B.

A határozat a következő XIII. melléklettel egészül ki: „XIII. MELLÉKLET A salétromsav, adipinsav, kaprolaktám, glioxál és glioxilsav gyártásából származó dinitrogén-oxid (N2O)-kibocsátások meghatározására szolgáló tevékenység-specifikus iránymutatások 1. TERJEDELEM ÉS TELJESSÉG Az e mellékletben foglalt tevékenység-specifikus iránymutatásokat a salétromsav, adipinsav, kaprolaktám, glioxál és glioxilsav gyártásából származó, a 2003/87/EK irányelv 24. cikke értelmében felvett, releváns létesítményekben keletkező N2O-kibocsátások nyomon követésére kell alkalmazni. Az N2O-kibocsátást eredményező tevékenységeknél figyelembe kell venni valamennyi olyan forrást, amely az előállítási technológiák következtében N2O-t bocsát ki, így az olyan eseteket is, amikor a gyártásból származó N2O-kibocsátásokat átvezetik valamilyen kibocsátáscsökkentő berendezésen. Ezek közé tartozik: — a salétromsavgyártás – az ammónia katalitikus oxidációjából és/vagy az NOx/N2O-kibocsátást csökkentő egységekből származó N2O-kibocsátások, — az adipinsavgyártás – N2O-kibocsátások, beleértve az oxidációs reakcióból, a közvetlen technológiai szellőztetésből és/vagy a kibocsátáscsökkentő berendezésekből származóakat is, — a glioxál- és glioxilsavgyártás – N2O-kibocsátások, beleértve a technológiai reakciókból, a közvetlen technológiai szellőztetésből és/vagy a kibocsátáscsökkentő berendezésekből származóakat is, — a kaprolaktámgyártás – N2O-kibocsátások, beleértve a technológiai reakciókból, a közvetlen technológiai szellőztetésből és/vagy a kibocsátáscsökkentő berendezésekből származóakat is. Ezek a rendelkezések nem alkalmazandók az üzemanyagok tüzeléséből származó N2O-kibocsátásokra. Ezen iránymutatásoknak megfelelően nyomon kell követni és jelenteni kell a létesítmény üvegházhatást okozó gázokra vonatkozó engedélyében szereplő, az előállítási technológiákkal közvetlenül összefüggő (az EU ETS hatálya alá még nem tartozó) releváns CO2-kibocsátásokat. Az I. melléklet 16. szakaszát nem kell alkalmazni az N2O-kibocsátások nyomon követésére. 2. A CO2(e)- ÉS A N2O-KIBOCSÁTÁSOK BEAZONOSÍTÁSA 2.1. ÉVES N2O-KIBOCSÁTÁSOK A salétromsavgyártásból származó N2O-kibocsátásokat a folyamatos kibocsátásmérést alkalmazva kell kiszámítani (a csekély jelentőségű források kivételével – 6.3. szakasz). Az adipinsav-, kaprolaktám-, glioxál- és glioxilsavgyártásból származó N2O-kibocsátásokat folyamatos kibocsátásméréssel kell nyomon követni kibocsátáscsökkentett kibocsátás alatt, és az anyagmérleg megközelítésen alapuló számítási módszerrel (2.6. szakasz) az ideiglenesen előforduló kibocsátáscsökkentés nélküli kibocsátás esetén. A létesítményből származó éves N2O-összkibocsátás az összes kibocsátó forrásból származó éves N2O-kibocsátások összege. Minden olyan kibocsátó forrás esetében, ahol folyamatos kibocsátásmérést alkalmaznak, az éves összkibocsátás az alábbi képlettel számított óránkénti kibocsátások összege: Ahol: N2O-kibocsátáséves = a kibocsátó forrásból származó éves N2O összkibocsátás, N2O tonnában N2O-koncóránkénti = üzemelés során a füstgázáramban óránként mg/Nm3-ben mért N2O koncentráció Füstgázáram = az egyes óránkénti koncentrációkhoz az alábbiak alapján, Nm3/h-ban számított füstgázáram 2.2. ÓRÁNKÉNTI N2O-KIBOCSÁTÁSOK A folyamatos kibocsátásmérést alkalmazó források esetében a következő egyenlet segítségével kell kiszámítani az éves átlagos óránkénti N2O-kibocsátást: Ahol: N2O-kibocsátásátl óránkénti = a forrásból származó éves átlagos óránkénti N2O-kibocsátás kg/h-ban N2O-koncóránkénti = üzemelés során a füstgázáramban óránként mg/Nm3-ben mért N2O koncentráció Füstgázáram = az egyes óránkénti koncentrációkhoz az alábbiak alapján, Nm3/h-ban számított füstgázáram Az egyes kibocsátó források éves átlagos óránkénti kibocsátásának összesített bizonytalansága nem haladhatja meg az alábbiakban megállapított meghatározási szint értékeket. Valamennyi üzemeltetőnek a legmagasabb meghatározási szint módszerét kell használnia. Kizárólag akkor használható eggyel alacsonyabb meghatározási szint, ha az illetékes hatóság számára kielégítő módon bizonyítják, hogy a legmagasabb meghatározási szinten alapuló megközelítés műszakilag megvalósíthatatlan vagy ésszerűtlen költségekkel járna. A 2008–2012-es jelentési időszakra legalább a 2. meghatározási szintet kell használni, amennyiben ez műszakilag megvalósítható. Azokban az esetekben, ahol az egyes kibocsátó forrásoknál (eltekintve a csekély jelentőségű forrásoktól) már az 1. meghatározási szinthez tartozó előírások alkalmazása is műszakilag megvalósíthatatlan vagy ésszerűtlenül költséges lenne, az üzemeltető a kibocsátó forrás éves összkibocsátására a megfelelő meghatározási szintet alkalmazza, illetve az annak való megfelelést bizonyítja a XII. melléklet 2. szakasza szerint. A 2008–2012-es jelentési időszakra a 2. meghatározási szint a minimális követelmény, amennyiben az műszakilag megvalósítható. A 2003/87/EK irányelv 21. cikke értelmében a tagállamoknak jelenteniük kell a Bizottság felé az ezt a módszert használó létesítményeket. 1. meghatározási szint: Az éves átlagos óránkénti kibocsátás összesített bizonytalansága minden egyes kibocsátó forrást figyelembe véve kisebb ± 10 %-nál. 2. meghatározási szint: Az éves átlagos óránkénti kibocsátás összesített bizonytalansága minden egyes kibocsátó forrást figyelembe véve kisebb ± 7,5 %-nál. 3. meghatározási szint: Az éves átlagos óránkénti kibocsátás összesített bizonytalansága minden egyes kibocsátó forrást figyelembe véve kisebb ± 5 %-nál. 2.3. ÓRÁNKÉNTI N2O-KONCENTRÁCIÓK Az egyes kibocsátó forrásokból származó füstgázban előforduló óránkénti N2O-koncentrációt [mg/Nm3] folyamatos kibocsátásméréssel kell meghatározni egy reprezentatív mérőponton az NOx/N2O kibocsátáscsökkentő berendezés után (amennyiben használnak kibocsátáscsökkentést). A megfelelő mérési eljárások közé tartozik az infravörös spektroszkópia, de az I. melléklet 6.1. szakaszának 2. bekezdésével összhangban más eljárásokat is lehet alkalmazni, amennyiben eleget tesznek a N2O-kibocsátásokra vonatkozóan előírt bizonytalansági szintnek. A használt eljárásoknak alkalmasaknak kell lenniük valamennyi kibocsátó forrás N2O-koncentrációjának mérésére kibocsátáscsökkentett és kibocsátáscsökkentés nélküli körülmények között is (például amikor a kibocsátáscsökkentő berendezés meghibásodik és a koncentráció nő). Ha az ilyen időszakok alatt a bizonytalanság nő, ezt figyelembe kell venni a bizonytalansági értékelésben. Valamennyi mérést száraz gáz alapra kell igazítani és ellentmondásmentesen kell jelenteni. 2.4. A FÜSTGÁZÁRAM MEGHATÁROZÁSA A N2O-kibocsátások nyomon követése során a füstgázáram mérésére a XII. mellékletben erre a célra meghatározott módszereket kell használni. A salétromsavgyártás vonatkozásában az A. módszert kell alkalmazni, ha műszakilag megvalósítható. Ellenkező esetben alternatív módszert kell igénybe venni, mint például a lényeges paramétereken (például belépő ammónia anyagok) alapuló anyagmérleg módszert vagy az áramlat folyamatos kibocsátásméréssel történő meghatározását, amennyiben az illetékes hatóság a nyomon követési terv és azon belül a nyomon követési módszertan értékelésének részeként azt jóváhagyta. Más tevékenységek vonatkozásában a XII. mellékletben leírt, a füstgázáram nyomon követésére szolgáló egyéb módszereket lehet használni, amennyiben az illetékes hatóság a nyomon követési terv és azon belül a nyomon követési módszertan értékelésének részeként azt jóváhagyta. A. módszer – Salétromsavgyártás A füstgázáramot a következő képletnek megfelelően kell kiszámítani: ahol: Vlég = a teljes belépő levegőáram normál állapotnál Nm3/h-ban; O2 lég = az O2 térfogatrésze száraz levegőben [= 0,2095]; O2 füstgáz = az O2 térfogatrésze füstgázban. A Vlég a salétromsavgyártó egységbe belépő valamennyi levegőáram összege. A létesítmény az alábbi képletet alkalmazza, hacsak a nyomonkövetési tervében másként nem szerepel: Vlég = Velsőd + Vmásod + Vtiszt ahol: Velsőd = elsődleges belépő levegőáram normál állapotnál Nm3/h-ban; Vmásod = másodlagos belépő levegőáram normál állapotnál Nm3/h-ban; Vtiszt = tisztítás miatt belépő levegőáram normál állapotnál Nm3/h-ban. A Velsőd-t az ammóniával történő keverés előtt folyamatos áramméréssel határozzák meg. A Vmásod-t szintén folyamatos áramméréssel határozzák meg, például a hővisszanyerő egység előtt. A Vtiszt a salétromsav-gyártási folyamatban (adott esetben) a megtisztított levegőáram. A teljes levegőáramnak halmozottan is kevesebb mint 2,5 %-át kitevő belépő levegőáramok esetében az illetékes hatóság e levegőáramok meghatározására elfogadhat az üzemeltető által javasolt, a legjobb ipari gyakorlatokon alapuló becslési módszereket. Az üzemeltetőnek szokásos üzemi körülmények között végzett mérések segítségével kell bizonyítania, hogy a mért füstgázáram kellően homogén a javasolt mérési módszer használatához. Ha a mérések azt erősítik meg, hogy a füstgázáram nem homogén, ezt figyelembe kell venni a megfelelő nyomonkövetési módszerek meghatározásánál, valamint az N2O-kibocsátások bizonytalanságának számításánál. Valamennyi mérést száraz gáz alapra kell igazítani és ellentmondásmentesen kell jelenteni. 2.5. OXIGÉN (O2) Ha a füstgázáram 2.4. szakasz szerinti kiszámításához szükséges, ki kell számítani a füstgázban található oxigén koncentrációját. Az I. melléklet 6. szakaszában a koncentráció-mérésekre előírt követelményeket kell alkalmazni. Az elfogadható mérési eljárások közé tartoznak a következők: paramágneses váltakozó nyomás, mágneses torziós mérleg vagy cirkónium-dioxid vizsgálat. Az O2-koncentrációmérések bizonytalanságát a N2O-kibocsátások bizonytalanságának meghatározásánál figyelembe kell venni. Valamennyi mérést száraz gáz alapra kell igazítani és ellentmondásmentesen kell jelenteni. 2.6. A N2O-KIBOCSÁTÁSOK KISZÁMÍTÁSA Az adipinsav-, kaprolaktám-, glioxál- és glioxilsavgyártás során esetenként kibocsátáscsökkentés nélkül keletkező N2O-kibocsátások esetében, amikor az N2O folyamatos kibocsátásmérése műszakilag nem megvalósítható (például biztonsági okokból, a szellőztetésből származó kibocsátáscsökkentés nélküli kibocsátások esetén és/vagy ha a kibocsátáscsökkentő üzem meghibásodik), az N2O-kibocsátások az anyagmérleg módszer használatával is kiszámíthatók. A számítási módszernek a kibocsátás idején és időszakában zajló kémiai reakcióból származó N2O legnagyobb lehetséges kibocsátásán kell alapulnia. A konkrét számítási módszert az illetékes hatóságnak a nyomonkövetési terv és a nyomonkövetési módszertan értékelésének részeként jóvá kell hagynia. Az egyes kibocsátó források éves átlagos óránkénti bizonytalanságának meghatározásakor figyelembe kell venni az adott kibocsátó forrás esetén számított kibocsátás bizonytalanságát. A számított kibocsátásokra, vagy ha a N2O-kibocsátások meghatározására számítási és folyamatos mérési módszerek kombinációját használták, ugyanazon meghatározási szinteket kell alkalmazni, mint a teljes egészében folyamatos kibocsátásméréssel mért kibocsátásoknál. 3. AZ ÉVES CO2-EGYENÉRTÉKEK (CO2(e)) KISZÁMÍTÁSA A valamennyi kibocsátó forrásból származó (három tizedes helyig számított, tonnában mért) éves N2O-összkibocsátást az alábbi képlet felhasználásával át kell alakítani (tonnára kerekített) éves CO2(e)-kibocsátássá: A 2008–2012-es időszak kibocsátásainál a GWPN2O = 310 t CO2(e)/t N2O globális felmelegedési potenciált kell használni, ami az éghajlatváltozással foglalkozó kormányközi munkacsoport második értékelő jelentésében megadott érték (1995. évi IPCC GWP-érték). A valamennyi kibocsátó forrásból keletkező éves összes CO2(e)-t és az egyéb kibocsátó forrásokból származó közvetlen CO2-kibocsátásokat (ha azok az üvegházhatásúgáz-kibocsátási engedélyben szerepelnek) hozzá kell adni a létesítményben keletkező éves CO2-összkibocsátáshoz, és ezt az értéket kell használni jelentéstételkor és kibocsátási egységek visszaadásakor. 4. A TEVÉKENYSÉG SORÁN TERMELT MENNYISÉG MEGHATÁROZÁSA A termelt mennyiséget az üzemórák száma és a napi termelési jelentések felhasználásával kell kiszámítani. 5. NYOMONKÖVETÉSI TERV Az e melléklet hatálya alá tartozó létesítmények nyomonkövetési terveinek az I. melléklet 4.3. szakasza a), b), c), d), j), k), m) és n) pontjaiban meghatározottakon túl a következő információkat is tartalmazniuk kell: a) releváns kibocsátási pontok a normális üzemelés, valamint korlátozott és átmeneti időszakok során (például meghibásodás vagy átadás alatt), folyamatábrán feltüntetve; b) a termelési eljárás során felhasznált anyagok (például ammónia) mennyiségének meghatározásához alkalmazott módszer és paraméterek, valamint a teljes kapacitásnál felhasznált anyag maximális mennyisége; c) az óránként megtermelt termék – óránkénti salétromsavban (100 %), adipinsavban (100 %), glioxálban, glioxilsavban, illetve kaprolaktámban megadott – mennyiségének meghatározásához használt módszer és paraméterek; d) az egyes kibocsátó forrásokból származó füstgázban lévő N2O-koncentráció meghatározásához használt módszer és paraméterek, azok üzemi tartománya, bizonytalansága, valamint az olyan alternatív módszerek részletei, amelyeket akkor alkalmaznak, ha a koncentráció az üzemi tartományon kívül esik, illetve hogy ez milyen esetekben történhet meg; e) az egyes kibocsátó forrásokból származó teljes füstgázáram (óránkénti Nm3) meghatározásához használt módszer, annak üzemi tartománya és bizonytalansága. Ha számítással határozzák meg, meg kell adni az egyes nyomon követett füstgázáramok adatait; f) az adipinsav-, kaprolaktám-, glioxál- és glioxilsavgyártás során időszakosan kibocsátáscsökkentés nélkül keletkező N2O-kibocsátások meghatározásához használt számítási módszer; g) a létesítmény változó terhelés melletti üzemelésének módja vagy mértéke, valamint az üzemi irányítás végzésének módja; h) az egyes kibocsátó források éves N2O-kibocsátásának meghatározásához használt módszer és számítási képletek; i) a szokásos üzemeléstől eltérő technológiai feltételek, az ilyen körülmények lehetséges gyakorisága és időtartama, valamint a rendkívüli technológiai feltételek (például a kibocsátáscsökkentő berendezés meghibásodása) során keletkező N2O-kibocsátások nagyságrendje; j) az e melléklet 2. szakaszában említett meghatározási szintre vonatkozó bizonytalansági követelményeknek való megfelelést és a meghatározási szint megvalósítását bizonyító értékelés; k) a mérőműszer meghibásodása vagy nem megfelelő működése esetén használandó, az I. melléklet 6.3. szakasza a) és b) pontjának megfelelően meghatározott, óránkénti kg/N2O-ban kifejezett érték; l) az általános szabványok, mint például az EN 14181, illetve az ISO 14956:2002 követelményeitől való eltérések részletei. Az I. melléklet 4.3. szakaszában foglalt követelményeken túl a nyomonkövetési terv részeként a nyomonkövetési módszertant érintő lényeges változást az illetékes hatóságnak jóvá kell hagynia, ha a következőkre vonatkozik: — a létesítmény működésében bekövetkezett olyan lényeges változások, amelyek kihatnak a N2O-összkibocsátásának szintjére, a N2O koncentrációjára, az áramlás sebességére vagy a füstgáz egyéb paramétereire, kiváltképpen ha a N2O-kibocsátást csökkentő berendezéseket építettek be vagy cseréltek ki, — a N2O-kibocsátások meghatározásához használt módszerek változása, beleértve a koncentrációk, az oxigénkoncentrációk és a füstgázáram folyamatos mérésében vagy számítási módszerében bekövetkezett olyan változásokat is, amelyek jelentős hatással vannak a kibocsátások összesített bizonytalanságára, — a salétromsav, adipinsav, kaprolaktám, glioxál, illetve glioxilsav kibocsátott vagy előállított éves mennyiségének meghatározásához hasznát paraméterek változása, — a bizonytalansági értékelésben történt változások. 6. ÁLTALÁNOS INFORMÁCIÓK 6.1. MINTAVÉTELI GYAKORISÁG Az I. melléklet 6.3. szakasza a) pontjának megfelelően kell érvényes óránkénti átlagokat kiszámítani a következőkre: — az N2O koncentrációja a füstgázban, — a teljes füstgázáram, amennyiben közvetlenül mérik és szükséges, — a teljes füstgázáram közvetett meghatározásához szükséges valamennyi gázáramlat és oxigénkoncentráció. 6.2. HIÁNYZÓ ADATOK A hiányzó adatokkal az I. melléklet 6.3. szakasza a) és b) pontjának megfelelően kell foglalkozni. Ha a kibocsátáscsökkentő berendezés meghibásodása során adódnak hiányzó adatok, azt kell feltételezni, hogy a kibocsátásokat arra az egész órára nem csökkentették, és ennek megfelelően helyettesítő értékeket kell kiszámítani. Az üzemeltetőnek minden gyakorlati lépést meg kell tennie annak biztosítása érdekében, hogy a folyamatos kibocsátásmérő berendezés bármely naptári év során egy hétnél tovább ne legyen üzemen kívül. Amennyiben ez bekövetkezne, az üzemeltetőnek azonnal tájékoztatnia kell az illetékes hatóságot. 6.3. CSEKÉLY JELENTŐSÉGŰ N2O FORRÁSOK Az N2O-t kibocsátó források esetében »csekély jelentőségű forrásanyag« az üzemeltető által kiválasztott egy vagy több kisebb, kibocsátáscsökkentés nélküli forrásanyag, amelyek évente együttesen 1 000 tonna vagy kevesebb CO2(e)-t bocsátanak ki, vagy évente kevesebb mint 20 000 tonna CO2(e)-t bocsátanak ki és kevesebb mint 2 %-kal járulnak hozzá az adott létesítmény éves CO2(e)-összkibocsátásához. Az illetékes hatóság jóváhagyásától függően az üzemeltető a N2O-t kibocsátó csekély jelentőségű forrásanyagok esetében alkalmazhat olyan nyomonkövetési és jelentéstételi megközelítést, amely saját, meghatározási szintektől független becslési módszerén alapul. 6.4. A KIBOCSÁTÁSSZÁMÍTÁSOK ELLENŐRZÉSE Az I. melléklet 6.3. szakaszának c) pontját kell alkalmazni a N2O-kibocsátásokról szóló jelentések (folyamatos kibocsátásmérésen és számításon alapuló adatok) ellenőrzésére, és azt a következők segítségével kell végezni: termelési adatok, a 2006-os IPCC iránymutatások, valamint az I. melléklet 10.3.3. szakaszában meghatározott »horizontális megközelítés«. 7. BIZONYTALANSÁGRA IRÁNYULÓ ÉRTÉKELÉSEK A 2. szakaszban szereplő meghatározási szinteknek való megfelelés igazolásához szükséges bizonytalansági értékeléseket olyan hibaterjedési számítással kell végezni, amely figyelembe veszi a kibocsátásszámítás valamennyi vonatkozó elemének bizonytalanságát. Az EN 14181 és az ISO 14956:2002 szabvánnyal összhangban folyamatos mérés esetén a bizonytalanság következő forrásait kell értékelni: — a folyamatos kibocsátásmérő berendezés specifikáció szerinti bizonytalanságát, beleértve a mintavételt is, — a kalibrálással összefüggő bizonytalanságokat, és — a nyomonkövetési berendezés gyakorlati használati módjából fakadó további bizonytalanságot. A 2.2. szakaszban használt összesített bizonytalanság kiszámításához a 2.3. szakasz értelmében megállapított óránkénti N2O-koncentrációkat kell használni. A bizonytalanságszámítás céljára az óránként 20 mg/Nm3 alatti N2O-koncentrációkat a 20 mg/Nm3 standard értékkel kell helyettesíteni. A kibocsátásokra vonatkozó jelentésében szereplő kibocsátási adatok fennmaradó bizonytalanságait az üzemeltető a minőségbiztosítás és az ellenőrzési eljárás segítségével kezeli és csökkenti. A hitelesítési eljárás során a hitelesítő ellenőrzi a jóváhagyott nyomonkövetési módszertan helyes alkalmazását, valamint az üzemeltető minőségbiztosítási és ellenőrzési eljárásai segítségével értékeli a fennmaradó bizonytalanságok kezelését és csökkentését. 8. ELLENŐRZÉS ÉS HITELESÍTÉS 8.1. ELLENŐRZÉS Az I. melléklet 10.1., 10.2. és 10.3. szakaszában foglalt követelményeken kívül a következő minőségbiztosítási eljárások is alkalmazandók: — a N2O-koncentráció és az oxigénkoncentráció folyamatos mérésének minőségbiztosítását az EN 14181 szabvánnyal összhangban kell végezni, — a beépített mérőműszereket párhuzamos mérésekkel háromévente kell kalibrálni, — ha jellemzően kibocsátási határértékeket használnak a folyamatos kibocsátásmérő-műszerek kalibrálásának alapjául, és a N2O vagy az O2 esetében nincs kibocsátási határérték, akkor az éves átlagos óránkénti koncentráció helyettesíti a kibocsátási határértéket, — a QAL 2 minőségbiztosítási tesztet a mintagázon kívül megfelelő referenciagázokon is el kell végezni annak biztosítása érdekében, hogy kellően széles kalibrációs tartományt értékeljenek, — a füstgáz térfogatáramát mérő műszereket évente kell kalibrálni, vagy ha az előbb történik, az üzem karbantartásával egyidejűleg. A füstgáz térfogatáramának minőségbiztosítását nem szükséges az EN 14181 szabvánnyal összhangban végezni, — ha belső ellenőrzések az EN 14181 szabványnak való nem megfelelést, vagy az újrakalibrálás elvégzésének szükségességét mutatják ki, azt haladéktalanul jelenteni kell az illetékes hatóságnak. 8.2. HITELESÍTÉS A 10.4. szakaszban meghatározott hitelesítési követelményeken kívül a következőket is ellenőrizni kell: — az e melléklet 7. és 8.1. szakaszában megnevezett szabványok követelményeinek helyes alkalmazása, — az olyan számítási módszerek és eredmények, ahol a hiányzó adatokat számított értékekkel helyettesítették, — a behelyettesített számított értékek és a mért értékek hitelessége, — a kibocsátási eredményeket és számításon alapuló módszereket ellenőrző összehasonlító értékelések, valamint a tevékenységi adatok, kibocsátási tényezők stb. jelentései. 9. JELENTÉS Az éves N2O-összkibocsátást tonnában kell jelenteni három tizedes helyig számítva, és CO2(e)-ben egész tonnára kerekítve. Az e melléklet hatálya alá tartozó létesítmények üzemeltetőinek az I. melléklet 8. szakaszában meghatározott jelentési követelményeken kívül a következő információkat is jelenteniük kell a létesítményekre vonatkozóan: a) a technológiai egység éves üzemideje és az üzem teljes üzemideje; b) az egyes egységek termelési adatai, valamint a termék mennyiségének meghatározásához használt módszer; c) az egyes paraméterek számszerűsítéséhez használt mérési kritériumok; d) az egyes mért és számított paraméterek bizonytalansága (beleértve a gázkoncentrációkat, a füstgázáramot, a számított kibocsátásokat is), valamint az óránkénti terhelés és/vagy éves kibocsátási adat erre visszavezethető összesített bizonytalansága; e) a kibocsátásokat valamint a kibocsátás- vagy füstgázáram-méréseket és -számításokat befolyásoló meghibásodások részletei, köztük a meghibásodások száma, az érintett órák száma, a meghibásodások időtartama és dátumai; f) annak részletezése, hogy e melléklet 6.2. szakaszát mikor kellett alkalmazni, beleértve az alkalmak számát, az érintett órák számát, a felhasznált számításokat és helyettesítő értékeket is; g) az I. melléklet 6.3. szakasza c) pontjával és 4.3. szakaszával összhangban az ellenőrző értékeléseknél az éves N2O-kibocsátások ellenőrzéséhez használt beviteli adatok.”