HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja L 283/1

A TANÁCS (EU) 2017/1939 RENDELETE

(2017. október 12.)

az Európai Ügyészség létrehozására vonatkozó megerősített együttműködés bevezetéséről

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 86. cikkére,

tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,

tekintettel Belgium, Bulgária, Ciprus, a Cseh Köztársaság, Finnország, Franciaország, Görögország, Horvátország, Litvánia, Luxemburg, Németország, Portugália, Románia, Spanyolország, Szlovákia és Szlovénia bejelentésére, amellyel ezek a tagállamok 2017. április 3-án értesítették az Európai Parlamentet, a Tanácsot és a Bizottságot arról, hogy a rendelettervezet alapján megerősített együttműködést kívánnak létrehozni,

tekintettel az Európai Parlament egyetértésére (1),

különleges jogalkotási eljárás keretében,

mivel:

(1) Az Unió célul tűzte ki a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség létrehozását.

(2) Az Európai Ügyészség létrehozásának lehetőségét az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) irányozza elő a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségről szóló címében.

(3) Az Unió és az Európai Unió tagállamai egyaránt kötelesek védeni az Unió pénzügyi érdekeit a bűncselekményekkel szemben, melyek minden évben jelentős anyagi károkat okoznak. Jelenleg azonban ezeknek a bűncselekményeknek a nemzeti büntető igazságügyi hatóságok általi kivizsgálása és büntetőeljárás alá vonása nem minden esetben elégséges.

(4) A Bizottság 2013. július 17-én az Európai Ügyészség létrehozásáról szóló tanácsi rendeletre irányuló javaslatot fogadott el.

(5) A Tanács a 2017. február 7-i ülésén megállapította, hogy a rendelettervezettel kapcsolatban nincs egyhangúság.

(6) Az EUMSZ 86. cikke (1) bekezdésének második albekezdésével összhangban egy tizenhét tagállamból álló csoport 2017. február 14-i levelében kérte, hogy a rendelettervezetet terjesszék az Európai Tanács elé.

(7) Az Európai Tanács 2017. március 9-én megbeszélést tartott a rendelettervezetről, és megállapította, hogy fennáll az EUMSZ 86. cikke (1) bekezdése harmadik albekezdése szerinti egyet nem értés.

(8) 2017. április 3-án Belgium, Bulgária, Ciprus, a Cseh Köztársaság, Finnország, Franciaország, Görögország, Horvátország, Litvánia, Luxemburg, Németország, Portugália, Románia, Spanyolország, Szlovákia és Szlovénia bejelentette az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és a Bizottságnak, hogy az Európai Ügyészség létrehozásával kapcsolatban megerősített együttműködést kívánnak létrehozni. Ezért az EUMSZ 86. cikke (1) bekezdése harmadik albekezdésének megfelelően a megerősített együttműködés folytatására vonatkozóan az Európai Unióról szóló szerződés 20. cikkének (2) bekezdésében, illetve az EUMSZ 329. cikkének (1) bekezdésében előírt felhatalmazást megadottnak kell tekinteni, és a megerősített együttműködésre vonatkozó rendelkezések 2017. április 3-tól alkalmazandók. Ezenkívül a 2017. április 19-i, a 2017. június 1-jei, a 2017. június 9-i, illetve a 2017. június 22-i levelében Lettország, Észtország, Ausztria és Olaszország jelezte, hogy részt kíván venni a megerősített együttműködés létrehozásában.

(9) Az EUMSZ 328. cikkének (1) bekezdése értelmében a megerősített együttműködés annak létrehozásakor az Európai Unió minden tagállama számára nyitva áll. Az együttműködés bármikor máskor is nyitva áll számukra, beleértve a már folyamatban lévő együttműködést is, feltéve, hogy tiszteletben tartják az annak keretében már elfogadott jogi aktusokat. A Bizottságnak és az Európai Ügyészség létrehozására vonatkozó megerősített együttműködésben részt vevő tagállamoknak (a továbbiakban: a tagállamok) biztosítaniuk kell, hogy lehetőség szerint minél több uniós tagállam részvételét elősegítsék. Ennek a rendeletnek kizárólag az Európai Ügyészség létrehozására vonatkozó megerősített együttműködésben részt vevő tagállamokban, illetve az EUMSZ 331. cikke (1) bekezdésének második vagy harmadik albekezdése alapján elfogadott határozat értelmében teljes egészében kötelező erővel kell bírnia és közvetlenül alkalmazandónak kell lennie.

(10) Az EUMSZ 86. cikkével összhangban az Európai Ügyészséget az Eurojustból kell létrehozni. Ebből következően e rendeletnek kölcsönös együttműködésen alapuló, szoros kapcsolatot kell teremtenie a két szervezet között.

(11) Az EUMSZ kiköti, hogy az Európai Ügyészség hatásköre tárgyi hatályának az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekményekre kell korlátozódnia, az e rendeletben meghatározottak szerint. Az Európai Ügyészség feladata ezért az (EU) 2017/1371 európai parlamenti és tanácsi irányelv (2) értelmében az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények és az azokhoz elválaszthatatlanul kapcsolódó bűncselekmények elkövetőivel szembeni nyomozás és vádhatósági eljárás lefolytatása, valamint e személyek bíróság elé állítása kell, hogy legyen. E hatáskörnek a határokon átnyúló súlyos bűncselekményekre való bármilyen kiterjesztéséhez az Európai Tanács egyhangú határozata szükséges.

(12) A szubszidiaritás elvének megfelelően az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények üldözése – léptéke és hatásai miatt – uniós szinten jobban megvalósítható. A jelenlegi helyzet – amikor is az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények büntetőjogi üldözése kizárólag az uniós tagállami hatóságok kezében van – nem minden esetben elégséges e cél eléréséhez. Mivel e rendelet célját, nevezetesen az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények elleni küzdelemnek az Európai Ügyészség létrehozása révén való megerősítését az Európai Unió tagállamai – az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények elkövetőivel szembeni tagállami vádhatósági eljárások fragmentáltsága miatt – nem tudják egyedül megvalósítani, és ezért az annak okán, hogy az Európai Ügyészség hatáskörrel fog rendelkezni az ilyen bűncselekmények elkövetőivel szembeni vádhatósági eljárás lefolytatására, uniós szinten jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat az EUSZ 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez a rendelet nem lépi túl az e célok eléréséhez szükséges mértéket, és a lehető legkisebb mértékben avatkozik be a tagállamok jogrendjébe és intézményi struktúrájába.

(13) Ez a rendelet megosztott hatáskörről rendelkezik az Európai Ügyészség és a nemzeti hatóságok között az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények elleni küzdelem terén, melynek alapja, hogy az Európai Ügyészségnek joga van ügyeket saját hatáskörbe vonni.

(14) A lojális együttműködés elvével összhangban az Európai Ügyészségnek és az illetékes nemzeti hatóságoknak kölcsönösen támogatniuk és tájékoztatniuk kell egymást az Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekmények elleni eredményes küzdelem érdekében.

(15) Ez a rendelet nem sértheti a tagállamoknak a bűnügyi nyomozások megszervezésére vonatkozó nemzeti rendszereit.

(16) mivel az Európai Ügyészség nyomozási és vádemelési jogköröket fog kapni, intézményi biztosítékokat kell bevezetni függetlenségének, valamint az uniós intézmények általi elszámoltathatóságának garantálása érdekében.

(17) Az Európai Ügyészség köteles az Unió egészének érdekét szem előtt tartva eljárni, és az Ügyészségen kívüli személytől nem kérhet és nem fogadhat el utasítást.

(18) A szigorú elszámoltathatóság kiegészíti az Európai Ügyészség e rendeletben biztosított függetlenségét és jogköreit. Az Európai Főügyész teljes mértékben elszámoltatható az Európai Ügyészség vezetőjeként fennálló feladatainak teljesítéséért, és ilyen minőségében átfogó intézményi elszámoltathatóság terheli az Európai Parlamenttel, a Tanáccsal és a Bizottsággal szemben az Ügyészség általános tevékenysége tekintetében. Következésképpen bizonyos körülmények fennállása esetén – ideértve a súlyos kötelezettségszegést – ezen intézmények bármelyike kezdeményezheti az Európai Unió Bíróságánál (Bíróság) az európai ügyész felmentését. Ugyanezt az eljárást kell alkalmazni az európai ügyészek felmentésére.

(19) Az Európai Ügyészségnek nyilvános éves jelentést kell közzétennie általános tevékenységéről, melynek tartalmaznia kell legalább az Ügyészség munkájára vonatkozó statisztikai adatokat.

(20) Az Európai Ügyészség szervezeti felépítésének lehetővé kell tennie a gyors és hatékony döntéshozatalt a nyomozási és vádhatósági tevékenység során, függetlenül attól, hogy az egy vagy több tagállamot érint-e. A szervezeti felépítésnek biztosítania kell továbbá, hogy minden részt vevő tagállam nemzeti jogrendszere és jogi hagyománya képviselve legyen az Ügyészségen belül, valamint azon elv érvényesülését, hogy a tagállamokban főszabályként az adott jogrendszert jól ismerő ügyészek járjanak el a nyomozásokban és a vádhatósági eljárásokban.

(21) E célból az Ügyészségnek egyetlen hivatalként működő, oszthatatlan uniós szervként kell létrejönnie. A központi szintet az Európai Főügyész jelenti, aki az Ügyészség egészének és egyben az európai ügyészek Ügyészi Kollégiumának, az állandó tanácsoknak és az európai ügyészeknek is a vezetője. A decentralizált szintet a tagállamokban lévő delegált európai ügyészek alkotják.

(22) Ezenfelül az Ügyészség koherens tevékenysége és következésképpen az Unió pénzügyi érdekeinek azonos szintű védelme érdekében az Európai Ügyészség szervezeti felépítésének és belső döntéshozatali folyamatának lehetővé kell tennie, hogy a központi hivatal a delegált európai ügyészek által végzett nyomozásokat és vádhatósági eljárásokat ellenőrizze, irányítsa és felügyelje.

(23) Ebben a rendeletben az „általános felügyelet”, az „ellenőrzés és irányítás” és a „felügyelet” kifejezések az Európai Ügyészség által végzett különböző ellenőrzési tevékenységek leírására szolgálnak. Az „általános felügyelet” az Európai Ügyészség tevékenységeinek általános igazgatására vonatkozik, melynek keretében az Ügyészség csak a horizontális jelentőségű kérdésekben kap utasításokat. Az „ellenőrzés és irányítás” a konkrét nyomozások és vádhatósági eljárások ellenőrzésére és irányítására vonatkozó hatáskörre utal. A „felügyelet” a nyomozások és vádhatósági eljárások szorosabb és folyamatos felügyeletére utal, melynek keretében szükség esetén be lehet avatkozni a nyomozásokba és a vádhatósági eljárásokba, illetve azokkal kapcsolatban utasításokat lehet adni.

(24) Az Ügyészi Kollégiumnak kell döntéseket hoznia stratégiai ügyekben – többek között meg kell határoznia az Ügyészség prioritásait, valamint a nyomozásokra és a vádhatósági eljárásra vonatkozó stratégiáját –, valamint konkrét ügyek nyomán felmerülő általános kérdésekben is, például ami e rendelet alkalmazását, a nyomozásokra és a vádhatósági eljárásra vonatkozó ügyészségi stratégia megfelelő végrehajtását, elvi kérdéseket, illetve a nyomozásokra és a vádhatósági eljárásra vonatkozó koherens ügyészségi stratégia kialakítása szempontjából kiemelt jelentőséggel bíró kérdéseket illeti. Az Ügyészi Kollégium általános kérdésekkel kapcsolatos határozatai nem sérthetik a nyomozások és vádhatósági eljárások lefolytatására vonatkozó, e rendelet és a nemzeti jog szerint fennálló kötelezettséget. Az Ügyészi Kollégiumnak a konszenzussal való döntéshozatalra kell törekednie. Ha nem sikerül konszenzusra jutni, szavazás útján kell döntést hozni.

(25) Az állandó tanácsoknak ellenőrizniük és irányítaniuk kell a nyomozásokat, és biztosítaniuk kell az Ügyészség tevékenységének koherenciáját. Az állandó tanácsok összetételét az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzata alapján kell meghatározni, amelynek egyebek mellett azt is lehetővé kell tennie, hogy egyazon európai ügyész egynél több állandó tanácsnak is a tagja legyen, ha erre azért van szükség, hogy a lehetőségekhez mérten biztosítani lehessen az egyes európai ügyészek egyenletes munkaterhelését.

(26) Az állandó tanácsokban – az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában megállapított elvekkel összhangban – vagy az Európai Főügyész, vagy az egyik helyettese, vagy pedig az egyik európai ügyész tölti be az elnöki tisztet.

(27) A munkateher lehetőség szerinti egyenletes elosztásának biztosítása érdekében az ügyeket az állandó tanácsok között a véletlenszerű kiosztás rendszere alapján kell kiosztani. Az Ügyészség megfelelő és hatékony működésének biztosítása érdekében lehetővé kell tenni, hogy az Európai Főügyész döntése alapján ettől az elvtől el lehessen térni.

(28) Az Ügyészi Kollégiumba minden egyes tagállamból ki kell nevezni egy európai ügyészt. Az európai ügyészeknek alapesetben felügyelniük kell – az illetékes állandó tanács nevében – azokat a nyomozásokat és vádhatósági eljárásokat, amelyekben a delegált európai ügyészek járnak el a származási tagállamukban. Összekötőként kell funkcionálniuk a központi hivatal és a tagállamukban működő decentralizált szint között, elősegítve az Ügyészség egyetlen hivatalként való működését. Az ügyet felügyelő európai ügyésznek ellenőriznie kell, hogy a kapott utasítások megfelelnek-e a nemzeti jognak, és ha nem, akkor erről tájékoztatnia kell az állandó tanácsot.

(29) Az európai ügyészek számára lehetővé kell tenni, hogy ha származási tagállamukban nagy számú nyomozás és vádhatósági eljárás van folyamatban, nagy munkaterhet okozva, kérelmezhessék, hogy egyes nyomozások és vádhatósági eljárások felügyeletével kivételesen bízzanak meg más európai ügyészeket. Az erre vonatkozó döntést az Európai Főügyésznek kell meghoznia, az ügyet átvevő európai ügyész beleegyezésével. Az ilyen döntéseket megalapozó kritériumokat az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában kell megállapítani, és azok között szerepelnie kell annak a követelménynek, hogy az ügyet átvevő európai ügyésznek rendelkeznie kell az érintett tagállam nyelvének és jogrendszerének kielégítő ismeretével.

(30) Az Európai Ügyészség nyomozásait főszabály szerint a tagállamokban dolgozó delegált európai ügyészeknek kell lefolytatniuk. Ennek e rendelettel összhangban, illetve az e rendelet hatálya alá nem tartozó kérdéseket illetően a nemzeti joggal összhangban kell történnie. A delegált európai ügyészeknek az ügyet felügyelő európai ügyész felügyelete mellett, az illetékes állandó tanács irányítása és utasításai alapján kell végezniük feladataikat. Ha valamely tagállam nemzeti joga úgy rendelkezik, hogy a nemzeti ügyészség szervezetén belül bizonyos aktusokat belső felülvizsgálatnak kell alávetni, a delegált európai ügyész által hozott ilyen döntések felülvizsgálata az ügyet felügyelő európai ügyész felügyeleti hatásköre alá kell, hogy tartozzon, az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatával összhangban. Az EUSZ 19. cikkének és az Európai Unió Alapjogi Chartája (Charta) 47. cikkének sérelme nélkül, ilyen esetekben a tagállamok nem kötelezhetők arra, hogy nemzeti bíróságok általi felülvizsgálatot írjanak elő.

(31) Az ügyészi feladatok ellátása az illetékes bíróságokon az eljárás befejezéséig tart, azaz annak végső megállapításáig, hogy a gyanúsított vagy a vádlott elkövette-e a bűncselekményt, beleértve adott esetben a büntetéskiszabást, valamint az esetleges fellebbezés vagy jogorvoslat jogerős elbírálását is.

(32) A delegált európai ügyészeknek az Európai Ügyészség szerves részét kell képezniük, és ilyen minőségükben az Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekmények tárgyában folytatott nyomozások és vádhatósági eljárások során kizárólag az Ügyészség nevében és részéről kell eljárniuk a saját tagállamuk területén. Ennek azzal kell járnia, hogy e rendelet alapján funkcionális és jogi szempontból független jogállást kapnak, amely különbözik a nemzeti jog szerinti bármely jogállástól.

(33) Az e rendelet szerinti különleges jogállásuk ellenére a delegált európai ügyészeknek hivatali idejük alatt a tagállamuk ügyészsége tagjainak, nevezetesen ügyészeknek vagy bíráknak kell maradniuk, és a tagállamuknak őket legalább a nemzeti ügyészekéivel azonos jogkörökkel kell felruházniuk.

(34) Kötelezővé kell tenni a delegált európai ügyészek számára, hogy kövessék az állandó tanácsok és az európai ügyészek utasításait. Ha egy delegált európai ügyész úgy ítéli meg, hogy a központi hivatal utasítása olyan intézkedés meghozatalára kötelezné őt, amely nem felel meg a nemzeti jogának, akkor az Európai Főügyésztől kérnie kell ezen utasítás felülvizsgálatát.

(35) Az eljáró delegált európai ügyésznek az ügyet érintő minden lényeges fejleményről – így például nyomozási cselekmények végrehajtásáról vagy a gyanúsítottak jegyzékének megváltozásáról – be kell számolnia az ügyet felügyelő európai ügyésznek és az illetékes állandó tanácsnak.

(36) Az állandó tanácsoknak az Ügyészség által folytatott eljárások meghatározott lépéseiben kell gyakorolniuk döntéshozatali hatáskörüket a nyomozásokra és a vádhatósági eljárásra vonatkozó közös stratégia érvényesítése érdekében. Határozataikat az eljáró delegált európai ügyész határozattervezete alapján kell meghozniuk. Lehetővé kell azonban tenni, hogy kivételes esetben az állandó tanácsok az eljáró delegált európai ügyész határozattervezete nélkül fogadjanak el határozatot. Ilyen esetben az ügyet felügyelő európai ügyész nyújthat be határozattervezetet.

(37) Az állandó tanácsok számára lehetővé kell tenni, hogy döntéshozatali hatáskörüket az ügyet felügyelő európai ügyészre ruházzák olyan konkrét ügyekben, amelyek nem súlyos bűncselekményt érintenek, vagy ahol az eljárás nem túlságosan összetett. A bűncselekmények súlyosságának megítélésekor figyelembe kell venni, hogy az adott bűncselekmény uniós szinten milyen következményekkel jár.

(38) Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában rendelkezni kell az európai ügyészek közötti helyettesítési mechanizmusról. A helyettesítési mechanizmust olyan esetekben kell alkalmazni, amikor egy európai ügyész a feladatait rövid ideig – például távollét miatt – nem tudja ellátni.

(39) Ezenkívül, ha az európai ügyész lemond, ha tisztségéből felmentik vagy attól bármilyen egyéb okból megválik, illetve például hosszas betegség esetén az európai ügyészt a saját tagállama egyik delegált európai ügyészével kell helyettesíteni. A helyettesítés maximális időtartama három hónap lehet. Ezen időtartamnak az európai ügyész hivatalának új betöltéséig vagy az európai ügyész visszatéréséig történő meghosszabbításáról az Ügyészi Kollégium saját hatáskörben dönthet, ha azt szükségesnek ítéli, figyelembe véve az Ügyészség munkaterhét és a távollét hosszát. Az európai ügyészt helyettesítő delegált európai ügyész a helyettesítés időtartama alatt nem felelhet azokért a nyomozásokért és vádhatósági eljárásokért, amelyekben delegált európai ügyészi vagy nemzeti ügyészi minőségében addig eljárt. Az Európai Ügyészség azon eljárásaira, amelyekben az európai ügyészt helyettesítő delegált európai ügyész járt el, az Ügyészség újraelosztási szabályait kell alkalmazni.

(40) Az Európai Főügyész és az európai ügyészek kinevezésére szolgáló eljárásnak biztosítania kell e hivatalok függetlenségét. Legitimitásukat a kinevezési eljárásban részt vevő uniós intézményektől kell nyerniük. Az Európai Főügyész helyetteseit az Ügyészi Kollégiumnak kell kineveznie saját tagjai közül.

(41) A kiválasztással foglalkozó tanácsadó testületnek össze kell állítania az Európai Főügyész tisztségének betöltésére kiválogatott jelöltek listáját. A tanácsadó testület működési szabályzata kidolgozásának és tagjai kinevezésének hatáskörét – a Bizottság javaslata alapján – a Tanácsra kell ruházni. Ez a végrehajtási hatáskör az EUMSZ 86. cikke alapján a Tanácsra ruházott konkrét hatáskörön alapul, és tükrözi az Európai Ügyészség sajátos jellegét, amely amellett, hogy uniós szerv, továbbra is szorosan beágyazódik a nemzeti jogi struktúrákba. Az Európai Ügyészség olyan eljárások keretében fog működni, amelyben a legtöbb egyéb szereplő nemzeti szintű, mint például a bíróságok, a rendőrség és más bűnüldöző hatóságok, és ezért a Tanácsnak kifejezett érdeke, hogy aktívan részt vegyen a kinevezési eljárásban. E hatáskörnek a Tanácsra ruházása a nemzeti bírósági és ügyészségi struktúrákra közvetlenül hatást gyakorló döntéshozatali hatáskör potenciálisan érzékeny jellegét is kellőképpen tükrözi. Az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak közös megegyezéssel ki kell neveznie Európai Főügyésznek a listán szereplő jelöltek egyikét.

(42) A tagállamok mindegyikének jelölnie kell három jelöltet a Tanács által kiválasztandó és kinevezendő európai ügyész tisztségére. Az Ügyészi Kollégium munkájának folytonosságát biztosítandó, háromévente a tagok egyharmadával részlegesen meg kell újítani az európai ügyészek testületét. Az európai ügyészeknek az első hivatali időre, illetve a hivatali idő alatt történő kinevezésére vonatkozó átmeneti szabályok elfogadásának hatáskörét a Tanácsra kell ruházni. Ez a végrehajtási hatáskör az európai ügyészek kiválasztása és kinevezése tekintetében a Tanácsra ruházott hatáskörön alapul. Indokolja továbbá az európai ügyészek sajátos jellege, mivel egyfelől saját tagállamukhoz kötődnek, másfelől tagjai az Ügyészi Kollégiumnak, általánosabban pedig indokolja az Európai Ügyészség sajátos jellege, melyből hasonlóképpen következik a tanácsadó testület működési szabályzatának kidolgozása és tagjai kinevezése tekintetében a Tanácsra ruházott végrehajtási hatáskör. A Tanácsnak figyelembe kell vennie a tagállamok földrajzi spektrumát, amikor új személyeknek az európai ügyészek egyharmadának helyére történő kinevezéséről határoz az első hivatali idő alatt.

(43) A delegált európai ügyészek kinevezésére irányuló eljárásnak biztosítania kell, hogy a delegált európai ügyészek az Európai Ügyészség szerves részét képezzék, ugyanakkor operatív szinten továbbra is a nemzeti jogrendszerekbe, valamint igazságügyi, illetve ügyészségi struktúrákba integráltan működjenek. A tagállamoknak jelölteket kell állítaniuk a delegált európai ügyészek tisztségére, akiket az Európai Főügyész javaslata alapján az Ügyészi Kollégiumnak kell kineveznie.

(44) Minden tagállamnak két vagy több delegált európai ügyésszel kell rendelkeznie az Ügyészség ügyforgalmának megfelelő kezelése érdekében. Az Európai Főügyésznek – az egyes tagállamokkal egyeztetve – jóvá kell hagynia a delegált európai ügyészek tagállamonkénti számát, valamint a feladatok köztük való funkcionális és területi felosztását. Az egyeztetések során kellően figyelembe kell venni az adott nemzeti ügyészségi rendszer szervezeti felépítését. A hatásköröknek a delegált európai ügyészek közötti funkcionális felosztása lehetővé tehetné a feladatok megosztását.

(45) A tagállamokban dolgozó delegált európai ügyészek teljes száma az Európai Főügyész jóváhagyásával módosítható, az Európai Ügyészség számára előirányzott éves költségvetési sor korlátaitól függően.

(46) Az Ügyészi Kollégiumnak kell felelnie az e rendelettel összhangban eljáró delegált európai ügyészekkel szembeni fegyelmi eljárásokért. Mivel a delegált európai ügyészek tagállamuk ügyészi vagy bírói karának aktív tagjai maradnak, és nemzeti ügyészi tisztséget is betölthetnek, az e rendelettel nem összefüggő okokból velük szemben nemzeti fegyelmi eljárás is indulhat. Az Európai Főügyészt azonban ilyen esetekben is tájékoztatni kell az illető személy felmentéséről vagy a vele szemben végrehajtandó fegyelmi intézkedésekről, mivel ő felel az Ügyészség igazgatásáért, valamint feddhetetlenségének és függetlenségének megóvásáért.

(47) Az Európai Ügyészség munkáját alapvetően elektronikus úton kell végezni. Az Európai Ügyészségnek saját ügyviteli rendszert kell létrehoznia és kezelnie. Az ügyviteli rendszerben szerepelnie kell többek között az Ügyészség hatáskörébe tartozó lehetséges bűncselekményekkel kapcsolatban beérkezett információknak, valamint az ügyiratokban található információknak, abban az esetben is, ha azokat már lezárták. Az Európai Ügyészségnek az ügyviteli rendszer létrehozásakor gondoskodnia kell arról, hogy a rendszer lehetővé tegye az Európai Ügyészség egyetlen hivatalként való működését, és így a delegált európai ügyészek által kezelt ügyiratokhoz hozzáférjen a központi hivatal, hogy gyakorolhassa döntéshozatali, ellenőrzési és irányítási és felügyeleti feladatait.

(48) A nemzeti hatóságoknak haladéktalanul tájékoztatniuk kell az Európai Ügyészséget minden olyan cselekményről, amely az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekménynek minősülhet. Azokban az esetekben, amelyek kívül esnek a hatáskörén, az Európai Ügyészségnek tájékoztatnia kell az illetékes nemzeti hatóságokat minden olyan tudomására jutott tényről, amely bűncselekménynek minősülhet, mint például a hamis tanúvallomás.

(49) Az uniós intézményeknek, szerveknek és hivataloknak, valamint a nemzeti hatóságoknak haladéktalanul át kell adniuk az Európai Ügyészségnek minden olyan bűncselekménnyel kapcsolatos információt, amelynek tekintetében hatáskörét gyakorolhatja. Az Ügyészség más forrásból is fogadhat vagy gyűjthet információkat, így magánfelektől is. Az Ügyészségnek ellenőrző mechanizmust kell alkalmaznia annak megállapítása céljából, hogy a kapott információk alapján teljesülnek-e az Európai Ügyészség tárgyi, területi és személyi hatásköre fennállásának feltételei.

(50) Visszaélést bejelentő személyek is hozhatnak új információkat az Európai Ügyészség tudomására, ezzel elősegítve az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények elkövetőivel szembeni nyomozás és vádhatósági eljárás lefolytatását, valamint e személyek bíróság elé állítását. A visszaélés bejelentése azonban a megtorlástól való félelem miatt meghiúsulhat. Az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekmények felderítésének megkönnyítése érdekében arra bátorítjuk a tagállamokat, hogy nemzeti jogukkal összhangban írjanak elő olyan hatékony eljárásokat, amelyek lehetővé teszik az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó lehetséges bűncselekmények bejelentését, valamint biztosítják az ilyen bűncselekményeket bejelentő személyeknek a megtorlással és különösen a káros vagy diszkriminatív munkaadói intézkedésekkel szembeni védelmét. Az Európai Ügyészségnek szükség szerint ki kell dolgoznia saját belső szabályait.

(51) A tagállamok nemzeti hatóságainak, továbbá valamennyi uniós intézménynek, szervnek és hivatalnak követnie kell a meglévő jelentéstételi eljárásokat, és hatékony mechanizmusokat kell működtetnie a hozzájuk beérkezett állítások előzetes értékelésére annak érdekében, hogy maradéktalanul teljesíthessék az Európai Ügyészség irányában fennálló tájékoztatási kötelezettségüket, amennyiben a hatáskörébe tartozó bűncselekmény gyanúját észlelik. Az uniós intézmények, szervek és hivatalok e célból igénybe vehetik az Európai Csalás Elleni Hivatalt (OLAF).

(52) A tagállamok hatóságainak létre kell hozniuk egy olyan rendszert, amely biztosítja azt, hogy az információkat a lehető leghamarabb bejelentsék az Európai Ügyészségnek. A tagállamok maguk döntenek arról, hogy közvetlen vagy központosított rendszert hoznak-e létre.

(53) Az Ügyészség megfelelő működése szempontjából rendkívül fontos e bejelentési kötelezettség teljesítése, melyet tágan kell értelmezni, hogy a nemzeti hatóságok azokat az eseteket is bejelentsék, amelyekben nem minden kritérium állapítható meg azonnal (pl. a károkozás mértéke vagy az alkalmazandó szankció). Az Európai Ügyészség számára lehetővé kell tenni továbbá, hogy a tagállamok hatóságaitól eseti alapon információt kérjen az Unió pénzügyi érdekeit sértő egyéb bűncselekményekkel kapcsolatban. Ez nem tekintendő úgy, mintha az Európai Ügyészség szisztematikusan vagy rendszeres időközönként információt kérhetne a tagállamok hatóságaitól kisebb súlyú bűncselekményekkel kapcsolatban.

(54) Az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények eredményes kivizsgálása és a ne bis in idem elvének érvényesülése – bizonyos esetekben – megkövetelheti azt, hogy a nyomozást kiterjesszék a nemzeti jog szerinti más bűncselekményekre is, amennyiben azok elválaszthatatlanul kapcsolódnak az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekményekhez. Az „elválaszthatatlanul kapcsolódó bűncselekmény” fogalmát a vonatkozó ítélkezési gyakorlatra tekintettel kell meghatározni, amely a ne bis in idem elv alkalmazásához releváns szempontként a lényeges tények azonosságát (vagy a lényegében megegyező tényeket), azaz a térben és időben egymáshoz elválaszthatatlanul kötődő konkrét körülmények fennállását írja elő.

(55) Az Európai Ügyészségnek jogában kell hogy álljon, hogy hatáskörét gyakorolja, amennyiben a bűncselekmények elválaszthatatlanul kapcsolódnak egymáshoz, és az érintett bűncselekmény súlyosságát tekintve, amelyet a maximálisan kiszabható szankció tükröz, az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmény a meghatározó.

(56) Mindazonáltal az Európai Ügyészségnek akkor is jogában kell hogy álljon, hogy az egymáshoz elválaszthatatlanul kapcsolódó bűncselekmények esetében a hatáskörét gyakorolja, ha a szankció mértékét tekintve nem az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmény a meghatározó, de az elválaszthatatlanul kapcsolódó másik bűncselekmény kiegészítő jellegűnek tekintendő, mivel az csupán eszközként szolgált az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmény elkövetéséhez, különösen ha ezt a másik bűncselekményt az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmény elkövetéséhez szükséges feltételek megteremtésének elsődleges céljával követték el, például az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmény elkövetéséhez szükséges anyagi vagy jogi eszközök biztosításának, vagy az abból származó nyereség vagy termék biztosításának kizárólagos céljával.

(57) A „bűnszervezetben való részvétellel kapcsolatos bűncselekmények” fogalma azoknak a nemzeti jogban foglalt, a 2008/841/IB tanácsi kerethatározattal (3) összhangban meghatározott fogalmán alapul, és kiterjedhet például az ilyen bűnszervezetekben tagként, szervezőként vagy vezetőként való részvételre.

(58) Az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekményekkel kapcsolatban az Európai Ügyészség hatáskörének főszabályként elsőbbséget kell élveznie a nemzeti hatáskörigényekkel szemben, hogy az Ügyészség uniós szinten biztosítani tudja a nyomozások és a vádhatósági eljárások következetességét, és elláthassa azok irányítását. Az ilyen bűncselekményekkel kapcsolatban a tagállami hatóságok addig nem intézkedhetnek, amíg az Ügyészség nem dönt arról, hogy nyomozást indít-e, kivéve, ha sürgős intézkedés megtételére van szükség.

(59) Többek között akkor tekintendő úgy, hogy egy adott eset uniós szinten kifejtett hatással jár, ha a bűncselekmény nemzetközi jellegű és nemzetközi méreteket ölt, ha a bűncselekményben bűnszervezet vesz részt, vagy ha az adott típusú bűncselekmény súlyosan fenyegetheti az Unió pénzügyi érdekeit, az uniós intézmények hitelét és az uniós polgárok bizalmát.

(60) Ha az Európai Ügyészség nem gyakorolhatja hatáskörét egy adott esetben, mivel okkal feltételezhető, hogy az Unió pénzügyi érdekeinek okozott vagy valószínűsíthetően az Unió pénzügyi érdekeinek sérelmét okozó kár nem haladja meg annak a kárnak a mértékét, amelyet valamely más sértettnek okoztak vagy valószínűsíthetően okoznak, az Európai Ügyészségnek akkor is módjában kell állnia, hogy a hatáskörét gyakorolja, amennyiben alkalmasabb lehet a nyomozás vagy a vádhatósági eljárás lefolytatására, mint az adott tagállam(ok) hatóságai. Többek között akkor tekinthető úgy, hogy az Európai Ügyészség alkalmasabb erre, ha a bűncselekmény nemzetközi jellege és léptéke miatt hatékonyabb lenne, ha az Ügyészség folytatná le a nyomozást és a vádhatósági eljárást, ha a bűncselekményben bűnszervezet vesz részt, vagy ha egy adott típusú bűncselekmény súlyosan veszélyeztetheti az Unió pénzügyi érdekeit, az uniós intézmények hitelét és az uniós polgárok bizalmát. Ebben az esetben az Európai Ügyészségnek módjában kell állnia, hogy a tagállam(ok) illetékes nemzeti hatóságainak beleegyezésével a hatáskörét gyakorolja, amennyiben más ilyen sértett(ek)nek kárt okoztak.

(61) Ha valamely tagállam igazságügyi vagy bűnüldöző hatósága egy bűncselekmény tárgyában nyomozást indít, és úgy ítéli meg, hogy az Európai Ügyészség nem gyakorolhatná a hatáskörét, erről tájékoztatnia kell az Európai Ügyészséget annak érdekében, hogy ez utóbbi megvizsgálhassa, hogy helyénvaló-e, ha mégis hatáskört gyakorol.

(62) A hatáskörgyakorlás kérdésében fennálló nézetkülönbség esetén az illetékes nemzeti hatóságoknak kell dönteniük arról, hogy kit illet meg a hatáskör. Az illetékes nemzeti hatóság fogalma bármely olyan igazságügyi hatóságra utal, amely a nemzeti jog értelmében hatáskörrel rendelkezik az arról való döntéshez, hogy kit illet meg a hatáskör.

(63) mivel az Európai Ügyészségnek a nemzeti bíróságok előtt kell vádat emelnie, hatáskörét a tagállamok azon büntetőjogi szabályaira történő utalással kell meghatározni, amelyek a vonatkozó uniós szabályozás – különösen az (EU) 2017/1371 irányelv – nemzeti jogrendszeren belüli végrehajtása keretében bűncselekménynek nyilvánítják az Unió pénzügyi érdekeit sértő cselekményeket vagy mulasztásokat, és meghatározzák az alkalmazandó szankciókat.

(64) Az Európai Ügyészségnek a lehető legszélesebb értelemben kell gyakorolnia hatáskörét, hogy az általa végzett nyomozások és vádhatósági eljárások a tagállamok területén kívül elkövetett bűncselekményekre is kiterjedhessenek.

(65) Nyomozásai és vádhatósági eljárásai során az Európai Ügyészségnek az arányosság, a pártatlanság, valamint a gyanúsítottal vagy vádlottal szembeni tisztességes eljárás elve alapján kell eljárnia. Ebbe beletartozik az is, hogy az Európai Ügyészség köteles minden lehetséges bizonyítékot – terhelőt és mentőt egyaránt – felkutatni, akár hivatalból, akár a védelem kérésére.

(66) A jogbiztonság, valamint az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekményekkel szembeni eredményes küzdelem érdekében indokolt, hogy az Európai Ügyészség nyomozási és vádhatósági tevékenységeinek vezérelve a jogszerűség elve legyen, amelynek alapján az Ügyészség szigorúan alkalmazza az e rendeletben foglalt szabályokat, különösen a hatáskör és annak gyakorlása, a nyomozások megindítása és lezárása, az eljárás átadása és megszüntetése, valamint az egyszerűsített vádhatósági eljárások tekintetében.

(67) A terhelt jogainak lehető legnagyobb fokú védelme érdekében az Európai Ügyészség egy gyanúsított vagy vádlott ellen alapvetően csak nyomozást vagy vádhatósági eljárást indíthat. Ha egy bűncselekményt több személy követett el, az Európai Ügyészség főszabályként csak egy ügyet indíthat, és közös nyomozást kell folytatnia az összes gyanúsítottal vagy vádlottal szemben.

(68) Amennyiben egyazon bűncselekmény vonatkozásában több delegált európai ügyész is nyomozást indított, az állandó tanácsnak adott esetben össze kell vonnia e nyomozásokat. Az állandó tanács határozhat úgy is, hogy nem vonja össze az eljárásokat, illetve hogy azokat utólag szétválasztja, ha a nyomozás eredményessége ezt megkívánja, például ha az egyik gyanúsítottal vagy vádlottal szemben korábbi szakaszban le lehetne zárni az eljárást, míg más gyanúsítottakkal vagy vádlottakkal szemben folytatni kellene azt, vagy ha az ügy szétválasztása lerövidíthetné az egyik gyanúsított előzetes letartóztatását. Ha az összevonandó ügyekért több különböző állandó tanács felel, az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzata alapján kell meghatározni a megfelelő hatáskört és eljárást. Amennyiben az állandó tanács egy ügy szétválasztásáról határoz, az így keletkező ügyekre vonatkozó hatáskörét megőrzi.

(69) Az Európai Ügyészségnek a nemzeti hatóságokra – köztük a rendőrségre – kell támaszkodnia, különösen a kényszerintézkedések végrehajtását illetően. A lojális együttműködés elve alapján valamennyi nemzeti hatóságnak és az érintett uniós szerveknek – köztük az Eurojustnak, az Europolnak és az OLAF-nak – együtt kell működniük az Európai Ügyészséggel, és aktívan kell támogatniuk annak nyomozásait és vádhatósági eljárásait, a bűncselekmény gyanújának az Európai Ügyészséghez történő bejelentésétől kezdve mindaddig, amíg az Európai Ügyészség eldönti, hogy vádat emel-e vagy más módon rendelkezik az ügyről.

(70) Az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények ügyében végzett nyomozások és vádhatósági eljárások hatékonyságához elengedhetetlen, hogy az Európai Ügyészség – az arányosság elvének tiszteletben tartása mellett – legalább az e rendeletben meghatározott minimális számú nyomozási cselekmény elvégzésével képes legyen bizonyítékot gyűjteni. Ezeknek a nyomozási cselekményeknek az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekményekkel – de legalább azon bűncselekményekkel, amelyek esetében a maximális büntetési tétel legalább négy év szabadságvesztés – kapcsolatban, az Európai Ügyészség nyomozási és vádhatósági tevékenysége céljából elvégezhetőnek kell lenniük, azonban e cselekmények a nemzeti joggal összhangban korlátozhatók.

(71) Az e rendeletben felsorolt minimális számú nyomozási cselekményen túlmenően a delegált európai ügyészeknek jogot kell biztosítani arra, hogy bármely más olyan intézkedés megtételét kérjék vagy elrendeljék, amely a nemzeti jog értelmében hasonló nemzeti ügyekben az ügyész rendelkezésére áll. Minden olyan esetben biztosítani kell a nyomozási cselekmény elvégezhetőségét, amikor a megjelölt nyomozási cselekmény létezik a nemzeti jogban, azonban a nemzeti joggal összhangban korlátozások vonatkozhatnak rá.

(72) A határokon átnyúló ügyekben az eljáró delegált európai ügyésznek lehetősége kell, hogy legyen arra, hogy a segítséget nyújtó delegált európai ügyészekhez forduljon, ha egy másik tagállamban intézkedés megtételére van szükség. Amennyiben az intézkedés bírói engedélyhez kötött, világosan meg kell jelölni, hogy melyik tagállamtól kell azt beszerezni, és semmilyen esetben sem lehet egynél több engedély beszerzését előírni. Amennyiben az igazságügyi hatóságok jogerősen elutasítják a nyomozási cselekményt, vagyis miután az összes jogorvoslati lehetőség kimerült, az eljáró delegált európai ügyésznek vissza kell vonnia a kérést, illetve utasítást.

(73) A kölcsönös elismerésre vagy a határokon átnyúló együttműködésre vonatkozó jogi eszközök e rendelet szerinti alkalmazási lehetősége nem léphet a határokon átnyúló nyomozásokra vonatkozó, e rendelet szerinti konkrét szabályok alkalmazásának helyébe. E lehetőség inkább kiegészíti e szabályokat annak érdekében, hogy amennyiben egy határokon átnyúló nyomozásban olyan intézkedés megtétele szükséges, amely a nemzeti jogban, tisztán belföldi kontextusban nem áll rendelkezésre, a releváns jogi eszközt végrehajtó nemzeti jogszabálynak megfelelően alkalmazható legyen a nyomozás, illetve a vádhatósági eljárás lefolytatása során.

(74) E rendelet határokon átnyúló együttműködésre vonatkozó rendelkezései nem sérthetik az ügyészségtől vagy a bíróságoktól eltérő nemzeti hatóságok közötti határokon átnyúló együttműködést elősegítő hatályos jogi eszközöket. Ugyanez alkalmazandó a közigazgatási jog alapján együttműködő nemzeti hatóságokra.

(75) E rendelet előzetes letartóztatásra és a tagállamok közötti átadásra vonatkozó rendelkezései nem sérthetik azokat az egyedi tagállami eljárásokat, amelyekben nem kötik bírói engedélyhez a gyanúsított vagy vádlott előzetes letartóztatásba helyezését.

(76) Az eljáró delegált európai ügyésznek biztosítani kell a jogot arra, hogy az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó területen belül európai elfogatóparancsot bocsásson ki, illetve azt kérje.

(77) Az Európai Ügyészségnek biztosítani kell a jogot arra, hogy amennyiben egy ügy nyomozása során megállapítást nyer, hogy a bűncselekmény nem tartozik a hatáskörébe, az ügyet átadja a nemzeti hatóságoknak. Ügy átadása esetén a nemzeti hatóságok teljes mértékben megőrzik a nemzeti jog szerint arra vonatkozóan fennálló előjogaikat, hogy megindítsák, folytassák vagy megszüntessék a nyomozást.

(78) E rendelet szerint az Európai Ügyészségnek kell ellátnia a vádhatósági feladatokat, ami magában foglalja a gyanúsított vagy vádlott elleni vádemelésről szóló döntés meghozatalát és azon tagállam megválasztását, amelynek bíróságai hatáskörrel rendelkeznek majd a vád alapján a tárgyalást lefolytatni. A gyanúsítottal vagy vádlottal szembeni vádemelésről szóló döntést alapesetben az illetékes állandó tanácsnak kell meghoznia a delegált európai ügyész határozattervezete alapján, a vádhatósági eljárásra vonatkozó közös stratégia érvényesítése érdekében. Az állandó tanácsnak jogában kell, hogy álljon, hogy a határozattervezet kézhezvételétől számított 21 napon belül döntést hozzon, többek között további bizonyítékokat kérjen be az ügy bíróság elé vitelét megelőzően; ez alól kivételt képez az eljárás megszüntetéséről szóló döntés olyan esetben, amikor a delegált európai ügyész az ügy bíróság elé vitelére tett javaslatot.

(79) Azon tagállamot, amelynek bíróságai hatáskörrel rendelkeznek majd a vád alapján a tárgyalás lefolytatására, az illetékes állandó tanácsnak az e rendeletben rögzített szempontrendszer alapján kell megválasztania. Az állandó tanácsnak az eljáró delegált európai ügyész jelentése és határozattervezete alapján kell meghoznia a határozatát, melyeket az ügyet felügyelő európai ügyésznek – adott esetben saját megállapításaival kiegészítve – kell továbbítania az állandó tanács a számára. Az ügyet felügyelő európai ügyésznek meg kell őriznie az arra vonatkozó teljes hatáskörét, hogy a delegált európai ügyésznek e rendelet értelmében konkrét utasításokat adjon.

(80) Az Európai Ügyészség által a bíróságnak bemutatott bizonyítékok nem minősíthetők nem befogadhatónak pusztán azon az alapon, hogy azokat egy másik tagállamban, illetve másik tagállam jogának megfelelően gyűjtötték, feltéve, hogy az eljáró bíróság úgy ítéli meg, hogy az adott bizonyítékok elfogadása megfelel a tisztességes eljárás követelményének, és tiszteletben tartják a gyanúsítottnak vagy vádlottnak a Charta szerinti, védelemhez való jogait. Ez a rendelet tiszteletben tartja mindazokat az alapjogokat és elveket, amelyeket az EUSZ 6. cikke és a Charta, mindenekelőtt annak VI. címe, a nemzetközi jog, valamint az olyan nemzetközi megállapodások, amelyeknek az Unió vagy annak minden tagállama részes fele – köztük az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény –, továbbá a tagállamok alkotmányai elismernek, az említett források hatályának megfelelően. Az említett elvekkel összhangban és az EUMSZ 67. cikkének (1) bekezdésében foglaltak szerint tiszteletben tartva a tagállamok eltérő jogrendszereit és jogi hagyományait, e rendelet egyetlen rendelkezése sem értelmezhető úgy, hogy megtiltaná az eljáró bíróságnak, hogy azokat a tisztességes eljárásra vonatkozó, a nemzeti jogban rögzített alapelveket alkalmazza, amelyeket a nemzeti jogrendszerükben, többek között a „common law” jogrendszerben alkalmaznak.

(81) Figyelemmel a jogszerűség elvére, az Európai Ügyészség nyomozásainak főszabályként vádemeléshez kell vezetniük az illetékes nemzeti bíróságok előtt, amennyiben elegendő bizonyíték áll rendelkezésre és a vádemelésnek nincs jogi akadálya, illetve ha nem alkalmaztak egyszerűsített vádhatósági eljárást. Az eljárás megszüntetésének okait e rendelet kimerítően felsorolja.

(82) A nemzeti jogrendszerek különféle típusú – bíróság bevonásával vagy anélkül zajló – egyszerűsített vádhatósági eljárásokat tesznek lehetővé, például a gyanúsítottal vagy a vádlottal való megállapodás alapján a büntetőjogi igény érvényesítéséről való lemondás formájában. Ha léteznek ilyen eljárások, akkor a delegált európai ügyésznek hatáskörrel kell rendelkeznie arra, hogy azokat a nemzeti jogban előírt feltételek mellett és az e rendeletben meghatározott esetekben alkalmazza. Ezen esetek közé kell tartozniuk azoknak az ügyeknek, amelyekben a bűncselekménnyel okozott végső kár a kárnak megfelelő összeg lehetséges megfizetése után nem jelentős. Mivel az a cél, hogy az Ügyészség a vádhatósági eljárásra vonatkozóan koherens és hatékony stratégiát folytasson, egyszerűsített vádhatósági eljárás alkalmazása esetén minden esetben ki kell kérni az illetékes állandó tanács egyetértését. Az egyszerűsített eljárás sikeres alkalmazását követően az ügyet jogerősen le kell zárni.

(83) Ez a rendelet megköveteli, hogy az Európai Ügyészség tiszteletben tartsa a Charta 47. és 48. cikkében rögzített, a tisztességes eljáráshoz és a védelemhez való jogot, valamint az ártatlanság vélelmét. A Charta 50. cikke, amely szerint ugyanazon bűncselekményért kétszeresen senki sem vonható büntetőeljárás alá, illetve nem büntethető (ne bis in idem), biztosítja, hogy az Európai Ügyészség vádemelési tevékenysége ne vezessen kétszeres büntetéshez. Az Európai Ügyészség tevékenységeit tehát e jogok maradéktalan tiszteletben tartásával kell folytatni, és e rendeletet is ennek megfelelően kell alkalmazni és értelmezni.

(84) Az EUMSZ 82. cikkének (2) bekezdése megengedi, hogy az Unió szabályozási minimumokat állapítson meg a személyek büntetőeljárásban érvényesülő jogairól, a védelemhez való jogok és a tisztességes eljárás követelménye tiszteletben tartásának biztosítása érdekében. Ezeket a minimumszabályokat az uniós jogalkotó több lépésben, konkrét jogokról szóló irányelvek formájában meghatározta.

(85) A nemzeti jogba átültetett vonatkozó uniós jogszabályok – például a 2010/64/EU (4), a 2012/13/EU (5), a 2013/48/EU (6), az (EU) 2016/343 (7) és az (EU) 2016/1919 (8) európai parlamenti és tanácsi irányelv – által biztosított, védelemhez való jogoknak az Európai Ügyészség tevékenysége során érvényesülniük kell. Minden olyan gyanúsított és vádlott számára, akikkel szemben az Európai Ügyészség nyomozást indít, biztosítani kell e jogokat, valamint azt a nemzeti jogban biztosított jogot, hogy szakértő kijelölését vagy tanúk meghallgatását indítványozzák, vagy az Európai Ügyészségtől a védelem bizonyítékának egyéb módon történő bemutatását kérjék.

(86) Az EUMSZ 86. cikkének (3) bekezdése értelmében az uniós jogalkotó meghatározhatja az Európai Ügyészség által feladatai ellátása során végzett eljárási cselekmények bíróság általi felülvizsgálatára vonatkozó szabályokat. Az uniós jogalkotó számára biztosított ezen hatáskör az Európai Ügyészség feladatainak és struktúrájának sajátos, minden egyéb uniós szervtől és ügynökségtől különböző jellegét tükrözi, amely miatt különös szabályokra van szükség a bírósági felülvizsgálatot illetően.

(87) Az EUMSZ 86. cikkének (2) bekezdése értelmében az Európai Ügyészség a vádhatósági feladatait a tagállamok hatáskörrel rendelkező bíróságai előtt látja el. Az Európai Ügyészség által a nyomozásai során végrehajtott aktusok szorosan összekapcsolódnak az azokból esetlegesen következő vádemeléssel, és ezért a tagállamok jogrendjében hatást váltanak ki. Ezeket az aktusokat sok esetben a nemzeti bűnüldöző hatóságok fogják elvégezni az Európai Ügyészség utasításai alapján, egyes esetekben a nemzeti bíróság engedélyének beszerzését követően. Célszerű ezért előírni, hogy az Európai Ügyészségnek a harmadik felekre nézve joghatással járó eljárási aktusai az illetékes nemzeti bíróságok előtt bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhessék, a nemzeti jogban meghatározott követelményeknek és eljárásoknak megfelelően. Ez biztosítaná azt, hogy az Európai Ügyészség által a vádemelést megelőzően elfogadott olyan eljárási aktusok, amelyek harmadik felekre (ebbe a kategóriába beletartozik a gyanúsított, a sértett, valamint az egyéb olyan érdekelt személyek, akiknek a jogait az ilyen aktusok sérthetik) nézve joghatással járnak, a nemzeti bíróságok előtt bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhessék. Azok az eljárási aktusok, amelyek annak az e rendeletben meghatározott kritériumok alapján való eldöntésére vonatkoznak, hogy mely tagállam bíróságai rendelkeznek majd hatáskörrel a vád alapján eljárni, harmadik felekre nézve joghatással járnak, ezért helyénvaló, hogy legkésőbb a tárgyalási szakban a nemzeti bíróságok általi bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhessék. Az Európai Ügyészség mulasztásának megállapítása iránti kereset az illetékes nemzeti bíróságok előtt olyan eljárási aktusok tekintetében indítható, amelyek elfogadását az Ügyészség számára jogszabály írja elő, és amelyek harmadik felekre nézve joghatással járnak. Abban az esetben, ha a nemzeti jog bírósági felülvizsgálat lehetőségéről rendelkezik a harmadik felekre nézve joghatással nem járó eljárási aktusok esetében, illetve ha keresetindítás lehetőségéről rendelkezik az egyéb mulasztások esetében, ezt a rendeletet nem lehet úgy értelmezni, hogy érinti ezeket a jogi rendelkezéseket. Ezenfelül a tagállamok számára nem írható elő, hogy az illetékes nemzeti bíróságok előtti bírósági felülvizsgálat lehetőségéről rendelkezzenek olyan eljárási aktusokra vonatkozóan, amelyeknek nem rendeltetése, hogy harmadik felekre nézve joghatással járjanak, például amelyek szakértők kijelölésére vagy a tanúk költségeinek megtérítésére vonatkoznak. Végezetül, e rendelet nem érinti az eljáró nemzeti bíróság hatásköreit.

(88) Célszerű biztosítani, hogy az Európai Ügyészség által hozott, harmadik felekre nézve joghatással járó eljárási aktusok jogszerűségét a nemzeti bíróságok bírósági felülvizsgálatnak vethessék alá. Ezzel összefüggésben hatékony jogorvoslati lehetőségekről kell gondoskodni az EUSZ 19. cikke (1) bekezdése második albekezdésének megfelelően. Emellett – ahogy azt a Bíróság ítélkezési gyakorlata is nyomatékosítja – az azokra a keresetekre irányadó nemzeti eljárási szabályok, amelyek az uniós jogból eredő egyéni jogok védelmét hivatottak biztosítani, nem lehetnek kevésbé kedvezőek, mint a hasonló belső jogi keresetek esetében (az egyenértékűség elve), és nem tehetik a gyakorlatban lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az uniós jogrend által biztosított jogok gyakorlását (a tényleges érvényesülés elve). A nemzeti bíróságok az ilyen aktusok jogszerűségét az uniós jog (azon belül e rendelet), valamint a nemzeti jog alapján is vizsgálhatják, mely utóbbi annyiban alkalmazandó, amennyiben az adott vonatkozást e rendelet nem szabályozza. Ahogy azt a Bíróság ítélkezési gyakorlata is nyomatékosítja, ha a nemzeti bíróságoknak a szóban forgó aktusok uniós jog szerinti érvényességével kapcsolatban kétségeik merülnek fel, akkor előzetes döntéshozatal céljából minden esetben a Bíróság elé kell terjeszteniük kérdéseiket. Ugyanakkor a nemzeti bíróságok nem terjeszthetnek a Bíróság elé előzetes döntéshozatal céljából az Európai Ügyészség eljárási aktusainak érvényességével kapcsolatos kérdéseket abban az esetben, ha az érvényességet a nemzeti eljárásjog vagy az irányelveket átültető nemzeti intézkedések szempontjából kell vizsgálni, még akkor sem, ha e rendelet hivatkozik azokra. Ez azonban nem érinti az uniós elsődleges jog – többek között a Szerződések és a Charta – bármely rendelkezésének értelmezésére, vagy az uniós másodlagos jog, többek között e rendelet és az alkalmazandó irányelvek értelmezésére és érvényességére irányuló, előzetes döntéshozatal iránti kérelmeket. Ezenfelül, ez a rendelet nem zárja ki annak lehetőségét, hogy az Európai Ügyészség által végrehajtott, harmadik felekre nézve joghatással járó eljárási aktusok érvényességét a nemzeti bíróságok a nemzeti jogban rögzített arányossági elv tekintetében bírósági felülvizsgálatnak vessék alá.

(89) E rendeletnek a bírósági felülvizsgálatra vonatkozó rendelkezése nem módosítja a Bíróságnak az Ügyészség harmadik felekre nézve joghatással járó igazgatási határozatainak felülvizsgálatára vonatkozó hatáskörét, nevezetesen az olyan határozatokra vonatkozó hatáskörét, amelyeket az Ügyészség nem a nyomozással, a vádhatósági eljárás lefolytatásával, valamint a bíróság elé állítással kapcsolatos feladatainak ellátása során hoz. E rendelet továbbá nem sértheti az Európai Unió tagállamai, az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság azon lehetőségét sem, hogy az EUMSZ 263. cikkének második bekezdésével, valamint 265. cikkének első bekezdésével összhangban megsemmisítés iránti keresetet, illetve az EUMSZ 258. és 259. cikkével összhangban kötelezettségszegési eljárást kezdeményezzenek.

(90) A 45/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (9) kell alkalmazni az adminisztratív jellegű személyes adatoknak az Európai Ügyészség általi kezelésére.

(91) Az Unión belül biztosítani kell az egyének alapvető jogaira és szabadságaira vonatkozó szabályok következetes és egységes alkalmazását a személyes adatok kezelésével kapcsolatban.

(92) Az EUSZ-hez és az EUMSZ-hez csatolt, a büntetőügyekben folytatott igazságügyi, valamint a rendőrségi együttműködés területén a személyes adatok védelméről szóló 21. nyilatkozat kifejti, hogy az EUMSZ 16. cikke alapján a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés és a rendőrségi együttműködés területén – e területek sajátos természetéből adódóan – a személyes adatok védelmére és az ilyen adatok szabad áramlására vonatkozó különleges szabályok válhatnak szükségessé.

(93) E rendeletnek a személyes adatok védelmére vonatkozó szabályait az (EU) 2016/680 európai parlamenti és tanácsi irányelv (10) értelmezésének és alkalmazásának megfelelően kell értelmezni és alkalmazni, amely irányelv lesz alkalmazandó az uniós tagállamok illetékes hatóságai által a bűncselekmények megelőzése, nyomozása, felderítése, a vádeljárás lefolytatása vagy büntetőjogi szankciók végrehajtása érdekében végzett személyesadat-kezelésre.

(94) A tisztességes adatkezelés elve – mint adatvédelmi elv – a tisztességes eljáráshoz való jognak a Charta 47. cikkében és az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény 6. cikkében meghatározott fogalmától elkülönülő fogalom.

(95) E rendelet adatvédelmi rendelkezései nem érinthetik azokat az alkalmazandó szabályokat, amelyek a személyes adatoknak a büntetőeljárás során bizonyítékként való elfogadhatóságára vonatkoznak.

(96) Valamennyi uniós tagállam tagsággal rendelkezik a Nemzetközi Bűnügyi Rendőrség Szervezetében (Interpol). Az Interpol feladatának teljesítése céljából személyes adatokat kap, tárol és továbbít az illetékes hatóságoknak, hogy támogassa őket a nemzetközi bűnözés megelőzésében és a nemzetközi bűnözés ellen folytatott küzdelemben. Indokolt ezért megerősíteni az Unió és az Interpol közötti együttműködést a személyes adatok hatékony cseréjének előmozdításával, biztosítva ugyanakkor a személyes adatok automatikus kezelésével kapcsolatban az alapvető jogok és szabadságok tiszteletben tartását. Ezt a rendeletet – különösen ennek a rendeletnek a nemzetközi adattovábbításra vonatkozó rendelkezéseit – kell alkalmazni akkor, ha az Európai Ügyészség műveleti vonatkozású személyes adatokat továbbít az Interpolnak vagy az Interpolban megbízott tagokkal rendelkező országoknak. Ez a rendelet nem érintheti a 2005/69/IB tanácsi közös álláspontban (11), valamint a 2007/533/IB tanácsi határozatban (12) meghatározott egyedi szabályokat.

(97) Amikor az Európai Ügyészség az EUMSZ 218. cikke szerint megkötött nemzetközi megállapodás alapján műveleti vonatkozású személyes adatokat továbbít egy harmadik ország hatóságának, egy nemzetközi szervezetnek vagy az Interpolnak, akkor az egyének magánéletének, alapvető jogainak és szabadságainak védelmére vonatkozó megfelelő garanciáknak biztosítaniuk kell, hogy az e rendeletben szereplő adatvédelmi rendelkezéseknek eleget tesznek.

(98) Annak érdekében, hogy hatékonyan, megbízhatóan és következetesen nyomon lehessen követni e rendelet betartását és végrehajtását a műveleti vonatkozású személyes adatok tekintetében, a Charta 8. cikkében előírtaknak megfelelően az európai adatvédelmi biztost fel kell ruházni az e rendeletben meghatározott feladatokkal és tényleges hatáskörökkel, ideértve az e feladatok elvégzéséhez szükséges vizsgálati, korrekciós és tanácsadási hatáskört. Az európai adatvédelmi biztos hatáskörei ugyanakkor indokolatlanul nem sérthetik a büntetőeljárásokra – ezen belül a bűncselekmények nyomozására és vádhatósági eljárás alá vonására – vonatkozó különös szabályokat, illetve az igazságszolgáltatás függetlenségét.

(99) Abból a célból, hogy az Európai Ügyészség teljesíteni tudja feladatait, továbbá az információs technológia fejlődésének és az információs társadalom fejlődési szintjének figyelembevétele érdekében a Bizottságot fel kell hatalmazni arra, hogy az EUMSZ 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el a műveleti vonatkozású személyes adatok mellékletben felsorolt kategóriái és az érintettek mellékletben felsorolt kategóriái jegyzékének összeállítása és aktualizálása céljából. Különösen fontos, hogy a Bizottság az előkészítő munka során megfelelő konzultációkat folytasson, többek között szakértői szinten is, és hogy e konzultációkra a jogalkotás minőségének javításáról szóló, 2016. április 13-i intézményközi megállapodásban (13) szereplő elvekkel összhangban kerüljön sor. A felhatalmazáson alapuló jogi aktusok előkészítésében való egyenlő részvétel biztosítása érdekében az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a tagállamok szakértőivel egyidejűleg kell kézhez kapnia minden dokumentumot, és szakértőik számára rendszeres részvételt kell lehetővé tenni a Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktusok előkészítésével foglalkozó szakértői csoportjának ülésein.

(100) Az Európai Ügyészségnek szorosan együtt kell működnie más uniós intézményekkel, szervekkel és hivatalokkal az e rendelet alapján fennálló feladatai ellátásának megkönnyítése érdekében, és szükség esetén az információcsere és az együttműködés részletes szabályait rögzítő hivatalos megállapodásokat kell kötnie. Az Europollal és az OLAF-fal folytatott együttműködésnek különös jelentőséggel kell bírnia az átfedések elkerülése érdekében, valamint azért, hogy az Európai Ügyészség megszerezhesse e két szervtől a birtokukban lévő releváns információkat, és meghatározott nyomozások során felhasználhassa az általuk végzett elemzések eredményeit.

(101) Az Európai Ügyészség számára azt is lehetővé kell tenni, hogy megszerezhesse az uniós intézmények, szervek és hivatalok adatbázisaiban és nyilvántartásaiban tárolt valamennyi olyan releváns információt, amely a hatáskörébe tartozik.

(102) Az Európai Ügyészségnek és az Eurojustnak célszerű – saját megbízatásuk keretein belül – partnerként együttműködnie az operatív ügyekben. Ez az együttműködés az Európai Ügyészség által folytatott olyan nyomozásokat érintheti, amelyekben szükségesnek vagy célszerűnek ítélik az Eurojust hatáskörébe tartozó ügyeket illető információcserét vagy nyomozási cselekmények koordinálását. Ha az Európai Ügyészség ilyen együttműködésre kéri az Eurojustot, az Európai Ügyészségnek azon tagállam Eurojusthoz delegált nemzeti tagjával kell együttműködnie, amelynek a delegált európai ügyésze az ügyben eljár. Az operatív együttműködésbe azon harmadik országok is bevonhatók, amelyek együttműködési megállapodást kötöttek az Eurojusttal.

(103) Az Európai Ügyészségnek és az OLAF-nak szoros együttműködést kell kialakítania és fenntartania annak érdekében, hogy biztosítsák megbízatásuk egymást kiegészítő jellegét, és elkerüljék az átfedéseket. E tekintetben az OLAF-nak alapvetően nem kellene igazgatási vizsgálatot indítania az Európai Ügyészség által ugyanabban az ügyben folytatott nyomozással párhuzamosan. Ez azonban nem érintheti az OLAF azon hatáskörét, hogy saját kezdeményezésre, az Európai Ügyészséggel szorosan egyeztetve igazgatási vizsgálatot indítson.

(104) Az OLAF az Európai Ügyészséget támogató valamennyi tevékenysége során a Bizottságtól függetlenül jár el, összhangban a 883/2013/EU, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendelettel (14).

(105) Lehetővé kell tenni, hogy azokban az esetekben, amikor az Európai Ügyészség nem végez nyomozást, releváns információkat nyújthasson az OLAF-nak ahhoz, hogy ez utóbbi mérlegelhesse a megbízatásával összhangban lévő megfelelő intézkedések meghozatalát. Az Európai Ügyészség mindenekelőtt fontolóra veheti, hogy tájékoztatja az OLAF-ot minden olyan esetről, amikor nincs észszerű ok annak feltételezésére, hogy az Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekményt követnek vagy követtek el, viszont helyénvaló lehet az OLAF általi igazgatási vizsgálat lefolytatása, vagy pedig ha az Európai Ügyészség megszüntette az eljárást, és az adminisztratív nyomon követés vagy behajtás céljából kívánatos az ügy OLAF elé utalása. Az Európai Ügyészség az információ átadásakor kérheti az OLAF-tól, hogy vegye fontolóra igazgatási vizsgálat indítását vagy más adminisztratív követő vagy ellenőrző intézkedés meghozatalát, különösen a 883/2013/EU, Euratom rendelet szerinti óvintézkedések, behajtás vagy fegyelmi intézkedések céljából.

(106) Amennyiben az Európai Ügyészség által az e rendelet szerinti nyomozások vagy vádhatósági eljárások kapcsán hozott határozatok a visszatéríttetési eljárások elhalasztását eredményezik, akkor nem tekinthető úgy, mintha a tagállamok a visszatéríttetési eljárások szempontjából az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (15) 122. cikke szerint hibát vagy hanyagságot követtek volna el.

(107) Az Európai Ügyészségnek lehetővé kell tennie az uniós intézmények, szervek, illetve hivatalok és egyéb sértettek számára, hogy megfelelő intézkedéseket hozhassanak. Ez magában foglalhatja különösen a folyamatos jogsértés vagy az Unió jó hírneve csorbulásának megakadályozása céljából meghozandó óvintézkedések megtételét és azt is, hogy magánfélként részt vehessenek az eljárásokban a nemzeti jogszabályokkal összhangban. Az információcserét az Európai Ügyészség függetlenségének teljeskörű tiszteletben tartásával kell végezni, és csak a lehetséges mértékben, a nyomozások megfelelő lefolytatásának és bizalmas jellegének sérelme nélkül.

(108) Amennyiben az feladatainak ellátásához szükséges, az Európai Ügyészségnek lehetősége kell, hogy legyen együttműködési kapcsolatokat kialakítani és fenntartani harmadik országok hatóságaival és nemzetközi szervezetekkel. E rendelet alkalmazásában „nemzetközi szervezetek” a nemzetközi közjog hatálya alá tartozó nemzetközi szervezetek és azok alárendelt szervei, vagy olyan egyéb szervek, amelyeket két vagy több állam közötti megállapodás hozott létre vagy amelyek ilyen megállapodás alapján jöttek létre, valamint az Interpol.

(109) Lehetővé kell tenni az Ügyészi Kollégium számára, hogy amennyiben úgy ítéli meg, hogy operatív szempontból szükséges valamely harmadik országgal vagy nemzetközi szervezettel együttműködést folytatni, javasolhassa, hogy a Tanács hívja fel a Bizottság figyelmét arra, hogy megfelelőségi határozatra, illetve a nemzetközi megállapodásra irányuló tárgyalások megkezdéséhez ajánlásra van szükség. Mindaddig, amíg az Unió nem köt új nemzetközi megállapodásokat a bűnügyi jogsegély területén, illetve nem csatlakozik a tagállamok által már megkötött többoldalú megállapodásokhoz, a tagállamoknak az EUSZ 4. cikkének (3) bekezdésében rögzített lojális együttműködés elvének megfelelően elő kell segíteniük az Európai Ügyészség feladatainak ellátását. Amennyiben ezt a vonatkozó többoldalú megállapodások lehetővé teszik és az érintett harmadik ország is hozzájárul, a tagállamok e többoldalú megállapodások végrehajtása tekintetében kötelesek illetékes hatóságként elismerni és adott esetben értesítéssel bejelenteni az Európai Ügyészséget. Ez bizonyos esetekben az ilyen megállapodások módosítását vonhatja maga után, ugyanakkor azok újratárgyalása nem tekinthető kötelezőnek, mivel az nem minden esetben lehetséges. A tagállamok a bűnügyi jogsegélyről szóló, általuk kötött egyéb nemzetközi megállapodások végrehajtása tekintetében is bejelenthetik értesítéssel illetékes hatóságként az Európai Ügyészséget, és ehhez módosíthatják az említett megállapodásokat. Ha nem lehetséges az Európai Ügyészség illetékes hatóságként értesítéssel való bejelentése olyan többoldalú megállapodások vonatkozásában, amelyeket a tagállamok harmadik országokkal kötöttek, illetve ha a bejelentést az érintett harmadik országok nem fogadják el, az Uniónak az ilyen nemzetközi megállapodásokhoz való csatlakozásáig a delegált európai ügyészek – nemzeti ügyészi jogállásukra hivatkozva – együttműködhetnek e harmadik országokkal, feltéve, hogy tájékoztatják a harmadik országbeli hatóságokat arról, hogy a szóban forgó nemzetközi megállapodások alapján általuk a harmadik országtól begyűjtött bizonyítékokat az Európai Ügyészség nyomozásainak és vádhatósági eljárásainak céljára fogják felhasználni, illetve adott esetben igyekeznek megszerezni ehhez a beleegyezésüket. Célszerű, hogy az Európai Ügyészségnek módjában álljon kölcsönösségi alapon vagy az íratlan nemzetközi szabályokra hivatkozva együttműködést kérni harmadik országok hatóságaitól. Erre azonban csak eseti alapon, az Európai Ügyészség tárgyi hatáskörén belül és a harmadik országok hatóságai által esetlegesen meghatározott feltételek mellett kerülhet sor.

(110) Ez a rendelet nem kötelező az Európai Unió azon tagállamaira, amelyek nem vesznek részt az Európai Ügyészség létrehozását célzó megerősített együttműködésben. Célszerű, hogy a Bizottság adott esetben javaslatokat terjesszen elő annak biztosítása érdekében, hogy a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés hatékony legyen az Európai Ügyészség és az Európai Unió azon tagállamai között, amelyek nem vesznek részt az Európai Ügyészség létrehozását célzó megerősített együttműködésben. A javaslatoknak elsősorban a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködésre és a kiadatásra vonatkozó szabályokat kell érinteniük, maradéktalanul tiszteletben tartva az e területre vonatkozó uniós vívmányokat, valamint az EUSZ 4. cikkének (3) bekezdés szerinti lojális együttműködési kötelezettséget.

(111) Az Európai Ügyészség teljes autonómiájának és függetlenségének biztosítása érdekében olyan önálló költségvetést kell biztosítani a számára, amelynek bevételei elsősorban az Európai Unió költségvetéséből nyújtott hozzájárulásból származnak. Az Európai Ügyészség pénzügyi, költségvetési és személyzeti rendszerének követnie kell a 966/2012/EU, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendelet (16) 208. cikkében említett szervekre alkalmazandó, vonatkozó uniós előírásokat, ugyanakkor figyelemmel kell lenni arra, hogy az Európai Ügyészség uniós szinten folytatott nyomozásokra és vádhatósági eljárásokra vonatkozó hatásköre egyedülálló.

(112) Az Európai Ügyészség által végzett nyomozási cselekmények költségét alapvetően az ezeket végrehajtó nemzeti hatóságoknak kell fedezniük. Az Ügyészség e rendelettel és az alkalmazandó pénzügyi szabályokkal összhangban részben megtérítheti a kivételesen magas költségekkel járó olyan nyomozási cselekmények költségeit, mint például az összetett szakértői vélemények, a nagyszabású rendőrségi műveletek és a hosszú ideig folytatott megfigyelési tevékenységek, és ehhez adott esetben, amennyiben lehetséges, átcsoportosíthat összegeket az Európai Ügyészség más költségvetési soraiból, vagy módosíthatja a költségvetést. A tervezett bevételeket és kiadásokat tartalmazó előzetes kimutatástervezet elkészítésekor az adminisztratív igazgatónak figyelembe kell vennie, hogy az Ügyészségnek részben meg kell térítenie a kivételesen magas költségekkel járó nyomozási cselekmények költségeit, amennyiben az állandó tanács ezt jóváhagyta.

(113) Az Európai Ügyészség működési kiadásait az Európai Ügyészség költségvetéséből kell fedezni. Ezekhez a költségekhez kell sorolni a delegált európai ügyészek és az Európai Ügyészség központi szintje közötti operatív kommunikáció költségeit – mint például a postaköltségeket, az utazási költségeket, az Európai Ügyészség belső működéséhez szükséges fordítások költségét –, valamint olyan egyéb költségeket is, amelyek a tagállamoknál előzőleg nem merültek fel a nyomozás során, és csak annak tudhatók be, hogy az Európai Ügyészség átvette a nyomozás és a vádhatósági eljárás feladatát. A delegált európai ügyészek hivatalának és titkárságának költségeit azonban a tagállamoknak kell fedezniük. Az EUMSZ 332. cikkével összhangban az Európai Ügyészség megvalósításából eredő kiadások a tagállamokat terhelik. Nem tartoznak ezek közé e kiadások közé az EUSZ 13. cikkének (1) bekezdése szerinti intézményeknél felmerülő igazgatási költségek.

(114) Az Ügyészi Kollégiumnak alapvetően minden esetben át kell ruháznia az adminisztratív igazgatóra az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata és az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételek (17) (a továbbiakban: személyzeti szabályzat és alkalmazási feltételek) által a kinevezésre jogosult hatóságra ruházott hatásköröket, kivéve, ha bizonyos körülmények miatt célszerű, hogy maga gyakorolja azokat.

(115) Az adminisztratív igazgató – mint engedélyezésre jogosult tisztviselő – felelős az Európai Ügyészség költségvetésének végrehajtásáért. Ha az adminisztratív igazgató egyeztet az állandó tanáccsal a kivételesen magas költséggel járó nyomozási cselekményekről, ő felel azért, hogy a rendelkezésre álló pénzügyi források és az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában meghatározott kritériumok alapján döntsön az odaítélendő támogatás összegéről.

(116) A különleges tanácsadói besorolásban lévő delegált európai ügyészek – közvetlen megállapodás útján meghatározandó – javadalmazásának az Ügyészi Kollégium külön határozatán kell alapulnia. E határozat célja többek között annak biztosítása, hogy a delegált európai ügyészek – abban a konkrét esetben, amikor a 13. cikk (3) bekezdése szerint nemzeti ügyészi hivatalt is betöltenek – főszabályként továbbra is nemzeti ügyészi minőségükben kapják javadalmazásukat, és hogy különleges tanácsadóknak járó javadalmazást csak az Európai Ügyészség számára delegált európai ügyészként végzett munkának megfelelő mértékben kapjanak majd. Minden tagállam megőrzi az arra vonatkozó hatáskörét, hogy jogszabályban maga határozza meg – az uniós joggal összhangban – azokat a feltételeket, amelyekkel szociális biztonsági rendszere keretében ellátásokat nyújt.

(117) Annak érdekében, hogy az Európai Ügyészség a később meghatározandó időpontban meg tudja kezdeni teljes értékű működését, olyan személyzetre lesz szüksége, amely tapasztalattal rendelkezik az uniós intézmények, szervek és hivatalok munkájában. E szükséglet kielégítése érdekében elő kell segíteni, hogy az Európai Ügyészség olyan ideiglenes alkalmazottakat és szerződéses alkalmazottakat tudjon felvenni, akik már valamely uniós intézménynél, szervnél vagy hivatalnál dolgoznak, mégpedig annak szavatolásával, hogy a személyzet érintett tagjainak szerződéses jogai jogfolytonosságot élveznek, amennyiben az Európai Ügyészség a működésének egy évvel az azt követő időpontig tartó kezdeti szakaszában veszi fel őket, hogy az Európai Ügyészség a 120. cikk (2) bekezdésében említett határozattal összhangban megkezdi működését.

(118) Az Európai Ügyészség munkájának az EUMSZ 15. cikke (3) bekezdésének megfelelően átláthatónak kell lennie, az Ügyészi Kollégiumnak pedig konkrét rendelkezéseket kell elfogadnia arra vonatkozóan, hogy a dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférés joga miképp garantálandó. E rendelet egyetlen rendelkezésének sem célja, hogy korlátozza a dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférés jogát, amennyiben az az Unióban és a tagállamokban – különösen a Charta 42. cikke és egyéb vonatkozó rendelkezések értelmében – garantált.

(119) Az uniós ügynökségekre alkalmazandó általános átláthatósági szabályoknak vonatkozniuk kell az Európai Ügyészségre is, de csak az olyan dokumentumok tekintetében, amelyek nem ügyiratok vagy ezek elektronikus másolatai, hogy operatív munkája során semmilyen módon ne merüljön fel a titoktartási kötelezettség megsértésének veszélye. Hasonlóképpen, az európai ombudsman által végzett igazgatási vizsgálatok során is tiszteletben kell tartani az Európai Ügyészséget terhelő titoktartási kötelezettséget. Az Ügyészség által folytatott nyomozások és vádhatósági eljárások integritásának garantálása céljából az operatív tevékenységekhez kapcsolódó dokumentumokra nem vonatkoznak az átláthatósági szabályok.

(120) Konzultációra került sor az európai adatvédelmi biztossal, aki 2014. március 10-én véleményt nyilvánított.

(121) A tagállamok állam-, illetve kormányfői szinten 2003. december 13-án Brüsszelben ülésező képviselői az 1965. április 8-i határozat (18) rendelkezéseinek megfelelően meghatározták az Európai Ügyészség székhelyét,

ELFOGADTA EZT A RENDELETET:

I. FEJEZET

TÁRGY ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK

1. cikk

Tárgy

Ez a rendelet létrehozza az Európai Ügyészséget és meghatározza a működésére vonatkozó szabályokat.

2. cikk

Fogalommeghatározások

E rendelet alkalmazásában:

1. „tagállam”: olyan tagállam – kivéve, ha a szövegből más nem következik, különösen a VIII. fejezetben –, amely részt vesz az Európai Ügyészség létrehozását célzó megerősített együttműködésben, akár az EUMSZ 86. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése értelmében megadottnak tekintett felhatalmazás, akár az EUMSZ 331. cikke (1) bekezdésének második vagy harmadik albekezdése szerint elfogadott határozat alapján;

2. „személy”: minden természetes és jogi személy;

3. „az Unió pénzügyi érdekei”: az uniós költségvetés, valamint a Szerződések alapján létrehozott intézmények, szervek és hivatalok költségvetése, továbbá a gazdálkodásuk és ellenőrzésük alá tartozó költségvetések alá tartozó, illetve ezek révén megszerzett vagy ezek részére teljesítendő valamennyi bevétel, kiadás és eszköz;

4. „az Európai Ügyészség személyzete”: az a központi szinten működő személyzet, amely támogatja az Ügyészi Kollégiumot, az állandó tanácsokat, az Európai Főügyészt, az európai ügyészeket, a delegált európai ügyészeket és az adminisztratív igazgatót az Európai Ügyészség e rendelet szerinti feladatainak teljesítése érdekében végzett napi munkájában;

5. „eljáró delegált európai ügyész”: az a delegált európai ügyész, aki az általa indított, rá kiosztott, illetve a 27. cikk alapján a saját hatáskörbe vonás jogára hivatkozással általa átvett nyomozásokért és vádhatósági eljárásokért felel;

6. „segítséget nyújtó delegált európai ügyész”: abban a másik tagállamban hivatalt viselő delegált európai ügyész, amelyben az eljáró delegált európai ügyésznek nyomozási cselekményt vagy egyéb intézkedést kell végrehajtania;

7. „személyes adat”: azonosított vagy azonosítható természetes személyre („érintett”) vonatkozó bármely információ; azonosítható az a természetes személy, aki közvetlen vagy közvetett módon, különösen valamely azonosító, például név, azonosító szám, helymeghatározó adat, online azonosító vagy a természetes személy fizikai, fiziológiai, genetikai, szellemi, gazdasági, kulturális vagy szociális azonosságára vonatkozó egy vagy több tényező alapján azonosítható;

8. „adatkezelés”: a személyes adatokon vagy adatállományokon automatizált vagy nem automatizált módon végzett bármely művelet vagy műveletek összessége, így például a gyűjtés, rögzítés, rendszerezés, tagolás, tárolás, átalakítás vagy megváltoztatás, lekérdezés, betekintés, felhasználás, a közlés továbbítás, terjesztés vagy egyéb módon történő hozzáférhetővé tétel útján, az összehangolás vagy összekapcsolás, korlátozás, törlés, illetve megsemmisítés;

9. „az adatkezelés korlátozása”: a tárolt személyes adatok megjelölése jövőbeli kezelésük korlátozása céljából;

10. „profilalkotás”: személyes adatok automatizált kezelésének bármely olyan formája, amelynek során a személyes adatokat valamely természetes személyhez fűződő bizonyos személyes jellemzők értékelésére, különösen a munkahelyi teljesítményhez, gazdasági helyzethez, egészségi állapothoz, személyes preferenciákhoz vagy érdeklődéshez, megbízhatósághoz, viselkedéshez, tartózkodási helyhez vagy mozgáshoz kapcsolódó jellemzők elemzésére vagy előrejelzésére használják;

11. „álnevesítés”: a személyes adatok olyan módon történő kezelése, amelynek következtében további információ felhasználása nélkül a továbbiakban már nem állapítható meg, hogy a személyes adat mely konkrét természetes személyre vonatkozik, feltéve, hogy az ilyen további információt külön tárolják, és technikai és szervezési intézkedések megtételével biztosított, hogy azt azonosított vagy azonosítható természetes személyhez többé nem lehet kapcsolni;

12. „nyilvántartási rendszer”: a személyes adatok bármely módon – centralizált, decentralizált vagy funkcionális vagy földrajzi szempontok szerint – tagolt állománya, amely meghatározott ismérvek alapján hozzáférhető;

13. „adatkezelő”: az Európai Ügyészség vagy valamely más illetékes hatóság, amely a személyes adatok kezelésének céljait és eszközeit önállóan vagy másokkal együtt meghatározza; ha az ilyen adatkezelés céljait és eszközeit az uniós jog vagy az Európai Unió valamely tagállamának joga határozza meg, az adatkezelőt vagy a kijelölésre vonatkozó különös szempontokat az uniós jog vagy az Európai Unió valamely tagállamának joga is meghatározhatja;

14. „adatfeldolgozó”: az a természetes vagy jogi személy, közhatalmi szerv, ügynökség vagy bármely más szerv, amely az adatkezelő nevében személyes adatokat kezel;

15. „címzett”: az a természetes vagy jogi személy, közhatalmi szerv, ügynökség vagy bármely egyéb szerv, akivel vagy amellyel a személyes adatot közlik, függetlenül attól, hogy harmadik fél-e. Nem tekintendők azonban címzettnek az uniós tagállamoknak az (EU) 2016/680 irányelv 3. cikke 7. pontjának a) alpontjában meghatározott illetékes hatóságoktól eltérő olyan közhatalmi szervei, amelyek az Európai Ügyészség egyedi vizsgálata keretében kapnak személyes adatokat; az említett adatok e közhatalmi szervek általi kezelése meg kell, hogy feleljen az adatkezelés céljainak megfelelően alkalmazandó adatvédelmi szabályoknak;

16. „adatvédelmi incidens”: az adatbiztonság olyan sérelme, amely a továbbított, tárolt vagy más módon kezelt személyes adatok véletlen vagy jogellenes megsemmisítését, elvesztését, módosítását, jogosulatlan közlését vagy az azokhoz való jogosulatlan hozzáférést eredményezi;

17. „adminisztratív jellegű személyes adat”: az Európai Ügyészség által kezelt valamennyi személyes adat, a műveleti vonatkozású személyes adatok kivételével;

18. „műveleti vonatkozású személyes adat”: a 49. cikkben megállapított célkitűzések elérése céljából az Európai Ügyészség által kezelt valamennyi személyes adat;

19. „genetikai adat”: egy természetes személy örökölt vagy szerzett genetikai jellemzőire vonatkozó minden olyan személyes adat, amely az adott személy fiziológiájára vagy egészségi állapotára vonatkozó egyedi információt hordoz, és amely elsősorban az adott természetes személyből vett biológiai minta elemzéséből ered;

20. „biometrikus adat”: egy természetes személy fizikai, fiziológiai vagy viselkedési jellemzőire vonatkozó olyan, sajátos technikai eljárásokkal nyert személyes adat, amely lehetővé teszi vagy megerősíti a természetes személy egyedi azonosítását, ilyen például az arckép vagy a daktiloszkópiai adat;

21. „egészségügyi adat”: egy természetes személy testi vagy szellemi egészségi állapotára vonatkozó személyes adat, ideértve a természetes személy számára nyújtott egészségügyi szolgáltatásokra vonatkozó olyan adatot is, amely információt hordoz a természetes személy egészségi állapotáról;

22. „felügyeleti hatóság”: az Európai Unió valamely tagállama által az (EU) 2016/679 európai parlamenti és tanácsi rendelet (19) 51. cikke vagy az (EU) 2016/680 irányelv 41. cikke alapján létrehozott független közhatalmi szerv;

23. „nemzetközi szervezet”: a nemzetközi közjog hatálya alá tartozó szervezet vagy annak alárendelt szervei, vagy olyan egyéb szerv, amelyet két vagy több állam közötti megállapodás hozott létre, vagy amely ilyen megállapodás alapján jött létre.

II. FEJEZET

AZ EURÓPAI ÜGYÉSZSÉG LÉTREHOZÁSA, FELADATAI ÉS ALAPELVEI

3. cikk

Létrehozás

(1) Az Unió szerveként létrejön az Európai Ügyészség.

(2) Az Európai Ügyészség jogi személy.

(3) Az Európai Ügyészség a 100. cikknek megfelelően együttműködik az Eurojusttal és igénybe veszi annak támogatását.

4. cikk

Feladatok

Az Európai Ügyészség felelős az (EU) 2017/1371 irányelvben megállapított és az e rendeletben meghatározott, az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények elkövetőivel és azok bűntársaival szembeni nyomozás és vádhatósági eljárás lefolytatásáért, valamint e személyek bíróság elé állításáért. Ebben a vonatkozásban az Európai Ügyészség nyomozásokat folytat és eljárási cselekményeket végez, valamint ellátja az ügyészi feladatokat a tagállamok illetékes bíróságain az egyes ügyek jogerős lezárásáig.

5. cikk

A tevékenységekre vonatkozó alapelvek

(1) Az Európai Ügyészség a tevékenységei végzése során biztosítja a Chartában rögzített jogok tiszteletben tartását.

(2) Az Európai Ügyészséget minden tevékenységének végzése során a jogállamiság és az arányosság elve kötelezi.

(3) Az Európai Ügyészség nevében végzett nyomozásokra és vádhatósági eljárásokra ez a rendelet az irányadó. A nemzeti jog csak az e rendelet által nem szabályozott kérdésekre alkalmazandó. E rendelet eltérő rendelkezésének hiányában az alkalmazandó nemzeti jog azon tagállam joga, amelynek a delegált európai ügyésze a 13. cikk (1) bekezdésének megfelelően az ügyben eljár. Ha egy kérdést a nemzeti jog és e rendelet is szabályoz, akkor az utóbbit kell alkalmazni.

(4) Az Európai Ügyészség pártatlanul jár el az általa folytatott nyomozások során, és minden releváns – akár terhelő, akár mentő – bizonyítékot felkutat.

(5) Az Európai Ügyészség indokolatlan késedelem nélkül megindítja és lefolytatja a nyomozásokat.

(6) Az illetékes nemzeti hatóságok aktívan segítik és támogatják az Európai Ügyészség nyomozásait és vádhatósági eljárásait. Az e rendelet alapján végzett minden cselekményre, gyakorlatra vagy eljárásra a lojális együttműködés elve az irányadó.

6. cikk

Függetlenség és elszámoltathatóság

(1) Az Európai Ügyészség független. Az Európai Főügyész, az Európai Főügyész helyettesei, az európai ügyészek, a delegált európai ügyészek, az adminisztratív igazgató, valamint az Európai Ügyészség személyzete az e rendelet szerinti feladataik ellátása során az Unió egészének érdekében járnak el a jogban meghatározottaknak megfelelően, és nem kérhetnek és nem fogadhatnak el utasítást az Európai Ügyészségen kívül álló személyektől, az Európai Unió bármely tagállamától, valamint uniós intézményektől, szervektől és hivataloktól. Az Európai Unió tagállamai és az uniós intézmények, szervek és hivatalok kötelesek tiszteletben tartani az Európai Ügyészség függetlenségét, és nem kísérelhetnek meg befolyást gyakorolni rá feladatainak ellátása tekintetében.

(2) Az Európai Ügyészség általános tevékenységét illetően elszámolással tartozik az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és a Bizottságnak, és a 7. cikknek megfelelően éves jelentéseket nyújt be részükre.

7. cikk

Jelentéstétel

(1) Az Európai Ügyészség évente jelentést készít az általános tevékenységéről az uniós intézmények hivatalos nyelvein, és azt nyilvánosságra hozza. A jelentést megküldi az Európai Parlamentnek és a nemzeti parlamenteknek, valamint a Tanácsnak és a Bizottságnak.

(2) Az Európai Főügyész évente egyszer megjelenik az Európai Parlament és a Tanács előtt, illetve felkérés alapján a tagállamok nemzeti parlamentjei előtt, hogy számot adjon az Európai Ügyészség általános tevékenységéről, az Európai Ügyészség azon kötelezettségének sérelme nélkül, hogy a konkrét ügyeket és a személyes adatokat diszkréten és bizalmasan kezelje. A nemzeti parlamentek meghallgatásain az Európai Főügyészt helyettesítheti az egyik helyettese.

III. FEJEZET

AZ EURÓPAI ÜGYÉSZSÉG JOGÁLLÁSA, FELÉPÍTÉSE ÉS SZERVEZETE

1. SZAKASZ

Az európai ügyészség jogállása és felépítése

8. cikk

Az Európai Ügyészség felépítése

(1) Az Európai Ügyészség decentralizált felépítésű, egységes hivatalként működő, oszthatatlan uniós szerv.

(2) Az Európai Ügyészség szervezetileg egy központi szintből és egy decentralizált szintből áll.

(3) A központi szintet az Európai Ügyészség székhelyén található központi hivatal alkotja. A központi hivatal az Ügyészi Kollégiumból, az állandó tanácsokból, az Európai Főügyészből, az Európai Főügyész helyetteseiből, az európai ügyészekből és az adminisztratív igazgatóból áll.

(4) A decentralizált szintet a tagállamokban lévő delegált európai ügyészek alkotják.

(5) A központi hivatalt és a delegált európai ügyészeket az e rendelet szerinti feladataik ellátásában az Európai Ügyészség személyzete segíti.

9. cikk

Az Ügyészi Kollégium

(1) Az Európai Ügyészség Ügyészi Kollégiumát az Európai Főügyész és tagállamonként egy-egy európai ügyész alkotja. Az Ügyészi Kollégium ülésein az Európai Főügyész elnököl, és ő felel az ülések előkészítéséért.

(2) Az Ügyészi Kollégium rendszeresen összeül, és felelősséggel tartozik az Európai Ügyészség tevékenységének általános felügyeletéért. Határoz a stratégiai kérdésekben, valamint a konkrét ügyek nyomán felmerülő általános kérdésekben – különösen annak biztosítása érdekében, hogy az Európai Ügyészség vádhatósági eljárásra vonatkozó irányvonala a tagállamok mindegyikében egységes, hatékony és következetes legyen – valamint egyéb, e rendeletben meghatározott kérdésekben. Az Ügyészi Kollégium a konkrét ügyeket illetően nem hozhat operatív döntéseket. Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában e cikkel összhangban meg kell állapítani az Ügyészi Kollégium általános felügyeleti tevékenységei végzésének, valamint a stratégiai és általános ügyekkel kapcsolatos határozatok meghozatalának részletszabályait.

(3) Az Európai Főügyész javaslatára – és az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatával összhangban – az Ügyészi Kollégium állandó tanácsokat hoz létre.

(4) Az Ügyészi Kollégium a 21. cikkel összhangban elfogadja az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatát, és részletesen meghatározza az Ügyészi Kollégium tagjainak és az Európai Ügyészség személyzetének a feladataik ellátásához szükséges felelősségi köreit.

(5) E rendelet eltérő rendelkezésének hiányában az Ügyészi Kollégium egyszerű többséggel határoz. Az Ügyészi Kollégium bármely tagja kezdeményezhet szavazást az Ügyészi Kollégium által eldöntendő kérdésekről. Az Ügyészi Kollégium minden tagja egy szavazattal rendelkezik. Az Európai Főügyész döntő szavazattal rendelkezik abban az esetben, ha az Ügyészi Kollégium által eldöntendő bármely kérdésben szavazategyenlőség áll fenn.

10. cikk

Az állandó tanácsok

(1) Az állandó tanácsokban az Európai Főügyész vagy az egyik helyettese, vagy pedig az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatának megfelelően elnöknek kijelölt egyik európai ügyész tölti be az elnöki tisztet. Az elnökön kívül az állandó tanácsok két állandó taggal rendelkeznek. Az állandó tanácsok számát, összetételét és a tanácsok közötti hatáskörfelosztást az Európai Ügyészség működési igényeinek kellő figyelembevételével, az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatával összhangban kell meghatározni.

Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatának – az ügyek véletlenszerű kiosztására épülő rendszer révén – biztosítania kell a munkateher egyenletes megoszlását, valamint olyan, kivételes esetekre vonatkozó eljárásokat kell megállapítania, amelyek keretében az Európai Főügyész a döntésével eltérhet az ügyek véletlenszerű kiosztásának elvétől, ha ez az Európai Ügyészség hatékony működése érdekében szükséges.

(2) Az állandó tanácsok – e cikk (3), (4) és (5) bekezdésével összhangban – ellenőrzik és irányítják a delegált európai ügyészek által folytatott nyomozásokat és vádhatósági eljárásokat. Az állandó tanácsok biztosítják továbbá a határokon átnyúló ügyekben a nyomozások és vádhatósági eljárások koordinációját, valamint az Ügyészi Kollégium által a 9. cikk (2) bekezdésének megfelelően hozott határozatok végrehajtását.

(3) Az állandó tanácsok az e rendeletben meghatározott feltételeknek és eljárásoknak megfelelően – adott esetben az eljáró delegált európai ügyész által javasolt határozattervezet felülvizsgálatát követően – az alábbiakban felsorolt kérdésekben határoznak:

a) az ügy bíróság elé vitele a 36. cikk (1), (3) és (4) bekezdésének megfelelően;

b) az eljárás megszüntetése a 39. cikk (1) bekezdése a)-g) pontjának megfelelően;

c) az egyszerűsített vádhatósági eljárás alkalmazása és a delegált európai ügyész utasítása a 40. cikknek megfelelően az ügy jogerős lezárása érdekében;

d) az ügy átadása a nemzeti hatóságoknak a 34. cikk (1), (2), (3) vagy (6) bekezdésének megfelelően;

e) a nyomozás újbóli megindítása a 39. cikk (2) bekezdésének megfelelően.

(4) Szükség esetén az állandó tanácsok az alábbiakban felsorolt kérdésekben is határoznak, az e rendeletben meghatározott feltételeknek és eljárásoknak megfelelően:

a) a delegált európai ügyész utasítása arra, hogy a 26. cikk (1)–(4) bekezdésében foglalt szabályoknak megfelelően nyomozást indítson, ha nem indult nyomozás;

b) a delegált európai ügyész utasítása arra, hogy a 27. cikk (6) bekezdésének megfelelően gyakorolja a saját hatáskörbe vonás jogát, ha az ügyet még nem vonták saját hatáskörbe;

c) stratégiai kérdéseknek vagy konkrét ügyek nyomán felmerülő általános kérdéseknek az Ügyészi Kollégium elé terjesztése a 9. cikk (2) bekezdésével összhangban;

d) valamely ügy kiosztása a 26. cikk (3) bekezdésének megfelelően;

e) valamely ügy áthelyezése a 26. cikk (5) bekezdésének vagy a 28. cikk (3) bekezdésének megfelelően;

f) az európai ügyész azon döntésének jóváhagyása, hogy a 28. cikk (4) bekezdésének megfelelően maga folytatja le a nyomozást.

(5) Az illetékes állandó tanács a nyomozást, illetve vádhatósági eljárást felügyelő európai ügyészen keresztül utasításokat adhat valamely konkrét ügyben, az alkalmazandó nemzeti joggal összhangban az eljáró delegált európai ügyész számára, ha ez szükséges a nyomozás, illetve a vádhatósági eljárás hatékony lefolytatásához, az igazságszolgáltatás érdekének érvényesüléséhez, illetve az Európai Ügyészség koherens működésének biztosításához.

(6) Az állandó tanács egyszerű többséggel határoz. Az állandó tanács bármely tagjának kérésére szavazást tart. Minden tag egy szavazattal rendelkezik. Szavazategyenlőség esetén az elnök szavazata dönt. A határozatokat az állandó tanácsok ülésein, tanácskozást követően kell meghozni, adott esetben az eljáró delegált európai ügyész határozattervezete alapján.

Az ügy aktáját – kérésre – az illetékes állandó tanács részére hozzáférhetővé kell tenni a határozatok előkészítése érdekében.

(7) Az állandó tanácsok dönthetnek úgy, hogy az e cikk (3) bekezdésének a) vagy b) pontja szerinti döntéshozatali hatáskörüket – ez utóbbi esetben csak a 39. cikk (1) bekezdésének a)–f) pontjában meghatározott szabályok tekintetében – átruházzák az ügyet a 12. cikk (1) bekezdésének megfelelően felügyelő európai ügyészre, ha ez a hatáskör-átruházás a bűncselekmény súlyossága vagy a konkrét ügyben az eljárás összetettsége miatt kellően indokolt, és az adott bűncselekmény az Unió pénzügyi érdekeinek 100 000 EUR-nál kisebb kárt okozott vagy okoz valószínűsíthetően. Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában erre vonatkozóan iránymutatásokat kell megállapítani annak érdekében, hogy biztosított legyen az Európai Ügyészségen belüli egységes alkalmazás.

Az állandó tanács a döntéshozatali hatáskör átruházására vonatkozó határozatairól tájékoztatja az Európai Főügyészt. Az Európai Főügyész az ezen információ kézhezvételétől számított három napon belül határozatának felülvizsgálatára kérheti az állandó tanácsot, ha úgy véli, hogy az Európai Ügyészség által folytatott nyomozások és vádhatósági eljárások összhangja érdekében erre szükség van. Ha az Európai Főügyész az érintett állandó tanács tagja, az Európai Főügyész egyik helyettese gyakorolja az említett felülvizsgálat kérésére vonatkozó jogot. Az ügyet felügyelő európai ügyész beszámol az állandó tanácsnak az ügy jogerős lezárásáról, továbbá minden olyan információról, illetve körülményről, amely megítélése szerint valószínűsíthetően szükségessé teszi, hogy a hatáskör-átruházás fenntartásának lehetőségét újból megvizsgálják, különös tekintettel a 36. cikk (3) bekezdésében említett körülményekre.

A hatáskör-átruházásról szóló határozat bármikor visszavonható az állandó tanács egyik tagjának kérésére, és arról e cikk (6) bekezdésével összhangban kell határozni. A hatáskör-átruházást vissza kell vonni, ha az európai ügyészt a 16. cikk (7) bekezdésével összhangban a delegált európai ügyész helyettesíti.

A hatáskör-átruházási elv következetes alkalmazásának biztosítása érdekében minden állandó tanács évente beszámol az Ügyészi Kollégiumnak a hatáskör-átruházás alkalmazásáról.

(8) Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában fel kell hatalmazni az állandó tanácsokat arra, hogy írásbeli eljárás útján is hozhassanak határozatot, amelynek részletes szabályait szintén az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában kell megállapítani.

A (3), (4), (5) és (7) bekezdés alapján hozott valamennyi határozatot, illetve kiadott utasítást írásban rögzíteni kell és iktatni kell az ügy aktájába.

(9) Az állandó tagokon kívül az az európai ügyész, aki a 12. cikk (1) bekezdésének megfelelően valamely nyomozást, illetve vádhatósági eljárást felügyel, részt vesz az állandó tanács tanácskozásain. Az európai ügyész szavazati joggal rendelkezik, kivéve az állandó tanácsnak a hatáskör-átruházásra, illetve annak visszavonására vonatkozó, e cikk (7) bekezdése szerinti határozata, az ügyek kiosztására és áthelyezésére vonatkozó, a 26. cikk (3), (4) és (5) bekezdése, továbbá a 27. cikk (6) bekezdése szerinti határozata, valamint az ügy bíróság elé vitelére vonatkozó, a 36. cikk (3) bekezdése szerinti határozata esetében, ha egynél több tagállam rendelkezik joghatósággal az ügyre vonatkozóan, valamint a 31. cikk (8) bekezdésében ismertetett helyzetek esetében.

Az állandó tanácsok – valamely európai ügyész vagy delegált európai ügyész kérésére, vagy saját kezdeményezésükre – az ügyben érintett más európai ügyészeket vagy delegált európai ügyészeket is meghívhatnak az üléseikre, szavazati jog nélkül.

(10) Az állandó tanácsok elnökei – az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatának megfelelően – rendszeresen tájékoztatják az Ügyészi Kollégiumot az e cikk alapján hozott döntésekről, hogy az Ügyészi Kollégium betölthesse a 9. cikk (2) bekezdése szerinti szerepét.

11. cikk

Az Európai Főügyész és helyettesei

(1) Az Európai Ügyészség vezetője az Európai Főügyész. Az Európai Főügyész megszervezi az Európai Ügyészség munkáját, irányítja annak tevékenységét, valamint döntéseket hoz e rendeletnek és az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatának megfelelően.

(2) Két helyettest kell kinevezni arra, hogy az Európai Főügyészt segítsék feladatai ellátásában, illetve helyettesítsék távollétében vagy amikor feladatai ellátásában akadályoztatva van.

(3) Az Európai Főügyész képviseli az Európai Ügyészséget az Unió és az Európai Unió tagállamainak intézményeivel, valamint harmadik felekkel szemben. Az Európai Főügyész a képviselettel kapcsolatos feladatait átruházhatja valamelyik helyettesére vagy az egyik európai ügyészre.

12. cikk

Az európai ügyészek

(1) Az európai ügyészek az állandó tanács nevében és a 10. cikk (3), (4) és (5) bekezdésének megfelelően általa adott utasításokkal összhangban felügyelik azokat a nyomozásokat és vádhatósági eljárásokat, amelyekért az ügyben a származási tagállamukban eljáró delegált európai ügyészek felelősek. Az európai ügyészek az általuk felügyelt ügyekről összefoglalót készítenek, illetve adott esetben az érintett állandó tanács által hozandó határozatokra vonatkozóan javaslatot tesznek a delegált európai ügyészek határozattervezetei alapján.

Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában – a 16. cikk (7) bekezdésének sérelme nélkül – rendelkezni kell az európai ügyészek helyettesítésének mechanizmusáról arra az esetre, ha az ügyet felügyelő európai ügyész átmenetileg akadályoztatva van feladatai ellátásában, vagy ha más okból kifolyólag nem tudja ellátni az európai ügyészi feladatokat. A helyettes európai ügyész az európai ügyész bármelyik feladatát – a 28. cikk (4) bekezdése szerinti nyomozás folytatásának lehetőségét kivéve – elláthatja.

(2) Az európai ügyészek a származási tagállamukban folyó nyomozások és vádhatósági eljárások mennyiségéből adódó munkateher vagy a személyüket érintő összeférhetetlenség okán kivételes esetben kérhetik, hogy a származási tagállamukban a delegált európai ügyészek által kezelt konkrét ügyekben folytatott nyomozások és vádhatósági eljárások felügyeletével más európai ügyészt bízzanak meg, feltéve, hogy ezzel az utóbbi egyetért. A kérésről az Európai Főügyész határoz az európai ügyész munkaterhe alapján. Az európai ügyészt érintő összeférhetetlenség esetén az Európai Főügyész helyt ad e kérésnek. Az ezzel kapcsolatos döntéshozatalra és az érintett ügyek ezt követő kiosztására vonatkozó eljárásra irányadó elveket az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában kell meghatározni. A 28. cikk (4) bekezdése nem alkalmazandó az e bekezdéssel összhangban felügyelt nyomozásokra és vádhatósági eljárásokra.

(3) Az ügyet felügyelő európai ügyészek – az alkalmazandó nemzeti joggal összhangban és az illetékes állandó tanács utasításainak megfelelően – konkrét ügyben utasításokat adhatnak az eljáró delegált európai ügyész számára, ha erre szükség van a nyomozás, illetve vádhatósági eljárás hatékony lefolytatásához, az igazságszolgáltatás érdekének érvényesüléséhez, illetve az Európai Ügyészség koherens működésének biztosításához.

(4) Ha valamely tagállam nemzeti joga úgy rendelkezik, hogy a nemzeti ügyészség szervezetén belül bizonyos aktusokat belső felülvizsgálatnak kell alávetni, a delegált európai ügyész által hozott ilyen aktusok felülvizsgálata az ügyet felügyelő európai ügyész felügyeleti hatásköre alá tartozik, az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatával összhangban és az állandó tanács felügyeleti és ellenőrzési hatáskörének sérelme nélkül.

(5) Az európai ügyészek saját származási tagállamukban összekötőként működnek és az információs csatorna szerepét töltik be az állandó tanácsok és a delegált európai ügyészek között. A delegált európai ügyészekkel szorosan együttműködve a tagállamukban ellenőrzik az Európai Ügyészség feladatainak végrehajtását. Emellett – e rendelettel és az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatával összhangban – biztosítják, hogy a központi hivataltól érkező minden releváns információ eljusson a delegált európai ügyészekhez, illetve fordítva.

13. cikk

A delegált európai ügyészek

(1) A delegált európai ügyészek az Európai Ügyészség nevében járnak el saját tagállamukban, és a nemzeti ügyészekkel azonos jogkörökkel rendelkeznek a nyomozás, a vádhatósági eljárás és az ügyek bíróság elé vitele tekintetében az e rendeletben rájuk ruházott különleges jogkörökön és jogálláson túlmenően, e jogkörökre és jogállásra is figyelemmel és az e rendeletben előírt feltételek mellett.

A delegált európai ügyészek felelnek az általuk indított, nekik kiosztott, illetve a saját hatáskörbe vonás jogára hivatkozással általuk átvett nyomozásokért és vádhatósági eljárásokért. A delegált európai ügyészek követik az adott üggyel megbízott állandó tanács iránymutatásait és utasításait, valamint az ügyet felügyelő európai ügyész utasításait.

A delegált európai ügyészek felelnek továbbá az ügyek bíróság elé viteléért, így különösen jogkörrel rendelkeznek arra, hogy a bírósági eljárás során indítványt tegyenek, a bizonyításfelvételen részt vegyenek, és igénybe vegyék a nemzeti jog alapján rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőségeket.

(2) Minden tagállam két vagy több delegált európai ügyésszel rendelkezik. A tagállamok érintett hatóságaival való egyeztetést és megállapodást követően az Európai Főügyész hagyja jóvá a delegált európai ügyészek számát, valamint a hatáskörök feladat szerinti és területi felosztását az egyes tagállamokban lévő delegált európai ügyészek között.

(3) A delegált európai ügyészek nemzeti ügyészi feladatokat is elláthatnak, ha ez nem akadályozza őket az e rendelet szerinti kötelezettségeik teljesítésében. Ez irányú megbízatásukról tájékoztatják az adott ügyet felügyelő európai ügyészt. Ha egy delegált európai ügyész a delegált európai ügyészi feladatait a nemzeti ügyészként gyakorolt hasonló feladatai miatt nem tudja ellátni, erről tájékoztatja az adott ügyet felügyelő európai ügyészt, aki az illetékes nemzeti ügyészségekkel egyeztet arról, hogy elsőbbséget kell-e biztosítani a szóban forgó ügyész e rendelet szerinti feladatai ellátásának. Az európai ügyész javasolhatja az állandó tanácsnak, hogy az ügyet a 28. cikk (3) bekezdésének megfelelően helyezze át ugyanazon tagállam egy másik delegált európai ügyészéhez, illetve a 28. cikk (4) bekezdésével összhangban