A Bizottság közleménye az állami támogatási szabályoknak a vállalkozások közvetlen adóztatásával kapcsolatos intézkedésekre történő alkalmazásáról

(98/C 384/03)

(EGT vonatkozású szöveg)

Bevezető

1. A káros adóverseny leküzdésére irányuló közösségi szintű összehangolt fellépés szükségességéről folytatott széles körű megbeszélést követően a Tanács (Ecofin) 1997. december 1-jén több következtetést fogadott el, és állásfoglalást hagyott jóvá a vállalkozások adóztatásának magatartási kódexéről (a továbbiakban: "magatartási kódex") [1]. Ebből az alkalomból a Bizottság vállalta, hogy iránymutatásokat dolgoz ki a Szerződés 92. és 93. cikkének a vállalkozások közvetlen adóztatásával kapcsolatos intézkedésekre történő alkalmazásáról, és kötelezettséget vállalt arra, hogy "az adott támogatási szabályokat szigorúan alkalmazza". A magatartási kódex célja az adó területe átláthatóságának a tagállamok közötti információcsere rendszerén és a benne foglalt adóintézkedések értékelési rendszerén keresztül történő javítása. A Szerződésnek az állami támogatásra vonatkozó rendelkezései a maguk részéről saját mechanizmusukkal szintén hozzájárulnak a káros adóverseny leküzdéséhez.

2. A Bizottságnak az adóintézkedések formájában megnyilvánuló állami támogatással kapcsolatos kötelezettségvállalása az állami támogatásra vonatkozó szabályok alkalmazásának világosabbá tételére és megerősítésére irányuló szélesebb körű célkitűzés részét képezi az egységes piacon a versenytorzulás csökkentése érdekében. A közös piaccal való összeegyeztethetetlenség alapelve és az ettől az elvtől való eltérés "bármilyen formájú" támogatásra vonatkozik, beleértve egyes adóintézkedéseket. Mindazonáltal világossá kell tenni, hogy egy adóintézkedés a Szerződés 92. cikke (1) bekezdése alapján támogatásnak minősül-e, e világossá tételt szolgálja ez a közlemény is. Ez a világossá tétel különösen fontos a támogatásként történő minősítésből eredő eljárásjogi követelményeknek és azoknak a következményeknek a tekintetében, amelyek abból adódnak, hogy a tagállamok nem tettek eleget ezeknek a követelményeknek.

3. Az egységes piac és a tőkemozgás liberalizációja megvalósulását követően az is nyilvánvalóvá vált, hogy szükséges az adóintézkedések formájában nyújtott támogatás különleges hatásainak vizsgálata, és a támogatásnak az egységes piaccal való összeegyeztethetősége értékelése tekintetében a következmények [2] pontos meghatározása. A gazdasági és monetáris unió létrehozása, és ahhoz kapcsolódóan a nemzeti költségvetések konszolidálása még fontosabbá teszik azt, hogy szigorúbb legyen az állami támogatás ellenőrzése, bármilyen formájú is legyen az. Hasonlóképpen a közös érdekek miatt azokat a jelentősebb káros hatásokat is számításba kell venni, amelyeket az adórendszerben nyújtott egyes támogatások jelenthetnek a többi tagállam bevételeire.

4. A Bizottság határozatai átláthatóságának és előreláthatóságának biztosítása mellett, ennek a közleménynek az is a célja, hogy biztosítsa a konzisztenciát, és a tagállamok közötti egyenlő bánásmódot. A Bizottság szándéka az – ahogyan a magatartási kódex is tartalmazza –, hogy ennek a közleménynek az alapján esetről esetre megvizsgálja vagy újból megvizsgálja a tagállamokban a hatályos adórendelkezéseket.

A. A Közösség fellépési hatásköre

5. A Szerződés felhatalmazza a Közösséget arra, hogy intézkedéseket hozzon a közös piac megfelelő működését károsító, különböző típusú torzulások kiküszöbölésére. Ezért lényeges a torzulások különböző típusainak megkülönböztetése.

6. Egyes általános adóintézkedések a belső piac megfelelő működését gátolhatják. Az ilyen intézkedések esetén a Szerződés egyrészt lehetőséget nyújt arra, hogy a tagállamok adórendelkezéseit a 100. cikk alapján harmonizálják (a Tanács egyhangúlag elfogadott irányelvei). Másrészről a tagállamok tervezett vagy létező általános rendelkezései közötti különbségek torzíthatják a versenyt, és olyan torzulásokat hozhatnak létre, amelyeket ki kell küszöbölni a 101. és a 102. cikk alapján (a Bizottság konzultációja az érintett tagállamokkal; szükség esetén minősített többséggel elfogadott tanácsi irányelvek).

7. Az állami támogatásból eredő versenytorzulások előzetes bizottsági engedélyezési rendszerbe tartoznak, ahol a bizottsági határozat a közösségi bírák által felülvizsgálható. A 93. cikk (3) bekezdésének megfelelően az állami támogatási intézkedéseket a Bizottságnak be kell jelenteni. A tagállamok addig nem léptethetik hatályba a tervezett támogatási intézkedéseket, amíg a Bizottság jóvá nem hagyta azokat. A Bizottság a támogatás összeegyeztethetőségét nem annak formája, hanem hatása szempontjából vizsgálja. Meghatározhatja, hogy a tagállamnak módosítania kell, vagy meg kell szüntetnie azt a támogatást, amelyet a Bizottság a közös piaccal összeegyeztethetetlennek tart. Ahol a támogatás már megvalósult az eljárásjogi szabályok megszegésével, a tagállamnak elvileg be kell azt hajtania a kedvezményezettől.

B. Az EK-Szerződés 92. cikke (1) bekezdésének alkalmazása az adóintézkedésekre

8. A 92. cikk (1) bekezdése megállapítja, hogy "a közös piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja vagy azzal fenyegeti a versenyt, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet". Az állami támogatásra vonatkozó közösségi szabályok alkalmazásakor lényegtelen, hogy az intézkedés adóintézkedés-e, mivel a 92. cikket "bármilyen formában nyújtott" támogatási intézkedésre kell alkalmazni. A 92. cikk értelmében ahhoz, hogy támogatásnak minősüljön, az intézkedésnek az összes alábbiakban felsorolt kritériumnak meg kell felelnie.

9. Először is az intézkedésnek olyan előnyt kell adnia a kedvezményezettek számára, amely mentesíti őket a rendszerint a költségvetésükből fedezett terhek alól. Ezt az előnyt a vállalkozás adóterheinek csökkentésével lehet nyújtani különböző módon, beleértve a következőket:

- az adóalap csökkentése (mint pl. különleges levonások, különleges vagy progresszív értékcsökkenési leírás, vagy a tartalékok bevezetése a mérlegbe),

- az adó összegének teljes vagy részleges csökkentése (mint pl. mentesség vagy adóhitel),

- az adótartozás halasztása, törlése vagy akár különleges átütemezése.

9. Másodsorban az előnyt vagy az államnak kell adnia, vagy állami forrásból kell azt adni. Az adóbevétel vesztesége ugyanakkora, mint az állami forrás felhasználása adójellegű költségvetési kiadások formájában. E kritériumot kell alkalmazni a tagállamokban a regionális vagy helyi szervek által nyújtott támogatásra is [3]. Ezenkívül állami támogatást törvényi, rendeleti vagy közigazgatási jellegű adórendelkezéseken keresztül ugyanúgy lehet adni, mint adóhatósági gyakorlaton keresztül.

11. Harmadsorban az intézkedésnek érintenie kell a tagállamok közötti versenyt és kereskedelmet. Ez a kritérium feltételezi, hogy az intézkedés kedvezményezettje gazdasági tevékenységet folytat, tekintet nélkül a kedvezményezett jogállására vagy finanszírozási eszközeire. Az állandó esetjog szerint ennek a rendelkezésnek az értelmében a kereskedelem érintettsége akkor áll fenn, ha a kedvezményezett vállalkozás a tagállamok közötti kereskedelmet magában foglaló gazdasági tevékenységet folytat. Az a puszta tény, hogy a támogatás erősíti a vállalkozás helyzetét a Közösségen belüli kereskedelemben a versenytárs vállalkozásokkal összehasonlítva, elegendő annak a következtetésnek a levonására, hogy az intézkedés érinti a Közösségen belüli kereskedelmet. Ezt a következtetést sem az a tény nem változtatja meg, hogy a támogatás összege viszonylag csekély [4], sem az, hogy a kedvezményezett mérete nem nagy, vagy hogy részesedése a közösségi piacon nagyon kicsi [5], sem pedig az a tény, hogy a kedvezményezett nem végez exporttevékenységet [6], vagy gyakorlatilag az összes termékét a Közösségen kívülre exportálja [7].

12. Végül pedig az intézkedésnek különlegesnek vagy szelektívnek kell lennie annyiban, hogy "bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos áruk termelését" előnyben részesíti. Ez a szelektív előny a törvényi, rendeleti vagy közigazgatási adórendelkezések alóli kivételekből, vagy az adóhatóságok diszkrecionális gyakorlatából származhat. Mindazonáltal egy intézkedés szelektív jellegét "a rendszer jellege vagy általános felépítése" indokolhatja [8]. Ebben az esetben a Szerződés 92. cikkének (1) bekezdése értelmében az intézkedés nem tekintendő támogatásnak. E különböző szempontok a következőkben kerülnek áttekintésre.

Különbség az állami támogatás és az általános intézkedések között

13. Azok az adóintézkedések, amelyek egy tagállamon belül működő összes gazdasági szereplő számára nyitva állnak, elvileg általános intézkedések. Ezeknek minden vállalkozás számára egyenlő mértékben ténylegesen nyitva kell állniuk, hatályuk de facto nem csökkenthető például sem az állam ezek nyújtásával kapcsolatos diszkrecionális jogkörén, sem egyéb, gyakorlati hatásukat korlátozó egyéb tényezőkön keresztül. Ez a feltétel azonban nem korlátozza a tagállamok arra vonatkozó jogkörét, hogy döntsenek az általuk legmegfelelőbbnek tartott gazdaságpolitikáról, és különösen, hogy úgy osszák el a különböző termelési tényezőkön keresztül az adóterhet, ahogy célszerűnek vélik. Feltéve, hogy különbség nélkül mindegyik vállalkozásra és mindegyik áru termelésére alkalmazni kell azokat, a következő intézkedések nem minősülnek állami támogatásnak:

- a teljesen technikai jellegű adóintézkedések (például az adókulcsok szabályozása, az értékcsökkenés leírására vonatkozó szabályok, veszteségátviteli szabályok; a kettős adóztatást vagy az adókikerülést megelőző rendelkezések),

- az általános gazdaságpolitikai célkitűzéseket teljesítő intézkedések az egyes termelési költségekkel kapcsolatos adóteher csökkentésén keresztül [kutatás és fejlesztés (K + F), környezet, oktatás, foglalkoztatás].

14. Az, hogy néhány vállalkozás vagy ágazat több előnyhöz jut ezeken az adóintézkedéseken keresztül, mint mások, nem feltétlenül jelenti azt, hogy az állami támogatást szabályozó versenyszabályok vonatkoznak rájuk. Így az összes vállalkozásra vonatkozóan a munkaerő megadóztatásának csökkentését előirányzó intézkedések viszonylag nagyobb hatással vannak a munkaerő-igényes iparágakra, mint a tőkeigényes iparágakra anélkül, hogy feltétlenül állami támogatást jelentenének. Ehhez hasonlóan a környezeti, K + F vagy oktatási beruházások adóösztönzése csak azokat a vállalkozásokat részesíti előnyben, amelyek ilyen beruházást vállalnak, de ugyanakkor ez sem jelent feltétlenül állami támogatást.

15. Egy 1974-ben meghozott ítéletben [9] a Bíróság úgy döntött, hogy minden olyan intézkedés állami támogatásnak minősül, amelynek részben vagy egészben az a célja, hogy egy meghatározott ágazatban mentesítse a vállalkozásokat az általános rendszer szokásos alkalmazásából eredő terhek alól "anélkül, hogy ezt a mentesítést bármi indokolná a rendszer jellege vagy általános felépítése alapján". Az ítélet azt is megállapítja, hogy "a 92. cikk nem tesz különbséget az állami beavatkozási intézkedések között azok indítékára vagy céljára tekintettel, hanem kihatásuk szerint határozza meg azokat". Az ítélet arra is rámutat, hogy az a tény, hogy az intézkedés az érintett ágazatban a terheket a többi tagállam versenytársainak terheivel jobban összehangolja, nem változtat azon a tényen, hogy az támogatás. Azokat az adórendszerek közötti eltéréseket, amelyekre a fentiek szerint a 100–102. cikk vonatkozik, nem lehet olyan egyoldalú intézkedésekkel kiigazítani, amelyek az adórendszerek közötti egyenlőtlenségekkel legjobban érintett vállalkozásokat célozzák meg.

16. A 92. cikk (1) bekezdésének az adóintézkedésekre történő alkalmazásánál tehát a legfontosabb kritérium az, hogy az intézkedés a tagállamok egyes vállalkozásai számára az adórendszer alkalmazása alól kivételt jelent. Így először a közös alkalmazandó rendszert kell meghatározni. Ezután azt kell vizsgálni, hogy a rendszer alóli kivételt vagy a rendszeren belüli megkülönböztetéseket indokolja-e az adórendszer "jellege vagy általános felépítése", azaz hogy közvetlenül az érintett tagállam adórendszerének alapelvéből vagy vezérelvéből következnek-e. Ha nem, akkor állami támogatásról van szó.

A szelektivitás és a különlegesség kritériuma

17. A Bizottság eddigi döntéshozatali gyakorlata azt mutatja, hogy csak azokra az intézkedésekre nem vonatkozik a 92. cikk (1) bekezdésében megállapított különlegességi kritérium, amelyeknek a hatálya az állam egész területére kiterjed. Azok az intézkedések, amelyek regionális vagy helyi hatályúak, néhány vállalkozást előnyben részesíthetnek, a 16. pontban körvonalazott elvekre is figyelemmel. Maga a Szerződés támogatásnak minősíti azokat az intézkedéseket, amelyeknek a célja a régió gazdasági fejlődésének előmozdítása. A 92. cikk (3) bekezdésének a) és c) pontja az ilyen fajta támogatás esetén kifejezetten intézkedik a 92. cikk (1) bekezdésében megállapított összeegyeztethetetlenség általános elvétől való esetleges eltérésről.

18. A Szerződés világosan kiköti, hogy az ágazatspecifikus intézkedésre a 92. cikk (1) bekezdése vonatkozik. A 92. cikk (1) bekezdése kifejezetten tartalmazza a "bizonyos áruk terme lése" kifejezést azok között a kritériumok között, amelyek meghatározzák, hogy létezik-e a Bizottság ellenőrzése alá tartozó támogatás. A megszilárdult gyakorlat és esetjog szerint az az adóintézkedés jelent támogatást, amely nagymértékben hatással van egy vagy több tevékenységi ágazat előmozdítására. Ugyanez vonatkozik az olyan intézkedésre, amely csak az exportált nemzeti termékeket részesíti előnyben [10]. Ezenkívül a Bizottság úgy véli, hogy az olyan intézkedés, amely a nemzetközi versenytől függő összes ágazatot célozza, támogatásnak minősül [11]. Ennélfogva a gazdaságnak egy teljes részére vonatkozóan a társasági adó alapadókulcsától való eltérés állami támogatásnak minősül meghatározott eseteket kivéve [12], amint a Bizottság a feldolgozóipar egészét érintő intézkedés esetében határozott [13].

19. Számos tagállamban különböző adójogszabályokat alkalmaznak a vállalkozások jogállásától függően. Néhány közvállalkozás például mentes a helyi adó vagy a társasági adó megfizetése alól. Azok a jogszabályok, amelyek a közvállalkozás jogállásával bíró, és gazdasági tevékenységet folytató vállalkozásokat kedvezményes bánásmódban részesítik, állami támogatást jelenthetnek a Szerződés 92. cikke értelmében.

20. Néhány adókedvezmény alkalomadtán bizonyos fajta vállalkozásra, és azok funkciójára (csoporton belüli szolgáltatások, közvetítés vagy összehangolás) vagy egyes áruk termelésére korlátozódik. Amennyiben ezek az adókedvezmények bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos áruk termelését részesítik előnyben, a 92. cikk (1) bekezdésében említettek szerint állami támogatásnak minősülhetnek.

Diszkrecionális hatósági gyakorlat

21. Egyes adóhatóságok diszkrecionális gyakorlata szintén olyan intézkedésekre adhat alkalmat, amelyeket a 92. cikk érint. A Bíróság elismeri, hogy a gazdasági szereplők diszkrecionális alapon történő kezelése azt jelentheti, hogy egy általános intézkedés egyedi alkalmazása szelektív intézkedés jellegét ölti, főleg ott, ahol a mérlegelési jogkör gyakorlása az adóbevétel egyszerű kezelését az objektív kritériumra való hivatkozással meghaladja [14].

22. Ha a napi gyakorlat során az adójogszabályokat értelmezni kell, nem maradhat hely a vállalkozások diszkrecionális kezelésére. A hatóság minden olyan határozata, amely az egyes vállalkozások javára eltér az általános adójogszabályoktól, elvileg állami támogatást valószínűsít, és azt részletesen elemezni kell. Ameddig a hatósági határozat csupán az általános szabályok értelmezését tartalmazza, nem feltételezhető a támogatás. Azonban a hatóságok által hozott határozatok átláthatatlansága és a taktikázás lehetősége, amelyet néha kihasználnak, megerősíti azt a feltételezést, hogy néhány esetben mindenesetre ilyen a hatásuk. Ez nem jelenti azt, hogy a tagállamok kevésbé lennének képesek adófizetőiknek jogbiztonságot és kiszámíthatóságot biztosítani az általános adójogszabályok alkalmazásánál.

Az eltérés indokolása "a rendszer jellegével vagy általános felépítésével"

23. Egyes intézkedések megkülönböztető jellege nem jelenti feltétlenül azt, hogy állami támogatásnak kell azokat tekintetni. Ez a helyzet azoknál az intézkedéseknél, amelyeknek a gazdasági alapjai szükségessé teszik azokat az adórendszer működéséhez és hatékonyságához [15]. Mindenesetre a tagállam kötelezettsége, hogy ilyen indokolást adjon.

24. A jövedelemadó-kulcs vagy a nyereségadókulcs progresszív jellegét az adó újraelosztó célja indokolja. Az eszközök értékcsökkenése leírásának és a készletértékelési módszereknek a számítása tagállamonként változik, azonban ezek a módszerek elválaszthatatlanok attól az adórendszertől, amelyhez tartoznak. Ugyanígy, az adótartozások beszedésére vonatkozó megállapodások tagállamonként különbözőek lehetnek. Végül pedig néhány körülményt az adófizetők közötti objektív különbségek indokolhatnak. Azonban támogatást valószínűsít az, ha az adóhatóság mérlegelési szabadsággal rendelkezik, hogy különböző értékcsökkenési időszakokat vagy különböző értékelési módszereket állapítson meg vállalkozásonként és ágazatonként. Ez a feltételezés akkor is fennáll, amikor az adóhatóság az adótartozásokat eseti alapon kezeli olyan céllal, amely különbözik attól a céltól, hogy javuljon az adótartozásoknak az érintett vállalkozástól történő beszedése.

25. Nyereségadót nyilvánvalóan nem lehet beszedni, ha nincs nyereség. Ekkor az adórendszer jellegével indokolható, hogy a nonprofit vállalkozások, mint például az alapítványok vagy egyesületek kifejezetten mentesek a nyereségadótól, ha ténylegesen nem tudnak nyereséget termelni. Továbbá az is indokolható az adórendszer jellegével, hogy azok a szövetkezetek, amelyek tagjaik között az összes nyereséget szétosztják, nem szövetkezeti szinten adóznak, amikor az adót tagjaikra vetik ki.

26. Egyrészről különbséget kell tenni az egyedi adószabályozás meghatározott külső célkitűzései (főleg a társadalmi vagy regionális célkitűzések) között, valamint azok között a célkitűzések között, amelyek elválaszthatatlanok magától az adórendszertől. Az adórendszer végső célja az, hogy bevételeket gyűjtsön az állami kiadások finanszírozásához. Mindegyik vállalkozás csak egyszer köteles adót fizetni. Ezért az adórendszer logikájától elválaszthatatlan, hogy a vállalkozás adózási szempontból számított székhelye szerinti államban fizetett adókat kell figyelembe venni. Az adószabályok alóli egyes kivételeket azonban nehéz az adórendszer logikájával indokolni. Például ez történik abban az esetben, amikor a nem honos vállalkozásokat kedvezőbb bánásmódban részesítik, mint a honosakat, vagy amikor adókedvezményeket nyújtanak a székhelynek vagy azoknak a vállalkozásoknak, amelyek egy vállalkozáscsoporton belül nyújtanak meghatározott szolgáltatásokat (például pénzügyi szolgáltatásokat).

27. A rendszer jellege és általános felépítése indokolhatja azokat a diszkrecionális elemeket nem tartalmazó különleges rendelkezéseket, amelyek például lehetővé teszik azt, hogy az adót átalányalapon állapítsák meg (például a mezőgazdasági vagy halászati ágazatokban), ott, ahol például a meghatározott ágazatokra jellemző eszközökben különleges számviteli követelményeket vagy a föld jelentőségét veszik számításba; ezek a rendelkezések ezért nem képeznek állami támogatást. Végül pedig a kis- és középvállalkozások (beleértve a mezőgazdasági kisvállalkozásokat is [16]) adózására vonatkozó néhány különleges rendelkezésnek alapjául szolgáló logikát össze lehet hasonlítani az adókulcs progresszivitásának logikájával.

C. Adóintézkedések formájában nyújtott állami támogatás összeegyeztethetősége a közös piaccal

28. Ha egy adóintézkedés a 92. cikk (1) bekezdésének a hatálya alá tartozó támogatásnak minősül, más formában nyújtott támogatásként mindazonáltal a 92. cikk (2) és (3) bekezdésében meghatározott, közös piaccal való összeegyeztethetőség alapelvétől való egyik eltérésre jogosult lehet. Továbbá ott, ahol az akár magán, akár közvállalkozás kedvezményezettet az állam általános gazdasági érdekű szolgáltatás működtetésével bízta meg, a támogatás a Szerződés 90. cikke rendelkezéseinek [17] alkalmazására is feljogosíthat.

29. A Bizottság azonban nem adhatott engedélyt az olyan támogatásra, amely mind a Szerződésben megállapított szabályokat, főleg azokat, amelyek a megkülönböztetés tilalmára és a letelepedés jogára vonatkoznak, mind pedig a másodlagos adózási jogszabályok rendelkezéseit megszegte [18]. Ugyanakkor ezek a szempontok a 169. cikk alapján külön eljárás tárgyát képezhetik. Mint ahogy az az esetjogból is kitűnik, a támogatás azon szempontjait, amelyek vitathatatlanul a támogatás tárgyához kapcsolódnak, és amelyek a Szerződés különleges rendelkezéseit – a 92. és 93. cikket kivéve – megsértik, a 93. cikk szerinti eljárás fényében kell vizsgálni a támogatás összeegyeztethetősége vagy összeegyeztethetetlensége átfogó vizsgálatának a részeként.

30. Az adóintézkedéseknek a magatartási kódex általi károssá nyilvánítása nem befolyásolja azt, hogy esetleg állami támogatásnak minősülnek. Ugyanakkor az adótámogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelését úgy kell elvégezni, hogy többek között figyelembe veszik a támogatásnak azokat a hatásait, amelyek a magatartási kódex alkalmazásakor kerülnek napvilágra.

31. Amikor a vállalkozásokat adótámogatással különleges projektek (főleg beruházások) megkezdésére ösztönzik, és amikor a támogatási intenzitás a projekt kivitelezésének költségeit illetően korlátozott, ez nem különbözik a szubvenciótól, és ugyanolyan bánásmódban lehet részesíteni. Mindazonáltal az ilyen rendelkezéseknek eléggé világos szabályokat kell megállapítani ahhoz, hogy mennyiségileg meg lehessen határozni a juttatott hasznot.

32. A legtöbb esetben azonban az adókedvezményeket biztosító rendelkezések jellege valójában általános: nem kapcsolódnak különleges projektek kivitelezéséhez, és csökkentik a vállalkozás folyó kiadásait anélkül, hogy a szóban forgó pontos volumen felmérése lehetővé válna akkor, amikor a Bizottság ex ante vizsgálatát végzi. Az ilyen intézkedések "működési támogatásnak" minősülnek. A működési támogatás elvileg tilos. A Bizottság jelenleg csak kivételes esetekben engedélyezi azokat meghatározott feltételek mellett, például a hajógyártásban, valamint a környezetvédelmi támogatás [19] egyes típusai esetében, és a 92. cikk (3) bekezdésének a) pontjában foglalt támogatási eltérés által érintett térségekben, beleértve a leginkább peremterületen található térségeket, feltéve, hogy azok kellően indokoltak, és szintjük arányban áll azokkal a hátrányokkal, amelyeket kiegyenlíteni szándékoznak [20]. Elvileg (az alább említett támogatás két kategóriájának kivételével) degresszívnek és határozott idejűnek kell lenniük. Jelenleg a működési támogatás a leginkább a peremterületen található térségek közlekedéshez nyújtott támogatásának formájában is engedélyezhető, valamint egyes gyéren lakott északi területeken is, amelyek az elérhetőség szempontjából komoly hátrányban vannak. A működési támogatás nem engedélyezhető akkor, ha tagállamok közötti exporttámogatást jelent. A tengeri szállítási ágazatnak nyújtott állami támogatásra az erre az ágazatra vonatkozó különös szabályokat kell alkalmazni [21].

33. Ahhoz, hogy a Bizottság a közös piaccal összeegyeztethetőnek tekintse azt, az egyes területek gazdasági fejlődésének előmozdítására szánt állami támogatásnak az "elérni szándékozott célokkal arányban kell lennie, és azokra kell irányulnia". A regionális támogatás vizsgálatához a kritériumok lehetővé teszik más lehetséges hatások figyelembevételét, főleg a magatartási kódex által megvilágított egyes hatásokét. Ott, ahol regionális kritériumok alapján eltérést állapítanak meg, a Bizottságnak különösen azt kell biztosítania, hogy a vonatkozó intézkedések:

- hozzájáruljanak a regionális fejlődéshez, és olyan tevékenységekre vonatkozzanak, amelyeknek helyi hatásuk van. Off-shore tevékenységek megkezdése általában nem jelent megfelelő segítséget a helyi gazdaságnak annyiban, hogy a helyi gazdaságra gyakorolt külső hatásuk nem jelentős,

- valódi regionális hátrányokhoz kapcsolódjanak. Kérdés, hogy léteznek-e egyáltalán valódi regionális hátrányok azoknál a tevékenységeknél, amelyeknél járulékos költségek ritkán jelentkeznek (például a pénzügyi tevékenységek szállítási költségei), és amelyek adókikerülésnek kedveznek,

- vizsgálatuk közösségi kontextusban [22] történjen. A Bizottságnak ebben a vonatkozásban figyelembe kell vennie azokat a negatív hatásokat, amelyekkel ezek az intézkedések járhatnak a többi tagállamra nézve.

D. Eljárások

34. A 93. cikk (3) bekezdése megköveteli a tagállamoktól, hogy jelentsenek be a Bizottságnak minden, "támogatás nyújtására és módosítására irányuló szándékot", és előírja, hogy a tervezett intézkedés csak akkor hajtható végre, ha a Bizottság előzetesen jóváhagyta. Ezt az eljárást kell alkalmazni minden támogatásra, beleértve az adótámogatásokat is.

35. Ha a Bizottság azt állapítja meg, hogy az ennek a szabálynak a megsértésével megvalósított állami támogatás nem jogosult a Szerződésben előírt egyik mentességre sem, és ezért összeegyeztethetetlen a közös piaccal, a Bizottság megköveteli, hogy a tagállam hajtsa be azt, kivéve azt az esetet, amikor ellentétben állna a közösségi jog általános alapelvével, főleg azokkal a jogos elvárásokkal, amelyekre a Bizottság magatartása adott okot. Az adóintézkedések formájában nyújtott állami támogatás esetén a visszakövetelendő összeg úgy számítandó ki, hogy összehasonlítják a ténylegesen kifizetett adót és azt az összeget, amelyet akkor kellett volna fizetni, ha az általánosan alkalmazandó szabályt alkalmazták volna. Ehhez az alapösszeghez kamatot kell hozzáadni. Az alkalmazandó kamatláb ugyanakkora, mint a regionális támogatás támogatási egyenértékének kiszámításakor alkalmazott referencia-kamatláb.

36. A 93. cikk (1) bekezdése megállapítja, hogy a Bizottság "a tagállamokkal együttműködve folyamatosan vizsgálja a tagállamokban létező támogatási programokat". Ez a vizsgálat az adóintézkedések formájában nyújtott állami támogatásra is kiterjed. E vizsgálat elvégzésének lehetővé tétele érdekében szükség van arra, hogy a tagállamok a Bizottságnak minden évben jelentést nyújtsanak be létező állami támogatási programjaikról. Adókedvezmény, teljes vagy részleges adómentesség esetén a jelentésnek tartalmaznia kell a költségvetési bevétel veszteségének a becslését. A vizsgálatot követően a Bizottság abban az esetben, ha úgy véli, hogy a program már nem összeegyeztethető a közös piaccal, javasolja, hogy a tagállam módosítsa vagy szüntesse meg azt.

E. Végrehajtás

37. A Bizottság az ebben a közleményben meghatározott iránymutatások alapján és a közlemény közzététele időpontjától kezdve megvizsgálja a neki bejelentett adótámogatási terveket, valamint a tagállamokban jogosulatlanul igénybe vett adótámogatást, és felülvizsgálja a létező rendszereket. Ezt a közleményt tájékoztatási céllal teszik közzé, és az nem teljes. A Bizottság minden egyedi esetben figyelembe veszi az összes különleges körülményt.

38. A Bizottság e közlemény alkalmazását közzététele után két évvel felülvizsgálja.

[1] HL C 2., 1998.1.6., 1. o.

[2] Lásd az egységes piac cselekvési tervét, CSE(97) 1, 1997. június 4., 2. stratégiai célkitűzés, 1. fellépés.

[3] A Bíróság Németország kontra Bizottság 248/84 sz. ügyben hozott ítélete (EBHT 1987. 4013.o.).

[4] Azonban a de minimis szabály elemzésének megfelelő támogatás kivételével. Lásd a Bizottság közleményét, közzétéve HL C 68., 1996.3.6., 9. o.

[5] Spanyolország kontra Bizottság C-278/92, C-279/92 és C-280/92 sz. egyesített ügyek (EBHT 1994. I-4103. o.).

[6] Franciaország kontra Bizottság 102/87 sz. ügy (EBHT 1998. 4067. o.).

[7] Belgium kontra Bizottság C-142/87 sz. ügy (EBHT 1990. I-959. o.).

[8] Olaszország kontra Bizottság 173/73 sz. ügy (EBHT 1974. 709. o.).

[9] Lásd az előző lábjegyzetet.

[10] Bizottság kontra Franciaország 6 és 11/69 sz. egyesített ügyek (EBHT 1969. 561. o.).

[11] A Bizottság 1996. december 4-i, 97/239/EK határozata a "Maribel bis/ter" ügyben (HL L 95., 1997.4.10., 25. o.) (jelenleg a Bíróság előtt, C-75/97sz. ügy).

[12] Különösen a mezőgazdaság és a halászat, lásd a 27. bekezdést.

[13] A Bizottság 1998. július 22-i határozata az "Ír társasági adó"-ügyben [SG(98) D/7209], még nem hirdették ki.

[14] Franciaország kontra Bizottság (Kimberly Clark Sopalin) C-241/94 sz. ügy (EBHT 1996. I-4551. o.)

[15] A Bizottság 1996. március 13-i 96/369/EK határozata a német légitársaság javára meghatározott értékcsökkenési különös szabályozásról (HL L 146., 1996.6.20., 42. o.).

[16] A mezőgazdasági ágazat szereplői évi 10-nél kevesebb munkaegységgel.

[17] Az Elsőfokú Bíróság FFSA és társai kontra Bizottság T-106/95 sz. ügyben hozott ítélete (EBHT 1997. II-229. o.) A Bíróság C-174/97 P sz. ügyben hozott végzése (EBHT 1998. I-1303. o.).

[18] Iannelli kontra Meroni 74/76 sz. ügy (EBHT 1977. 557. o.) Lásd még a 73/79 sz. Sovraprezzo-ügyet (EBHT 1980. 1533. o.) a T-49/93 sz. SIDE-ügyet (EBHT 1995. II-2501.o.), valamint a C 142 és 143/80 sz. Salengo egyesített ügyeket (EBHT 1981. 1413. o.).

[19] Közösségi iránymutatás a környezetvédelem állami támogatásáról (HL C 72., 1994.3.10., 3. o.).

[20] Iránymutatás a regionális állami támogatásról (OJ C 74., 1998.3.10., 9. o.).

[21] Közösségi iránymutatás a tengeri szállítási ágazatnak nyújtott állami támogatásáról (HL C 205., 1997.7.5., 5. o.).

[22] Philip Morris kontra Bizottság 730/79 sz. ügy (EBHT 1980. 2671. o.).

--------------------------------------------------