásában tipikusan két-három év. A jelentős cégek egyike az elmúlt öt év mindegyikében bemutatott egy új változatot vagy fejlesztést.

Elemzés: Mivel egyik társaság K + F erőfeszítései sem irányulnak teljesen új termékre, a figyelembe veendő piacok a meglévő alkatrészeknek és a vonatkozó technológia hasznosítási licenciájának piacai. Noha a meglévő K + F programok jelentősen átfedik egymást, a megkettőződésnek az együttműködésen keresztül történő csökkentése lehetővé teszi, hogy többet költsenek K + F-re, mint egyénileg tennék. Jelen van számos más technológia is, a felek együttes piaci részesedése pedig az OEM piacon nem biztosít számukra erőfölényt. Noha piaci részesedésük a technológiai piacon 45 %, ami nagyon magas, léteznek versengő technológiák. Ezenkívül, azok a járműgyártók, akik jelenleg nem adnak hasznosítási licenciát technológiájukra, szintén potenciális belépők erre a piacra, így korlátozhatják a feleknek az árak emelésére való képességét. A fent jellemzett közös vállalkozás valószínűleg mentességben részesül.

3. GYÁRTÁSI MEGÁLLAPODÁSOK (BELEÉRTVE A SZAKOSÍTÁSI MEGÁLLAPODÁSOKAT)

3.1. Meghatározás

78. A gyártási megállapodások formájukat és hatályukat tekintve változatosak lehetnek. Ölthetik közös vállalkozás keretében történő közös gyártás [34], azaz egy vagy több gyártóberendezést üzemeltető, közösen irányított társaság formáját, vagy megvalósíthatók szakosítási, illetve alvállalkozási megállapodásokkal, amelyekben az egyik fél vállalja egy bizonyos termék gyártását.

79. A gyártási megállapodásoknak általában három kategóriája különböztethető meg: a közös gyártásról szóló megállapodások, amelyekben a felek bizonyos termékek közös gyártásában állapodnak meg, az (egyoldalú vagy kölcsönös) szakosítási megállapodások, amelyekben a felek egy termék gyártásának megszüntetéséről és annak másik féltől történő beszerzésében állapodnak meg, valamint az alvállalkozási megállapodások, amelyekben az egyik fél (a "fővállalkozó") egy termék gyártásával bízza meg a másik felet (az "alvállalkozó" – t).

80. Az alvállalkozási megállapodások vertikális megállapodások. Ezért amennyiben versenykorlátozást tartalmaznak, a vertikális korlátozásokról szóló csoportmentesítési rendelet és az iránymutatás hatálya alá tartoznak. Ez alól a szabály alól azonban van két kivétel: a versenytársak közötti alvállalkozási megállapodások [35] és a nem versenytársak közötti, a know-how-nak az alvállalkozó részére történő átruházásával járó alvállalkozási megállapodások [36].

81. A versenytársak közötti alvállalkozási megállapodások ennek az iránymutatásnak a hatálya alá tartoznak [37]. A nem versenytársak közötti, a know-how-nak az alvállalkozó részére történő átruházásával járó alvállalkozási megállapodások értékeléséről szóló útmutatást külön közlemény tartalmazza [38].

3.2. Az érintett piacok

82. Az együttműködő felek közötti versenytársi kapcsolat értékelése érdekében először is meg kell határozni az együttműködéssel közvetlenül érintett releváns termék- és földrajzi piaco(ka)t (azaz azokat a piacokat, amelyeken a megállapodás tárgyát képező termékek megjelennek). Másodszor, az egyik piacon kötött gyártási megállapodás a termelési vagy értékesítési lánc következő vagy megelőző fázisában ("lejjebb" vagy "feljebb") található piacokon, illetve az együttműködéssel közvetlenül érintett piaccal szoros kapcsolatban álló szomszédos piacon [39] (úgynevezett "közvetetten érintett piacok" vagy más néven "spill-over" piacok) is hatással lehet a feleknek a versennyel kapcsolatos magatartására. A "spill-over" piaci hatások azonban csak akkor következnek be, ha az egyik piacon folyó együttműködés szükségszerűen a versennyel kapcsolatos magatartásoknak a másik piacon történő összehangolását eredményezi, azaz ha a piacok kölcsönösen egymástól függnek, és a felek a "spill-over" piacon erős pozícióval rendelkeznek.

3.3. A 81. cikk (1) bekezdése alapján történő értékelés

3.3.1. A megállapodás jellege

83. A gyártási megállapodások kapcsán előforduló versennyel kapcsolatos problémák fő forrása az, hogy a felek szállítókként összehangolják a versennyel kapcsolatos magatartásukat. Ez a fajta versennyel kapcsolatos probléma akkor merül fel, ha az együttműködő felek az érintett piacok – azaz az együttműködéssel közvetlenül érintett piacok és/vagy a lehetséges "spill-over" piacok – közül legalább az egyiken tényleges vagy potenciális versenytársak.

84. Az a tény, hogy a felek versenytársak, nem váltja ki automatikusan magatartásuk összehangolását. Ezenkívül a feleknek a közös költségviselés alapvető mértékének elérése érdekében általában tevékenységük jelentős része tekintetében együtt kell működniük. Minél nagyobb mértékű a közös költségviselés, annál valószínűbb az árverseny korlátozása, különösen a homogén termékek esetében.

85. Az összehangolással kapcsolatos szempontokon kívül a gyártási megállapodások kizárási problémákat és harmadik felekkel szembeni más negatív hatásokat is kiválthatnak. Ezeket nem a felek közötti versenytársi kapcsolat, hanem a felek közül legalább egynek az erős piaci pozíciója okozza (például egy kulcsfontosságú alkatrész feljebb eső ("upstream") piacán, amely a feleket képessé teszi versenytársaik költségeinek emelésére a lejjebb eső ("downstream") piacon) az együttműködő felek közötti, erősebben vertikális vagy kiegészítő jellegű kapcsolat összefüggésében. A kizárás lehetőségét ezért főként egy fontos alkatrész közös gyártásának és az alvállalkozói megállapodásoknak az esetében kell vizsgálni (lásd alább).

3.3.1.1. A 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá nem tartozó megállapodások

86. Amennyiben kizárási problémák nem merülnek fel, a nem versenytársak közötti gyártási megállapodások általában nem tartoznak a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá. Ez igaz az olyan megállapodásokra is, amelyekben az addig saját fogyasztásra gyártott termelési tényezőket vagy alkatrészeket ("captive production", lekötött gyártás) alvállalkozás vagy egyoldalú szakosítás keretében harmadik féltől szerzik be, kivéve ha arra utaló jelek vannak, hogy az eddig csak saját fogyasztásra gyártó társaság a viszonylagos piaci árak kis mértékű, állandó változására reagálva jelentős többletköltség vagy többletkockázat felmerülése nélkül lépett be a harmadik felek részére történő eladás piacára.

87. Még a versenytársak közötti gyártási megállapodások sem szükségszerűen tartoznak a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá. Először is, az együttműködéssel közvetlenül érintett piaccal szoros kapcsolatban álló piacon versenytársként jelen levő cégek közötti együttműködést nem lehet versenykorlátozóként értékelni, amennyiben az együttműködés az új piacra történő belépésnek, az új termék vagy szolgáltatás bevezetésének, vagy egy meghatározott projekt megvalósításának egyetlen kereskedelmileg igazolható lehetséges módja.

88. Másodszor, a felek piaci szállítókként tanúsított versennyel kapcsolatos magatartására gyakorolt hatás nagyon valószínűtlen, amennyiben a felek összköltségének aránylag kis része közös. Például a közös költségviselés alacsony foka feltételezhető, amennyiben több társaság a végtermék gyártási költségeinek – és ennek következtében az összköltségnek – kis hányadát kitevő köztes termék vonatkozásában szakosításról/közös gyártásról állapodik meg. Ugyanez vonatkozik a versenytársak közötti alvállalkozói megállapodásra, amennyiben az egyik versenytárs által a másiktól beszerzett termelési tényező a végtermék gyártási költségeinek kis hányadát teszi ki. A közös összköltségviselés alacsony foka feltételezhető akkor is, ha a felek közösen gyártják a végtermék-össztermelésükhöz viszonyítva csak kis hányadot kitevő végterméket. Még jelentős hányad közös gyártása esetén is lehet az összköltségviselés foka alacsony vagy mérsékelt, amennyiben az együttműködés költséges értékesítésű heterogén termékeket érint.

89. Harmadszor, a versenytársak közötti alvállalkozási megállapodások nem tartoznak a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá, amennyiben a kereskedelmi piacon további kötelezettségek nélküli egyedi adásvételekre korlátozódnak, amelyek nem képezik a felek közötti szélesebb körű kereskedelmi kapcsolat részét [40].

3.3.1.2. A csaknem mindig a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó megállapodások

90. A felek piaci beszállításainak árait megállapító, a kibocsátást korlátozó, a piacot vagy vevői csoportokat felosztó megállapodások célja a verseny korlátozása, és majdnem mindig a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartoznak. Ez azonban nem vonatkozik az olyan esetekre,

- amikor a felek a gyártási megállapodással közvetlenül érintett kibocsátásról (például a közös vállalkozás kapacitásában és termelésének nagyságában vagy a beszállított termékek mennyiségében) állapodnak meg, vagy

- amikor a gyártott termékek forgalmazását is végző gyártó közös vállalkozás meghatározza ezeknek a termékeknek az eladási árait, amennyiben a közös vállalkozás árrögzítése a különböző funkciók egyesítésének hatása [41].

A kibocsátásról vagy az árakról szóló megállapodást egyik forgatókönyv szerint sem elkülönülten, hanem a közös vállalkozásnak a piacra gyakorolt összhatása fényében értékelik a 81. cikk (1) bekezdésének alkalmazhatósága meghatározásának érdekében.

3.3.1.3. Az esetlegesen a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó megállapodások

91. A fenti tényezők alapján egyértelműen korlátozóként vagy nem korlátozóként nem jellemezhető gyártási megállapodások a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozhatnak [42], és ezeket gazdasági összefüggésükben kell elemezni. Ez vonatkozik a versenytársak közötti, jelentős fokú közös költségviselést létrehozó, de a fent leírt különösen súlyos korlátozásokkal nem járó együttműködési megállapodásokra.

3.3.2. A piaci erő és a piaci struktúrák

92. Az elemzés kiindulópontja a felek helyzete az érintett piac(ok)on. Ez annak a ténynek köszönhető, hogy piaci erő nélkül a gyártási megállapodást kötő feleknek nincs motivációja a versennyel kapcsolatos szállítói magatartásuk összehangolására. Másodszor, a felek piaci ereje nélkül még magatartásuk összehangolása sem gyakorol hatást a piaci versenyre.

93. Nem létezik olyan abszolút piaci részesedési küszöbérték, amely azt jelezné, hogy a gyártási megállapodás bizonyos piacierő-összpontosítással jár, és így a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik. Az egyoldalú vagy kölcsönös szakosítást, valamint a közös gyártást érintő megállapodások azonban csoportmentesítést élveznek, amennyiben azokat olyan felek kötik, akiknek az együttes piaci részesedése az érintett piac(ok)on a 20 %-ot nem haladja meg, és a szakosítási csoportmentesítési rendelet alkalmazásának egyéb feltételei teljesülnek. A csoportmentesítés hatálya alá tartozó megállapodásoknál ezért a korlátozó hatásokat csak akkor kell elemezni, ha a felek együttes piaci részesedése a 20 %-ot meghaladja.

94. A csoportmentesítési rendelet hatálya alá nem tartozó megállapodások részletesebb elemzést igényelnek. A kiindulópont a felek piaci helyzete. Ezt általában a koncentráció aránya és a szereplők száma, valamint az 1. fejezetben leírt más tényezők követik.

95. Az elemzés általában csak az együttműködés által közvetlenül érintett releváns piac(ok)ra terjed ki. Bizonyos körülmények között, például ha a felek a feljebb ("upstream") vagy lejjebb eső ("downstream") piacokon, illetve az együttműködéssel közvetlenül érintettel szoros kapcsolatban álló más piacon nagyon erős együttes pozícióval rendelkeznek, ezeket a "spill-over" piacokat is elemezni kell. Ez különösen a feljebb eső ("upstream") piacon folytatott olyan együttműködésekre vonatkozik, amelyekben a lejjebb eső ("downstream") piacokon is erős együttes piaci pozícióval rendelkező cégek vesznek részt. Ehhez hasonlóan esetleg a kizárási problémákat is meg kell vizsgálni, amennyiben a felek egyénileg egy termelési tényező szállítóiként vagy vásárlóiként erős pozícióval rendelkeznek.

A felek piaci helyzete, a koncentráció aránya, a szereplők száma és más strukturális tényezők

96. Amennyiben a felek együttes piaci részesedése a 20 %-ot meghaladja, a gyártási megállapodásnak a piacra gyakorolt valószínűsíthető hatását értékelni kell. Ebben a tekintetben a piac koncentrációja, valamint a piaci részesedések jelentős tényezők. Minél magasabb a felek együttes piaci részesedése, annál nagyobb fokú az érintett piac koncentrációja. A csoportmentesítés által megengedettnél mérsékelten magasabb piaci részesedés azonban nem szükségszerűen jár magas koncentrációs aránnyal. Például a feleknek a 20 %-ot épp hogy meghaladó együttes piaci részesedése mérsékelten koncentrált piacon is előfordulhat (1800 alatti HHI). Az ilyen forgatókönyv szerint a korlátozó hatás valószínűtlen. Koncentráltabb piacon azonban a 20 %-ot meghaladó piaci részesedés más elemekkel együtt a verseny korlátozásához vezethet (lásd az alábbi 1. példát). A kép mindazonáltal változhat, amennyiben a piac a belépő új résztvevőkkel nagyon dinamikus, és a piaci pozíciók gyakran változnak.

97. A közös gyártás tekintetében a hálózati hatások, azaz a jelentős számú versenytárs közötti kapcsolatok is fontos szerepet játszhatnak. Koncentrált piacon egy további láncszem létrehozása felboríthatja az egyensúlyt, és e piacon valószínűsíthetően összejátszáshoz vezet, még akkor is, ha a felek jelentős, bár mérsékelt piaci részesedéssel rendelkeznek (lásd az alábbi 2. példát).

98. Bizonyos körülmények között a potenciális versenytársak közötti együttműködésnek is lehetnek a versennyel kapcsolatos vonatkozásai. Ez azonban olyan esetekre korlátozódik, ahol az egyik piacon erős szereplő egy valóban potenciális belépővel, például ugyanannak a terméknek vagy szolgáltatásnak egy szomszédos földrajzi piacon erős pozíciójú szállítójával működik együtt. A potenciális verseny csökkentése különös problémákkal jár, amennyiben a tényleges verseny már gyenge, és a belépés veszélye a verseny fő forrása.

Együttműködés a termelési vagy értékesítési lánc előző fázisában található ("upstream") piacokon

99. A felek által gyártott végtermék egy fontos alkatrészének vagy más termelési tényezőjének közös gyártása bizonyos körülmények között negatív piaci hatásokkal járhat:

- kizárási problémák (lásd alább a 3. példát), amennyiben a felek a releváns termelésitényező-piacon erős pozícióval rendelkeznek (nem lekötött használat), és a lekötött és nem lekötött használat közötti átállás a szóban forgó termék kis mértékű, de állandó árnövekedésének jelenlétében nem fordulna elő,

- "spill-over" piaci hatások (lásd az alábbi 4. példát), amennyiben a termelési tényező a költségek fontos összetevője, és a felek a végtermék lejjebb eső ("downstream") piacán erős pozícióval rendelkeznek.

A versenytársak közötti alvállalkozói megállapodások

100. Hasonló problémák merülhetnek fel, amennyiben a versenytárs végterméke egy fontos alkatrészének vagy más termelési tényezőjének tekintetében alvállalkozói megállapodást köt egy versenytársával. Ez is okozhat:

- kizárási problémákat, amennyiben a felek a releváns termelésitényező-piacon szállítóként vagy vevőként erős pozícióval rendelkeznek (nem lekötött használat). Az alvállalkozás ilyenkor akár ahhoz is vezethet, hogy más versenytársak nem képesek ezt a termelési tényezőt versenyképes áron beszerezni, vagy más szállítók nem képesek a termelési tényezőt versenyképesen eladni, amennyiben a keresletük nagy részét elvesztik,

- "spill-over" piaci hatásokat, amennyiben a termelési tényező a költségek fontos összetevője, és a felek a végtermék lejjebb eső ("downstream") piacán erős pozícióval rendelkeznek.

Szakosítási megállapodások

101. A csoportmentesítés küszöbértékét meghaladó piaci részesedéssel kötött kölcsönös szakosítási megállapodások majdnem mindig a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartoznak, és azokat a piacfelosztás miatt gondosan kell megvizsgálni (lásd az alábbi 5. példát).

3.4. A 81. cikk (3) bekezdése alapján történő értékelés

3.4.1. Gazdasági előnyök

102. A gyártási megállapodások leggyakoribb típusai a nagyságrendi vagy a hatályból fakadó megtakarítások, vagy a jobb gyártási technológia formájában feltételezhetően gazdasági előnyökkel járnak, kivéve amennyiben azok az árrögzítés, a kibocsátáskorlátozás vagy a piac, illetve a vevőkör felosztásának eszközei. E feltételek mellett ésszerűnek látszik az ilyen, a verseny esetleges korlátozásával járó megállapodások mentességéről rendelkezni olyan piaci részesedési küszöbértékig, amely alatt a 81. cikk (3) bekezdésének alkalmazása során általában feltehető, hogy a gyártási megállapodások pozitív hatásai túlsúlyban vannak a versenyre gyakorolt negatív hatásokkal szemben. Az egyoldalú vagy kölcsönös szakosítást, valamint a közös gyártást érintő megállapodások ezért mentességet élveznek, amennyiben különösen súlyos korlátozásokat nem tartalmaznak (lásd az 5. cikket), és amennyiben olyan felek kötötték, akiknek együttes piaci részesedése az érintett piaco(ko)n a 20 %-ot nem haladja meg.

103. A csoportmentesítés hatálya alá nem tartozó megállapodások tekintetében a feleknek termelési fejlesztéseket vagy más hatékonyságnövekedést kell tudniuk kimutatni. A kizárólag a feleknek előnyös hatékonyságnövekedések, vagy a kibocsátás csökkentéséből, illetve a piac felosztásából származó költségmegtakarítások nem vehetőek figyelembe.

3.4.2. A nélkülözhetetlenség

104. A fent leírt gazdasági előnyök elérésén túlterjedő korlátozások nem fogadhatóak el. Például a feleknek az együttműködés körén kívül eső kibocsátással kapcsolatos versenymagatartása nem korlátozható.

3.4.3. A verseny megszüntetésének tilalma

105. A mentesítés nem lehetséges, amennyiben a feleknek a szóban forgó termékek jelentős részének tekintetében lehetőségük van a verseny megszüntetésére. Amennyiben egy vállalkozás a gyártási megállapodás következtében erőfölényben van vagy erőfölénybe, kerül, a 81. cikk értelmében versenyellenes hatásokkal járó megállapodás főszabály szerint nem élvezhet mentességet. Ezt azon az érintett piacon kell elemezni, ahová az együttműködés tárgyát képező termék tartozik, valamint a lehetséges "spill-over" piacokon.

3.5. Példák

Közös gyártás

106. A következő két példa a közösen gyártott termék piacán megvalósuló versennyel kapcsolatos problémákat okozó hipotetikus eseteket mutat be.

107. 1. példa

A helyzet: Az X alapvető vegyi anyag két szállítója, "A" és "B", egy közös vállalkozás által irányított új gyártóüzem felépítéséről határoz. Ez az üzem összkibocsátásuknak durván 50 %-át fogja megtermelni. Az X homogén, más termékkel nem helyettesíthető termék, azaz önmagában érintett piacot alkot. A piac stagnál. A felek nem fogják jelentősen növelni az összkibocsátást, de bezárnak két régi gyárat, és a gyártókapacitást az új üzembe telepítik át. "A" és "B" egyenként 20 %-os piaci részesedéssel rendelkezik. Jelen van még három jelentős szállító, mindegyikük 10-15 %-os piaci részesedéssel, valamint számos kisebb szereplő.

Elemzés: Valószínű, hogy a közös vállalkozás hatást fog gyakorolni a felek versenytársi magatartására, mert az összehangolás jelentős, esetleg erőfölényt is eredményező piaci pozíciót biztosít számukra. A piacon komoly korlátozó hatások fellépése valószínűsíthető. Az ezeket a hatásokat ellensúlyozó magas hatékonyságnövekedés ennél a forgatókönyvnél, ahol a kibocsátás jelentős növekedése nem várható, nem valószínű.

108. 2. példa

A helyzet: Két szállító, "A" és "B", az 1. példában szereplővel azonos érintett piacon gyártó közös vállalkozást alapít. A közös vállalkozás szintén a felek összkibocsátásának 50 %-át termeli meg. "A" és "B" egyenként 15 %-os piaci részesedéssel rendelkeznek. 3 másik szereplő van még jelen: "C" 30 %-os piaci részesedéssel, "D" 25 %-kal és "E" 15 %-kal. "B" már rendelkezik "E" – vel közös gyártóüzemmel.

Elemzés: A piacot itt nagyon kevés szereplő és meglehetősen szimmetrikus struktúrák jellemzik. A közös vállalkozás a szereplők között további kapcsolatot hoz létre. Az "A" és "B" közötti összehangolás de facto tovább növeli a koncentrációt, és "E" – t is összekapcsolja "A" – val és "B" – vel. Ez az együttműködés valószínűleg komoly korlátozó hatásokkal jár, és – az 1. példához hasonlóan – magas hatékonyságnövekedés nem várható.

109. A 3. példa szintén azt az érintett piacot érinti, amelyhez a közösen gyártott termékek tartoznak, de a piaci részesedéstől eltérő szempont jelentőségét mutatja be (itt: a lekötött és nem lekötött gyártás közötti átállásét).

110. 3. példa

A helyzet:"A" és "B" az "X" közbenső termék gyártására a jelenlegi üzemek átszervezésével közös vállalkozást hoz létre. A közös vállalkozás "X" – et kizárólag "A" és "B" részére értékesíti. A közös vállalkozás "A""X" összkibocsátásának 40 %-át, "B" összkibocsátásának pedig 50 %-át termeli meg. "A" és "B""X" lekötött felhasználói, és egyben a nem lekötött piac szállítói. "A" részesedése "X" ipari összkibocsátásából 10 %, "B" részesedése 20 %, a közös vállalkozásé pedig 14 %. A nem lekötött piacon azonban "A" és "B" 25 %-os, illetve 35 %-os piaci részesedéssel rendelkeznek.

Elemzés: A feleknek a nem lekötött piacon meglévő erős pozíciója ellenére az együttműködés nem szünteti meg a tényleges versenyt "X" piacán, amennyiben a lekötött és a nem lekötött felhasználás közötti átállási költségek alacsonyak. A 60 %-os magas piaci részesedést azonban csak nagyon gyors átállás ellensúlyozná. Ellenkező esetben ez a gyártó vállalkozás a versennyel kapcsolatos komoly következményekkel jár, amelyeket még a jelentős gazdasági előnyök sem ellensúlyoznak.

111. A 4. példa egy fontos köztes termék tekintetében folyó együttműködést érint, "spill-over" piaci hatásokkal egy lejjebb eső ("downstream") piacon.

112. 4 . példa

A helyzet:"A" és "B" az "X" közbenső termék gyártására közös vállalkozást hoz létre. Bezárják saját, "X" – et gyártó gyáraikat, és "X" szükségletüket kizárólag a közös vállalkozástól szerzik be. A közbenső termék az "Y" végtermék összköltségének 50 %-át teszi ki. "A" és "B" az "Y" piacán egyenként 20 %-os részesedéssel rendelkeznek. "Y" – nak két másik jelentős szállítója van jelen, egyenként 15 %-os részesedéssel, valamint számos kisebb versenytárs.

Elemzés: A közös költségviselés mértéke itt magas; sőt, a felek magatartásuknak az "Y" piacán történő összehangolásával erősíthetnék piaci erejüket. Az eset a versennyel kapcsolatos problémákat vet fel, az értékelés pedig majdnem azonos az 1. példában szereplővel, noha az együttműködés itt egy feljebb eső ("upstream") piacon folyik.

Kölcsönös szakosítás

113. 5. példa

A helyzet:"A" és "B" a különböző piacokhoz tartozó "X" és "Y" homogén termékeket gyártják és szállítják. "A" piaci részesedése "X" – ből 28 %, "Y" – ból pedig 10 %. "B" részesedése "X" – ből 10 %, "Y" – ból pedig 30 %. A nagyságrendi megtakarítás miatt kölcsönös szakosítási megállapodást kötnek, amelynek értelmében "A" a jövőben kizárólag "X" – et, "B" pedig kizárólag "Y" – t fog gyártani. Annak érdekében, hogy a piacokon szállítóként megmaradhassanak, megállapodnak az egymás részére történő kölcsönös szállításban. A termékek homogén jellege miatt a forgalmazási költségek alacsonyak. Jelen van még "X" és "Y" két másik gyártója és szállítója, egyenként durván 15 %-os piaci részesedéssel, a fennmaradó szállítók 5-10 % részesedéssel rendelkeznek.

Elemzés: A közös költségviselés mértéke kiemelkedően magas, és csak a viszonylagosan alacsony forgalmazási költségek maradnak elkülönültek. Ennek következtében a versenynek nagyon kevés mozgástere marad. A felek magatartásuknak az "X" és az "Y" piacán történő összehangolásával erősíthetnék piaci erejüket. Sőt, valószínűsíthető, hogy "A""Y" – eladása és "B""X" – eladása idővel csökkenne. Az eset a versennyel kapcsolatosproblémákat vet fel, amelyeket a nagyságrendi megtakarítások valószínűleg nem ellensúlyoznának.

A forgatókönyv változhat, amennyiben "X" és "Y" heterogén termékek lennének, nagyon magas arányú (az összköltség 65-70 %-a) marketing- és forgalmazási költségekkel. Sőt, amennyiben a differenciált termékek teljes körének kínálata a sikeres verseny feltétele lenne, nem lenne valószínűsíthető egy, vagy több fél visszavonulása, mint az "X" és/vagy az "Y" termék szállítója. Ilyen forgatókönyv szerint a mentesség feltételei (a hatékonyság jelentős növekedése esetén) a magas piaci részesedések ellenére teljesülnének.

A versenytársak közötti alvállalkozói megállapodások

114. 6. példa

A helyzet:"A" és "B" az "X" végtermék piacán versenytársak. "A" 15 %-os, "B" 20 %-os piaci részesedéssel rendelkezik. Mindketten gyártják az "Y" közbenső terméket is, amely "X" gyártásának termelési tényezője, de más termékek gyártásához is felhasználják. Az "Y" az "X" költségének 10 %-át teszi ki. "A" az "Y" – t csak belső fogyasztásra gyártja, míg "B" harmadik fél vevőknek is értékesíti azt. "B" piaci részesedése az "Y" tekintetében 10 %. "A" és "B" alvállalkozói megállapodást kötnek, amely szerint "A""Y" szükségletének 60 %-át "B" – től szerzi be. "A" szükségletének 40 %-át továbbra belsőleg is gyártja, hogy el ne veszítse az "Y" gyártásával kapcsolatos know-how-t.

Elemzés: Mivel "A" az "Y" – t csak belső fogyasztásra gyártotta, először is azt kell elemezni, hogy "A" tényleges potenciális belépő-e az "Y" harmadik felek részére történő értékesítésének piacára. Amennyiben nem ez a helyzet, a megállapodás az "Y" tekintetében nem korlátozza a versenyt. A megállapodás által létrehozott közös költségviselés alacsony fokának fényében az "X" piacán fellépő "spill-over" piaci hatások sem valószínűsíthetőek.

Amennyiben "A" az "Y" harmadik felek részére történő értékesítésének piacára tényleges potenciális belépőnek lenne tekinthető, akkor "B" – nek az "Y" piacán elfoglalt pozícióját kellene figyelembe venni. Mivel "B" piaci részesedése meglehetősen alacsony, az elemzés eredménye változatlan lenne.

4. BESZERZÉSI MEGÁLLAPODÁSOK

4.1. Meghatározás

115. Ez a fejezet a termékek közös vásárlására vonatkozó megállapodásokra összpontosít. A közös vásárlás megvalósítható közösen irányított társasággal, olyan társasággal, amelyben sok cég kis érdekeltséggel rendelkezik, akár szerződéses megállapodás révén, akár az együttműködés lazább formája révén.

116. A beszerzési megállapodásokat gyakran kis- és középvállalkozások kötik a nagyobb versenytársakéhoz hasonló árumennyiség és árengedmények elérése érdekében. Ezek a kis- és középvállalkozások közötti megállapodások ezért általában elősegítik a versenyt. Még mérsékelt piaci erő létrejötte esetén is ezt ellensúlyozza a nagyságrendi megtakarítás, amennyiben a felek ténylegesen egyesítik áruik mennyiségét.

117. A közös vétel horizontális és vertikális megállapodások megkötését is magában foglalhatja. Ezekben az esetekben kétlépcsős elemzésre van szükség. Először is, a horizontális megállapodásokat az ebben az iránymutatásban kifejtett alapelveknek megfelelően kell értékelni. Amennyiben ez az értékelés arra a következtetésre jut, hogy a versenytársak közötti együttműködés a vásárlás területén elfogadható, a szállítókkal vagy egyéni eladókkal kötött vertikális megállapodások vizsgálata érdekében további értékelés válik szükségessé. Az utóbbi értékelés a csoportmentesítési rendelet és a vertikális korlátozásokra vonatkozó iránymutatás szabályait követi [43].

118. Példa erre a kiskereskedők egy csoportja által termékek közös vételére létrehozott társulás. A társulás tagjai között létrehozott horizontális megállapodásokat vagy a társulás által elfogadott határozatokat először horizontális megállapodásként kell értékelni az ebben az iránymutatásban leírt elvek szerint. Csak amennyiben ez az értékelés pozitív, válik jelentőssé a társulás és az egyéni tagok, illetve a társulás és a szállítók közötti vertikális megállapodások értékelése. Ezek a megállapodások – egy bizonyos szintig – a vertikális korlátozásokra vonatkozó csoportmentesítés hatálya alá tartoznak [44]. A vertikális korlátozásokra vonatkozó csoportmentesítés hatálya alá nem tartozó megállapodások jogellenessége nem vélelmezhető, de azok egyedi vizsgálatot igényelhetnek.

4.2. Az érintett piacok

119. Két olyan piac létezik, amelyet a közös vásárlás érinthet: először, az együttműködés által közvetlenül érintett piac(ok), azaz a releváns beszerzési piac(ok). Másodszor, az eladási piac(ok), azaz azok a lejjebb eső ("downstream") piac(ok), ahol a közös beszerzési megállapodás résztvevői szállítókként tevékenykednek.

120. A releváns beszerzési piac meghatározása a Bizottságnak az érintett piac meghatározásáról szóló közleményében leírt elveket követi, és a versenykorlátozások meghatározása érdekében a helyettesíthetőség fogalmán alapul. Az "eladási piac" meghatározásához képest az egyetlen különbség az, hogy a helyettesíthetőséget nem a kereslet, hanem a kínálat szempontjából kell meghatározni. Más szóval: a vevők versenye korlátozásának meghatározásakor a szállítók alternatívái döntőek. Ezek például elemezhetők a szállítóknak a kis mértékű, de tartós árcsökkenésre adott reakcióinak vizsgálatával. A piac meghatározását követően kiszámítható a piaci részesedés, az érintett felek beszerzéseinek és a beszerzett termék vagy szolgáltatás érintett piacon történő összes eladásának százalékos részaránya.

121. 1. példa

Autógyártók egy csoportja megállapodik "X" termék közös vételéről. Közös "X" vásárlásuk 15 egység. Az "X" termék összes eladása autógyártók részére 50 egység. "X" terméket azonban nemcsak autógyártók, hanem más termékek gyártói részére is értékesítik. "X" összes eladása 100 egység. A csoport (vásárlási) piaci részesedése 15 %.

122. Amennyiben a felek ezenkívül egy vagy több eladási piacon is versenytársak, az értékelésnél ezeket a piacokat is érintettnek kell tekinteni. A versenynek ezeken a piacokon történő korlátozása valószínűbb, amennyiben a felek magatartásuk összehangolásával piaci erőre tesznek szert, és amennyiben a felek költségeinek jelentős része közös. Ez a helyzet például, amennyiben az ugyanazo(ko)n a kiskereskedelmi piaco(ko)n tevékenykedő kiskereskedők az általuk viszonteladásra szánt termékek jelentős részét közösen szerzik be. Ez lehet a helyzet akkor is, ha egy végtermék versengő gyártói és eladói termelési tényezőik nagy részét közösen szerzik be. Az eladási piacokat a Bizottságnak az érintett piac meghatározásáról szóló közleményében leírt módszerek alkalmazásával kell meghatározni.

4.3. A 81. cikk (1) bekezdése alapján történő értékelés

4.3.1. A megállapodás jellege

4.3.1.1. A 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá nem tartozó megállapodások

123. Lényegi természetükből eredően a közös beszerzési megállapodásokat olyan társaságok kötik, amelyek legalább a beszerzési piacokon versenytársak. Ha azonban olyan versenytárs vevők működnek együtt, akik ezután nem ugyanazon a releváns lejjebb eső ("downstream") piacon tevékenykednek (például eltérő földrajzi piacokon működő kiskereskedők, akik nem tekinthetők valóban potenciális versenytársaknak), a 81. cikk (1) bekezdése ritkán alkalmazható, kivéve ha a felek a beszerzési piacokon nagyon erős piaci pozícióval rendelkeznek, amelyet vonatkozó eladási piacaik tekintetében felhasználhatnak más szereplők versenytársi pozíciójának gyengítésére.

4.3.1.2. A csaknem mindig a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó megállapodások

124. A beszerzési megállapodások jellegüknél fogva csak akkor tartoznak a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá, ha az együttműködés valójában nem a közös vételre irányul, hanem leplezett kartell, azaz egyébként tiltott árrögzítés, kibocsátáskorlátozás vagy piacfelosztás megvalósításának eszköze.

4.3.1.3. Az esetlegesen a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó megállapodások

125. A legtöbb beszerzési megállapodást jogi és gazdasági összefüggésében kell elemezni. Az elemzésnek mind a beszerzési, mind az eladási piacra ki kell terjednie.

4.3.2. A piaci erő és a piaci struktúrák

126. Az elemzés kiindulópontja a felek vásárlóerejének vizsgálata. Vásárlóerő akkor tételezhető fel, ha a beszerzési megállapodás a beszerzési piac összértékének elég nagy hányadára terjed ki ahhoz, hogy az árak a versenyképes szint alá szoríthatók, vagy a versenytárs vásárlók a piachoz való hozzáférésből kizárhatók legyenek. A piac szállítóival szembeni vásárlóerő magas foka a hatékonyság csökkenésével – mint például a minőség romlása, az innovációs erőfeszítések csökkenése, vagy végső soron az optimális szint alatti kínálat – járhat. A vásárlóerő összefüggésében azonban az elsődleges szempontok azok, hogy az alacsonyabb árak még alacsonyabb szinten, a vevőknél már nem jeleníthetők meg, ez pedig a vevők versenytársainál az eladási piacon költségnövekedést okozhat, mert a szállítók megpróbálják az egyik vevői csoportra vonatkozó árcsökkentést más vevői csoportra vonatkozó árnöveléssel ellensúlyozni, vagy a versenytársak kisebb mértékben érik el a hatékony szállítókat. Ennek következtében a beszerzési és az eladási piacokat az alább kifejtendő kölcsönös összefüggések jellemzik.

A beszerzési és az eladási piacok közötti kölcsönhatások

127. A versenytárs vásárlók együttműködése a vásárlóerő létrehozásával jelentősen korlátozhatja a versenyt. Míg a vásárlóerő létrehozása a fogyasztók számára alacsonyabb árakkal járhat, a vásárlóerő nem mindig segíti elő a versenyt, és bizonyos körülmények között akár súlyos negatív hatásokat is gyakorolhat arra.

128. Először is, a vásárlóerő gyakorlásából adódó alacsony beszerzési költségek nem tekinthetők a versenyt elősegítőnek, amennyiben a vevők együttesen rendelkeznek az eladási piacon piaci erővel. Ebben az esetben a költségmegtakarításokat a fogyasztóknak valószínűleg nem adják tovább. Minél nagyobb együttes piaci erővel rendelkeznek a felek eladási piacukon, annál nagyobb a felek motivációja szállítói magatartásuk összehangolására. Ezt megkönnyítheti, ha a felek a közös vételen keresztül nagy mértékű közös költségviselést érnek el. Például amennyiben a jelentős kiskereskedők egy csoportja termékeik nagy hányadát együttesen szerzi be, összköltségeiknek nagy hányada közös lesz. A közös beszerzés negatív hatásai ezért meglehetősen hasonlóak a közös gyártás hatásaihoz.

129. Másodszor, a versenytársak kizárására vagy a riválisok költségeinek emelésére felhasznált vásárlóerő létrehozhatja az erős eladási piaci erőt. A vevők egy csoportjának jelentős vásárlóereje a versenytárs vásárlóknak a hatékony szállítók elérése korlátozásával történő kizárásához vezethet. Ez versenytársainak költségnövekedéséhez is vezethet, mert a szállítók megpróbálják az egyik vevői csoportra vonatkozó árcsökkentést más vevői csoportra vonatkozó árnöveléssel ellensúlyozni (például a kiskereskedők diszkriminációja a szállítók által az árengedmények tekintetében). Ez csak akkor lehetséges, ha a beszerzési piac szállítói is bizonyos fokú piaci erővel rendelkeznek. A nagy vásárlóerő az eladási piacon folyó versenyt mindkét esetben tovább korlátozhatja.

130. Nem létezik olyan abszolút küszöbérték, amely azt jelezné, hogy a beszerzési együttműködés bizonyos piacierő-összpontosítással jár, és így a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik. A legtöbb esetben azonban nem valószínűsíthető a piaci erő fennállása, amennyiben a megállapodást kötő felek a beszerzési piac(ok)on 15 %-ot el nem érő együttes piaci részesedéssel, valamint az eladási piac(ok)on 15 %-ot el nem érő együttes piaci részesedéssel rendelkeznek. Az ilyen szintű piaci részesedésnél mindenesetre valószínű, hogy a szóban forgó megállapodás megfelel a 81. cikk (3) bekezdése alább értelmezett feltételeinek.

131. Az e küszöbértéket meghaladó piaci részesedés nem jelzi automatikusan azt, hogy az együttműködés negatív piaci hatásokkal jár, de a közös beszerzésről szóló megállapodás piaci hatásainak részletesebb értékelését kívánja meg, amely kiterjed olyan tényezőkre is, mint a piaci koncentráció és az erős szállítók lehetséges ellensúlyozó ereje. A 15 %-ot jelentősen meghaladó együttes piaci részesedéssel rendelkező felek közös beszerzése koncentrált piacon valószínűsíthetően a 81. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik, a feleknek pedig ki kell mutatniuk a korlátozó hatást ellensúlyozó hatékonyságnövekedést.

4.4. A 81. cikk (3) bekezdése alapján történő értékelés

4.4.1. Gazdasági előnyök

132. A beszerzési megállapodások a korlátozó hatásokat ellensúlyozó gazdasági előnyökkel járhatnak, mint például a megrendelés vagy a szállítás terén bekövetkező nagyságrendi megtakarítások. Amennyiben a felek együttesen jelentős vásárló- vagy szállítóerővel rendelkeznek, a hatékonyságnövekedés kérdését gondosan kell vizsgálni. A piaci erő puszta kihasználásából fakadó, a fogyasztók számára nem előnyös költségmegtakarítások nem vehetőek figyelembe.

4.4.2. A nélkülözhetetlenség

133. A beszerzési megállapodások nem élvezhetnek mentességet, amennyiben a fent említett előnyök eléréséhez nem nélkülözhetetlen korlátozásokat írnak elő. Az együttműködésen keresztül történő kizárólagos vásárlási kötelezettség egyes esetekben nélkülözhetetlen lehet a nagyságrendi megtakarítás szükséges mértékének eléréséhez. Az ilyen kötelezettséget azonban az egyedi eset összefüggésében kell értékelni.

4.4.3. A verseny megszüntetésének tilalma

134. A mentesítés nem lehetséges, amennyiben a feleknek a szóban forgó termékek jelentős része tekintetében lehetőségük van a verseny megszüntetésére. Ennek az értékelésnek a beszerzési és az eladási piacokra is ki kell terjednie. Kiindulópontnak a felek együttes piaci részesedése tekinthető. Ezután azt kell értékelni, hogy ezek a piaci részesedések erőfölényt jeleznek-e, és hogy létezik-e olyan mérséklő tényező, mint például a szállítók ellensúlyozó ereje a beszerzési piacokon vagy az eladási piacokra történő belépés lehetősége. Amennyiben a beszerzési megállapodás következtében egy vállalkozás akár a beszerzési, akár az eladási piacon erőfölénybe került, vagy kerül, a 81. cikk értelmében versenyellenes hatásokkal járó megállapodás főszabály szerint nem élvezhet mentességet.

4.5. Példák

135. 2. példa

A helyzet: Két gyártó, "A" és "B", megállapodik az "X" alkatrész közös beszerzéséről. "A" és "B" eladási piacukon versenytársak. Közös beszerzésük az "X" termék EGT-beli – amely a releváns földrajzi piacnak tekinthető – összeladásainak 35 %-át teszi ki. Jelen van még 6 másik gyártó ("A" és "B" versenytársai az eladási piacon), amelyek a beszerzési piac fennmaradó 65 %-át birtokolják; egyikük 25 %-kal rendelkezik, a többiek jelentősen kevesebbel. Az eladási oldal meglehetősen koncentrált az "X" alkatrész 6 szállítójával, kettőjük egyenként 30 %-os piaci részesedéssel rendelkezik, a többiek 10-15 %-kal (2300–2500-as HHI). Eladási piacukon "A" és "B" 35 %-os együttes piaci részesedéssel rendelkeznek.

Elemzés: A feleknek az eladási piacukon birtokolt piaci ereje miatt a lehetséges költségmegtakarítások előnyeiben a végső fogyasztók nem részesülhetnek. Sőt, a közös beszerzés valószínűleg növeli a felek kisebb versenytársainak költségeit, mivel a két erős szállító valószínűleg a kisebb vevők árainak növelésével fedezi a csoport árcsökkentését. Az eredmény a lejjebb eső ("downstream") piac növekvő koncentrációja lehet. Ezenkívül az együttműködés a szállítók közötti további koncentrációhoz vezethet, mivel a kisebbek, amelyek már a legkisebb optimális méret közelében vagy az alatt dolgoznak, kiszorulhatnak az üzletből, amennyiben nem tudják áraikat tovább csökkenteni. Az ilyen eset valószínűleg jelentős versenykorlátozással jár, amelyet a mennyiségek egyesítéséből adódó lehetséges hatékonyságnövekedés nem ellensúlyozhat.

136. 3. példa

A helyzet: 150 kis kiskereskedő közös beszerzési szervezet alakításáról szóló megállapodást köt. A kiskereskedők kötelesek a szervezeten keresztül beszerezni legalább az összköltségüknek durván 50 %-át kitevő minimális mennyiséget. A kiskereskedők a minimális mennyiségnél többet is vásárolhatnak a szervezeten keresztül, és az együttműködésen kívül is vásárolhatnak. A kiskereskedők mind a beszerzési, mind az eladási piacon 20 %-os együttes piaci részesedéssel rendelkeznek. Két nagy versenytársuk "A" és "B", "A" az érintett piacok mindegyikén 25 %-os, "B" 35 %-os részesedéssel rendelkezik. A fennmaradó kisebb versenytársak is beszerzői csoportot alakítottak. A 150 kiskereskedő a jelentős mennyiség és a beszerzési feladatok egyesítésével megtakarításokat ér el.

Elemzés: A kiskereskedők magas fokú közös költségviselést érhetnek el, amennyiben a megállapodás szerinti minimális mennyiségnél többet vásárolnak közösen. Együttesen azonban csak mérsékelten erős piaci pozícióval rendelkeznek a beszerzési és az eladási piacon. Az együttműködés ezenkívül bizonyos nagyságrendi megtakarításokkal jár. Ez az együttműködés valószínűsíthetően mentességben részesül.

137. 4. példa

A helyzet: Két szupermarketlánc megállapodást köt az összköltségüknek durván 50 %-át kitevő termékek közös beszerzéséről. A termékek különféle kategóriáinak releváns beszerzési piacain a felek 25 és 40 % közötti piaci részesedéssel rendelkeznek, a releváns eladási piacon (feltételezve, hogy csak egy földrajzi piac érintett) 40 %-ot érnek el. Még öt jelentős kiskereskedő van jelen, egyenként 10-15 %-os piaci részesedéssel. A piacra történő belépés nem valószínű.

Elemzés: Valószínű, hogy ez a közös beszerzési megállapodás hatást gyakorol a felek versenytársi magatartására, mert az összehangolás jelentős piaci erőt biztosítana számukra. Különösen ez a helyzet akkor, ha a belépés valószínűtlen. A magatartások összehangolására való ösztönzés erősebb, amennyiben a költségek hasonlóak. A felek hasonló haszonrátája további ösztönzést jelent az azonos árak kialakítására. Még amennyiben az együttműködés hatékonyságnövekedéssel jár is, a nagy piaci erő miatt nem valószínűsíthető, hogy mentességet élvezne.

138. 5. példa

A helyzet: Kis szövetkezetek közös beszerzési szervezet létrehozásáról szóló megállapodást kötnek. A szövetkezetek kötelesek a szervezeten keresztül beszerezni bizonyos minimális mennyiséget. A felek a minimális mennyiségnél többet is vásárolhatnak a szervezeten keresztül, de az együttműködésen kívül is vásárolhatnak. A felek egyenként mind a beszerzési, mind az eladási piacon 5 %-os piaci részesedéssel, összesen 25 %-os együttes piaci részesedéssel rendelkeznek. Jelen van még két jelentős kiskereskedő, egyenként 20-25 %-os piaci részesedéssel, és számos kisebb kiskereskedő 5 % alatti piaci részesedésekkel.

Elemzés: A közös beszerzési szervezet létrehozása valószínűleg mind a beszerzési, mind az eladási piacon olyan piaci erőt biztosít a felek részére, amely képessé teszi őket arra, hogy felvegyék a versenyt a két legnagyobb kiskereskedővel. Sőt, ennek a két másik, hasonló szintű piaci pozícióval rendelkező szereplőnek a jelenléte valószínűleg a megállapodás nyomán a fogyasztók számára is megjelenő hatékonyságnövekedést eredményez. Ilyen forgatókönyv szerint a megállapodás valószínűleg mentességben részesül.

5. ÉRTÉKESÍTÉSI MEGÁLLAPODÁSOK

5.1. Meghatározás

139. Az e szakasz hatálya alá tartozó megállapodások a versenytársak között termékeik eladása, forgalmazása, vagy promóciója terén folyó együttműködésre irányulnak. E megállapodások hatálya az együttműködés körébe tartozó értékesítési funkcióktól függően igen eltérő lehet. Askála egyik végén a közös eladás áll, amely a termék eladásával kapcsolatos valamennyi kereskedelmi szempontnak – beleértve az árat – közös meghatározásához vezet. A skála másik végén állnak a csak egy bizonyos értékesítési funkcióról – mint például a forgalmazás, a szerviz, vagy a reklám – szólókorlátozottabb megállapodások.

140. Ezek közül a korlátozottabb megállapodások közül a legfontosabbnak a forgalmazási megállapodások tűnnek. Ezek a megállapodások általában a vertikális korlátozásokról szóló csoportmentesítési rendelet és az iránymutatás hatálya alá tartoznak, kivéve ha a felek tényleges vagy potenciális versenytársak. Ebben az esetben a csoportmentesítési rendelet hatálya csak a versenytársak közötti nem kölcsönös vertikális megállapodásokra terjed ki, amennyiben a) a vevő, kapcsolt vállalkozásaival együtt a 100 millió eurót meg nem haladó éves forgalommal rendelkezik; vagy b) a szállító termékek gyártója és forgalmazója, a vevő pedig olyan forgalmazó, amely nem gyártója a szerződés tárgyát képezőkkel versengő termékeknek; vagy c) a szállító a kereskedelem különböző szintjein nyújt szolgáltatásokat, míg a vevő nem nyújt versengő szolgáltatásokat a kereskedelemnek azon a szintjén, ahol igénybe veszi a szerződés tárgyát képező szolgáltatásokat [45]. Amennyiben a versenytársak termékeiknek kölcsönös alapon történő forgalmazásában állapodnak meg, bizonyos esetekben előfordulhat az, hogy a megállapodások célja vagy hatása a piacnak a felek közötti felosztása vagy a felek összejátszása legyen. Ugyanez igaz a bizonyos méretet meghaladó, versenytársak közötti, nem kölcsönös megállapodásokra. Ezeket a megállapo