MELLÉKLET

1. BEVEZETÉS

A 2010/31/EU irányelv (a továbbiakban: az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv) előírja, hogy a tagállamok hosszú távú felújítási stratégiákat fogadjanak el, illetve az új épületek és a jelentős felújítás alatt álló meglévő épületek energiahatékonyságra vonatkozóan minimumkövetelményeket határozzanak meg.

A 2012/27/EU irányelv (a továbbiakban: az energiahatékonyságról szóló irányelv) rendelkezéseket tartalmazott az épületek felújítása, illetve a nemzeti épületállomány felújításába történő beruházások ösztönzésére szolgáló hosszú távú stratégiák vonatkozásában.

A 2018. július 9-én hatályba lépett (EU) 2018/844 irányelv módosította az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvet és az energiahatékonyságról szóló irányelvet. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke megteremti a hosszú távú felújítási stratégiák keretét annak támogatása érdekében, hogy az épületek nemzeti állománya felújítás révén 2050-re nagy energiahatékonyságú és dekarbonizált épületállománnyá váljon, megkönnyítve a meglévő épületek közel nulla energiaigényű épületekké való, költséghatékony átalakítását. Ezzel az irányelvvel összhangban a stratégiákat az épületek felújításába történő, az említett célok eléréséhez szükséges beruházások mozgósítására szolgáló pénzügyi mechanizmusok fogják támogatni.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 10. cikkének megfelelően a szakpolitikák és intézkedések

a) az épületfelújítás során megvalósítandó energiahatékonyság-javításra irányuló pénzügyi intézkedéseket a megcélzott vagy megvalósult energiamegtakarításhoz kötik;

b) lehetővé teszik az egyes épületek mért vagy számított energiafelhasználására vonatkozó adatok gyűjtését; és

c) elérhetővé teszik az összesített anonimizált adatokat.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 20. cikke értelmében hozzáférhető és átlátható tanácsadási eszközökkel tájékoztatást kell nyújtani az épületek vagy épületegységek tulajdonosainak vagy bérlőinek.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv megteremti az épületek energiahatékonyságának meghatározására szolgáló közös általános kereteket, beleértve a használandó mutatókat és számításokat. Ezek az iránymutatások támogatják a nemzeti és regionális szabályozási keret helyes végrehajtását. Az iránymutatások a Bizottság álláspontját tükrüzik. Nem módosítják az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv joghatását, és nem érintik a 2a., a 10. és a 20. cikk, valamint az I. melléklet Bíróság által megfogalmazott kötelező erejű értelmezését.

2. HOSSZÚ TÁVÚ FELÚJÍTÁSI STRATÉGIÁK

2.1. Cél

A nemzeti épületállományra vonatkozó hosszú távú felújítási stratégiák tagállamok általi kidolgozására vonatkozó követelmény az energiahatékonysági irányelvből átkerült az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvbe. Az (EU) 2018/844 irányelv 1. cikke értelmében az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv egy új 2a. cikkel bővült a hosszú távú felújítási stratégiákra vonatkozóan, illetve hatályát veszti az energiahatékonyságról szóló irányelv 4. cikke, amely előírta, hogy a tagállamoknak hosszú távú stratégiát kell kidolgozniuk a nemzeti épületállomány felújítását célzó beruházások mozgósítása érdekében.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv jelenleg

a) határozottabban foglalkozik az energiaszegénységgel; és

b) új hivatkozásokat tartalmaz az alábbiakra: i. egészség, biztonság és levegőminőség; ii. az intelligens technológiák, a készségek és az oktatás előmozdítására szolgáló kezdeményezések; iii. azok a szakpolitikák, amelyek a nemzeti épületállomány legrosszabb teljesítményű szegmenseire irányulnak; iv. a tulajdonos és bérlő közötti érdekellentétek (1); v. a piac nem megfelelő működése; és vi. középületek.

A hatékony hosszú távú felújítási stratégiák várhatóan felgyorsítják a meglévő – jelenleg alacsony felújítási arányú – épületek költséghatékony felújítását, és biztosítják a gyakoribb mélyfelújításokat. A stratégia önmagában nem cél, hanem a határozottabb fellépés kezdete.

2.2. Hatály

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv kiterjeszti a tagállamok hosszú távú felújítási stratégiáinak hatályát. Az energiahatékonyságról szóló irányelv 4. cikke értelmében létrehozott stratégiákhoz hasonlóan a hosszú távú felújítási stratégiák is a magán- és köztulajdonban lévő lakóépületek és nem lakóépületek nemzeti állományára vonatkoznak. Az épületek energiahatékonyságáról szóló módosított irányelv azonban új és szélesebb körű kötelezettségeket vezet be, illetve a hosszú távú felújítási stratégiák tárgyát képező új szakpolitikai területeket és intézkedéseket azonosít.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke értelmében a tagállamok kötelesek többek között

a) átfogó stratégiát kidolgozni az épületállomány 2050-re nagy energiahatékonyságú és dekarbonizált épületállománnyá alakítása, illetve a meglévő épületek közel nulla energiaigényű épületekké való költséghatékony átalakítása céljából;

b) ütemtervet kidolgozni intézkedésekkel, az előrehaladás mérésére alkalmas mutatókkal és 2030-ra, 2040-re és 2050-re vonatkozó indikatív mérföldkövekkel;

c) nyilvános konzultációt folytatni a stratégiájukról, mielőtt benyújtják a Bizottságnak, illetve intézkedéseket hozni a végrehajtás során történő további inkluzív konzultáció tekintetében;

d) lehetővé tenni a mechanizmusokhoz való hozzáférést intelligens finanszírozással a beruházások mozgósításának támogatására; és

e) benyújtani stratégiájukat a végleges (2) integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervük (3) részeként, és tájékoztatást nyújtani a végrehajtásról az integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai jelentésekben.

2.3. A 2050-re jelentősen dekarbonizált épületállomány megteremtésére irányuló átfogó stratégia kidolgozására vonatkozó kötelezettség

2.3.1. A hosszú távú felújítási stratégiák kötelező elemei

A tagállamok hosszú távú felújítási stratégiáinak tartalmazniuk kell meglévő elemeket (lásd az energiahatékonyságról szóló irányelv 4. cikkét) és új elemeket (lásd az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkét). Már minden hosszú távú felújítási stratégiának tartalmaznia kell a lenti elemeket.

2.3.1.1. A nemzeti épületállomány áttekintése – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének a) pontja

Az energiahatékonyságról szóló irányelv 4. cikkének a) pontja már kimondta, hogy a hosszú távú felújítási stratégiák kiindulópontja a nemzeti épületállomány áttekintése.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint a hosszú távú felújítási stratégiáknak magukban kell foglalniuk a nemzeti épületállomány áttekintését adott esetben statisztikai mintavétel és a felújított épületek 2020-ban várható aránya alapján.

A felújított épületek várható aránya különféleképpen fejezhető ki, például

a) százalékosan (%);

b) abszolút értékben; vagy

c) épülettípusonként a felújított terület négyzetméterében.

A nagyobb pontosság kedvéért a felújítás mélysége is használható (például könnyű, közepes és mély). A közel nulla energiaigényű épületekké való átalakítás is további mutató lehet (4). Általánosabban véve, a „mélyfelújításnak” egyaránt energiahatékonysághoz és az üvegházhatást okozó gázok csökkenéséhez kell vezetnie.

A „várható arány” nem kötelező érvényű cél, hanem olyan számadat, amely reálisan mutatja a 2020-ban befejezett épületfelújítások valószínű arányát. A tagállamok emellett megemlíthetik a 2030-ra, 2040-re és 2050-re befejezett felújítások várható arányát az említett évekre vonatkozó indikatív mérföldkövek megadására vonatkozó követelménynek megfelelően.

2.3.1.2. Költséghatékony felújítási megközelítések – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének b) pontja

Az energiahatékonyságról szóló irányelv 4. cikkének b) pontja már arra kötelezte a tagállamokat, hogy hosszú távú felújítási stratégiákban határozzák meg az épülettípusoknak és az éghajlati zónáknak megfelelő költséghatékony felújítási megközelítéseket.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének b) pontja tartalmazza az épülettípusnak és az éghajlati övezetnek megfelelő költséghatékony felújítási megközelítések meghatározását, figyelembe véve adott esetben az épületek életciklusán belül azokat a releváns pontokat, amikor a beavatkozás szükségessé válik.

Az (EU) 2018/844 irányelv (12) preambulumbekezdése egyértelművé teszi, hogy a „beavatkozási pont”„egy adott épület életciklusában azon megfelelő pillanat meghatározása, amikor – például költséghatékonysági vagy állagromlás-megelőzési okokból – esedékessé válik az energiahatékonyság növelését célzó felújítás”.

Beavatkozási pont lehet:

a) egy ügylet (például egy épület értékesítése, bérbeadása (5) vagy lízingje, újrafinanszírozása vagy használati módjának megváltozása);

b) felújítás (például egy már tervezett, szélesebb körű nem energetikai felújítás) (6); vagy

Elképzelhető, hogy egyes épületekre nem vonatkoznak beavatkozási pontok, erre utal az „adott esetben” rész.

Az energiahatékony felújítás és a beavatkozási pontok összekötésének biztosítania kell, hogy az épületek életciklusa során egy későbbi szakaszban ne kerüljön sor az energiával kapcsolatos intézkedések elhanyagolására vagy mellőzésére. Az energiahatékonyságra a beavatkozási pontokon történő összpontosítás korlátozza a felújításra és a más intézkedésekkel való lehetséges szinergiák fokozására irányuló lehetőségek elmulasztásának kockázatát.

A beavatkozási pontok költséghatékony felújítást tehetnek lehetővé a méretgazdaságosság miatt, amely akkor érhető el, ha az energetikai felújítás elvégzésére ugyanakkor kerül sor, mint az egyéb szükséges munkálatokra vagy tervezett felújításokra.

2.3.1.3. A mélyfelújításra vonatkozó szakpolitikák és intézkedések – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének c) pontja

Az energiahatékonyságról szóló irányelv 4. cikkének c) pontja már előírta a tagállamok számára annak biztosítását, hogy a hosszú távú felújítási stratégiák olyan szakpolitikákat és intézkedéseket tartalmazzanak, amelyekkel ösztönözhetők a költséghatékony mélyfelújítások, ideértve a szakaszos mélyfelújításokat is.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerint a hosszú távú felújítási stratégiákban szerepelnek „olyan szakpolitikák és intézkedések, amelyekkel ösztönözhetők az épületek költséghatékony mélyfelújításai, ideértve a szakaszos mélyfelújításokat is, továbbá amelyekkel támogathatók a célzott, költséghatékony intézkedések és felújítások, például az épületfelújítási útlevelek rendszerének szabadon választható bevezetése révén”.

A mélyfelújítás olyan felújítás, amely a korszerűsítés előtti szinthez képest jelentős százalékban csökkenti egy épület hálózatból vételezett energiafogyasztását és végsőenergia-fogyasztását egyaránt, ami rendkívül nagy energiahatékonyságot eredményez (8). A „Pénzügyi támogatás az épületek energiahatékonyságának javítására” című 2013. évi bizottsági jelentést kísérő bizottsági szolgálati munkadokumentum (9) szerint a „mélyfelújítás” olyan felújítás, amely az energiahatékonyság jelentős (általában 60 %-ot meghaladó) javulását eredményezi.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv szerint az épületfelújítási útlevelek az olyan intézkedések közé tartoznak, amelyekkel a tagállamok támogathatják a célzott költséghatékony felújítást és a szakaszos mélyfelújítást. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv nem határozza meg részletesen, hogy miből áll az épületfelújítási útlevél, de máshol (10) meghatározásra került több olyan közös elem, amely példaként használható: elektronikus vagy papíralapú dokumentum, amely nagy vonalakban ismerteti egy adott épület hosszú távú (15–20 év), lépésről lépésre történő felújításának ütemtervét (ideális esetben a lehető legkevesebb lépésben), s ennek forrása lehet a konkrét minőségi követelményeknek megfelelő, illetve az energiahatékonyságot esetlegesen javító releváns intézkedéseket és felújításokat körvonalakban ismertető helyszíni energetikai audit (11).

2.3.1.4. A legrosszabb teljesítményű épületekre és az energiaszegénységre vonatkozó szakpolitikák és intézkedések – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének d) pontja

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdése d) pontjának megfelelően a hosszú távú felújítási stratégiákban szerepel „azon szakpolitikák és intézkedések áttekintése, amelyek a nemzeti épületállomány legrosszabb teljesítményű szegmenseire, a tulajdonos és bérlő közötti érdekellentétekre és a piac nem megfelelő működésére irányulnak, továbbá azon releváns nemzeti intézkedések felvázolása, amelyek hozzájárulnak az energiaszegénység mérsékléséhez”.

Ez új elem, amely az energiahatékonyságról szóló irányelv 4. cikke értelmében még nem létezett. A tagállamok hosszú távú felújítási stratégiáinak már áttekintést kell adniuk azokról a szakpolitikákról és intézkedésekről, amelyek az alábbiakra vonatkoznak:

a) a nemzeti épületállomány legrosszabb teljesítményű szegmensei;

b) a tulajdonos és bérlő közötti érdekellentétek (12);

c) a piac nem megfelelő működése; és

d) az energiaszegénység enyhítése.

Az áttekintés tartalmazza legalább minden egyes szakpolitika és intézkedés rövid leírását, hatályát és időtartamát, a kiutalt költségvetést és a várható hatást.

A tagállamoknak meg kell határozniuk a nemzeti épületállományuk legrosszabbul teljesítő szegmenseit, például az alábbiakkal:

a) konkrét küszöb meghatározása, például energiahatékonysági kategória formájában (például „D” alatti);

b) primerenergia-fogyasztási adatok használata (kWh/m2/év); vagy akár

c) az egy adott dátumot (például 1980-at) megelőzően épült épületeket megcélzása.

A tulajdonos és bérlő közötti érdekellentétekkel kapcsolatban a tagállamoknak célszerű megtekinteniük a Közös Kutatóközpont (JRC) Overcoming the split-incentive barrier in the building sector (Az érdekellentétekkel kapcsolatos akadály leküzdése az építőipari ágazatban) című, 2014. évi jelentését (13).

A „piac nem megfelelő működése” olyan problémákra utal, amelyek hajlamosak késleltetni az épületállomány átalakítását és a költséghatékony energiamegtakarítási potenciál kiaknázását. Például a következők tartozhatnak ide:

a) az energiafelhasználás és a potenciális megtakarítások ismeretének hiánya;

b) korlátozott felújítási és építési tevékenység a válság utáni időszak összefüggésében;

c) vonzó pénzügyi termékek hiánya;

d) az épületállománnyal kapcsolatos korlátozott információk; és

e) a hatékony és intelligens technológiák korlátozott alkalmazása (14).

Az épületek energiahatékonyságáról szóló módosított irányelvben az „energiaszegénységre” való hivatkozás nem új keletű. Az energiahatékonyságról szóló irányelv hivatkozik az „energiaszegénységre” (az energiahatékonyságról szóló irányelv 7. cikke és (53) preambulumbekezdése) és a tüzelőanyag-hiányra (az energiahatékonyságról szóló irányelv (49) preambulumbekezdése). Az energiaszegénység az alacsony jövedelem, a magas energetikai kiadások és a lakások rossz energiahatékonyságának együttes eredménye, ezért az energiaszegénység enyhítésére szolgáló hatékony intézkedéseknek a szociálpolitikai intézkedések mellett energiahatékonysági intézkedésekre is ki kell térniük. Számos tagállam hosszú távú felújítási stratégiája már foglalkozik az energiaszegénység enyhítésével, és az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv már előírja, hogy a hosszú távú felújítási stratégiáknak fel kell vázolniuk azon releváns nemzeti intézkedéseket „,amelyek hozzájárulnak az energiaszegénység mérsékléséhez” (15).

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének d) pontja az (EU) 2018/844 irányelv (11) preambulumbekezdésével együtt kellő rugalmasságot biztosít a tagállamoknak a jogszabályok nemzeti körülmények alapján történő végrehajtására a tagállamok szociálpolitikai illetékességébe való beavatkozás nélkül (16).

2.3.1.5. Középületekre irányuló szakpolitikák és intézkedések – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének e) pontja

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének e) pontja értelmében minden hosszú távú felújítási stratégia tartalmaz valamennyi középületre irányuló szakpolitikákat és intézkedéseket.

A hosszú távú felújítási stratégiák hatálya az energiahatékonysági irányelv 4. cikke értelmében már kiterjedt egyes középületekre. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke azonban már előírja, hogy a hosszú távú felújítási stratégiáknak tartalmazniuk kell valamennyi középületre irányuló konkrét szakpolitikákat és intézkedéseket. Idetartoznak a tagállamok általi, folyamatban lévő kezdeményezések, amelyek az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv és az energiahatékonyságról szóló irányelv (17) értelmében fennálló kötelezettségeik teljesítésére irányulnak.

Az energiahatékonyságról szóló irányelv és az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv is előírja, hogy a hatóságoknak jó példával kell elöl járniuk az energiahatékonysági fejlesztések korai alkalmazásával; lásd különösen az energiahatékonyságról szóló irányelv 5. és 6. cikkét, amely a közintézményekre vonatkozik.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének e) pontja hatályát tekintve azonban szélesebb körű, mint az energiahatékonyságról szóló irányelv 5. és 6. cikke, mert valamennyi középületre vonatkozik, nem csak a központi kormányzat tulajdonában és használatában lévő közintézményekre (18). A 2a. cikk (1) bekezdésének e) pontja értelmében vett szakpolitikáknak és intézkedéseknek ki kell térniük például a helyi vagy regionális hatóságok használatában lévő (például lízingelt vagy bérelt) épületekre és a központi kormányzat, illetve a regionális vagy helyi hatóságok tulajdonában, de nem feltétlenül használatában lévő épületekre.

Az energiahatékonyságról szóló irányelv 5. cikkének (2) bekezdésétől (19) eltérően az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke nem tartalmaz mentességet a közintézmények egyetlen kategóriája számára sem. Ezért főszabály szerint olyan épületekre vonatkozik, amelyek – egy adott tagállamban – az energiahatékonyságról szóló irányelv 5. cikkének (2) bekezdése értelmében mentesülhetnek a felújítási kötelezettség alól. Az energiahatékonyságról szóló irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében felsorolt épületek közül számos épület jelentősen hozzájárulhat a nemzeti célkitűzések eléréséhez.

A pénzügyi mechanizmusoknak és ösztönzőknek elő kell mozdítaniuk a hatóságok energiahatékony épületállományba történő beruházásait, például a köz- és magánszféra közötti partnerségek vagy az épületek energiahatékonyságára vonatkozó opcionális szerződések (20) révén a mérlegen kívüli tételek finanszírozásával az Eurostat számviteli szabályainak és útmutatásának (21) megfelelően.

2.3.1.6. Az intelligens technológiák és a készségek használatát célzó nemzeti kezdeményezések – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének f) pontja

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv átdolgozásának egyik célja az irányelv frissítése a technológiai fejlődésnek, például az intelligens építési technológiáknak megfelelően, valamint az elektromos gépjárművek és egyéb technológiák alkalmazásának előmozdítása, mind konkrét installációs követelményekkel, mind annak biztosításával, hogy az építőipari szakemberek rendelkezzenek a szükséges készségekkel és know-how-val.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének f) pontja szerint a hosszú távú felújítási stratégiákban szerepelnek „az intelligens technológiák és a jól összekapcsolt épületek és közösségek előmozdítását célzó nemzeti kezdeményezések, valamint az építőiparban és az energiahatékonysággal foglalkozó ágazatokban rendelkezésre álló készségek és oktatás”.

Ez új elem, amely az energiahatékonyságról szóló irányelv 4. cikke értelmében még nem létezett. A tagállamok hosszú távú felújítási stratégiáinak áttekintést kell nyújtaniuk azokról a nemzeti kezdeményezésekről, amelyek az alábbiak előmozdítására vonatkoznak:

a) intelligens technológiák és a megfelelően összekapcsolt épületek és közösségek; és

b) készségek és oktatás az építőiparban és az energiahatékonysággal foglalkozó ágazatokban.

Az áttekintés tartalmazza legalább minden egyes kezdeményezés rövid leírását, hatályát és időtartamát, a kiutalt költségvetést és a várható hatást.

Az intelligens épületek a 2030-ra vonatkozó, az energiahatékonysággal és a megújuló energiával kapcsolatos uniós célkitűzések elérésére, valamint a 2050-re dekarbonizált uniós épületállomány biztosítására szolgáló dekarbonizált, a megújuló energiák intenzívebb alkalmazásával járó és dinamikusabb energetikai rendszer alapvető részét képezik. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének f) pontja szerint a hosszú távú felújítási stratégiáknak ismertetniük kell az intelligens technológiákra, illetve a megfelelően összekapcsolt épületekre és közösségekre vonatkozó nemzeti kezdeményezéseket, amelyek például az alábbiakra törekedhetnek:

a) nagy energiahatékonyság az épületek optimális üzemeltetésével, illetve az épületgépészeti rendszerek karbantartásának elősegítése;

b) a felhasználóoldali rugalmasság szerepének megerősítése a megújuló energiaforrások arányának növelésében és annak biztosításában, hogy az előnyök eljussanak a vevőkig;

c) annak biztosítása, hogy a tervezők figyelembe vegyék az épületek felhasználóinak igényeit, illetve a felhasználók hatékonyan tudjanak interakcióba lépni az épülettel; és

d) hozzájárulás a megfelelően összekapcsolt épületek (22) létrehozásához, és intelligens közösségek, amelyet egyúttal támogatják a polgárközpontú és nyílt szabványra épülő megoldásokat az intelligens városok tekintetében.

A tagállamok mérlegelhetik olyan intézkedések elfogadását, amelyek elősegítik a töltőpontok és az elektromos gépjárművek vonatkozásában az elektromos kábelt fogadó létesítmények kialakítását az épületfelújítási projektek összefüggésében, még akkor is, ha a felújítás nem minősül jelentős felújításnak az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2. cikkének (10) bekezdése értelmében.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv végrehajtásával kapcsolatos kérdések vonatkozásában a tudástranszfer biztosításához elengedhetetlen az energetikai szakértők képzése. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 17. cikke szerint a tagállamok már „biztosítják, hogy az épületek energiahatékonysága tanúsításának, valamint a fűtési rendszerek és a légkondicionáló rendszerek helyszíni vizsgálatának elvégzésére független módon, képesített, és/vagy elismert szakértők által kerüljön sor”. A hosszú távú felújítási stratégiákban szerepelnie kell az olyan készségeket elősegítő nemzeti kezdeményezések áttekintésének, amelyekre az építőipari szakembereknek szükségük van az új technikák és technológiák alkalmazásához a közel nulla energiaigényű épületek és az energetikai felújítások vonatkozásában.

2.3.1.7. A várható energiamegtakarítás és a szélesebb körű előnyök – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének g) pontja

Az energiahatékonyságról szóló irányelv 4. cikkének e) pontja már előírta, hogy a hosszú távú felújítási stratégiáknak tartalmazniuk kell a várható energiamegtakarítást és a további előnyök tényeken alapuló becslését.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének g) pontja értelmében minden hosszú távú felújítási stratégiának tartalmaznia kell a várható energiamegtakarítást és a szélesebb körű – például az egészséggel, a biztonsággal és a levegőminőséggel kapcsolatos – előnyök tényeken alapuló becslését.

A módosítás nem kimerítő jelleggel felsorolja azokat a szélesebb körű előnyöket, amelyeket a hosszú távú felújítási stratégiáknak értékelniük kell. Az épületek energiahatékonyságára irányuló bizonyos intézkedések is hozzájárulhatnak az egészséges beltéri környezethez. Az intézkedéseknek például az alábbiakra kell irányulniuk:

a) a káros anyagok, például az azbeszt illegális eltávolításának megakadályozása (23);

b) a munkafeltételekről, az egészségről és biztonságról, illetve a kibocsátásokról szóló jogszabályoknak való megfelelés elősegítése (24); és

c) magasabb komfortfokozat és a lakók nagyobb jólétének előmozdítása, például a hiánytalan és homogén szigeteléssel (25), amely az épületgépészeti rendszerek (különösen a fűtés és légkondicionálás, a szellőztetés, valamint az épületautomatizálás és a vezérlés) megfelelő telepítésével és módosításával párosul.

A szélesebb körű előnyök közé tartozhatnak továbbá a betegségekkel és az egészséggel kapcsolatos alacsonyabb kiadások, a nagyobb munkatermelékenység a jobb munka- és életkörülményeknek köszönhetően, a több munkahely az építőiparban, illetve a kibocsátások, valamint az épületek életciklusa során történő szén-dioxid-kibocsátás (26) csökkenése.

Az energiahatékonysági intézkedésekkel kapcsolatos potenciális szélesebb körű előnyök értékelése nemzeti szinten lehetővé tehet egy holisztikusabb és integráltabb megközelítést, kiemelve a más szakpolitikai területekkel elérhető és ideális esetben más minisztériumokra (például az egészségügyi, a környezetvédelmi, a pénzügyi és az infrastruktúráért felelős minisztériumra) is kiterjedő szinergiákat.

Ezekkel az elemekkel kapcsolatban általában véve elismert tény, hogy az üzemeltetési energiahasználat csökkentésére irányuló erőfeszítések általában következményekkel járnak az építési termékek gyártása és az építkezésekkel összefüggő szén-dioxid-kibocsátás szempontjából. A napi energiafelhasználás csökkentését ezért ideális esetben nem elszigetelten kell megvizsgálni, mert elkerülhetetlenül kompromisszumot kell kötni a kibocsátáscsökkentési költségek és az előnyök között. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv nem tér ki rá, de az épületek életciklusa során történő szén-dioxid-kibocsátással kapcsolatos megközelítés segítene azonosítani az ilyen szén-dioxid-kibocsátások csökkentésére szolgáló, összességében legjobb egyesített lehetőségeket, és segítene elkerülni a nem várt következményeket. Segít továbbá megtalálni a legköltséghatékonyabb megoldást. Végezetül, az alacsony szén-dioxid-kibocsátású épület olyan épület, amely optimalizálja az erőforrások felhasználását, és ezáltal korlátozza a szén-dioxid-kibocsátást az építkezés és a használat során az épület teljes élettartama alatt.

A felújítás elvégezhető oly módon, hogy amikor az épület az élettartama végére ér vagy újabb jelentős felújításon esik át, a különböző építési termékek vagy anyagok elválaszthatók egymástól. Ez lehetővé teszi az újrafelhasználást vagy újrafeldolgozást, ami lényegesen csökkentheti a hulladéklerakókba kerülő bontási hulladék mennyiségét. A jövőben a körforgásos jelleget érintő lehetőségek közvetlenül attól függnek, hogyan kerül sor a felújítás elvégzésére, milyen anyagok felhasználásával, és hogyan kerül sor azok alkalmazására. Az anyagok újrafeldolgozása pozitívan befolyásolhatja az energiafogyasztást, mert az elsődleges építési termékek gyártása általában több energiát igényel, mint a másodlagos termékeké.

Az előnyök közé tartozhatnak továbbá az épületek éghajlatváltozáshoz való hozzáigazítására irányuló intézkedések (27), különösen olyan intézkedések, mint például az árnyékolóeszközök, amelyek az épületek energiafelhasználására közvetlen hatást gyakorló hőhullámok során védelmet nyújtanak az épületek túlmelegedése ellen azáltal, hogy csökkentik az aktív hűtés iránti igényt (28). Emellett az új épületek és a jelentős felújításon áteső épületek esetében ajánlott törekedni a fogyatékossággal élő személyek tekintetében a megközelíthetőség korlátozásának elkerülésére, és lehetőség szerint fel kell számolni a megközelíthetőség jelenleg létező akadályait (29).

Végezetül, az egészséghez, biztonsághoz és levegőminőséghez kapcsolódó előnyök tényeken alapuló becslésében a tagállamok feltüntethetik az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 7. cikkének (5) bekezdése értelmében vett intézkedéseik (30) hatását. Emellett feltüntethetik az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének (7) bekezdése (amely a tűzbiztonsághoz és az intenzív szeizmikus tevékenységhez kapcsolódó kockázatokra vonatkozik) értelmében tett intézkedéseik hatását.

2.3.2. Ütemterv – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének (2) bekezdése

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének (2) bekezdése értelmében

„Hosszú távú felújítási stratégiájukban valamennyi tagállam – tekintettel arra a hosszú távú célra, melynek értelmében az Unióban 2050-ig az 1990-es szinthez képest 80–95 %-kal kell csökkenteni az üvegházhatásúgáz-kibocsátást – intézkedéseket és tagállami szinten megállapított, az előrehaladás mérésére alkalmas mutatókat tartalmazó ütemtervet határoz meg, hogy egyrészt gondoskodjon arról, hogy nemzeti épületállományuk nagy energiahatékonyságú és dekarbonizált legyen, másrészt megkönnyítse a meglévő épületek közel nulla energiaigényű épületekké való, költséghatékony átalakítását. Az ütemtervben 2030-ra, 2040-re és 2050-re vonatkozóan indikatív mérföldköveket kell megállapítani, és meg kell határozni, hogy e mérföldkövek miként járulnak hozzá a 2012/27/EU irányelv szerinti uniós energiahatékonysági célkitűzések eléréséhez.”

Ez új elem, amely az energiahatékonyságról szóló irányelv 4. cikke értelmében még nem létezett.

A cél a nagy energiahatékonyságú és teljes mértékben dekarbonizált épületállomány megvalósítása, ami elengedhetetlen az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentésére irányuló uniós célkitűzés eléréséhez. A „dekarbonizált” épületállomány fogalmát az uniós jogszabályok nem határozzák meg, de olyan épületállománynak tekinthető, amelynek szén-dioxid-kibocsátása nullára csökkent az energiaigények csökkentésével és annak biztosításával, hogy a fennmaradó igények a lehető legnagyobb mértékben kielégíthetők legyenek karbonsemleges forrásokból. Ez a megközelítés a dekarbonizáció különböző módon történő megvalósítását teszi lehetővé, figyelembe véve a tagállamok nemzeti energiaszerkezetét, preferenciáit, potenciálját és jellemzőit.

Mivel a stratégiák célja a 2050-re vonatkozó dekarbonizációs cél megvalósítását szolgáló hosszú távú jövőkép meghatározása, a tagállamoknak nagyobb erőfeszítéseket kell tenniük a (rövid távú elemeket tartalmazó) meglévő intézkedések egyszerű felsorolásánál, és hosszú távon kell meghatározniuk a jövőbeli szakpolitikák és intézkedések kidolgozását. Az ütemterv kerete az új 2a. cikkben ezt próbálja megvalósítani.

A 2a. cikk (2) bekezdése szerint az ütemterv tartalmazza az alábbiakat:

a) az előrehaladás mérésére alkalmas mutatók – mennyiségi vagy minőségi változók, amelyek mérik az uniós üvegházhatásúgáz-kibocsátás 2050-re történő csökkentésére, illetve a magas energiahatékonyságú és dekarbonizált épületállomány megvalósulására vonatkozó hosszú távú cél elérése terén megvalósult eredményeket. Szükség esetén felülvizsgálhatók; és

b) indikatív mérföldkövek – mennyiségi vagy minőségi célkitűzések. A tagállamoknak „2030-ra, 2040-re és 2050-re vonatkozóan indikatív mérföldköveket kell megállapítani, és meg kell határozni, hogy e mérföldkövek miként járulnak hozzá az [energiahatékonyságról szóló irányelv szerinti] uniós energiahatékonysági célkitűzések eléréséhez”.

A tagállamok nemzeti sajátosságaikhoz igazíthatják a mérföldköveket és mutatókat. A cél nem az építőipari ágazatra vonatkozó ágazati célkitűzések vagy jogilag kötelező érvényű célkitűzések meghatározása. A tagállamok határozzák meg a konkrét mérföldköveket, és döntik el, hogy az ilyen célkitűzéseket kötelezővé teszik-e az építőipari ágazatban (meghaladva ezzel az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv szerinti kötelezettségeiket). A tagállamoknak ugyanakkor nem szabad elfelejteniük, hogy a nagyszabású és egyértelmű mérföldkövek meghatározása kulcsfontosságú szerepet játszik a beruházók kockázatainak és a bizonytalanságoknak a csökkentésében, valamint az érdekelt felek és vállalkozások bevonásában. A következetes és megbízható adatok elérhetősége döntő tényező a mérhető mutatók meghatározásában.

A 2a. cikk (2) bekezdésének megfelelően a hosszú távú felújítási stratégiáknak meg kell határozniuk, hogy a 2030-ra, 2040-re és 2050-re vonatkozó mérföldkövek miként járulnak hozzá a tagállamok által meghatározott indikatív kiemelt cél eléréséhez az energiahatékonyságról szóló irányelv 3. cikkének megfelelően, mert az épületek az energiahatékonysági szakpolitika alappillérei. Ez az információ segíthet abban, hogy a döntéshozók alakíthassák a jövőbeli energiahatékonysági politikákat és megfelelő intézkedéseket tervezhessenek.

Az alábbi táblázat bemutatja a mutatók és mérföldkövek meghatározásának lehetséges keretét:

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke Mutatók (az üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkentése, az épületállomány dekarbonizációja, valamint a költséghatékony átalakítás lehetővé tétele érdekében) Mérföldkövek (amelyek hozzájárulnak az uniós energiahatékonysági célkitűzések eléréséhez) (1) bekezdés a) a nemzeti épületállomány áttekintése adott esetben statisztikai mintavétel és a felújított épületek 2020-ban várható aránya alapján; — Épületek száma/lakások száma/m2: — az épületek típusa szerint — az épületek kora szerint — az épületek mérete szerint — éghajlati zóna szerint — Éves energiafogyasztás: — az épületek típusa szerint — a végfelhasználás szerint — A felújított épületek éves százalékos aránya: — a felújítás típusa szerint — építőipari ágazat szerint – lakossági/nem lakossági — Felújított terület (m2): — az épületek típusa szerint — az épületek mérete szerint — az épületek kora szerint — Az energiahatékonysági tanúsítványok száma: — az épületek típusa szerint — energiahatékonysági osztályok szerint — A közel nulla energiaigényű épületek száma/nagysága (m2): — építőipari ágazat szerint — Energiamegtakarítás (abszolút és relatív százalékos arány) építőipari ágazat szerint (lakossági, nem lakossági stb.) — A felújított épületek százalékos aránya (a felújítás típusa szerint) — A szén-dioxid-kibocsátás csökkentése az építőipari ágazatban (felújítás/új épületek) — A közel nulla energiaigényű épületek százalékos aránya (építőipari ágazat szerint) b) az épülettípusnak és az éghajlati övezetnek megfelelő költséghatékony felújítási megközelítések meghatározása, figyelembe véve adott esetben az épületek életciklusán belül azokat a releváns pontokat, amikor a beavatkozás szükségessé válik; — A fő felújítási intézkedések költséghatékonysága (például nettó jelenérték, visszafizetési időszak, beruházási költségek az éves megtakarítások szerint): — az épületek típusa szerint — éghajlati zóna szerint — Teljes energiamegtakarítási potenciál: — építőipari ágazat szerint c) olyan szakpolitikák és intézkedések, amelyekkel ösztönözhetők az épületek költséghatékony mélyfelújításai, ideértve a szakaszos mélyfelújításokat is, továbbá amelyekkel támogathatók a célzott, költséghatékony intézkedések és felújítások, például az épületfelújítási útlevelek rendszerének szabadon választható bevezetése révén; — A mélyfelújításon és a közel nulla energiaigényű épületekké való átalakításon áteső épületek teljes és éves aránya — A mélyfelújítás állami ösztönzői — A mélyfelújításba történő állami és magánberuházások — A mélyfelújításból származó energiamegtakarítás d) azon szakpolitikák és intézkedések áttekintése, amelyek a nemzeti épületállomány legrosszabb teljesítményű szegmenseire, a tulajdonos és bérlő közötti érdekellentétekre és a piac nem megfelelő működésére irányulnak, továbbá azon releváns nemzeti intézkedések felvázolása, amelyek hozzájárulnak az energiaszegénység mérsékléséhez; — Az említett kérdésekkel (érdekellentétek, energiaszegénység stb.) foglalkozó szakpolitikákba történő állami beruházások — Az energiahatékonysági tanúsítvánnyal rendelkező, egy adott energiahatékonysági szint alatti bérelt házak százalékos aránya — Az energiaszegénység mutatói: — az energiaszegénység által érintett emberek százalékos aránya — a háztartások rendelkezésére álló jövedelem energiára költött aránya — a közüzemi számlák késedelmes rendezése — a nem megfelelő lakásviszonyok között (például szivárgó tető alatt) élő vagy nem megfelelő fűtéssel és hűtéssel rendelkező lakosság — A legalacsonyabb energiahatékonysági osztályba tartozó épületek százalékos aránya — Az energiaszegénység által érintett emberek számának csökkenése (%) — A legalacsonyabb energiahatékonysági osztályba tartozó épületek számának csökkenése (%) e) valamennyi középületre irányuló szakpolitikák és intézkedések; — A felújított középületek nagysága (m2): — az épületek típusa szerint — az épületek mérete szerint — éghajlati zóna szerint — Középületek energiamegtakarítása f) az intelligens technológiák és a jól összekapcsolt épületek és közösségek előmozdítását célzó nemzeti kezdeményezések, valamint az építőiparban és az energiahatékonysággal foglalkozó ágazatokban rendelkezésre álló készségek és oktatás áttekintése; — Energiagazdálkodási rendszerrel vagy hasonló intelligens rendszerrel ellátott épületek száma: — az épületek típusa szerint (a nem lakossági épületekre összpontosítva) — Állami és magánberuházások az intelligens technológiák terén (beleértve az intelligens hálózatokat) — Az energiaközösségekben részt vevő polgárok — A diplomások száma — egyetemi kurzusok, amelyek az energiahatékonyságra és a kapcsolódó intelligens technológiákra összpontosítanak — szakmai/műszaki képzés (energiahatékonysági tanúsítók; hűtő, szellőztető és légkondicionáló berendezések ellenőrei stb.) — Az új technológiák és munkamódszerek terén tapasztalt szakemberek száma — A nemzeti kutatási programok költségvetése az épületek energiahatékonysága terén — A nemzeti egyetemeknek az épületek energiahatékonyságával foglalkozó nemzetközi tudományos kutatási projektekben (például Horizont 2020) való részvétele — Az energiagazdálkodási rendszerrel vagy hasonló intelligens rendszerrel ellátott épületek százalékos aránya: — az épületek típusa szerint g) a várható energiamegtakarítás és a szélesebb körű – például az egészséggel, a biztonsággal és a levegőminőséggel kapcsolatos – előnyök tényeken alapuló becslése. — Az energiaköltségek csökkenése háztartásonként (átlagosan)/az energiaszegénység csökkenése — A tényleges energiamegtakarítás — Átlagos/összesített beltéri levegőminőségi mutatók és hőkomfortmutató — Az elkerült betegségek költsége/az egészségügyi költségek csökkenése az energiahatékonysági intézkedéseknek köszönhetően — Az épületek életciklusa során jelentkező szén-dioxid-kibocsátás csökkenése — Fogyatékossággal korrigált magasabb életév/minőséggel korrigált magasabb életév az épületállomány és az életkörülmények javulásának köszönhetően — A munkatermelékenység növekedése a jobb munkakörnyezetnek és életkörülményeknek köszönhetően — A kibocsátások csökkentése — Foglalkoztatás az építőipari ágazatban (a létrehozott munkahelyek száma az ágazatban beruházott minden 1 millió EUR-hoz viszonyítva) — A GDP növekedése az építőipari ágazatban — Az energiaimport százalékos aránya az adott tagállamban (energiabiztonsági intézkedések) — A fogyatékossággal élő személyek esetében a megközelíthetőségi akadályok felszámolása/megelőzése (3) bekezdés a) többek között beruházási platformok vagy csoportok, valamint kis- és középvállalkozások konzorciumai összevonhatnak projekteket, lehetővé téve a beruházói hozzáférést, továbbá, hogy a potenciális ügyfelek számára megoldáscsomagok álljanak rendelkezésre; Az integrált/összevont projektek száma b) a beruházók és a magánszektor számára az energiahatékonysággal összefüggő tevékenységek tekintetében észlelt kockázat csökkenése; Az energiahatékony üzemeltetés megfigyelt (felmérésen alapuló) kockázata c) a közfinanszírozás felhasználható további magánbefektetői források bevonására vagy a piac nem megfelelő működésének kezelésére; Állami beruházások az energiamegtakarításba való összes beruházás százalékos arányában A köz- és magánszféra közötti partnerségre irányuló kezdeményezések d) az Eurostat iránymutatásával összhangban az energiahatékony középület-állományba történő beruházásokra vonatkozó iránymutatás; és A középületek energiahatékony felújításába való beruházások e) hozzáférhető és átlátható eszközök – például egyablakos ügyintézés a fogyasztók számára, valamint energetikai tanácsadási szolgáltatások – biztosíthatók, amelyek révén tanácsadás nyújtható a releváns energiahatékonysági felújításokkal és finanszírozási eszközökkel kapcsolatban. Egyablakos ügyintézésre vonatkozó kezdeményezések Figyelemfelkeltő kezdeményezések (szám, elért célközönség, a fellépésekben részt vevő célközönség) — Az egyablakos ügyintézésre vonatkozó kezdeményezések száma — Figyelemfelkeltés, amely konkrét intézkedésekhez vezet.

2.3.3. Nyilvános konzultáció és nyomon követés

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének (5) bekezdése értelmében

„Hosszú távú felújítási stratégiájuk kidolgozásának támogatása érdekében valamennyi tagállam nyilvános konzultációt folytat a hosszú távú felújítási stratégiájáról, mielőtt benyújtaná azt a Bizottsághoz. Valamennyi tagállam mellékeli a hosszú távú felújítási stratégiájára vonatkozó nyilvános konzultációja eredményeinek összefoglalóját. Valamennyi tagállam meghatározza, hogy hosszú távú felújítási stratégiájuk végrehajtása során miként folytatnak inkluzív konzultációt.”

Ez új elem, amely az energiahatékonyságról szóló irányelv 4. cikke értelmében még nem létezett. A konzultáció a teljes hosszú távú felújítási stratégiához kapcsolódik, beleértve a beruházások mozgósítására irányuló pénzügyi mechanizmusokat, amelyekhez a tagállamoknak biztosítaniuk kell a hozzáférést.

Mivel a nyilvános konzultációk jobb szakpolitikai eredményekhez vezethetnek, az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv kötelezővé teszi őket, de az egyes tagállamokra bízza a konzultáció formájának (például nyílt vagy célzott) és módszerének (például személyes találkozók/események, írásos beadványok vagy online kérdőívek) meghatározását. Elképzelhető, hogy a tagállamok már rendelkeznek fő szakpolitikai vagy jogalkotási kezdeményezésekkel kapcsolatos konzultációs eljárásokkal, amelyek alkalmazhatók a hosszú távú felújítási stratégiák esetében (31).

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (5) bekezdésnek megfelelően a tagállamok nyilvános konzultációt folytatnak a hosszú távú felújítási stratégiájukról, mielőtt benyújtanák a Bizottsághoz, függetlenül attól, hogy a nemzeti jogszabályok előírják-e ezt. A hosszú távú felújítási stratégiák végrehajtása során a nyilvános konzultáció, amelyet az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének (5) bekezdése is előír, lehetőséget biztosít a tagállamoknak az előrehaladásra való reagálásra és a hiányosságok felszámolására.

A tagállamok emellett mérlegelhetik egy platform felállítását az érdekelt felek számára (32). Az érdekelt felek azonosítása és a velük folytatott konzultáció jelentős mértékben hozzájárulhat a hosszú távú felújítási stratégiák sikeres végrehajtásához. Az épületek energetikai fejlesztése terén érdekelt felek közvetlen vagy közvetett bevonása alapvető fontossággal bír a hosszú távú felújítási stratégiák terjesztése és az adatgyűjtés szempontjából, és előmozdíthatja a konszenzust és a hosszú távú felújítási stratégiák elfogadását (33).

A tagállamok a nyilvános konzultációk tervezése során figyelembe vehetik a fenti tényezőket. A 2a. cikk (5) bekezdésének megfelelően valamennyi tagállam meghatározza, hogy a hosszú távú felújítási stratégiája végrehajtása során miként folytat inkluzív konzultációt. A tagállamoknak elegendő időt kell biztosítaniuk a hosszú távú felújítási stratégiákkal kapcsolatos konzultációra az ilyen stratégiák Bizottsághoz történő benyújtását megelőzően.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének (5) bekezdése értelmében a hosszú távú felújítási stratégiához csatolni kell a konzultációról szóló összefoglalót. Ez az összefoglaló nagy vonalakban ismertetheti például az időtartamot, az időszakot, a típust (nyílt vagy célzott), a módszert (személyes találkozók/események, írásbeli észrevételek vagy online), a résztvevők számát, a résztvevők típusát (szövetségek, magánszemélyek, építészek, regionális és városi hatóságok, egyéb releváns helyi hatóságok stb.), a főbb észrevételeket és a megállapításokat.

2.3.4. Biztonsági kérdések

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének (7) bekezdése értelmében valamennyi tagállam kitérhet a hosszú távú felújítási stratégiája keretében azon kockázatok kezelésére is, amelyek az energiahatékonysági felújításokat és az épületek élettartamát befolyásoló, tűzbiztonsághoz és intenzív szeizmikus tevékenységhez kapcsolódnak. Ezt a rendelkezést a 7. cikkel (34) együtt kell értelmezni, amely előírja hogy a tagállamoknak foglalkozniuk kell ezekkel a kérdéssel a jelentős felújításon áteső épületek esetében.

A biztonság nemzeti hatáskörbe tartozik, és a releváns nemzeti rendeleteket kell alkalmazni az épületek használata (például lakossági, nem lakossági, iskola, kórház), az épületek felhasználói (például veszélyeztetett személyek, például gyermekek, fogyatékossággal élő személyek vagy nyugdíjasok) és az épülettípus (például emeletes, nem emeletes) tekintetében (35).

A beavatkozási pontok (lásd a fenti 2.3.1.2. szakaszt) emellett megfelelő pillanatok lehetnek egy épület biztonságának értékelésére és fordítva, a biztonsági fejlesztések jó alkalmat nyújthatnak az energiahatékonysági teljesítmény értékelésére.

A kevésbé költséges lakhatás általában régebbi, elavult elektromos rendszerrel rendelkező épületekhez kapcsolódik, ami még veszélyeztetettebbé teszi az energiaszegény fogyasztókat (36). Az elektromos biztonságot jelentős mértékben fokozhatják olyan intézkedések, mint például a rendszeres ellenőrzések (különösen a felújítást megelőzően) és az elektromos berendezések biztonsági korszerűsítése. Az elektromos és gázberendezések és -készülékek biztonsági vizsgálatát is elő kell mozdítani.

Az európai szabványok (Eurocode-ok) átfogó, korszerű eszközök az épületek szerkezeti tervezésére és egyéb építőmérnöki munkák elvégzésére a szeizmikus biztonság (37) és a strukturális tűzvédelmi tervezés (38) érdekében.

A tagállamok várhatóan alkalmazzák az uniós jogszabályok értelmében kidolgozott közös módszereket az építési termékek tűzzel szembeni viselkedés alapján történő értékelése és osztályzása (39), valamint a tűzállóság (40) és a tetők viselkedésének (41) értékelése és osztályozása céljából, szem előtt tartva a tűz terjedését és a biztonságos menekülést.

A tagállamok előmozdíthatják a megfelelő szellőztető és locsolórendszerek, valamint az olyan berendezések (például fotovoltaikus panelek és az elektromos gépjárművek töltőpontjai) biztonságos és megfelelő telepítését, amelyek a tűzbiztonság szempontjából hatást fejthetnek ki.

Fontos szerepet kaphatnak továbbá az olyan tűzmegelőzési intézkedések és szakpolitikák, mint a tűzbiztonsági ellenőrzések, a figyelemfelkeltés az otthonok felkeresése során és az olyan enyhítő intézkedések, mint a füstérzékelők beszerelése.

A tagállamok és az érdekelt felek számára előnyös lehet a tüzekkel kapcsolatos információcsere-platform (42), amelyet a Bizottság azért hozott létre, hogy lehetővé tegye az illetékes nemzeti hatóságok és az egyéb érdekelt felek közötti információcserét a tűzvédelmi biztonsággal kapcsolatos tapasztalatok és bevált gyakorlatok megosztása érdekében. Ennek hatására a szabályozó hatóságok várhatóan jobban fogják tudni teljesíteni a feladataikat, maximálisan ismerve a szabályozási döntéseik előnyeit és hátrányait.

2.4. A beruházások mozgósítását támogató mechanizmusokhoz való hozzáférés lehetővé tételére vonatkozó kötelezettség – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének (3) bekezdése

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy a 2a. cikk (1) bekezdésében meghatározott célok (2050-re nagy energiahatékonyságú és dekarbonizált épületállomány és a meglévő épületek közel nulla energiaigényű épületekké való, költséghatékony átalakítása) eléréséhez szükséges felújításokra irányuló beruházások mozgósítását támogatandó a tagállamoknak meg kell könnyíteniük a finanszírozási mechanizmusok igénybevételét. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének (3) bekezdése meghatározza a lehetséges mechanizmusokat és az energiahatékonyságról szóló irányelv 20. cikkére épít, amely szerint a tagállamok elősegítik az energiahatékonyság-javító intézkedések számára rendelkezésre álló pénzügyi eszközök létrehozását vagy a meglévő eszközök ilyen célú felhasználását.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének (3) bekezdése értelmében

„Az (1) bekezdésben említett célok eléréséhez szükséges felújításokra irányuló beruházások mozgósítását támogatandó a tagállamok megkönnyítik azon megfelelő mechanizmusok igénybevételét, amelyekkel:

a) többek között beruházási platformok vagy csoportok, valamint kis- és középvállalkozások konzorciumai összevonhatnak projekteket, lehetővé téve a beruházói hozzáférést, továbbá, hogy a potenciális ügyfelek számára megoldáscsomagok álljanak rendelkezésre;

b) csökkenthető a beruházók és a magánszektor számára az energiahatékonysággal összefüggő tevékenységek tekintetében észlelt kockázat;

c) a közfinanszírozás felhasználható további magánbefektetői források bevonására vagy a piac nem megfelelő működésének kezelésére;

d) az Eurostat iránymutatásával összhangban iránymutatás nyújtható az energiahatékony középület-állományba történő beruházásokra vonatkozóan; valamint

e) hozzáférhető és átlátható eszközök – például egyablakos ügyintézés a fogyasztók számára, valamint energetikai tanácsadási szolgáltatások – biztosíthatók, amelyek révén tanácsadás nyújtható a releváns energiahatékonysági felújításokkal és finanszírozási eszközökkel kapcsolatban.”

Ez a rendelkezés az energiahatékonyságról szóló irányelv 4. cikke értelmében még nem létezett.

A hosszú távú felújítási stratégiák előmozdítása érdekében a tagállamoknak hozzáférést kell biztosítaniuk számos pénzügyi mechanizmushoz a beruházások mozgósításának támogatására, különös tekintettel annak megfontolására, hogyan használandó az innovatív finanszírozás a kisebb ügyfelek és szolgáltatók hatékony támogatására.

Az alábbi nem kimerítő lista a pénzügyi mechanizmusok típusaira hoz általános példákat:

a) projektek összevonása i. önkormányzati közbeszerzés a többlakásos házak korszerűsítésére vonatkozó energiaszolgáltatási szerződések (43) tekintetében (energiamegtakarításon keresztül finanszírozva); ii. kapacitásépítés és az érdekelt felekkel folytatott párbeszéd a releváns gazdasági egységek azon képességének javítására, hogy összevont szolgáltatásokat kínáljanak; iii. az önkormányzatok egy csoportja által energiaszolgáltatási szerződések keretében történő közbeszerzés néhány középületük vonatkozásában; és iv. integrált felújítási szolgáltatások nyújtása – egy gazdálkodó egység (például energetikai hivatal, helyi vagy regionális hatóság, energiaszolgáltató, pénzügyi intézmény) egyablakos ügyintézési rendszert hozhat létre, amely felújítási szolgáltatásokat és finanszírozást nyújt, meglehetősen szabványos módon, lehetővé téve az összevont projektek újrafinanszírozását. v. Lásd még a Bevált gyakorlatok az energiahatékonyságban című bizottsági szolgálati munkadokumentum (44) 7.2. szakaszát.

b) az észlelt kockázat csökkentése i. szabványosítás (például vizsgálati tervek, tanúsítványok, szabványok révén) a teljesítménnyel kapcsolatos kockázatok utólagos csökkentésére; ii. jelzáloghitelek/hitelek, amelyek figyelembe veszik a projektek energiahatékonysági eleme által az eszköz értékére és a hitelkockázatra gyakorolt pozitív hatást; iii. újrafinanszírozás (alapok, kötvények, faktoring) az energiaszolgáltatók és a pénzügyi befektetők hosszú távú finanszírozása érdekében; iv. adón keresztül történő finanszírozás – az épületek felújítására irányuló beruházásokra adott kölcsön visszafizetése az ingatlanadón keresztül történik; v. számlán keresztül történő finanszírozás – a kölcsön visszafizetése a közüzemi számlán keresztül történik, és az energiamegtakarítás fedezi a beruházási költségeket; vi. az energiahatékonysági beruházások valódi műszaki és pénzügyi teljesítményét igazoló tények összegyűjtésének támogatása, például az európai energiahatékonyság-kockázatmentesítő platform adatbázisához (lásd lent) való hozzájárulás vagy hasonló nemzeti adatbázisok létrehozása; vii. az energiahatékonysági beruházásokkal kapcsolatos kockázatok értékelésére vonatkozó útmutatás kidolgozásának és használatának előmozdítása; és viii. garanciák a kedvezményezetteknek és garanciaeszközök a pénzügyi közvetítőknek.

Lásd még a fent említett Bevált gyakorlatok az energiahatékonyságban című bizottsági szolgálati munkadokumentum 7.3. szakaszát.

c) állami finanszírozás (45) i. az állami alapok által társfinanszírozott hitelrendszerek; ii. kockázatmegosztási eszközök (például hitelek, garanciaeszközök és technikai segítségnyújtás); iii. a veszélyeztetett fogyasztókat megcélzó vissza nem térítendő támogatások; iv. technikai segítségnyújtásra, valamint az energiahatékonysági tanúsítványok és az energetikai auditok költségeinek fedezésére, illetve (ahol nem kötelezőek) az alkalmazásuk előmozdítására és a beruházási lehetőségekkel kapcsolatos figyelemfelkeltésre szolgáló vissza nem térítendő támogatások; és v. energiahatékonysági alapok. Lásd még a Bizottság 2016. évi, a bevált gyakorlatokról szóló dokumentumának 7.1. szakaszát.

d) iránymutatás az energiahatékony középület-állományba történő beruházásokra vonatkozóan i. segítségnyújtás az épületek energiahatékonyságára vonatkozó szerződések használatához (piaci facilitátorok, keretszerződések, gyakorlati útmutatók stb.); ii. általánosságban az energiaszolgáltatók és az energiaszolgáltatási piac fejlődésére ösztönző jogszabályi keret; iii. kapacitásépítés projektfejlesztési támogatással, képzéssel, szakértők közötti segítségnyújtással; és iv. a középületekre vonatkozó kis projektek összevonásának lehetősége (például a különböző önkormányzatok vagy állami tulajdonosok által menedzselt hasonló projektek).

e) hozzáférhető és átlátható tanácsadási eszközök és energetikai tanácsadási szolgáltatások i. egyablakos ügyintézés vagy integrált szolgáltatás a finanszírozás és felújítás tekintetében; ii. tanácsadó szolgáltatások; iii. technikai útmutatás a finanszírozás és felújítás tekintetében; és iv. pénzügyi oktatás a különböző pénzügyi eszközök jobb megértése érdekében.

A pénzügyi mechanizmusokra példákat a 2.6. alszakasz tartalmaz.

Ezek a rendelkezések megfelelnek a Bizottság „Intelligens finanszírozás – intelligens épületek” kezdeményezésének (46), amelynek első pillére az állami alapok hatékonyabb felhasználására vonatkozik az alábbiak révén:

a) kapacitásépítés a pénzügyi eszközök alkalmazásának előmozdítására (például a fenntartható energiába történő beruházásokkal foglalkozó fórumok (47));

b) az energiahatékonysággal és a megújuló energiaforrások finanszírozásával foglalkozó rugalmas platformok létrehozása; és

c) az épületek energiahatékonyságával foglalkozó szerződések számviteli kezelésének egyértelművé tétele.

Ez lehetővé fogja tenni az állami alapok hatékonyabb továbbítását és összevonását, valamint a pénzügyi eszközök alkalmazásának felgyorsítását. A rugalmas pénzügyi platformok kockázatmegosztással és az állami alapok – beleértve az európai strukturális és beruházási alapokat és az Európai Stratégiai Beruházási Alapot – leghatékonyabb felhasználásával vonzóbb pénzügyi lehetőségeket fognak kínálni a végső kedvezményezettek számára.

Az „Intelligens finanszírozás – intelligens épületek” kezdeményezés második pillére (összevonás és projektfejlesztési támogatás) az alábbiakat tartalmazza:

a) uniós szinten több projektfejlesztési támogatás elérhetővé tétele; és

b) az energiahatékonysági szolgáltatásokra vonatkozó helyi/regionális egyablakos ügyintézés kialakításának előmozdítása.

Ez elősegíti, hogy a projektfejlesztők biztosítsák a jó projektötletek érettségét, és lehetővé tegyék az épületek tulajdonosai, a háztartások és a vállalatok számára az információkhoz és az energiahatékonysági szolgáltatásokhoz való hozzáférést, elősegítve a nagyszabású beruházási programok kidolgozását. A helyi vagy regionális egyablakos ügyintézés lehetővé fogja tenni a projektek összevonását, ami vonzóbbá teszi őket a pénzügyi piac számára.

A harmadik pillért (kockázatmentesítés) az Energiahatékonyság-finanszírozási Szakértői Csoport hajtja végre az alábbi kezdeményezések révén:

a) az energiahatékonyság-kockázatmentesítő platform nyílt forráskódú adatbázisa, amely biztosítja az energiahatékonysági beruházások valódi műszaki és pénzügyi teljesítményét igazoló tényeket (48); és

b) az Energiahatékonyság-finanszírozási Szakértői Csoport jegyzési garanciavállalási eszköze (49), egy konszenzuson alapuló keret az energiahatékonysági beruházásokra vonatkozó jegyzési garanciavállalások tekintetében – ez útmutatással kíván szolgálni az ilyen beruházásokkal kapcsolatos kockázatok és előnyök értékeléséhez.

Ezek a kezdeményezések segíthetnek abban, hogy a piac helyesen értékelje az energiahatékonysági beruházásokkal kapcsolatos kockázatokat és előnyöket, fokozva a beléjük vetett bizalmat, illetve vonzóbbá téve őket a projektgazdák, a befektetők és a pénzügyi intézmények számára.

Az (EU) 2018/1999 európai parlamenti és tanácsi rendelet (50) (a továbbiakban: (EU) 2018/1999 rendelet) I. mellékletének 7. cikke értelmében a tagállamok nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervének tartalmaznia kell a különböző célkitűzések, célok és hozzájárulások megvalósításához szükséges beruházások általános áttekintését. Információkat kell tartalmaznia a meglévő beruházások áramlásáról és a beruházásokra vonatkozó jövőbeli feltételezésekről a tervezett szakpolitikák és intézkedések, valamint a kockázati tényezők, az akadályok és az államháztartási támogatás vagy az ezekkel kapcsolatos erőforrások tekintetében.

2.5. Pénzügyi ösztönzők, piaci akadályok és tájékoztatás – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 10. és 20. cikke

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv számos más olyan cikke is módosult, amely releváns a 2a. cikkben meghatározott rendelkezések szempontjából.

2.5.1. A megtakarításokhoz kapcsolódó pénzügyi intézkedések – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 10. cikkének (6) bekezdése

2.5.1.1. Kötelezettségek

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv elismeri a pénzügyi kezdeményezések és a tájékoztatási kampányok szerepét a szabályozási keret megfelelő végrehajtásában és az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv célkitűzéseinek elérésében. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 10. cikkének (6) bekezdése értelmében

„A tagállamok az épületfelújítás során megvalósítandó energiahatékonyság-javításra irányuló pénzügyi intézkedéseket a megcélzott vagy megvalósult energiamegtakarításhoz kötik, melyet a következő kritériumok közül egy vagy több alkalmazásával kell meghatározni:

a) a felújítás céljából használt berendezés vagy anyag energetikai jellemzője, amely esetben a felújítás céljából felhasznált berendezést vagy anyagot olyan szakembernek kell telepítenie, aki rendelkezik a megfelelő szintű minősítéssel vagy képesítéssel;

b) az épületeken belüli energiamegtakarítás kiszámításához használt szabványos értékek (51);

c) a felújítással elért javulás, a felújítás előtt, illetve után kiállított energiahatékonysági tanúsítványok összehasonlításának tükrében (52);

d) energetikai audit eredményei;

e) az energetikai jellemző javulását jelző, más releváns, átlátható és arányos módszerrel végzett vizsgálat eredményei.”

Ez új bekezdés. Az ebben foglalt követelmények a nemzeti jogszabályokon keresztül történő hatálybalépés dátumától alkalmazandók (vagyis legkésőbb az átültetési határidőtől számítva). A pénzügyi intézkedések valamennyi típusára vonatkoznak, beleértve az adóügyi intézkedéseket. Lehetőség szerint a meglévő intézkedések esetében történő alkalmazásuk is ajánlott (például a támogatási rendszerek esetében a tagállamoknak célszerű mérlegelniük és bevezetniük a jövőbeli pénzügyi támogatásokra vonatkozó módosításokat) (53).

Az energiahatékonyságra vonatkozó pénzügyi intézkedések esetében már gyakori, hogy olyan feltételek vagy kötelezettségek kísérik őket, amelyek szerint a végső kedvezményezetteknek bizonyítaniuk kell a projekt teljesítményét és az állami források hatékony felhasználását. A követelmény attól függetlenül alkalmazandó, hogy a szóban forgó felújítás az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2. cikkének (10) bekezdése értelmében jelentős felújításnak minősül-e.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 10. cikkének (6) bekezdése lehetővé teszi, hogy a különböző megközelítések a pénzügyi támogatást az energetikai felújítás minőségéhez kössék, de biztosítja a tagállamok számára a nemzeti vagy regionális feltételeknek megfelelő rugalmas végrehajtást. A rendelkezés ugyanakkor előírja, hogy a tagállamok kötelesek egy vagy több kritériumot alkalmazni a fent említett a)–e) kritérium közül.

A kompetenciák és készségek központi szerepet játszanak a felújítás minőségének biztosításában, így az energiahatékonyságra irányuló pénzügyi intézkedéseknek elő kell írniuk, hogy a felújítási intézkedéseket képzett vagy minősített szakemberek hajtsák végre. Ez különösen az a) kritérium esetében fontos, amely szerint képzett vagy tanúsított szakemberek bevonására van szükség a felújítás céljából használt berendezések és anyagok telepítése, valamint a felújítás hitelesítése érdekében. Ennek a követelménynek azonban figyelembe kell vennie a releváns szakmákra vonatkozó nemzeti rendeleteket.

A megfelelő telepítésen túl a minőségbiztosítás érdekében ajánlott, hogy képzett vagy tanúsított ellenőrök értékeljék a felújítás eredményeit.

2.5.1.2. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 10. cikke (6) bekezdésének átültetése és végrehajtása

Az alkalmazandó minőségi kritériumok kiválasztását követően a tagállamok valamennyi megfelelő, a pénzügyi intézkedések tervezéséért és végrehajtásáért felelős hatóság/hivatal (például üzemeltető hatóság) számára eljuttatják az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 10. cikkének (6) bekezdését átültető nemzeti intézkedéseket. Ez fontos lépés ahhoz, hogy az intézkedések tervezése és végrehajtása összekapcsolódjon egy vagy több kritériummal.

A tagállamoknak felül kell vizsgálniuk a releváns szakmákról szóló nemzeti szabályozásukat annak biztosítása érdekében, hogy csak képesített és tanúsított szakemberek vegyenek részt a felújításban.

2.5.2. Az energiahatékonysági tanúsítványok nyilvántartására szolgáló adatbázisok – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 10. cikkének (6a) bekezdése

2.5.2.1. Kötelezettségek

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 10. cikkének (6a) bekezdése értelmében

„Az energiahatékonysági tanúsítványok nyilvántartására szolgáló adatbázisoknak lehetővé kell tenniük az érintett épületek mért vagy számított energiafelhasználására vonatkozó adatok gyűjtését, ideértve legalább azokat a középületeket, amelyekre vonatkozóan a 12. cikk szerint kiállították a 13. cikkben említett energiahatékonysági tanúsítványt.”

Az energiahatékonysági tanúsítványok nyilvántartásai és adatbázisai

a) alapvető eszközök lehetnek a nagyobb megfelelőség érdekében;

b) javíthatják az épületállománnyal kapcsolatos ismereteket;

c) hatékonyabban tájékoztathatják a szakpolitikai döntéshozókat; és

d) támogathatják az üzemeltetők döntéseit (54).

A tagállamoknak nem kell létrehozniuk adatbázist vagy nyilvántartást. Ahol már létezik vagy bevezetésre kerül ilyen adatbázis, a tagállamoknak eleget kell tenniük ennek az új rendelkezésnek (55). A tagállamok feladata meghatározni, hogy milyen gyakorisággal frissítsék az adatbázist új (tényleges vagy számított) energiafogyasztási adatokkal.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 10. cikkének (6a) bekezdése előírja, hogy az energiahatékonysági tanúsítványok nyilvántartására szolgáló adatbázisoknak lehetővé kell tenniük az érintett épületek (mért vagy számított) energiafelhasználására vonatkozó adatok gyűjtését. Idetartoznak legalább az olyan középületek, amelyek vonatkozásában az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 13. cikke alapján energiahatékonysági tanúsítvány került kiállításra, vagyis az olyan, a hatóságok által használt, a nagyközönség által gyakran látogatott épületek, amelyek teljes hasznos alapterülete meghaladja a 250 m2-t (vagyis olyan épületek, amelyek tekintetében az energiahatékonyságról szóló irányelv 12. cikke (1) bekezdésének megfelelően energiahatékonysági tanúsítványra van szükség).

A tagállamok szabadon meghatározhatják, mit jelent a „gyakran látogatott” kifejezés, de az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 10. cikke (6a) bekezdésének átültetése során használt értelmezésnek meg kell felelnie az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv (már átültetett) 12. és 13. cikke értelmezésének.

A tagállamok szabadon begyűjthetik az adatokat más forrásokból, és nyilvántartásba vehetik őket az energiahatékonysági tanúsítványok nyilvántartására szolgáló adatbázisokban.

2.5.2.2. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 10. cikke (6a) bekezdésének átültetése és végrehajtása

Amennyiben rendelkeznek az energiahatékonysági tanúsítványok nyilvántartására szolgáló adatbázissal, a tagállamok

a) megvizsgálják, hogy a rendelkezések lehetővé teszik-e a mért vagy számított energiafogyasztásra vonatkozó adatok gyűjtését, és szükség esetén módosítják őket a 10. cikk (6a) bekezdésében előírt kötelezettségnek való megfelelés érdekében;

b) biztosítják, hogy legalább az energiahatékonysági tanúsítvánnyal rendelkező, a nagyközönség által gyakran látogatott középületekre vonatkozó adatok bekerüljenek az adatbázisba; és

c) frissítik az adatokat, ideális esetben legalább évente egyszer.

2.5.3. Összesített anonimizált adatok – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 10. cikkének (6b) bekezdése

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 10. cikkének (6b) bekezdése értelmében

„Kérésre statisztikai és kutatási célból, valamint az épület tulajdonosa részére rendelkezésre kell bocsátani legalább az uniós és nemzeti adatvédelmi követelményeknek megfelelő aggreagált és anonimizált adatokat.”

A tagállamoknak meg kell tenniük a szükséges intézkedéseket e követelménynek való megfelelés érdekében. Ez a rendelkezés nem írja elő, hogy a tagállamoknak módosítaniuk kell a meglévő adatbázisokat, de biztosítaniuk kell, hogy a jogszabályi keret lehetővé tegye az adatok elérhetővé tételét a cikkben megfogalmazott kötelezettségeknek megfelelően.

2.5.4. Tájékoztatás – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 20. cikkének (2) bekezdése

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 20. cikkének (2) bekezdése értelmében

„A tagállamok tájékoztatják az épületek tulajdonosait vagy bérlőit különösen az energiahatékonysági tanúsítványokról, ezek rendeltetéséről és céljáról, a költséghatékony intézkedésekről, és adott esetben az épület energiahatékonyságának javítását szolgáló pénzügyi eszközökről, valamint a fosszilis tüzelőanyaggal működő kazánok fenntarthatóbb alternatívával való helyettesítéséről. A tagállamok ezt a tájékoztatást hozzáférhető és átlátható tanácsadási eszközök, például felújítási tanácsadás és egyablakos ügyintézés révén biztosítják. A tagállamok kérésére a Bizottság segítséget nyújt a tagállamoknak az (1) bekezdés és e bekezdés első albekezdésének alkalmazásában indított információs kampányok megrendezéséhez, amelyekkel uniós programok keretében is foglalkozhatnak.”

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 20. cikke módosult, hogy egyértelművé tegye a tagállamok tájékoztatási kötelezettségét a bérlők vagy tulajdonosok felé. Az esetek (nem kimerítő jellegű) jegyzéke már tartalmazza a fosszilis tüzelőanyaggal működő kazánok (56) fenntarthatóbb alternatívával való helyettesítésére vonatkozó tájékoztatási kötelezettséget.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 20. cikkének (2) bekezdése szerint „A tagállamok ezt a tájékoztatást hozzáférhető és átlátható tanácsadási eszközök, például felújítási tanácsadás és egyablakos ügyintézés révén biztosítják.”

2.6. A hosszú távú felújítási stratégiák benyújtása és az elért eredményekről szóló jelentéstétel

2.6.1. A hosszú távú felújítási stratégiák benyújtása

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (8) bekezdésének (57) megfelelően a hosszú távú felújítási stratégiákat a tagállamok végleges nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervének „részeként” kell benyújtani a Bizottságnak. A hosszú távú felújítási stratégiákat a nemzeti energia- és éghajlat-politikai terv mellékleteként kell benyújtani.

Az (EU) 2018/1999 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének megfelelően a végleges nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervek benyújtásának határideje 2019. december 31., majd azt követően minden 10. év.

Ugyanakkor az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének (8) bekezdésében szereplő eltéréssel az első hosszú távú felújítási stratégiák benyújtási határideje legkésőbb 2020. március 10., három hónappal a végleges nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervek benyújtására vonatkozó határidőt követően. A tagállamoknak azonban tanácsos arra törekedniük, hogy a hosszú távú felújítási stratégiájuk végleges változata ugyanakkor készüljön el, mint a végleges nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervük, hogy a hosszú távú felújítási stratégiákat teljes mértékben figyelembe lehessen venni, és alakítani lehessen a nemzeti energia- és éghajlat-politikai terveket.

Az (EU) 2018/1999 rendelet 4. cikke b) pontja 3. alpontjának megfelelően a nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervük részeként a tagállamoknak az energiaunió mind az öt dimenziója esetében meg kell határozniuk a célkitűzéseket, célokat és hozzájárulásokat. A nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervek tervezetében és végleges változatában az alábbi kötelező elemeket kell feltüntetni:

a) indikatív mérföldkövek (58);

b) tagállami szinten megállapított, az előrehaladás mérésére alkalmas mutatókat tartalmazó ütemterv (59);

c) a várható energiamegtakarítás és a további előnyök tényeken alapuló becslése (60); és

d) az Unió energiahatékonysági célkitűzéséhez való hozzájárulás (61) az energiahatékonyságról szóló irányelv értelmében az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének megfelelően.

Ezeket a kulcsfontosságú elemeket fel kellett tüntetni a nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervek tervezetében, amelyeket 2018 végéig kellett benyújtani, és szerepelniük kell a 2019 végéig benyújtandó végleges nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervben. A kulcsfontosságú elemek központi jelentőséggel bírnak a nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervekben kitűzött célok vonatkozásában, és alátámasztják a megerősített, teljes egészében kidolgozott hosszú távú felújítási stratégiákat.

2.6.2. Az elért eredményekről szóló jelentéstétel

Az (EU) 2018/1999 rendelet 4. fejezete meghatározza a nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervekkel kapcsolatos jelentéstételi kötelezettségeket, beleértve a hosszú távú felújítási stratégiákkal kapcsolatos jelentéstételt.

Az (EU) 2018/1999 rendelet 17. cikke előírja, hogy a tagállamoknak integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai eredményjelentést (a továbbiakban: eredményjelentés) kell benyújtaniuk 2023. március 15-ig, és utána minden második évben.

Az (EU) 2018/1999 rendelet 17. cikke (2) bekezdésének c) pontja értelmében ezek az eredményjelentések tartalmazzák az (EU) 2018/1999 rendelet 21. cikkében meghatározott kötelező energiahatékonysági információkat.

2.6.2.1. A nemzeti ütemtervekre, célkitűzésekre és célokra vonatkozó jelentéstétel

Az (EU) 2018/1999 rendelet 21. cikke a) pontjának megfelelően az eredményjelentés tartalmazza a nemzeti ütemtervek, célkitűzések és célok végrehajtására vonatkozó információkat. Az épületek és a hosszú távú felújítási stratégiák vonatkozásában az alábbiak tartoznak ide:

a) a hosszú távú felújítási stratégiák indikatív mérföldkövei; és

b) az Unió energiahatékonysági célkitűzéséhez való hozzájárulás az energiahatékonyságról szóló irányelv értelmében az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének megfelelően;

c) adott esetben a nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervben meghatározott egyéb nemzeti célkitűzések frissítése.

2.6.2.2. Jelentéstétel a szakpolitikákról és intézkedésekről

Az (EU) 2018/1999 rendelet 21. cikkének b) pontja értelmében az eredményjelentés tartalmazza a szakpolitikák és intézkedések – beleértve a hosszú távú felújítási stratégiákat – végrehajtásával kapcsolatos információkat az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének megfelelően.

2.6.2.3. Nemzeti célkitűzések

Végezetül, az (EU) 2018/1999 rendelet 21. cikke c) pontjának megfelelően, amely hivatkozik az (EU) 2018/1999 rendelet IX. mellékletének 2. részére, az eredményjelentés továbbá kiegészítő információkat tartalmaz a nemzeti célkitűzések vonatkozásában, beleértve az előző két évben végrehajtott fontosabb jogalkotási és nem jogalkotási szakpolitikákat, intézkedéseket, finanszírozási intézkedéseket és programokat az (EU) 2018/1999 rendelet 4. cikke b) pontjában meghatározott célkitűzések elérése érdekében, beleértve azokat, amelyek javítják az épületek energiateljesítményét (az (EU) 2018/1999 rendelet IX. melléklete 2. részének a) bekezdése).

2.7. Bevált gyakorlatok az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikkének való megfelelés érdekében

Ez a szakasz útmutatást ad az olyan bevált gyakorlatokkal kapcsolatban, amelyek hasznosak lesznek a tagállamok számára a 2a. cikkben meghatározott előírások végrehajtása során. Ez a szakasz az előző szakasz felépítését követi.

A tagállamok által az energiahatékonyságról szóló irányelv 4. cikke értelmében 2014-ben és 2017-ben benyújtott épületfelújítási stratégiák a jövőbeli hosszú távú felújítási stratégiák építőkövei lesznek. A nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervre vonatkozó iránymutatás (62) részletes utasításokat tartalmaz egyes elemek ezen stratégiákban való feltüntetésével kapcsolatban, és az alábbiak hivatkozásokat tartalmaznak a releváns szakaszokra. Hasznos kiindulási pont, mert az (EU) 2018/844 irányelv az épületek felújítására vonatkozó stratégiák tekintetében a kötelezettségekre épít.

2.7.1. A nemzeti épületállomány áttekintése – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének a) pontja

A nemzeti épületállomány áttekintésében feltüntetendő elemekkel kapcsolatos részleteket a nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervre vonatkozó iránymutatás B. melléklete 1. szakaszának 57. iránymutatása tartalmazza.

A tagállamoknak az áttekintés elkészítésekor célszerű figyelembe venniük az INSPIRE irányelvben (63) meghatározott követelményeket. Az épületek az említett irányelvben szereplő 34 adattéma közé tartoznak, és a nemzeti és helyi hatóságoknak – 2020-ra – várhatóan nagy, releváns információkat (például az építés dátuma, jelenlegi felhasználás és feltételek) tartalmazó adatkészleteket kell elérhetővé és letölthetővé tenniük. A JRC Buildings-related datasets accessible through the INSPIRE geoportal (Az INSPIRE geoportálon elérhető, épületekkel kapcsolatos adatkészletek) című, 2016. évi technikai jelentése (64) hasznos lehet ebből a szempontból.

A 2017. évi vallon (belga), francia és máltai hosszú távú felújítási stratégia jó példa a nemzeti épületállomány áttekintésére vonatkozó bevált gyakorlatokra (65).

2.7.2. Költséghatékony felújítási megközelítések – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének b) pontja

A nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervre vonatkozó iránymutatás B. mellékletének 2. szakasza részletes tájékoztatást nyújt a felújításra vonatkozó költséghatékony megközelítések azonosításához.

A Brüsszel fővárosi régió 2014. évi hosszú távú felújítási stratégiája és a 2017. évi vallon (belga) és bolgár hosszú távú felújítási stratégia a költséghatékony megoldásokra vonatkozó bevált gyakorlatok jó példája (66).

Lásd még a Buildings Performance Institute Europe (BPIE) 2016. évi Trigger points as a must in national renovation strategies (Beavatkozási pontok mint a nemzeti felújítási stratégiák kötelező elemei) című adatlapot (67).

Iparosított utólagos átalakítás

Az iparosított utólagos átalakítás a szigetelő homlokzat és a tetőfedéshez használt alkotóelemek – beleértve a kábeleket, csöveket és üvegezést – nem a helyszínen történő sorozatos előregyártásával költséghatékonyabbá teheti a felújítást, és kevésbé zavarhatja a lakókat a felújítás során.

Az E2ReBuild projekt (68) megvizsgálta, előmozdította és bemutatta a hozzáadott értéket teremtő, költséghatékony és fejlett, energiahatékony utólagos átalakítási stratégiákat a kétemeletes lakóépületek esetében.

A 2ndskin projekt (69) összehozta az építőipar különböző érdekelt feleit azzal a szándékkal, hogy integrálja a szakértelmüket és a célkitűzéseket a többemeletes lakóépületekre vonatkozó olyan innovatív utólagos átalakítási elképzelésbe, amely közel nulla energiaigénnyel jár, miközben fejlesztési lehetőségeket kínál. A projekt hipotézise szerint a közel nulla energiaigényű felújítás előmozdítható, az aránya pedig növelhető az előre gyártott homlokzati modulok használatával, ami felgyorsítja a telepítést, és minimalizálja a lakók zavarását.

Bérlemények és energiahatékonyság

A tagállamoknak a nemzeti bérlakásállományuk esetében szükséges fejlesztések további támogatása érdekében meg kell fontolniuk olyan követelmények bevezetését vagy folytatólagos alkalmazását, amelyek a bérlemények energiahatékonysági tanúsítványaira vonatkozóan egy bizonyos energiahatékonysági szintet írnak elő (lásd a (EU) 2018/844 irányelv (9) preambulumbekezdését). A tagállamoknak ehhez mérlegelniük kell olyan pénzügyi mechanizmusok kidolgozását, amelyek könnyítenek az ingatlantulajdonosok terhein a szükséges felújítások finanszírozásával kapcsolatban.

A holland kormány bejelentette, hogy 2023-tól az épületeknek legalább „C” energiabesorolással kell rendelkezniük ahhoz, hogy irodahelyiségek céljára bérbe vehetők legyenek (70).

Angliában és Walesben az energiahatékonyságról (magánbérleményekről) szóló 2015. évi rendelet meghatározta a lakáscélú és nem lakáscélú magánbérlemények energiahatékonyságának minimális szintjét. 2018 áprilisa óta az ilyen ingatlanok tulajdonosainak gondoskodniuk kell a legalább „E” energiahatékonysági besorolásról, mielőtt új bérleti megállapodást kötnének új vagy meglévő bérlőkkel. 2020. április 1-től (lakóingatlanok esetében), illetve (nem lakóingatlanok esetében) 2023. április 1-től ez a követelmény valamennyi magánbérleményre vonatkozik, még abban az esetben is, ha a bérleti megállapodások változatlanok maradtak (71).

Skócia olyan intézkedést vezetett be, amely előírja a rosszul teljesítő szociális lakások felújítását. Görögország hasonló megközelítést alkalmaz, és az épületeknek legalább „C” energiahatékonysági besorolással kell rendelkezniük ahhoz, hogy a közszféra lízingelhesse vagy megvásárolhassa őket. Ez a kötelezettség 2020-ra valamennyi meglévő lízingszerződésre ki fog terjedni.

2.7.3. A mélyfelújításra vonatkozó szakpolitikák és intézkedések – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének c) pontja

A nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervre vonatkozó iránymutatás B. mellékletének 3. szakasza meghatározza, mely információkat kell megadni a költséghatékony mélyfelújítást előmozdító szakpolitikák és intézkedések vonatkozásában.

A Brüsszel fővárosi régió és Franciaország 2017. évi hosszú távú felújítási stratégiája jó példa a mélyfelújítást előmozdító intézkedésekre vonatkozó bevált gyakorlatokra (72).

Ütemtervek

Az iBRoad projekt (73) családi házakra vonatkozó egyéni épületfelújítási ütemtervvel foglalkozik. Az eszköz megvizsgálja az épületek egészét, és a helyzetre szabott hosszú távú (15–20 évre vonatkozó) felújítási (iBRoad) tervet készít, amely az energetikai beavatkozásokat rögzítő építési naplóval vagy útlevéllel társul. Az iBRoad szerint a tulajdonosoknak és a vevőknek felhasználóbarátabb és megbízhatóbb tanácsra van szükségük az energetikai felújítások kivitelezésének legjobb módjával kapcsolatban.

Az iBRoad projekt The concept of the individual building renovation roadmap – an in-depth case study of four frontrunner projects (Az egyéni épületfelújítási ütemterv koncepciója – négy élen járó projekt részletes esettanulmánya) című jelentése (74) kitér az ilyen ütemterv elkészítésének és végrehajtásának folyamatára és a legfontosabb megválaszolandó kérdésekre. Emellett példákat hoz a valós életből Dániából (BetterHome (75)), Flandriából (Woningpas és EPC+), Franciaországból (Passeport efficacité énergétique) és Németországból (Individueller Sanierungsfahrplan).

Az Alliance for Deep Renovation in Building (ALDREN) (76) is építési útleveleket javasol a lépésről lépésre történő felújítást illetően, és egy közös európai önkéntes tanúsítási rendszer révén harmonizált energiahatékonysági besorolást biztosít.

Épületekkel kapcsolatos tájékoztatás

Az Intelligent Energy Europe (IEE) Request2Action projektje (77) az energiahatékonysági tanúsítványokkal és azzal foglalkozott, hogyan javítható az ajánlásaik alkalmazása. A projekt által javasolt megoldás, amely néhány esetben hasonlít egy útlevélhez, egy épületekkel kapcsolatos tájékoztatást nyújtó „központ” vagy egyablakos ügyintézési rendszer. E megközelítés egyik példája Portugáliában a Casa+ központ, amely minden lakóépület vonatkozásában tárolja az energiahatékonysági tanúsítványokat és a kapcsolódó adatokat, hogy ajánlatot lehessen tenni a felújításukra, s ennek eredményét is rögzítik. További részletek a Recommendations on building hubs (Az épületekkel foglalkozó központokra vonatkozó ajánlások) című jelentésben (78) találhatók.

2.7.4. A legrosszabb teljesítményű épületekre és az energiaszegénységre vonatkozó szakpolitikák és intézkedések – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének d) pontja

2.7.4.1. A nemzeti épületállomány legrosszabb teljesítményű szegmensei

A Horizont 2020 kezdeményezés keretében megvalósuló ENERFUND projekt (79) az energetikai mélyfelújítások által biztosítandó energiamegtakarítások könnyen hozzáférhető és megbízható értékelésének szükségességével foglalkozik, és több ilyen projektre ösztönöz Európában. A projekt kifejleszt egy döntéshozatali eszközt, amely – az ügyfelek hitelképességének bankok általi értékeléséhez hasonlóan – számos paraméter alapján értékeli a mélyfelújítási lehetőségeket. Az eszköz az egyes épületek energiahatékonyságát feltüntető online térkép formáját ölti.

Dániában valamennyi szociális lakásszövetkezet havonta hozzájárul egy közös „szolidaritási alaphoz”, amelyet a legrosszabbul teljesítő épületek felújítására fordítanak.

Az energiahatékonysággal kapcsolatos bérleti korlátozások (a 6.2. szakaszban említetteknek megfelelően) szintén olyan hatékony intézkedések, amelyek elősegítik a legrosszabbul teljesítő épületek felújítását.

Az adómechanizmusok is olyan eszközök, amelyek révén a tagállamok előmozdíthatják a nem energiahatékony épületek felújítását. Példaként említhetők a következők:

a) az energiahatékonyságra vonatkozó bizonyos felújítási költségek leírhatók a nyereségadóból (Dánia); és

b) az energiafogyasztásra kivetett adó (Hollandia) (80).

2.7.4.2. A tulajdonos és bérlő közötti érdekellentétek

Az energiahatékonysággal kapcsolatos bérleti korlátozások szintén olyan hatékony intézkedések, amelyek elősegítik a nem energiahatékony épületek felújítását. Példaként említhetők a következők:

a) a felújítás kötelezővé tétele a tulajdonosok számára (Egyesült Királyság) (81); és

b) a bérlemények energiahatékonyságának minimális szintje, például i. kötelező tetőszigetelés (Flamand Lakásügyi Törvénykönyv); és ii. az irodák energiahatékonysági tanúsítására vonatkozó minimális szintek (Hollandia).

2.7.4.3. A piac nem megfelelő működése

A nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervre vonatkozó iránymutatás B. melléklete 3. szakaszának b) pontja a feltüntetendő információk jegyzékébe beleveszi a felújítást akadályozó tényezők elemzését. A 3. szakasz d) pontja javasolja, hogy az ilyen akadályokat új szakpolitikai intézkedésekkel kell felszámolni.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv átdolgozására vonatkozó javaslatot kísérő hatásvizsgálat (82) is foglalkozik az épületek energiahatékonysági beruházásait akadályozó tényezőkkel.

2.7.4.4. Az energiaszegénység enyhítése

A 2017. évi hosszú távú felújítási stratégiák JRC általi értékelése áttekintést nyújt a tagállamok által az energiaszegénység enyhítése érdekében tett, folyamatban lévő vagy tervezett erőfeszítésekre vonatkozó közvetlen (konkrét szakpolitikák és intézkedések) és közvetett (általános stratégiák vagy kezdeményezések) hivatkozásokról. Sok intézkedés olyan pénzügyi ösztönzők formáját ölti, amelyek a lakosság energiaszegénységi küszöb alatt élő szegmenseit, az alacsony jövedelmű háztartásokat és a szociális lakásokat célozzák meg. Néhány ország energiaszegénységgel kapcsolatos konkrét intézkedéseket vezetett be az energiahatékonysági rendszere keretében, míg mások ebből a célból figyelemfelkeltő és tanácsadási szolgálatokat állítottak fel.

Az uniós energiaszegénységi megfigyelőközpont az adatok és statisztikák értékes forrása. Energiaszegénységi mutatókat dolgozott ki, összeállította a szakpolitikai intézkedések kiterjedt katalógusát, illetve átfogó kutatási adattárat hozott létre. Segít az energiaszegénységgel foglalkozó szakpolitikák tervezésében és végrehajtásában érdekelt feleknek (szakpolitikai döntéshozók, nem kormányzati szervezetek, különböző szintű hatóságok, valamint kutatók és szakemberek) a jelenség meghatározásában és mérésében. Lehetővé teszi továbbá bevált gyakorlatok cseréjét, és képzési anyagokat biztosít. Közvetlen segítséget nyújthat a tagállamok számára tanácsadással és szakértelemmel – mindkettőt ad hoc módon, illetve az energiaszegénység minden vonatkozása terén tapasztalt szakértőkből álló széles körű tanácsadó testület révén.

Franciaországban a nemzeti lakásügyi hivatal többek között a Habiter mieux (Jobb élet) program keretében foglalkozik az energiaszegénységgel. Franciaország energiamegtakarítási tanúsítványokra vonatkozó rendszere új kötelezettséget ír elő, amely kifejezetten az energiaszegénység leküzdésére irányul. A rendszer finanszírozni fogja az alacsony jövedelmű háztartásokra vonatkozó intézkedéseket. Franciaország emellett létrehozott egy „energiaszegénységi megfigyelőközpontot”, hogy pontosabban mérje az energiaszegénységi helyzeteket, illetve nyomon kövesse a hátrányos helyzetű háztartásoknak nyújtott állami és magán forrásokból származó pénzügyi támogatást más helyi és nemzeti kezdeményezések keretében tett intézkedésekkel együtt.

Az ír kormány energiaszegénység elleni stratégiája és az Egészséges Írország keretrendszer értelmében a nemzeti hatóságok létrehozták a „melegség és jólét” rendszert, egy olyan kísérleti kezdeményezést, amely arra törekszik, hogy – ír környezetben – hitelesítse azokat a nemzetközi bizonyítékokat, amelyek szerint az otthonok melegebbé és energiahatékonyabbá tétele kedvezően befolyásolhatja az energiaszegénységben élő olyan emberek egészségét és jólétét, akik emellett például krónikus obstruktív légúti betegségben és asztmában szenvednek. A szociális lakásokba történő beruházásokra vonatkozó ír program keretében a helyi hatóságok minden évben számos intézkedés vonatkozásában tőkefinanszírozásban részesülnek, hogy javítsák a szociális lakásállomány szabványos és általános minőségét, beleértve a nagyobb energiahatékonyságot szolgáló utólagos átalakítást.

Az uniós Episcope projekttel partnerségben az Irish Energy Action kidolgozott egy eszközt az energiahatékonysági tanúsítványok feltérképezésére (83). Egy interaktív térkép bemutatja a különböző építési jellemzőket (beleértve az energiaszegénységi mutatókat) Dublin különböző részein. Az adatok összesítve jelennek meg kisebb területeken és a választójogi körzeteken belül. Ez a feltérképezés elősegíti a helyi szakpolitikai döntéshozatal körzeti megközelítését és az energiaszegénység csökkentésére irányuló stratégiák kidolgozását.

Ausztria energiahatékonysági kötelezettségi rendszere bónusztényezőt alkalmaz, s ennek értelmében az alacsony jövedelmű háztartások energiamegtakarítására 1,5-ös súlyozási tényező vonatkozik. Az energiaszolgáltatóknak emellett olyan központokat kell működtetniük, amelyek információkkal és tanáccsal szolgálnak többek között az energiaszegénységgel kapcsolatban. Az osztrák regionális/helyi programok további példái közé tartozik egy energetikai tanácsadási rendszer Bécsben és egy energiamegtakarítási projekt az alacsony jövedelmű háztartások vonatkozásában Braunau, Freistadt és Linz-Land körzetben.

A szociális bérlakások ágazatára vonatkozó holland energiamegtakarítási megállapodás azt a célt tűzi ki a lakásszövetkezetek tekintetében, hogy 2020-ra átlagosan el kell érniük a „B” energetikai besorolást (ami 1,25-ös energetikai mutatóval egyenértékű).

Az egyéb példák közé tartoznak az alábbiak:

a) a PLAGE SISP program a Brüsszel fővárosi régióban;

b) a veszélyeztetett horvát háztartások egyéni energiahatékonysági intézkedéseinek állami támogatása;

c) a JESSICA kohéziós politikai program Litvániában és a Cseh Köztársaságban;

d) személyre szabott tanácsadó szolgáltatások az alacsony jövedelmű háztartások energiahatékonyságára vonatkozóan Luxemburgban és máshol; és

e) az energiaszolgáltatási számlák tekintetében szociális bónuszok vagy kedvezmények az alacsony jövedelmű családok esetében Olaszországban és Franciaországban.

A REACH projekt (84) a szakiskolai tanárok és tanulók mint energetikai tanácsadók képzésével igyekszik enyhíteni az energiaszegénységen. A REACH partnerei körülbelül 1 600 háztartást kerestek fel, hogy alapvető energiahatékonysági intézkedéseket hajtsanak végre. Szlovéniában a projekt hozzájárult a háztartások energiaszegénységét enyhítő országos rendszer kiépítéséhez. A képzési csomagok és a végleges hatásjelentés elérhetők a projekt honlapján.

Az ASSIST projekt (85) az energiaszegénység enyhítésére törekszik, és specializált szolgáltatásokat kínál a veszélyeztetett fogyasztói energetikai tanácsadók hálózatán keresztül. A veszélyeztetett fogyasztói energetikai tanácsadók olyanok köréből kerülnek kiválasztásra, akik közvetlen tapasztalattal rendelkeznek a veszélyeztetettség és/vagy az energiaszegénység terén, és képzésen vesznek részt a jövőbeli foglalkoztathatóságuk javítása és a személyes előnyök maximalizálása érdekében. A fellépések a következőkre terjednek ki:

a) visszajelzési rendszerek alkalmazása;

b) energetikai auditok;

c) közösségalapú kezdeményezések;

d) az energiahatékonysági támogatások megszerzéséhez nyújtott támogatás; és

innovatív finanszírozási mechanizmusok tesztelése. Az uniós városfejlesztési menetrend (86) kezdeményezésére 2016-ban a kormányközi együttműködés keretében került sor azzal az általános céllal, hogy a szakpolitikák a városi dimenzióra is kitérjenek a jogalkotás minőségének javítása, a hatékonyabb finanszírozás és a szélesebb körű ismeretek érdekében az európai városok vonatkozásában. A menetrend végrehajtása többszintű kormányzás formájában partnerségeken keresztül történik. Az egyik partnerség az energetikai átmenetre összpontosít. Ez a partnerség többek között arra törekszik, hogy az épületek szintjén javítsa az energiahatékonyságot az utólagos energiahatékonysági és irányítási átalakítás révén, beleértve a tanácsadást, az energiaszegénység enyhítése érdekében is. A lakhatási partnerség emellett foglalkozik a megfizethető lakhatási lehetőségek bővítésének szükségességével, s idetartoznak az alábbiak nyomon követésére vonatkozó intézkedések: a megfizethető lakhatásra vonatkozó beruházások, a kilakoltatások energiahatékonysági felújítás révén való megelőzésére vonatkozó ajánlások, az integrált körzeti energiahatékonysági felújítási megközelítések előmozdítása, valamint a nemek, a szegénység és az energia közötti összefüggésre vonatkozó uniós adatok bővítése.

Az energiahatékonysági felújításokkal foglalkozó, a szociális lakhatásra összpontosító egyéb projektek

A FIESTA projekt (87) nem kifejezetten az energiaszegény háztartásokkal foglalkozik, de a részt vevő háztartások nagy része érintett a szociális lakhatás kérdésében. A projekt a fűtési és hűtési hatékonysággal foglalkozik a családok esetében, különös tekintettel a veszélyeztetettebb családokra. A 14 városban működő díjmentes energetikai ügyfélszolgálatok tanácsadást nyújtottak egyének számára (személyesen vagy online), és helyszíni energetikai auditokat végeztek. Legalább 39 további európai város vett részt hivatalosan a FIESTA modell átvételében. A projekt olyan felhasználóbarát energiamegtakarítási útmutatókat dolgozott ki a háztartások számára, mint például a FIESTA energiahatékonysági útmutatója (88), és rövid animációs filmek (89) készültek bolgár, horvát, angol, görög, olasz és spanyol nyelven.

A Horizont 2020 kezdeményezés keretében az EnerSHIFT projekt (2016. február – 2019. január) (90) az olaszországi ligur térség szociális lakhatási ágazatát célozza meg. Technikai segítségnyújtást kínál megvalósíthatósági tanulmányok készítéséhez azzal a végső céllal, hogy az energiaszolgáltatók általi, energiahatékonysági szerződés révén megvalósuló beruházásokra vonatkozó tendert írjon ki. A projekt a kohéziós politikai alapokat is igénybe veszi a beruházások előmozdításához. A cél egy olyan program, amely közel 15 millió EUR nagyságú összeget ruház be, és évi 14,5 GWh nagyságú primerenergia-megtakarítást eredményez.

2018 szeptemberében került sor az első EnerSHIFT tender odaítélési eljárására, melyben 44 szociális lakóépület volt érintett az olaszországi Genova tartományban, és év végén történt meg a szerződés aláírása. A ligur bankrendszerrel kötött megállapodás célja az energiaszolgáltatók hitelhez jutásának elősegítése. A szociális lakásügyi ágazatról szóló 10/2004. számú regionális törvény módosult, hogy lehetővé tegye az energiahatékonysági szerződések végrehajtását. Ennek eredményeképpen a javasolt szerződések esetében már nincs szükség a bérlők általi hivatalos jóváhagyásra.

A Transition Zero projekt (91) célja a közel nulla energiaigényű épületek számának növelése Európa-szerte, kifejezetten a szociális lakások felújítására összpontosítva. Az Energiesprong hollandiai sikerére építve a Transition Zero kiterjeszti a közel nulla energiaigényű épületeket eredményező felújításokat az Egyesült Királyságban és Franciaországban, katalizátorként használva a szociális lakásügyi ágazatot. Az Energiesprong teljes mértékben integrált felújítási csomagokat kínál hosszú távú garanciákkal, amelyek kereskedelmi szempontból életképessé és méretezhetővé teszik a megoldást. A Transition Zero nem korlátozódik az energiaszegénység enyhítésére, és a nem energiaszegény épületállománnyal is foglalkozik. Üzleti modellje ugyanakkor olyan életképes megoldásokat kínál, amelyekkel a szociális lakhatási vállalkozások enyhíthetik a megfizethető lakhatással és az energiaszegénységgel kapcsolatos problémákat. A releváns jelentések a strukturális pénzügyi termékekre összpontosítottak a szociális lakhatás, az energiahatékonysági garanciák és a felújítási csomagok megvalósítására vonatkozó vizsgálati tervek, az ajánlattételhez szükséges dokumentáció, a felújításra vonatkozó nemzeti és regionális szabályozói környezet és a piaci értékelés vonatkozásában.

2.7.5. Középületekre irányuló szakpolitikák és intézkedések – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének e) pontja

Horvátországban 2015-ben két projekt indult, amely lehetővé teszi az Európai Regionális Fejlesztési Alapból (ERFA) és a Kohéziós Alapból származó beruházások együttes használatát a középületek felújítása céljából, és az alábbiakkal foglalkozott:

a) az épületek energiahatékonyságával és a megújuló energiarendszerekkel foglalkozó intézkedésekre vonatkozó részletes tervdokumentáció elkészítése; és

b) az iskolaépületek energetikai felújításába történő beruházások.

240 pályázatból 12 kísérleti projekt került kiválasztásra finanszírozás céljából (öt a tervdokumentáció, hét az iskolai beruházások vonatkozásában) (92).

Szlovéniában sok olyan középület található, amely a kulturális örökség része, és nagy energiamegtakarítási potenciállal rendelkezik. Az ilyen épületek azonban általában kivételt jelentenek az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv alól. Szlovénia szakpolitikai csomagja iránymutatást (technikai ajánlásokat) tartalmaz a kulturális örökség részét képező épületek energetikai felújítására vonatkozóan, illetve olyan pozitív kritériumokat tartalmaz, amelyek elősegítik, hogy az ilyen épületek uniós kohéziós politikai finanszírozásra pályázhassanak (93).

A Horizont 2020 kezdeményezés keretében megvalósuló Premium Light Pro projekt (94) arra törekszik, hogy támogassa a LED világítási rendszerek alkalmazását kilenc uniós ország hatóságai és magánvállalkozásai körében. Segíteni kíván a hatóságoknak abban, hogy olyan hatékony szakpolitikákat dolgozzanak ki, amelyek lehetővé teszik a hatékony új generációs LED világítási rendszerek alkalmazását a szolgáltatási ágazatban. A projekt honlapján elérhetők a beltéri és kültéri LED világítási rendszerekre vonatkozó zöld közbeszerzési kritériumok és iránymutatások.

Az EmBuild koordinációs és támogatási projekt (95) az alábbiakra törekszik:

a) a regionális/helyi hatóságok arra vonatkozó képességének javítása, hogy összegyűjtsék a középületekre vonatkozó nagyszabású, fenntartható és reális felújítási stratégiák elkészítéséhez szükséges adatokat;

b) a felújításokra vonatkozó költséghatékony megközelítések azonosítása és elemzése;

c) szakpolitikai ajánlások megfogalmazása az épületek költséghatékony mélyfelújításának előmozdítására és a bevált gyakorlatok azonosítására;

d) közberuházási döntésekhez nyújtott útmutatás és a magánszféra bevonásának lehetővé tétele; és

e) a várt energiamegtakarítás és szélesebb körű előnyök mérése és terjesztése.

2.7.6. Az intelligens technológiák és a készségek előmozdítását célzó ösztönzők – Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2a. cikke (1) bekezdésének f) pontja

2.7.6.1. Intelligens technológiák

A Horizont 2020 kezdeményezés keretében megvalósult Smart-up projekt (2015. március – 2018. július) (96) ösztönözni kívánta az intelligens mérőberendezések és a beltéri kijelzők aktív használatát a veszélyeztetett fogyasztók körében Franciaországban, Olaszországban, Máltán, Spanyolországban és az Egyesült Királyságban. Határozott kötelezettségvállalási stratégiát dolgozott ki a veszélyeztetett háztartásokkal különösen szoros kapcsolatban álló érdekelt felek képzésére. Több mint 550, a háztartásokkal közvetlenül érintkező munkatárs (főként szociális munkás) vett részt 46 képzésben, és nyújtott tanácsot több mint 4 460 veszélyeztetett háztartásnak az alábbiakkal kapcsolatban:

a) hatékonyabb energiafogyasztás;

b) a villanyórák és/vagy gázórák leolvasásának és értelmezésének módja; és

c) az energetikai számlák csökkentésének módja.

Spanyolországban a projekt ösztönzőleg hatott egy Barcelona által finanszírozott, az energiaszegénység leküzdésére irányuló szociális programra. Ennek eredményeképpen 100 munkanélküli személy vett rész képzésben, és több mint 1 800 veszélyeztetett háztartás részesült tanácsadásban. A projekt másik pozitív eredménye, hogy a képzésben részt vevők 32 %-a már Barcelona energiaszegénységi információs pontjain dolgozik. A képzési csomagok és a végleges hatásjelentés elérhetők a projekt honlapján.