2. Értékpapírosított hitelek

Az adatszolgáltatási rendszer alkalmazásában ez a tétel az adatszolgáltatók által a hitelfelvevők részére nyújtott és az eszközátruházótól megszerzett pénzeszközöket jelenti. Ezekről a pénzeszközökről nem állítottak ki dokumentumokat, illetve ezeket egyetlen dokumentum képviseli, még akkor is, ha az már forgathatóvá vált. Ez a kategória az alábbiakat is magában foglalja: — harmadik feleknek nyújtott pénzügyi lízing: a pénzügyi lízing olyan szerződés, amelynek keretében egy tartós használati cikket annak jog szerinti tulajdonosa (a továbbiakban: lízingbe adó) egy harmadik személynek (a továbbiakban: lízingbe vevő) kölcsönad az instrumentum gazdaságilag hasznos élettartamának jelentős részére vagy egészére, olyan részletfizetések ellenében, amelyek összege fedezi az instrumentum költségeit, valamint az instrumentum értékébe beszámított kamat költségét. A lízingbe vevő lényegében élvezi az instrumentum használatából nyerhető összes hasznot, és viseli a tulajdonnal járó költségeket és kockázatokat. Statisztikai alkalmazásban a pénzügyi lízinget a lízingbe adó által a lízingbe vevőnek nyújtott hitelként kezelik, amelynek révén a lízingbe vevő számára lehetővé válik a tartós használati cikk megvásárlása. A lízingbe adóként eljáró eszközátruházó által nyújtott pénzügyi lízinget az eszközök között az „értékpapírosított hitelek” sorban kell kimutatni. A lízingbe vevő részére kölcsönadott eszközöket (tartós használati cikkeket) egyáltalán nem kell kimutatni — a még vissza nem fizetett, illetve le nem írt rossz hitelek: azon hitelek minősülnek rossz hitelnek, amelyek esetében a visszafizetés határideje lejárt vagy a hitel valamilyen egyéb okból bizonytalanná vált — nem forgatható értékpapírok állománya: olyan értékpapírok, amelyek nem részvények vagy egyéb részesedések, és amelyek nem forgathatók és nem értékesíthetők másodlagos értékpapírpiacokon, lásd még az „eladható hiteleket” — eladható hitelek: a de facto forgathatóvá vált hiteleket az „eszközök” között az „értékpapírosított hitelek” sorban kell kimutatni, feltéve, hogy létüket továbbra is egyetlen dokumentum bizonyítja, és amelyeket főszabályként csak esetenként hoznak kereskedelmi forgalomba — betétek vagy hitelek formájában megjelenő alárendelt követelés: az alárendelt követelést megtestesítő instrumentumok a kibocsátó intézménnyel szemben fennálló olyan járulékos követelések, amelyeket csak az összes, magasabb státusú követelés – például betétek/hitelek – kielégítését követően lehet érvényesíteni, s ez a „részvények és egyéb részesedések” tétel egyes jellemzőivel ruházza fel azokat. Statisztikai alkalmazásban az alárendelt követelést az instrumentum jellegének megfelelően kell kezelni, azaz vagy az „értékpapírosított hitelek”, vagy a „nem részvény értékpapírok” sorban kell szerepeltetni, az instrumentum jellegének megfelelően. Amennyiben a PKV állományában levő alárendelt követelés valamennyi formáját a statisztikai nyilvántartás céljára jelenleg egyetlen számadat formájában azonosítják, ezt a számadatot a „nem részvény értékpapírok” sorban kell szerepeltetni azon az alapon, hogy az alárendelt követelés túlnyomórészt nem hitelek, hanem értékpapírok formájában jelenik meg. Az értékpapírosított hiteleket a következő szabályoknak megfelelően kell jelenteni: — az euroövezeti MPI eszközátruházótól származó, nem pénzügyi vállalatoknak nyújtott hitelek tekintetében lejárat szerinti részletezés szükséges. Ez a hitel nyújtásakor érvényes lejáratot jelenti, azaz az eredeti lejáratot, és arra a rögzített időtartamra utal, amelyen belül a hitelt vissza kell fizetni — a hiteleket névértéken kell jelenteni, még abban az esetben is, ha azokat az eszközátruházótól más áron vették meg. A névérték és a vételi ár közötti különbség ellentételét az „fennmaradó források” sorban kell kimutatni. Ebbe a tételbe tartoznak az értékpapírosított hitelek, tekintet nélkül arra, hogy az irányadó számviteli gyakorlat előírja-e a hiteleknek az adatszolgáltató mérlegében történő kimutatását.