A Bizottság közleménye

az előfizetői hurok átengedéséről: elektronikus hírközlési szolgáltatások, ezen belül a szélessávú multimédia és a nagy sebességű internetszolgáltatások teljes skálája kompetitív biztosításának lehetővé tételéről

(2000/C 272/10)

(EGT vonatkozású szöveg)

1. BEVEZETÉS

1.1. Célkitűzések

Az érvényben lévő szabályozási kereteket alátámasztó, a távközlés szabályozási keretének 1999. évi felülvizsgálatáról szóló bizottsági közleményben [1] meghatározott fő politikai célkitűzések a következők:

- nyitott és versenyképes európai távközlési szolgáltatási piac kialakulásának elősegítése,

- az európai polgárok javának szolgálása, különösen új munkalehetőségek teremtésén keresztül,

- a belső piac megszilárdítása konvergáló környezetben.

Az előfizetői hurokhoz való hozzáférés átengedéséről szóló bizottsági ajánlás [2] beleillik ebbe a keretbe, és összhangban van a Lisszaboni Csúcs azon következtetéseivel, miszerint fel kell gyorsítani Európa új információs társadalomba történő átmenetét, különösen az olcsó internetszolgáltatások telepítése révén. Meghatározza azokat az intézkedéseket, amelyeket a tagállamoknak a helyi hozzáférési hálózat terén megmutatkozó korlátozott versennyel szembeni fellépés címén szükséges tenniük abban az esetben, ha a meglévő domináns üzemeltető továbbra is uralja mind a beszédalapú telefonszolgáltatások nyújtását, mind a nagyobb sávszélességű szolgáltatások fejlesztését.

Ha minden új belépő hozzáférést kap az előfizetői hurokhoz, az élénkíti a versenyt és növeli a műszaki újítások számát a helyi hozzáférési hálózatban, amely viszont élénkítőleg hat az egyszerű beszédalapú telefonszolgáltatástól az ügyfeleknek kínált szélessávú szolgáltatásokig terjedő távközlési szolgáltatások teljes körének versenyen alapuló nyújtására. A szélessávú technológiák jelenleg rendelkezésre álló típusai (lásd: I. melléklet) jól alkalmazhatók a kis- és középvállalkozások, valamint a fogyasztói piac felső szegmensének költséghatékony bérelt áramkörrel és nagy sebességű internet-hozzáféréssel való ellátásához. A piac növekedésével és a méretgazdaságosság megvalósításával párhuzamosan az alacsonyabb árak ezeket a szélessávú szolgáltatásokat elérhetővé teszik a lakosság nagy része számára. A tapasztalat igazolja, hogy amennyiben az ár megfelelő, a kereslet nagyon gyorsan nőhet.

Több tagállam már kötelezővé tette az átengedést, vagy hivatalosan rögzítette az átengedés hatálybalépésének dátumát (Ausztria, Dánia, Finnország, Németország, Olaszország, Hollandia, Egyesült Királyság; lásd ötödik végrehajtási jelentés [3].

1.2. Háttér

Az "előfizetői hurok" a helyi hozzáférési hálózat fizikai áramköre, amely a fogyasztó telephelyét köti össze az üzemeltető helyi központjával vagy azzal egyenértékű más helyi berendezésével. Ez hagyományosan rézvezetékpár (normál telefonvonalként egy pár) formájában jelent meg, azonban a nagy fogyasztók bekötése érdekében egyre gyakrabban telepítenek száloptikai kábeleket, és más technológiákat szintén alkalmaznak a helyi hozzáférési hálózatban [4]. Az előfizetői hurok átengedését bizonyos tagállamokban már kötelezővé tették, és leginkább az olyan fogyasztók bekötéséhez használják, akiknél az optikai szál telepítése gazdaságossági szempontból nem életképes alternatíva, mint például a kis- és középvállalkozásoknál (KKV-k) és a lakossági fogyasztóknál.

Az 1999. évi felülvizsgálatról szóló közleményében a Bizottság megállapította, hogy az előfizetői hurok átengedésének lehetősége élénkíti a versenyt, és ezenfelül felgyorsíthatja a nagy sebességű internet-hozzáférési szolgáltatások bevezetését is. A felülvizsgálatról szóló nyilvános konzultáció során széles körű konszenzust értek el arra vonatkozóan, hogy a magas szintű szolgáltatások versenykörnyezetben történő megjelenéséhez szükséges az előfizetői hurokhoz való hozzáférés átengedése [5].

Ez abból a tényből ered, hogy a szolgáltatók hosszú idő alatt kizárólagos jogokkal védve építették ki helyi hozzáférési hálózatukat, és a monopolbevételeken keresztül képesek voltak befektetett költségeik finanszírozására. Ezenfelül a meglévő üzemeltető réz előfizetői hurkai teljes hozzáférési struktúrájának általános elterjedtsége megduplázással nem minden esetben érhető el gazdaságilag elfogadható feltételek mellett, és az alternatív helyi hozzáférési infrastruktúrákat (kábeltelevízió, vezeték nélküli előfizetői hurkok, műhold stb.) általában nem lehet ésszerű időn belül ugyanazzal az elterjedtséggel és versenyfeltételekkel kiépíteni. A műszaki és kereskedelmi szempontból életképes alternatívák hiányában ha egy erőfölényben lévő, ilyen infrastruktúrával rendelkező vállalkozás elutasítja a hozzáférés nyújtását, az a sajátos körülményekre tekintettel és a közösségi bíróságok joggyakorlatának fényében a Szerződés 82. cikkének megsértését jelenti.

2. AZ ELŐFIZETŐI HUROKHOZ VALÓ HOZZÁFÉRÉS ESZKÖZEI

A fent említett helyi hozzáférési hálózat terén jelenleg tapasztalható korlátozott verseny felszabadítására az előfizetői hurokhoz való hozzáférés három eszköze mérlegelhető:

1. Az előfizetői hurok teljes átengedése (a rézvezetékpárhoz való hozzáférés átengedése harmadik fél fejlett szolgáltatásainak versenyképes nyújtása érdekében).

Az előfizetői hurok teljes átengedése esetén a rézvezetékpárt bérbe adják harmadik fél részére annak kizárólagos használata érdekében. A bérlő teljes mértékben ellenőrzi az ügyfelekkel fennálló kapcsolatát, annak érdekében, hogy az előfizetői hurkon keresztül a távközlési szolgáltatások teljes körét – beleértve a digitális előfizetői vonal (DSL) rendszerek nagy sebességű adatátviteli szolgáltatások érdekében történő telepítését – nyújthassa.

2. A rézvezetékpár megosztott használata (az előfizetői hurok nagyfrekvenciás spektrumához való hozzáférés átengedése a DSL-rendszerek és -szolgáltatások harmadik fél általi versenyképes nyújtása érdekében).

Ebben a hozzáférési formában a meglévő üzemeltető továbbra is nyújt beszédalapú telefonszolgáltatást, míg az új piaci belépő ugyanazon az előfizetői hurkon keresztül, saját nagy sebességű ADSL-modemjei használatával nagy sebességű adatátviteli szolgáltatásokat kínál. A telefonforgalmat és az adatforgalmat egy elágazó segítségével a meglévő üzemeltető helyi központja előtt választják szét. Az előfizetői hurok továbbra is a nyilvános kapcsolt telefonhálózathoz csatlakozik, amelynek továbbra is részét képezi.

3. Nagy sebességű bitfolyam-hozzáférési szolgáltatások (DSL-szolgáltatások nyújtása a meglévő domináns üzemeltető által)

Nagy sebességű bitfolyam-hozzáférési szolgáltatásról akkor van szó, ha a meglévő üzemeltető nagy sebességű hozzáférési összeköttetést telepít a megrendelő telephelyén (pl. a megrendelő által előnyben részesített ADSL-eszköznek és -konfigurációnak a helyi hozzáférési hálózatában való elhelyezésével), majd pedig ezt a hozzáférési összeköttetést elérhetővé teszi harmadik felek számára, amely révén azok nagy sebességű szolgáltatásokat nyújthatnak a megrendelőik számára. A meglévő üzemeltető átviteli szolgáltatásokat is nyújthat a versenytársai számára annak érdekében, hogy a forgalmat a hálózati hierarchia egy "magasabb" szintjére terelje, ahol lehet, hogy az új piaci belépők már rendelkeznek hozzáférési ponttal (pl. tranzitközpont).

Ez a fajta hozzáférés nem vonja ténylegesen maga után a rézvezetékpárnak az előfizetői hurok tekintetében történő átengedését (de csak az előfizetői hurok magasabb frekvenciáinak használatát teszi lehetővé, mint a fenti 2. pontban bemutatott esetben).

Részletesebb műszaki adatok a mellékletben találhatók.

A Bizottság úgy véli, hogy az előfizetői hurokhoz való hozzáférés e három módját egymást kiegészítőnek kell tekinteni. A némelyikére vonatkozó korlátozott kínálat nem elegendő. E hozzáférési módok együttesen erősítik a versenyt, és azáltal növelik a felhasználók választási lehetőségeinek számát, hogy lehetővé teszik, hogy a piac döntse el, melyik ajánlat elégíti ki leginkább a felhasználói szükségleteket, figyelembe véve a felhasználók fokozatosan formálódó igényeit és a piaci szereplőkkel szemben ezáltal támasztott műszaki és fejlesztési követelményeket.

3. PIACI VERSENYHELYZET

Ez a szakasz az előfizetői hurok piacának jelenlegi versenyhelyzetét és az előfizetői hurok átengedésének gazdasági indokait tanulmányozza. A beszédalapú telefonszolgáltatás legtöbb tagállamban bekövetkezett, 1998. január 1-jei liberalizációja ellenére a meglévő üzemeltető piaci ereje változatlan maradt a távközlési piacok jelentős részén. Ennek egyik fő oka az előfizetői hurok piacán kialakuló szűk keresztmetszet, mivel a meglévő üzemeltető előfizetői hurka a legfőbb infrastruktúra, amely a meglévő üzemeltető számára kiváltságos hozzáférést biztosít az előfizetőkhöz annak érdekében, hogy kiskereskedelmi távközlési szolgáltatásokat nyújtson.

3.1. A verseny és a gazdasági hatékonyság növelése az előfizetői hurok átengedése révén

Noha az előfizetői hurok hozzáférési árára vonatkozó megállapodás eléréséhez kereskedelmi tárgyalások folytatását vélik a legmegfelelőbbnek, a tapasztalat azt mutatja, hogy a legtöbb esetben szükség van a szabályozó hatóság beavatkozására. Ezen a területen a verseny hiánya azt jelenti, hogy a nemzeti szabályozó hatóságoknak (NSZH-k) helyénvaló az árra vonatkozó kötelezettségeket előírniuk azért, hogy az árak költségalapúak legyenek – sajátos elvekre és módszerekre alapozva, annak érdekében, hogy hosszú távú és fenntartható verseny alakuljon ki, és a piaci szereplők számára előre kiszámítható legyen a piac.

A fogyasztók nagyobb választási szabadságának megvalósítása érdekében a politikai keret által létrehozott gazdasági ösztönzőknek – különösen az árképzési módszertannak – elő kell segítenie, hogy minden szolgáltató megfelelő beruházásokat végezzen. Így amikor az ár olyan szinten van megállapítva, hogy az nem torzítja a piaci belépő "létrehozzam vagy megvegyem" döntését, az előfizetői hurok átengedése élénkítheti az infrastruktúrára vonatkozó hosszú távú versenyt azáltal, hogy lehetőséget nyújt az új belépőknek a piac tesztelésére a saját infrastruktúrájuk kiépítését megelőzően, valamint hozzájárulhat az egyszerű beszédalapú telefonszolgáltatási piac versenyképesebbé és újítóbb szelleművé tételéhez, és ösztönözheti helyi szélessávú (nagy sebességű) szolgáltatások telepítését. Noha lehetséges, hogy a meglévő üzemeltető ezeket a technológiákat az általa választott időpontban vezeti be, de lehet, hogy e technológiák gyorsabban jelennének meg, ha a piaci belépőknek megengednék a meglévő üzemeltető előfizetői hurkának bővítését, és hogy közvetlenül a felhasználóknak kínálhassanak szélessávú szolgáltatásokat. Az új piaci belépők arra vonatkozó szabadsága, hogy az erőfölényben lévő üzemeltető döntésétől függetlenül telepíthessenek szolgáltatásokat, jelentős érv az előfizetői hurok átengedése mellett a viszonteladással szemben, mivel viszonteladás esetén a piaci belépők az erőfölényben lévő üzemeltető által nyújtott szolgáltatáshoz hasonlókat kényszerülnek kínálni.

Fontos megteremteni a meglévő üzemeltető előfizetői hurkához történő hozzáférés és az ahhoz kapcsolódó árképzési felügyelet kereteit, amelyek a gazdasági hatékonyság növelésére, a verseny szélesebb körűvé tételére, valamint az ügyfél és a felhasználó jólétének maximalizálására irányulnak.

3.2. Piaci elemzés – a meglévő üzemeltetők piaci ereje – az előfizetői hurok kulcsfontosságú szerepe

A távközlési piacon való teljes verseny megvalósításáról szóló irányelvben [6] a Bizottság különböző vezetékes kiskereskedelmi telefonszolgáltatásokat különböztetett meg: a kezdeti bekötést, a havi bérleti díjat, a helyi beszélgetéseket, a helyközi beszélgetéseket és a távolsági beszélgetéseket. Noha a szolgáltatási kategóriákat figyelmesen ellenőrizni kell – különösen a technológiai fejlődés gyorsaságára tekintettel –, és esetenként rendszeresen újra kell értékelni, ezek a szolgáltatások jelenleg rendes körülmények között nem helyettesíthetők egymással, és ezért úgy kell tekinteni őket, mint amelyek különböző érintett piacokat képeznek.

Az előfizetői hurok elsősorban kiskereskedelmi távközlési szolgáltatások nyújtását lehetővé tevő infrastruktúra. A kiskereskedelmi szolgáltatási piac két fő kategóriája érintett:

- az első a hagyományos, vezetékes telefonszolgáltatás egyéni és üzleti felhasználók, valamint kis- és nagyvállalkozások számára. Ez a piac nagyon jól fejlett és érett,

- a második az egy kialakulóban lévő piac, amely a DSL-szolgáltatások formájában az előfizetői hurkon keresztül nyújtható nagy sebességű távközlési szolgáltatásokból áll.

Ezenfelül az előfizetői hurok olyan árucikk, amely beárazható és bérbe adható a versenytársaknak: ez azt jelenti, hogy amint biztosított a meglévő üzemeltető hálózata eme részéhez a hozzáférés, új hozzáférési piac alakul ki, amely szintén fontos, számításba veendő piac.

A beszédalapú telefonszolgáltatások legtöbb tagállamban bekövetkezett 1998. január 1-jei liberalizációjának eredményeként az új piaci belépők által kínált szolgáltatások gyorsan fejlődtek, különösen a nemzetközi hívások piacán és kisebb mértékben a helyközi hívások piacán. Ugyanakkor a helyi hozzáférési hálózati infrastruktúrába történő befektetések költségeiből és/vagy a meglévő üzemeltető által kínált szolgáltatásoktól való függőségből adódóan a teljes beszédalapú telefonszolgáltatások (beleértve a bekötés, a havi bérlet és a helyi hívások piacát) terén a verseny a városi térségek üzleti ügyfeleire korlátozódik. Ennek eredményeként e piacok mindegyikén nagyon különböző a verseny helyzete, és – míg a meglévő üzemeltetők piaci részesedése a nemzetközi és a helyközi hívások piacán csökkent – még mindig ők nyújtják a hozzáférési szolgáltatások (a bekötés és a vonalbérlet) zömét a végfelhasználók részére, és a helyi hívások piacán – az Egyesült Királyság kivételével – jóval 90 % feletti, a legtöbb esetben 100 %-hoz közeli részesedéssel rendelkeznek.

A meglévő üzemeltetők helyi hozzáférési hálózata (azaz a végfelhasználókat a legközelebbi fő kábelrendezőhöz kapcsoló rézvezetékpárok) nem az egyetlen, a végfelhasználók részére kiskereskedelmi szolgáltatások nyújtását lehetővé tevő műszaki infrastruktúra. Egyéb alternatívák is léteznek, mint például a száloptikás hálózatok, a vezeték nélküli hurkok vagy a bővített kábeltelevíziós hálózatok. Azonban ezen alternatívák egyike sem tekinthető egyenértékűnek. A száloptikás hálózatok jelenleg – a kiskereskedelmi elosztóhálózat tekintetében – csak az előfizetőtől távolabbi átviteli szakaszok terén és olyan sajátos piaci résekben versenyképesek, mint az irodaépületeket vagy egy szűken meghatározott földrajzi területet bekötő hálózatok. Rövid és középtávon valószínűleg a vezeték nélküli hurkok a legalkalmasabbak az üzleti ügyfelek és a kisvállalkozások különleges szükségleteinek vagy egyéni végfelhasználók meghatározott szükségleteinek a kielégítésére, de továbbra sem gazdaságosak a lakossági ügyfelek nagy többségének kiszolgálására. A televíziójelek egyirányú átvitelére tervezett kábelhálózatok költséges bővítést igényelnek ahhoz, hogy kétirányú távközlési szolgáltatásokat tudjanak nyújtani, és a nagy sebességű szolgáltatások kábelen keresztüli nyújtása maga után vonja, hogy az ügyfeleknek meg kell osztozniuk egy kábelcsatorna kapacitásán, ami azt jelenti, hogy a kábelmodemeken keresztüli nagy sebességű adatátvitel nem kínálja ugyanazt a kapacitást, mint az egyetlen végfelhasználó részére fenntartott, DSL-technológiával bővített rézvezetékpár. Ezenkívül a kábelhálózatok rendes körülmények között – kivéve talán néhány országot, ahol a helyzetet a sajátosságaikra tekintettel kell értékelni – nem rendelkeznek országos lefedettséggel, amely lehetővé tenné, hogy a piaci belépők ugyanazokat a földrajzi piacokat szolgálják ki, mint a meglévő üzemeltetők, legyen szó akár a hagyományos kiskereskedelmi beszédalapú telefonszolgáltatásokról, akár új DSL-szolgáltatásokról. Más innovatív technológiák, mint például az elektromos hálózat használata, jelenleg még nem tűnnek műszakilag vagy gazdaságilag megvalósítható alternatív megoldásnak. Noha ez idővel változhat, jelenleg ezeknek az alternatív hálózatoknak egyike sem – de még ezek kombinált használata sem – tekinthető országos alternatívának a meglévő üzemeltető rézvezetékpárjával szemben a keskeny és széles sávszélességű távközlési szolgáltatások kiskereskedelmi szolgáltatásának céljára.

A meglévő üzemeltető előfizetőihurok-hálózata minden egyes tagállamban országosan lett kifejlesztve. Az új piaci belépők a nemzeti hatóságok által kiadott engedélyekkel rendelkeznek, és úgy tekintik őket, mint akik versenyt jelentenek a nemzeti piacon. Ezért az a földrajzi piac, ahol a szűk keresztmetszet hiányában a versenynek rendes körülmények között ki kellene fejlődnie, az egyes tagállamok nemzeti területe: ez történik már a nemzetközi és a távolsági hívások terén, ahol – az összekapcsoláson keresztüli hozzáférésnek köszönhetően – nem akadályozza szűk keresztmetszet az új piaci belépőket abban, hogy az egész országra kiterjedő ajánlattal álljanak elő. A hozzáférés és a helyi hívási szolgáltatások terén eddig tapasztalt, valamint a nagy sebességű szolgáltatások nyújtása terén most tapasztalt szűk keresztmetszet nem gátolja az új piaci belépőket korlátozottabb szintű helyi hálózatok kiépítésében, mint például a sűrűn lakott városi területek esetében, de ezekkel a hálózatokkal rendes körülmények között nem képesek a meglévő üzemeltetővel egyenrangú országos szintű versenyre, sem ugyanannyira teljes körű szolgáltatást kínálni (lásd lent). A tagállam területe – a jelenlegi joggyakorlat szerint – a közös piac lényeges része.

Így a meglévő üzemeltető előfizetői hurkának átengedése nélkül és a nemrég elfogadott fontos intézkedések – mint például a közvetítő-előválasztás bevezetése telefonhívások esetében – ellenére az új piaci belépők több piacon nem képesek versengeni, beleértve a végfelhasználók többsége számára nyújtott nagy sebességű szolgáltatások piacát. Ez a helyzet hosszú távon változhat. Az új fejleményeket gondosan figyelemmel kell kísérni.

A meglévő üzemeltetők erőfölényt élveznek a telefonszolgáltatások hagyományos – keskeny sávszélességű – piacán. Ez egyértelmű a meglévő üzemeltetők piaci részesedésének vizsgálatából, amely az erőfölény megállapításának a leghagyományosabb módja. A meglévő üzemeltető piaci részesedése minden helyzetben jóval 50 % feletti, még a leginkább versenyképes piacon (nemzetközi hívások), a legnyitottabb földrajzi piacon, az Egyesült Királyságban is, ahol a liberalizáció már az 1980-as években elkezdődött. Ahogy fent említettük, más piacokon – mint például helyi hívásokéin – a meglévő üzemeltető piaci részesedése az esetek többségében jóval 90 % felett van, és gyakran közel 100 %-os.

Míg az összekapcsolás és a közvetítő-előválasztás lehetővé tette a távolsági és nemzetközi hívások piacának a verseny számára való megnyitását, az előfizetői hurok, amely alapvető fontosságú infrastruktúra a végfelhasználóknak nyújtott hozzáférési szolgáltatásokhoz (pl. bekötés és vonalbérlet), a meglévő üzemeltető felügyelete alatt marad. Bár néhány országban a közvetítő-előválasztás lehetővé teszi a helyi hívási szolgáltatások (híváskezdeményezés) alternatív szolgáltatók általi nyújtását is, ahol ez még nincs így, az előfizetői hurok a helyi hívási szolgáltatások nyújtásának szintén alapvető fontosságú infrastruktúrája. Ezért az előfizetői hurok infrastruktúrája szűk keresztmetszet a kiskereskedelmi hozzáférési szolgáltatások nemzeti szintű nyújtásában, és legtöbb esetben a helyi hívási szolgáltatások nyújtásában is, amelyek a nem helyettesíthető szolgáltatások két érintett piacát alkotják.

A nagy sebességű szolgáltatások új piacainak helyzete kevésbé nyilvánvaló. Ahol új nagy sebességű szolgáltatásokat kínálnak, a meglévő üzemeltetők jelenléte már szintén erős, és a jelenlegi feltételek mellett – az országos kiépítettségű rézvezetékpár-hálózaton keresztül a végfelhasználókhoz való kiváltságos hozzáférésüknek köszönhetően – ezen az új piacon is képesek domináns helyzetük megszilárdítására.

Ezért úgy tűnik, hogy a meglévő üzemeltető országos előfizetői hurka a liberalizáció ellenére jelentős hatalmat biztosít számukra a meglévő kiskereskedelmi beszédalapú telefonszolgáltatás piacán vagy a nagy sávszélességű szolgáltatások kialakulóban lévő piacain hasonló pozíció eléréséhez. A meglévő üzemeltető rézvezetékpárja alapvető infrastruktúra: i) a hívásmegszakítást is magában foglaló kiskereskedelmi hozzáférési beszédalapú telefonszolgáltatások; ii) a helyi hívási (híváskezdeményezési) szolgáltatások [7]; iii) és a végfelhasználóknak szánt nagy sávszélességű szolgáltatások nyújtásához. Ezek a szolgáltatások három, egymástól elkülönülő érintett piacot alkotnak.

A szükséges befektetések nagyságából adódóan a meglévő üzemeltető hálózata országos, azonos népességi lefedettségű megduplázásának abszolút költségei valószínűleg belépési akadályt jelentenek bármely versenytárs számára. A jelenlegi technológiákkal országos szinten [8] ésszerű időn belül azonos infrastruktúra kiépítése gazdaságilag kivitelezhetetlen [9], vagy túlzottan nehéz még a meglévő üzemeltetők legfontosabb versenytársai számára is, és különösen a más tagállamok azon meglévő üzemeltetői számára, amelyek – egyedül vagy másokkal együttműködve – kiterjesztik tevékenységüket a szomszédos európai országokra.

Ha egy meglévő üzemeltető elutasítja annak engedélyezését, hogy a versenytársai hozzáférjenek az előfizetői hurkához, azzal valószínűleg eleve kizárja az új piaci belépőket a három beazonosított szolgáltatás országos piacán való versengésből [10], és tevékenységüket regionális és helyi piacokra korlátozza, ahol sikerül alternatív hálózatot kiépíteniük. Nagyon valószínűtlen, hogy ezen alternatív hálózatok együttesen ésszerű időn belül a meglévő üzemeltető országos rézérpár-hálózatával egyenrangúvá váljanak, és ugyanazt a fogyasztói kört tudják kiszolgálni. Ezért úgy tekinthető, hogy az előfizetői hurok jelenleg nélkülözhetetlen, és ezért a versenytársaknak feltétlenül hozzá kell ahhoz férniük annak érdekében, hogy a három beazonosított kiskereskedelmi szolgáltatás piacán a meglévő üzemeltetővel egyenrangúan tudjanak országos szinten versengeni, és ugyanazt a fogyasztói kört tudják kiszolgálni.

A műszaki haladásnak és a piac változásának – amelyek befolyásolják a rézvezetékpár alternatíváinak műszaki és gazdasági értékelését – a gyorsaságát figyelembe véve, szükséges lehet ennek az elemzésnek a felülvizsgálata, amely elemzés egyáltalán nem sérti az esetleg meghozandó egyedi határozatokat.

4. A VERSENYSZABÁLYOK ALKALMAZÁSA

4.1. Az erőfölényben lévő üzemeltető arra vonatkozó kötelezettsége, hogy a versenyszabályoknak megfelelően hozzáférést biztosítson az előfizetői hurokhoz

A hozzáférést kérvényező versenytársak előfizetői hurokhoz való hozzáférésének bármilyen elutasítása megvalósíthatja a Szerződés 82. cikke szerinti erőfölénnyel való visszaélés különböző formáit.

- Tárgyalás elutasítása: a három beazonosított érintett piacon, ahol a meglévő üzemeltető az előfizetői hurkon keresztül egyedül nyújt szolgáltatásokat, a versenytársak előfizetői hurokhoz való hozzáférésének elutasítása bizonyos körülmények között a 82. cikk megsértését jelentheti, amennyiben megakadályozza a kérdéses országos piacon a versenyt, és amennyiben a hozzáférés nélkülözhetetlen a végfelhasználók részére nyújtandó országos szolgáltatások biztosításához, amint az a jelenlegi helyzetben így tűnik. Az erőfölényben lévő üzemeltetőnek minden versenytársa számára olyan feltételekkel kell biztosítania az előfizetői hurokhoz való hozzáférést, amelyek nem kedvezőtlenebben a saját, végfelhasználó felé irányuló műveletei számára nyújtottaknál. Bizonyos feltételek mellett kérhető az előfizetői hurokhoz való hozzáférés:

- a meglévő üzemeltető előfizetői hurkának elegendő kapacitással kell rendelkeznie a hozzáférés megadásához,

- a hozzáférés elutasítása korlátozná új szolgáltatások megjelenését, vagy a fent meghatározottak értelmében megakadályozná az érintett piacokon a versenyt,

- a kérelmező fél a hozzáférés elnyeréséért hajlandó egy nem diszkriminatív ár megfizetésére,

- és nincs a hozzáférés elutasításának objektív oka.

- Megkülönböztetés: a három beazonosított érintett piacon, ahol a meglévő üzemeltető már legalább egy szolgáltatónak nyújt az előfizetői hurokhoz való hozzáférést – legyen az akár a saját leányvállalatainak egyike –, a hozzáférés elutasítása bizonyos körülmények között megkülönböztetéssel lehet azonos, és erőfölénnyel való visszaélésnek minősülhet.

- A termelésnek, a piacoknak vagy a műszaki fejlesztéseknek a felhasználók kárára történő korlátozása: a megosztott hozzáférés vagy teljes átengedés formájában kért hozzáférés elutasítása bizonyos körülmények között korlátozhatja a kialakulóban lévő piacok (mint például a nagy sebességű távközlési és internetes szolgáltatások) fejlődését, vagy gátolhatja a meglévő piacokon (mint például a hagyományos beszédalapú telefonszolgáltatások piacán) a verseny kialakulását.

Ha egy meglévő üzemeltető a nagy sebességű szolgáltatások megosztott hozzáférését (lásd: 2. pont) az ugyanazon végfelhasználók számára nyújtott saját, keskeny sávszélességű távközlési szolgáltatásai további nyújtásától teszi függővé, és ennek következtében elutasítja az előfizetői hurok teljes átengedését, bizonyos körülmények között jogsértést követhet el. Az ilyen megkötés azáltal, hogy korlátozza a versenytársak piacra lépésének vagy tevékenységük kifejlesztésének a lehetőségét, a verseny torzításához vezetne, és abból a tényből adódóan, hogy számos országban sikeresen bevezették a teljes átengedést, tárgyilagos indokolásra szorulna.

4.2. Az erőfölényben lévő szolgáltatónak a hozzáférés és árképzés feltételeire vonatkozó kötelezettségei

Ha a meglévő üzemeltető formálisan nem utasítja el az előfizetői hurokhoz való hozzáférés részleges vagy teljes átengedésére vonatkozó kérelmet, de a hozzáféréshez számos, a versenyt korlátozó feltételt határoz meg, a visszaélés más formái jelentkezhetnek, amelyek szintén a Szerződés 82. cikkének megsértését jelentik.

- Késedelmek: a hozzáférést rendes körülmények között gyorsan kell megadni. Ha a hozzáférés megadása késik, a meglévő üzemeltető gyakorlatilag képes fenntartani magának a kialakulóban lévő DSL-technológián alapuló, nagy sebességű szolgáltatások piacát, ezáltal kiterjesztve hálózati erőfölényét erre az új piacra, vagy képes késleltetni azt az időpontot, amikor az új piaci belépők a beszédalapú telefónia érintett piacainak többjén egyenrangú versenytársként szerepelhetnének. Az ilyen, objektív indok nélküli késedelmek következményei ezért – legalábbis rövid távon – ugyanazok lehetnek, mint a hozzáférés megadásának nyílt elutasítása, és e késedelmek a 82. cikk szerint az elutasítással azonos alapon támadhatók meg.

- Megkülönböztetés. A jogsértő megkülönböztetés sok különböző formát ölthet, mint például a diszkriminatív árképzés, a hozzáférés megadásának késleltetése vagy a hozzáféréssel, a hozzáférés műszaki konfigurációjával és különleges esetben az előfizetői hurokhoz való hozzáféréssel kapcsolatos műszaki problémák elhárításának késleltetése (pl. ha a hozzáférés nem tartalmazza az operációs rendszert és a rendszertámogatást vagy a meglévő üzemeltető által a szolgáltatásoknak az előfizetői hurkon keresztüli nyújtásához használt egyéb funkciókat), megkülönböztetés a közös létesítményhasználat felajánlásához (vagy fel nem ajánlásához) kapcsolódó feltételek révén. Az ilyen gyakorlat megvalósíthatja a 82. cikk c) pontja szerinti megkülönböztető magatartást.

- Visszaélések az árképzés terén: az árak kialakítása egy másik módja lehet a verseny meglévő üzemeltetők részéről történő korlátozásának, noha a meglévő üzemeltető formálisan hozzáférést ad az előfizetői hurokhoz. Az árképzési visszaélésnek három fő kategóriája különböztethető meg: az előfizetői hurokhoz való hozzáférés rendkívül magas ára, a végfelhasználóknak kínált szolgáltatások kizsákmányoló árai vagy a két utóbbi ár közötti árrés szűkítése mind a Szerződés 82. cikkének megsértését jelentheti. Az árrés szűkítése valószínűleg gyakoribb azokban az esetekben, amikor a meglévő üzemeltető árszabása még nincs teljesen kiegyensúlyozva a költségmegtérülési elv alapján.

5. ÁGAZATI SZABÁLYOK ALKALMAZÁSA (ONP)

5.1. Általános

A nyílt hálózatellátás (ONP) alkalmazási kerete foglalkozik a nyilvános távközlési hálózatokhoz és – adott esetben – a nyilvános hálózati szolgáltatásokhoz való nyílt és hatékony hozzáféréssel és azok ugyanilyen használatával kapcsolatos feltételek harmonizációjával. Az ONP-irányelvek megállapítják a meghatározott hálózattípusokhoz és/vagy szolgáltatásokhoz való hozzáférés és azok használatának feltételeit; így a bérelt vonalakra vonatkozó irányelv [11] a bérelt vonalak átviteli kapacitásához való hozzáféréssel és annak használatával foglalkozik, a beszédalapú telefóniára vonatkozó irányelv [12] a nyilvános telefonhálózatokhoz és -szolgáltatásokhoz való hozzáféréssel és azok használatával foglalkozik, beleértve egyes innovatív hozzáférési módokat is, és az összekapcsolásra vonatkozó irányelv [13] pedig általánosságban a nyilvános távközlési hálózatok és szolgáltatások összekapcsolásával és az azokhoz való hozzáféréssel foglalkozik.

AZ ONP-irányelvekben használt "hálózati hozzáférés" kifejezés egy létező hálózat egy vagy több részének egy másik fél általi használata érdekében való hozzáférhetővé tételét jelenti, de ez egyáltalán nem érinti a hálózatelem(ek)re vonatkozó tulajdonjogot. Az ágazati irányelvekben meghatározott, a hálózati hozzáférésre irányuló kérelem kezelésére vagy az e kérelem teljesítésére vonatkozó kötelezettségek (amelyek azokra az üzemeltetőkre vonatkoznak, amelyeket kiemelkedő piaci erővel rendelkezőként határoztak meg) nem kötelezik a meglévő üzemeltetőket a helyi hálózatokhoz való hozzáférés teljes átengedésére, akkor sem, ha ezek a kötelezettségek nem sértik azokat a "hozzáférés" nyújtására vonatkozó kötelezettségeket, amelyeket a versenyszabályok keretében az erőfölényben lévő üzemeltetők részére írhatnak elő. Csak a bérelt vonalakra vonatkozó irányelv kötelezi a bejelentett üzemeltetőket arra, hogy átviteli kapacitásukat adják bérbe harmadik félek részére, azok harmonizált feltételek közötti kizárólagos használatára.

5.2. Különleges hálózati hozzáférés

Az előfizetői hurok magas frekvenciájú spektrumához való hozzáférés megosztására a beszédalapú telefóniára vonatkozó irányelv 16. cikke és az összekapcsolásra vonatkozó irányelv 4. cikke vonatkozik. A nagy sebességű bitfolyam-hozzáférési szolgáltatásokra a beszédalapú telefóniára vonatkozó irányelv 16. cikke, míg a kapcsolódó átviteli kapacitás (back-haul) nyújtására a bérelt vonalakra vonatkozó irányelv 10. cikke vonatkozik. Az előfizetői hurokhoz való hozzáférés teljes átengedésére nem terjednek ki az ONP-irányelvek.

Ha a beszédalapú telefóniára vonatkozó irányelv szerint kiemelkedő piaci erővel rendelkezőnek tekintett szolgáltató a saját szolgáltatásai számára nyújt az előfizetői hurokhoz való megosztott hozzáférést, különleges hálózati hozzáférést biztosít magának, amennyiben a nyilvános vezetékes távbeszélő hálózatot nyilvánosan elérhető távközlési szolgáltatások nyújtásához használja. Ilyen körülmények között a bejelentett szolgáltatónak hasonló feltételeket kell alkalmaznia a hasonló szolgáltatásokat nyújtó más szervezetekre vonatkozóan, és a különleges hálózati hozzáférési szolgáltatásokra és információkra vonatkozóan másoknak ugyanazokat a feltételeket és ugyanolyan minőséget kell nyújtania, mint amilyeneket a saját szervezetei vagy a leányvállalatai vagy partnerei számára biztosít [98/10/EK irányelv, 16. cikk (7) bekezdése].

Ha egy bejelentett szolgáltató még nem látja el magát ilyen hozzáféréssel, legalább foglalkoznia [14] kell a különleges hálózati hozzáférésre vonatkozó ésszerű kérelmekkel. Abból adódóan, hogy az Európai Unió szolgáltatóinak többsége a saját szolgáltatásaihoz az előfizetői hurokhoz való megosztott hozzáférést biztosít, egy új piaci belépőtől érkező, ugyanilyen hozzáférésre irányuló kérelem nem tekinthető ésszerűtlen kérelemnek. Ezért a hozzáférési kérelemmel való foglakozásra vonatkozó kötelezettséget csak abban az esetben lehet elutasítani, ha a következő két feltétel mindegyike teljesül [16. cikk (1) bekezdése]:

- az igényelt különleges hozzáférés műszakilag és kereskedelmileg megvalósítható egyéb lehetőségek révén is biztosítható, és

- az igényelt hozzáférés nem helyénvaló a kérés teljesítéséhez rendelkezésre álló eszközökre tekintettel.

Mivel a megosztott hozzáférés a meglévő előfizetői hurokra vonatkozik, csak ritkán történhet meg, hogy nem áll rendelkezésre elegendő erőforrás a kérelem teljesítéséhez, és így a legtöbb esetben nem teljesül a hozzáférés nyújtására irányuló kérelem elutasításának mindkét feltétele. Minden ilyenfajta elutasítást egyedileg kell igazolni.

5.3. Nagy sebességű bitfolyam-hozzáférési szolgáltatások

A nagy sebességű bitfolyam-hozzáférési szolgáltatások nyújtását nem írja elő a közösségi jog, de ha egy meglévő üzemeltető DSL-bitfolyamszolgáltatásokat nyújt saját szolgálatai, leányvállalatai vagy harmadik fél számára, akkor – a közösségi joggal összhangban – átlátható és megkülönböztetésmentes feltételekkel kell másoknak is ilyen hozzáférést nyújtania [98/10/EK irányelv, 16. cikk (7) bekezdése].

A nagy sebességű bitfolyam-hozzáférést nem szabad gazdaságilag vagy műszakilag egyenértékűnek tekinteni az előfizetői hurkon a rézvezetékpárhoz való hozzáférés biztosításával, mivel a nagy sebességű bitfolyam-hozzáférési szolgáltatás megköveteli, hogy az új piaci belépő a meglévő üzemeltető által biztosított, nagy sebességű modemet és más eszközöket használjon, amely így befolyásolja a szolgáltatás hatékonyságát, és korlátokat állít az ügyfél vagy az új belépő által vásárolható vagy bérelhető modem típusára vonatkozóan [15].

5.4. Bérelt vonal átviteli kapacitása

Azok az üzemeltetők, amelyeket a nyilvános vezetékes távbeszélő hálózat piacán kiemelkedő piaci erővel rendelkezőnek jelentettek be, a bérelt vonalakra vonatkozó 92/44/EGK irányelv [16] szerint is kiemelkedő piaci erővel rendelkezőnek jelentettek be. Mint ilyeneknek, kötelességük másoknak ugyanazokkal a feltételekkel és ugyanabban a minőségben bérelt átviteli kapacitást nyújtani, mint ahogy azt saját szolgálataik, leányvállalatiak vagy partnereik számára teszik [a bérelt vonalakra vonatkozó 92/44/EGK irányelv, 8. cikk (2) bekezdése].

Ha egy bejelentett üzemeltető nagy sebességű bitfolyam-szolgáltatást nyújt, általában az ügyfélforgalmat továbbítja egy vagy több pontra, ahol a szolgáltatók összekapcsolódhatnak, és ezáltal a szolgáltatóknak nem kell saját hálózatot kiépíteniük minden helyi kapcsolóközponttal egyenértékű berendezés felé. Azokra az esetekre, amikor a bérelt átviteli kapacitást erre a célra belsőleg nyújtják, a 92/44/EGK irányelv 8. cikke (2) bekezdésének a megkülönböztetésmentességre vonatkozó rendelkezéseit kell alkalmazni.

5.5. Helymegosztás

A hatékonyság elérése érdekében az előfizetői hurokhoz való hozzáférésre nyújtott jogot a helymegosztásra vonatkozó jog rendelkezésre bocsátásának kell kísérnie. A nemzeti szabályozó hatóságoknak (NSZH-k) intézkedéseket kell hozniuk annak biztosítása érdekében, hogy az előfizetői hurokhoz való hozzáférés átengedését élvező harmadik fél az előfizetői hurok szolgáltatójának telephelyén az eszközeit elhelyezhesse. Az összekapcsolásra vonatkozó 97/33/EK irányelv 11. cikke elismeri a tagállamok arra vonatkozó jogát, hogy a helymegosztásra vonatkozó megállapodások megkötését tegyék kötelezővé. Ahol hely hiányában lehetetlen a fizikai helymegosztás, a nemzeti szabályozó hatóságok kérhetik a meglévő üzemeltetőtől távoli összekapcsolás nyújtását (néha: távoli helymegosztás), ami lehetővé teszi a harmadik fél számára egy közeli helyszínen elhelyezett berendezéseinek bekapcsolását. Egy, a Bizottság megbízásából elkészített tanulmány a helymegosztás megvalósítására vonatkozó javaslatcsomagot és gyakorlati iránymutatásokat tartalmaz az NSZH-k és a szolgáltatók számára [17].

A szabályozó hatóságoknak mind az egyszeri rendelkezésre bocsátási költségek, mind a közös helymegosztási költségek ügyét rendezniük kell, mivel ezek az előfizetői hurok rendelkezésre állásából hasznot remélő, új piaci belépőkre vonatkozó feltételrendszer szerves részét képezik. Az ilyen egyszeri költségek visszanyerésének legmegfelelőbb módja az egy összegben fizetendő meghatározott díj számlázása. Ha pedig a meglévő üzemeltető által viselt költségek egy bizonyos időn belül térülnek meg, célszerű lenne egy kockázati tényezőnek a kiszámított díjba való beépítése.

6. A NEMZETI SZABÁLYOZÓ HATÓSÁGOK ÉS VERSENYHIVATALOK KÖTELEZETTSÉGEI

A valamennyi EU-tagállamban az EK-irányelvek nemzeti jogba történő átvétele céljából elfogadott nemzeti jogszabályokkal létrehozott nemzeti szabályozóhatóságok feladata a távközlés terén az ágazati szabályozás alkalmazása. Közösségi politika az infrastruktúra és a szolgáltatások terén a verseny ösztönzése, és az NSZH-knak intézkedéseik meghozatalakor ezt figyelembe kell venniük. A nemzeti szabályozóhatóságok mérlegelhetik egy gyors vitarendezési eljárás bevezetését, amely hozzájárulhatna a hozzáférés átengedésével kapcsolatos viták gyors rendezéséhez.

Az NSZH-knak sajátos szerepük van a meglévő üzemeltetőknek az előfizetői hurokhoz való hozzáférés átengedésével kapcsolatos ajánlataira vonatkozó feltételek és követelmények meghatározásában. Az árak és a költségek tekintetében, az átláthatóság és a költség-központúság elvének a meglévő üzemeltetők előfizetői hurkához való hozzáféréssel kapcsolatos végrehajtása közben a nemzeti szabályozó hatóságoknak az alábbi elveket kell tiszteletben tartaniuk:

- a költség- és árképzési szabályoknak átláthatóknak és objektív alapon nyugvóknak kell lenniük,

- az árképzési szabályoknak biztosítaniuk kell, hogy a meglévő üzemeltető képes legyen a vonatkozó költségei fedezésére, és ezenfelül méltányos haszonra is szert tehessen,

- az előfizetői hurok árképzési szabályainak összeegyeztethetőnek kell lenniük a tisztességes és fenntartható verseny, valamint az alternatív helyi hozzáférési hálózati infrastruktúra terén hatékony beruházásösztönzők nyújtásának a céljával [18],

- az árképzési szabályoknak biztosítaniuk kell, hogy ne legyen piaci torzulás, különösen hogy ne nyíljon az "olló" a meglévő üzemeltető által nyújtott nagykereskedelmi és kiskereskedelmi szolgáltatások árai közötti árrésben.

Egyes esetekben ezek az elvek ellentétben állhatnak egymással, különösen olyan helyzetekben, amikor a meglévő üzemeltető kiskereskedelmi díjszabása az örökölt díjszabási egyenetlenségek és a díjszabás újbóli kiegyenlítése terén folyamatosan fennálló korlátok eredményeképpen torzult marad. Ilyen körülmények között az NSZH-k mérlegelhetik átmeneti intézkedések meghozatalát, amelyekkel – a verseny hosszú távon való megvédésével – rövid távon elkerülhető a verseny torzulása.

Az EU versenyszabályait továbbra is alkalmazni kell az ágazati szabályzat mellett, és az NSZH-knak – mint bármely más hatóságnak – tiszteletben kell tartaniuk az EK-Szerződés [19] rendelkezéseit. A hozzáférési megállapodásokról szóló közleményében [20] a Bizottság ezért megállapította, hogy az NSZH-knak az egyedi hozzáférési megállapodásokra vonatkozó döntéseik meghozatalakor tiszteletben kell tartaniuk mind az ágazati ONP-szabályokat, mind az általános versenyszabályokat. Az NSZH-k ágazatspecifikus jogszabályok alkalmazásával kapcsolatban hozott határozatai a közösségi versenyszabályok fényében felülvizsgálhatók. Ugyanezek az elvek vonatkoznak a nemzeti versenyhivatalokra is. A közvállalkozások vagy az olyan vállalkozások tekintetében, amelyeknek a tagállamok különleges vagy kizárólagos jogokat biztosítanak, a Szerződés 86. cikke kifejezetten előírja, hogy a tagállamok nem hozhatnak és nem tarthatnak hatályban a Szerződés szabályaival – különösen a versenyszabályokkal – ellentétes intézkedést. Tágabb értelemben és minden vállalkozást illetően a Szerződés 10. cikke megköveteli, hogy a tagállamok biztosítsák a Szerződésből eredő kötelezettségek teljesítését, és hogy tartózkodjanak minden olyan intézkedéstől, amely veszélyeztetheti a Szerződés céljainak elérését.

A bíróság különösen elrendelte [21], hogy az EGK-Szerződés 10. cikkét (korábbi 5. cikk) és 86. cikkét (korábbi 90. cikk) az alábbiak szerint kell értelmezni:

i. azok megtiltják a nemzeti hatóságok számára a Szerződés 81. cikkének (1) bekezdésével vagy esetleg annak 82. cikkével ellentétes díjszabásokról szóló megállapodások megkötésének a támogatását;

ii. eleve kizárják, hogy e hatóságok az ilyen megállapodásokból eredő díjszabásokat jóváhagyják.

Ez vonatkozik a 82. cikket megsértő bármely gyakorlatra is. A Bizottság megvizsgálja, hogy a tagállamok – különösen az NSZH-k vagy a versenyhivatalok – hoznak-e vagy hatályban tartanak-e a közösségi versenyszabályokkal ellentétes intézkedéseket, és ezáltal megsértik-e a Szerződés 82. cikkel összefüggésben értelmezett 86. cikkét, vagy a Szerződésnek a szintén a 82. cikkel összefüggésben értelmezett 10. cikkét. Ilyen esetekben a Bizottság meghozza a szükséges intézkedéseket.

7. KÖVETKEZTETÉS

Az előfizetői hurokhoz való hozzáférés valamennyi új piaci belépő számára történő biztosítása a helyi hozzáférés piacán fokozza a versenyt és ösztönzi a műszaki újításokat, amely viszont elősegíti az ügyfeleknek az egyszerű beszédalapú telefonszolgáltatástól a szélessávú multimédiás és nagy sebességű internetes szolgáltatásokig terjedő szolgáltatásokat magában foglaló távközlési szolgáltatások teljes köréhez való hozzáférését.

Az előfizetői hurokhoz való hozzáférésnek a (2) pontban meghatározott három eszköze egymást kiegészíti, és mindháromnak rendelkezésre kell állnia piaci ajánlat formájában. Együttesen erősítik a versenyt, és azáltal bővítik a felhasználók választási lehetőségét, lehetővé téve, hogy a piac döntse el, melyik ajánlat elégíti ki jobban a felhasználói szükségleteket, figyelembe véve a felhasználók fokozatosan formálódó igényeit és a piaci szereplőkre vonatkozó műszaki és fejlesztési követelményeket. Ez ösztönzi a kisvállalkozások és magánszemélyek részére kínált nagy sebességű internet-hozzáférési szolgáltatások fejlesztését, amely elősegíti az elektronikus kereskedelem és az e-business szélesebb körű elterjedését.

Minden esetben alkalmazni kell a versenyszabályokat, és amennyiben az erőfölényben lévő üzemeltető megtagadja az előfizetői huroknak a hozzáférést kérő versenytársak részére történő átengedését, az a Szerződés 82. cikke szerinti erőfölénnyel való visszaélés különböző formáit jelentheti, mint például a tárgyalás elutasítása és a termelés, a piacok vagy a műszaki fejlesztések felhasználók kárára történő korlátozása. Ahol biztosított a hozzáférés, a hozzáférés tisztességes és megkülönböztetéstől mentes feltételei alapvető fontosságúak ahhoz, hogy az előfizetői hurok megnyitása kedvező hatással legyen a versenyképes piaci távközlési szolgáltatások – különösen a nagy sebességű szolgáltatások – fejlesztésére. Ez megköveteli a határidők, az árak, valamint a meglévő üzemeltető és az új piaci belépők közötti szerződéses megállapodások szigorú ellenőrzését.

A Bizottság bizonyos abban, hogy az előfizetői hurok javasolt átengedése jelentős új lépés lesz a versenyképesebb és hatékonyabb távközlési piacok felé, és hogy elősegíti az internetes szolgáltatások gyors ütemű fejlesztését.

[1] COM(1999) 539. http://www.ispo.cec.be/infosoc/telecompolicy/review99/review99en.pdf

[2] HL… (még nem tették közzé).

[3] COM(1999) 537, 1999. november 11. A távközlési szabályozási csomag végrehajtásáról készült ötödik jelentés, lásd: http://www.ispo.cec.be/infosoc/telecompolicy/5threport.html

[4] Vezeték nélküli előfizetői hurok, áramellátó hálózat stb. a kábeltelevízió-hálózaton felül.

[5] A távközlés szabályozási keretének 1999. évi felülvizsgálatáról szóló nyilvános konzultáció eredményeiről szóló bizottsági közlemény (COM(2000)…).

[6] 96/19/EK irányelv (20) preambulumbekezdése (HL L 74., 1996.3.22., 13. o.)

[7] Ahol a közvetítőválasztás és – előválasztás a helyi hívások (híváskezdeményezés) szolgáltatásai számára még nem elérhető.

[8] Kivéve talán az Európai Unió legkisebb tagállamában, Luxemburgban.

[9] Lásd a Bíróság 1998. november 26-i ítéletét. Oscar Bronner GmbH & Co. KG kontra Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag GmbH & Co. KG, Mediaprint Zeitungsvertriebgesellschaft mbH & Co. KG és Mediaprint Anzeigengesellschaft mbH & Co. KG, C-7/97. sz. ügy, (44) bekezdés.

[10] Lásd az Oscar Bronner ítélet (38) bekezdését.

[11] Az 1997. október 6-i 97/51/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 295., 1997.10.29., 23. o.) és az 1998. január 7-i 98/80/EK bizottsági határozattal (HL L 14., 1998.1.20., 27. o.) módosított, a nyílt hálózatellátás bérelt vonalakra történő alkalmazásáról szóló, 1992. június 5-i 92/44/EGK tanácsi irányelv (HL L 165., 1992.6.19., 27. o.)

[12] A nyílt hálózatellátás (ONP) beszédalapú telefóniára történő alkalmazásáról, valamint a távközlési egyetemes szolgáltatás versenykörnyezetben történő bevezetéséről szóló, 1998. február 26-i 98/10/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 101., 1998.4.1., 24. o.)

[13] A 97/33/EK irányelvnek a számhordozhatóság és a közvetítő-előválasztás tekintetében történő módosításáról szóló, 1998. szeptember 24-i 98/61/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 268., 1998.10.3., 37. o.) módosított, az egyetemes szolgáltatásnak és az együttműködési képességnek a nyílt hálózatellátás (ONP) elvei alkalmazása révén történő biztosítását szolgáló távközlési összekapcsolásról szóló, 1997. június 30-i 97/33/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 199., 1997.7.26., 32. o.)

[14] A 98/10/EK irányelv előírja a kérelmekkel való "foglalkozás" kötelezettségét. A 97/33/EK irányelv az erősebb, "kérelemteljesítési" kötelezettséget írja elő.

[15] A nemzetközi szabványosítási folyamat még nem ért el abba a szakaszba, ahol a különböző gyártók DSL rendszerei közötti együttműködési képesség jelentős teljesítményveszteség nélkül biztosítható lenne.

[16] Lásd: ISPO http://www.ispo.cec.be/infosoc/telecompolicy/en/commen.htm#misc 2000. január 1. – A tagállamoktól a jelentős piaci erővel rendelkező szervezetekről kapott tájékoztató.

[17] Lásd: http://www.ispo.cec.be/infosoc/telecompolicy/en/Study-en.htm 1999. január "Recommended practices for collocation and other facilities sharing for telecommunications infrastructure" – az Eutelis Consult/Horrocks Technology/Tera Consultants által készített tanulmány.

[18] Ez elméletileg megvalósítható egy, az aktuális költségeken alapuló árképzési rendszerrel. Az aktuális költségek mai áron a hatékony, modern, egyenértékű infrastruktúra kiépítésének és az ilyen szolgáltatás nyújtásának a költségei.

[19] Lásd a 66/86. ügyet (Ahmed Saeed).

[20] Lásd a hozzáférési megállapodásokról szóló közlemény (19) bekezdését.

[21] Lásd a fent említett 66/86. ügy (Ahmed Saeed) (58) bekezdését.

--------------------------------------------------

MELLÉKLET

Az előfizetői hurokhoz való hozzáférés műszaki elemzése

1. AZ ELŐFIZETŐI HUROKHOZ VALÓ HOZZÁFÉRÉS ÁTENGEDÉSÉNEK MÓDOZATAI

1.1. Az előfizetői hurok teljes átengedése

Az előfizetői hurok teljes átengedése esetén a harmadik félnek kizárólagos használatra egy rézvezetékpárt adnak bérbe. A bérbeadó elveszíti a távközlési szolgáltatások nyújtására vonatkozóan az ügyfelével fennálló kapcsolata felett az ellenőrzést, és e meghatározott ügyfél vonatkozásában a bérbeadó egyetemes szolgáltatási kötelezettségei megszűnnek.

Felhasználási példák:

+++++ TIFF +++++

i. példa :

Az ügyfél változtatni kívánja a távbeszélő- és/vagy a bérelt vonali szolgáltatóját, és az új piaci belépő átengedett előfizetői hurkot használ, hogy az előfizetőt átvegye a meglévő üzemeltetőtől és versenyképes szolgáltatásokat kínáljon. (Amint azt fent említettük, kevés új piaci belépő korlátozza magát ilyen típusú egyszerű telefonszolgáltatási ajánlatra; inkább szélessávú adatátviteli szolgáltatást vagy többszolgáltatásos hang- és adatátviteli szolgáltatást nyújtanak.)

+++++ TIFF +++++

ii. példa :

Az új piaci belépő átengedett előfizetői hurkot használ, hogy egy második vonalon át az ügyfélnek nagy sebességű adatátviteli szolgáltatást nyújtson, bármilyen típusú DSL-modem használatával. Az ügyfél a meglévő üzemeltetőt mint az első vonalon telefonszolgáltatást nyújtó szolgáltatót megtartja.

Az előfizetői hurokhoz való hozzáférés teljes átengedése lehetővé teszi a versenytársak számára, hogy ügyfeleiket sokoldalú és költséghatékony, innovatív DSL-technológiákon alapuló szélessávú szolgáltatások (pl. HDSL 2 Mbit/s sebességű bérelt vonalak számára, VDSL legfeljebb 50 Mbit/s sebességű nagy kapacitású vonalak számára, lásd a táblázatot) változataival lássák el. Ez minden bizonnyal hozzájárul a bérelt vonali és szélessávú szolgáltatások versenyhelyzetének Európai Unión belüli javításához.

Táblázat – A szélessávú szolgáltatások nyújtásához rendelkezésre álló technológiák (1 rézvezetékpár)

A DSL (vagy digitális előfizetői vonal) az olyan technológiák családjának gyűjtőkifejezése, amelyek a réz előfizetői hurkot számos videocsatornának az előfizetők otthonába történő eljuttatására alkalmas szélessávú vonallá alakítják.

A DSL-technológiák számos változata létezik, és ezek általánosan xDSL-ként ismertek. A DSL-technológia minden egyes típusa egyedi jellemzőkkel rendelkezik a teljesítmény (legnagyobb szélessávú kapacitás), a (kapcsolótól mért) távolság – amelyen a legnagyobb teljesítmény fenntartható –, az átviteli frekvencia és a költség tekintetében.

Az egy rézvezetékpáron keresztül nyújtott fő digitális előfizetői hurok (xDSL) technológiák és azok egyes műszaki jellemzői és felhasználásuk a következő:

Aszimmetrikus DSL (ADSL) – gyors internet-hozzáféréshez használatos

Szimmetrikus DSL (SDSL) és nagy sebességű szimmetrikus DSL (HDSL) – 2 Mbit/s sebességet használó bérelt vonalak esetében használatos

Nagyon nagy sebességű DSL (VDSL) – nagy kapacitású bérelt vonal és szélessávú szolgáltatások esetében használatos

A DSL-technológiákról további információ található ahttp://www.adsl.com/adsl_forum.html címen

1.2. Az előfizetői hurok részleges átengedése

Ebben a hozzáférési formában a bejelentett szolgáltató továbbra is telefonszolgáltatást nyújt, míg az új piaci belépő ugyanazon az előfizetői hurkon keresztül, saját, nagy sebességű ADSL-modemjei felhasználásával adatátviteli szolgáltatásokat kínál. A telefonforgalmat és az adatforgalmat egy leválasztó szűrő segítségével a meglévő üzemeltető kapcsolója előtt választják szét. Az előfizetői hurok továbbra is a bejelentett üzemeltető kapcsolt hálózatához kapcsolódik, és annak része is marad.

Az ADSL-rendszerek szabványosítása olyan fejlettségi szintet ért el, hogy létezik egy nemzetközi megállapodás, amely lehetővé teszi a meglévő üzemeltetők előfizetői hurkába való biztonságos telepítésüket [1] [2] Ezenfelül, az ágazat vállalkozásai kereskedelmi megoldásokat is kidolgoztak annak érdekében, hogy többszállítós környezetben is biztosítsák az ADSL-rendszerek együttműködési képességét [3].

+++++ TIFF +++++

Példa :

Az új piaci belépő az ügyfelet a bekapcsoláshoz a saját elérési helyén ADSL-modemmel látja el, és a meglévő üzemeltető telephelyén egy DSL hozzáférési multiplexert vagy DSLAM-ot (amely ADSL-modemekből és egy hálózati interfészmodulból áll) helyez el egy helymegosztási megállapodás keretében.

A meglévő üzemeltető rendszere és az új piaci belépő közötti interfészt az ábrán a C pont jelöli (ebben az esetben az elágazót a meglévő üzemeltető telepíti).

Ez a típusú hozzáférés kínálja a leginkább költséghatékony megoldást az olyan felhasználó számára, aki a telefonszolgáltatást továbbra is a meglévő üzemeltetőtől kívánja igénybe venni, de a gyors internetszolgáltatásra saját választása szerinti internetszolgáltatót (ISP) kíván igénybe venni. Az ISP gyakorolja az általa a felhasználóknak nyújtott ADSL-szolgáltatás kereskedelmi és műszaki feltételeinek teljes ellenőrzését.

1.3. Nagy sebességű bitfolyam-hozzáférési szolgáltatások

A nagy sebességű bitfolyam-hozzáférés szolgáltatásáról van szó, ha a meglévő üzemeltető nagy sebességű hozzáférési összeköttetést telepít az előfizető elérési helyéig (pl. az előfizető által előnyben részesített ADSL-berendezés és konfigurációi elhelyezésével az előfizető helyi hozzáférési hálózatában), majd pedig ezt a hozzáférési összeköttetést elérhetővé teszi harmadik felek számára, amely révén azok nagy sebességű szolgáltatásokat nyújthatnak az előfizetők részére. A meglévő üzemeltető ATM- vagy IP-hálózaton átviteli szolgáltatásokat is nyújthat a versenytársai számára annak érdekében, hogy a versenytársak forgalmát a DSLAM-ról a hálózati hierarchia egy "magasabb" szintjére terelje, ahol már lehet, hogy az új piaci belépők rendelkeznek hozzáférési ponttal (pl. tranzitközpont).

Ez a típusú hozzáférés nem vonja maga után az előfizetői hurok rézvezetékpárjának harmadik felek részére történő tényleges átengedését (de a meglévő üzemeltető csak a réz előfizetői hurok magasabb frekvenciáit használhatja, a fenti magyarázatnak megfelelően).

Egy új piaci belépő számára az átengedett rézvezetékpárhoz való hozzáférés kihasználása kapcsán az jelent problémát, hogy kábelhálózatot kell kiépítenie a meglévő üzemeltető helyi központjáig, ahol a rézvezetékpár végződik; egy tipikus európai országban ez több ezer felhasználói állomást jelenthet. A nagy sebességű hozzáférési szolgáltatásoknak a forgalmat az új piaci belépő hozzáférési pontjához szállító átviteli szolgáltatásokkal való kombinálása vonzó lehet, különösen ha az új piaci belépő hálózati infrastruktúrája még a telepítés korai szakaszában jár, mivel ez lehetővé teszi az új piaci belépő számára, hogy már saját hálózatának kiépítése előtt nyújtson szélessávú szolgáltatásokat az ügyfelei számára. A meglévő üzemeltető számára a nagy sebességű bitfolyam-szolgáltatás nyújtása annyiban vonzó, amennyiben nem jelent fizikai hozzáférést a rézvezetékpárhoz, és így nem akadályozza a helyi hozzáférési hálózat progresszív modernizációját (azaz a réz optikai szálra történő cserélését). Sok meglévő üzemeltető nyújt már ilyen szolgáltatást [4].

Az ilyen típusú szolgáltatás természeténél fogva lehetővé teszi, hogy a meglévő üzemeltető továbbra is ellenőrizze a nagy sebességű hozzáférési szolgáltatások telepítésének ütemét és azokat a földrajzi régiókat, ahol e szolgáltatásokat telepítik. A meglévő üzemeltető prioritásai nem feltétlenül azonosak az új piaci belépő prioritásaival. Az ilyen szolgáltatásokat ezért az átengedett hozzáférés fent említett más formáit kiegészítőnek, de nem azokat helyettesítőnek kell tekinteni.

2. AZ ELŐFIZETŐI HUROKHOZ VALÓ HOZZÁFÉRÉS EGYÉB MŰSZAKI KÉRDÉSEI

2.1. Átláthatóság

Az ONP-irányelvek mindegyike tartalmaz a bejelentett szolgáltatókra vonatkozó általános kötelezettségeket: az ajánlataik árait és feltételeit nyilvánossá kell tenniük a piac átláthatóságának és megkülönböztetésmentességének biztosítása érdekében.

Az ajánlás javasolja az előfizetői hurokhoz való hozzáférés átengedésére vonatkozó referenciaajánlat nyilvánosságra hozatalát, amely tartalmazza a felkínált hozzáférés által érintett hálózatelemeket, a helymegosztási szolgáltatásokat, az operációs támogató rendszereket, a szállítási feltételeket és az árakat. Az átengedett hozzáférésre vonatkozó referenciaajánlatokat kellő időben és a kívánt részletességgel kell összeállítani és közzé tenni a nemzeti szabályozó hatóság ellenőrzése mellett.

A Bizottságnak szándékában áll, hogy rendszeresen közzétegye az előfizetői hurokhoz való hozzáférés átengedésének tagállamonkénti árait, mint ahogy jelenleg az összekapcsolási árakat is közzé teszi [5].

2.2. Ágazati együttműködés és koordináció

Az előfizetői hurok átengedése számos műszaki és működési kérdést vet fel, amelyekről a legjobb, ha az érintett felek állapodnak meg, de – a tisztességes bánásmód biztosítása érdekében – a nemzeti szabályozó hatóság felügyelete alatt. Az ajánlás indítványozza, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok az alábbi típusú ügyek megoldására ösztönözzék egy, a valamennyi érdeklődő felet magában foglaló, a nemzeti szabályozó hatóság általános felügyelete alatt álló, nemzeti szintű együttműködési mechanizmus kialakítását, olyan kérdések kezelése érdekében, mint például:

- spektrumkorlátozások és elektromágneses összeférhetőség (EMC), az előfizetői hurkon használatos különböző rendszerek közötti interferencia, valamint az előfizetői hurok rendszerei és a rádiórendszerek közötti interferencia elkerülése érdekében,

- az előfizetői hurok átengedésével kapcsolatos működési szempontok (rendelési és szolgáltatásnyújtási eljárások és időzítések, a hurkok műszaki minősítése, a szolgáltatási szintre vonatkozó megállapodások, karbantartási eljárások, problémakezelési eljárások stb.),

- hozzáférés az előfizetői hurok szolgáltatójának működéstámogatási rendszereihez,

- helyes gyakorlati kódok a helymegosztáshoz,

- a hozzáférési ajánlatok tartalma (azaz műszaki termékleírások, vonali kód bizonyítvány, hurkok árai, MDF telephelyek listája, helymegosztási árak, egyablakos rendszer a megrendeléshez és a karbantartáshoz – az ajánlás I. mellékletében jelölteknek megfelelően).

2.3. Nemzetközi koordináció

Az egyes tagállamokban jelentkező problémák közül számos hasonló az egész Közösségben, és fontos szerepet kellene játszania az információcserének, lehetővé téve a tapasztalatok és a helyes gyakorlatok átadását. Az európai távközlési platform foglalkozik e kérdésekkel (lásd: http://www.etp-online.org/).

Az ajánlás ösztönzi az ilyesfajta kölcsönhatásokat, pl. azt javasolva a nemzeti szabályozó hatóságoknak, hogy tegyék ismertté az e területen végzett nemzeti tevékenységeket, valamint ösztönözzék a más tagállambeli érintett felek közötti koordinációt és információcserét.

[1] A Nemzetközi Távközlési Unió (ITU) G.992.1. javaslatában műszaki előírásokat dolgozott ki a teljes sebességű – maximálisan 8 Mbit/s előfizető felé irányuló adatforgalomnál és maximálisan 1 Mbit/s előfizetőtől jövő adatforgalomnál – ADSL-hez. Ez számos országspecifikus változatot tartalmaz az előfizetőihurok-infrastruktúra regionális különbségeinek kompenzálása céljából. ADSL-technológiával a legnagyobb sebességek 4 km-es vagy annál kisebb távolságban érhetők el. A kapcsolat lehetővé teszi telefonszolgáltatás nyújtását is ugyanezen vonal alapfrekvenciájú sávján.

[2] Ezenfelül az ITU G.992.2. javaslatában kidolgozott egy olyan ADSL-változatot – G. Lite-ként is ismert –, amelyet nagyon egyszerű telepíteni a felhasználónál, mivel "leválasztó szűrő nélküli" (egy nagyon egyszerű sorozatszűrő kell hozzá, és nem tesz szükségessé a fogyasztónál semmiféle kábelfektetést). A sebessége maximálisan 1,5 Mbit/s előfizető felé irányuló adatforgalomnál és maximálisan 385 kbit/s előfizetőtől jövő adatforgalomnál. Néhány számítógép-szállító már árusít integrált G. Lite-ADSL-modemmel ellátott számítógépeket, hogy a szabványos egyetemes szolgáltatásokat nagy arányban bevezethessék a lakossági piacon.

[3] Lásd a Universal ADSL Working Group munkáit (http://www.uawg.com).

[4] Lásd a tagállamok bejelentett üzemeltetői illusztrációnak szánt ADSL-ajánlatait a http://www.ispo.cec.be/infosoc/telecompolicy/en/comm-en.htmc#misc címen.

[5] Lásd: http://www.ispo.cec.be/infosoc/telecompolicy/en/comm-en.htm#misc

--------------------------------------------------