A Bizottságnak a tagállamokhoz címzett közleménye, az EK-Szerződés 93. cikkének (1) bekezdése értelmében, a Szerződés 92. és 93. cikkének a rövid lejáratú exporthitel-biztosításra történő alkalmazásáról

(97/C 281/03)

(EGT vonatkozású szöveg)

1. Bevezetés

1.1. A tagállamok aktív politikával támogatják kiviteli iparágaikat. 1992 és 1994 között a tagállamok által feldolgozóiparuk részére nyújtott összes támogatás 7 %-a exporttámogatás volt, többnyire kedvező feltételű exporthitelek és exporthitel-biztosítások formájában [1].

1.2. Az exporttámogatások közvetlenül befolyásolják a versengő potenciális áruszállítók és szolgáltatók közötti piaci versenyt. Ennek káros hatását felismerve, a Bizottság mint a verseny Szerződés szerinti őrzője, mindig is szigorúan elítélte a Közösségen belüli kereskedelemben az exporttámogatást [2]. Mindazonáltal bár a tagállamoknak a Közösségen kívülre irányuló kivitelhez nyújtott támogatása ugyancsak kihathat a Közösségen belüli versenyre [3], a Bizottság módszeresen nem avatkozott be ebbe a területbe a Szerződés 92., 93. és 94. cikkében foglalt, az állami támogatásra vonatkozó szabályok alapján. Ennek számos oka van. Először is ezt a területet részben a Szerződés 112. és 113. cikkének a külkereskedelemmel kapcsolatos rendelkezései szabályozzák, s valóban a 112. cikk rendelkezik a kivitelhez nyújtott támogatások összehangolásáról. Másodszor a Közösségen kívülre irányuló kivitel támogatása nemcsak a Közösségen belüli versenyt érinti, hanem a közösségi exportőröknek a Közösségnek azon kereskedelmi partnerei exportőreivel szembeni versenyképességét is, amely partnerek ugyancsak adnak hasonló támogatásokat. Végül pedig a támogatások ellenőrzése a Szerződés kereskedelemre vonatkozó rendelkezései alapján, illetve a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (OECD) és a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) révén haladást ért el.

1.3. Noha eddig a Bizottság tartózkodott gyakorolni az állami támogatás ellenőrzésére vonatkozó hatáskörét az exporthitelek és az exporthitel-biztosítás területén, a Tanács exporthitelcsoportja által elvégzett munkából [4] és az Európai Közösségek Bírósága által tárgyalt ügyekből [5] kitűnik, hogy legalább egy területen, nevezetesen a rövid lejáratú exporthitel-biztosítás területén a Közösségen belüli verseny tényleges vagy lehetséges torzulásai indokolhatják, hogy a Bizottság az állami támogatásokra vonatkozó szabályok alapján intézkedjék az egyéb frontokon történő előrelépés bevárása nélkül. A verseny nemcsak a különböző tagállamok exportőreinek a Közösségen belüli és kívüli kereskedelmében, hanem a szolgáltatásaikat a Közösségen belül kínáló exporthitel-biztosítók között is torzulhat.

1.4. Ennek a közleménynek a célja, hogy felszámolja az állami támogatásból eredő ilyen torzulásokat az exporthitel-biztosításnak abban az ágazatában, ahol az állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztosítók és a magántulajdonú exporthitel-biztosítók között verseny áll fenn. Az exporthitel-biztosítás e kereskedelmi ágazata összefügg a Közösségen belüli és számos azon kívüli országgal folytatott kereskedelem rövid lejáratú exporthitel-kockázatainak biztosításával. Az ilyen "piacképesnek" nevezett kockázatokat az alábbi 2. szakasz határozza meg. A meghatározás jelenleg csupán a Közösségen belüli és az OECD tagországainak a mellékletben felsorolt többségével folytatott kereskedelem úgynevezett "kereskedelmi", nem pedig "politikai" kockázatait foglalja magában. Noha a tagállamok, megelőlegezve a Közösség intézkedését, jelentékeny erőfeszítéseket tettek azért, hogy az exporthitel-biztosítás kereskedelmi ágazatában felszámolják a támogatást, az egységes piac olyan biztonsági intézkedések elfogadását követeli meg, amelyek minden körülményben azonos feltételeket biztosítanak.

Ez a közlemény nem foglalkozik a közép- és hosszú lejáratú exporthitel-kockázatok biztosításával, amelyek jelenleg nagyobbrészt nem piacképesek. Ezen a területen azok a tényezők, amelyek miatt a Bizottság tartózkodott széles körben gyakorolni az állami támogatások ellenőrzésére vonatkozó hatáskörét, most is az ilyen intézkedések ellen szólnak. Ehelyett az exporthitel-biztosítás feltételeinek, a biztosítási díjaknak és az országos vonatkozású fedezeti politikának a harmonizálására történnek erőfeszítések, kellően figyelembe véve a harmadik országokban zajló programokat, hogy ne ássák alá a közösségi exportőrök versenyképességét.

1.5. E közlemény 2. szakasza leírja az exporthitel-biztosítási piac szerkezetét, és megkülönbözteti az e közlemény által is érintett kereskedelmi vagy piaci ágazatot, amelyben magánbiztosítók tevékenykednek, illetve a magántulajdonú és az állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztosítókat, továbbá megmagyarázza, hogy miért és milyen mértékben kell a Szerződés állami támogatásokra vonatkozó cikkeit alkalmazni. Végül a 4. szakaszban a Bizottság megállapítja, hogy milyen intézkedést tart szükségesnek ahhoz, hogy a még fennmaradó, a 3. szakaszban felsorolt állami támogatástípusokat kivonják a piaci ágazatból, és a Szerződés 93. cikkének (1) bekezdése alapján felkéri a tagállamokat, hogy ennek megfelelően intézkedjenek, ha szükséges.

2. A rövid lejáratú exporthitel-biztosítás piaci és nem piaci ágazata

2.1. A Tanács exporthitel-csoportjának jelentése (a továbbiakban: a "jelentés"), a magántulajdonú exporthitel-biztosítók panaszai és az Európai Közösségek Bírósága által tárgyalt esetek rámutattak, hogy némely tagállamban ugyanazok a "hivatalos" exporthitel-biztosító intézetek, amelyek az exportőrök közép- vagy hosszú lejáratú kockázatait az állam számlájára vagy kezességvállalásával [6] biztosítják, az állam számlájára vagy kezességvállalásával tevékenykednek a rövid lejáratú exporthitel-biztosítási piac azon részein, ahol versenyben állnak olyan magántulajdonú exporthitel-biztosítókkal, amelyeknek nincsenek ilyen kapcsolataik az állammal. A szóban forgó "hivatalos" exporthitel-biztosító intézetek lehetnek hatóságok, állami tulajdonban lévő vagy államilag ellenőrzött vállalkozások, illetve teljesen magántulajdonban lévő és magánellenőrzés alatt álló vállalkozások. E közlemény alkalmazásában az ilyen intézetek "állami vagy állam által támogatott exporthitel-biztosítók". Mind a közép/hosszú, mind pedig a rövid lejáratú területen működő "hivatalos" intézeteken túlmenően némely magántulajdonban lévő és magánellenőrzés alatt álló exporthitel-biztosító, amely csak rövid lejáratú biztosítást nyújt, kaphat támogatást kormányától üzleti tevékenységének egyes részterületein kezességvállalás vagy ennek megfelelő viszontbiztosítási rendelkezés révén. E biztosítókat is az "állami vagy az állam által támogatott" kategóriába kell sorolni. Ezzel szemben a főként vagy kizárólag rövid lejáratú exporthitelekkel foglalkozó biztosítók, amelyek nem az állam számlájára vagy kezességvállalásával [7] működnek, "magántulajdonú exporthitel-biztosítóknak" minősülnek bármely üzleti tevékenységük vonatkozásában.

A jelentés kimutatta, hogy amikor állami vagy állam által támogatott exporthitel-biztosítók az állam számlájára vagy kezességvállalásával működnek a rövid lejáratú piac azon részein, ahol magánbiztosítókkal állnak versenyben, bizonyos pénzügyi előnyökkel rendelkeznek, amelyek a magánbiztosítókkal szemben torzíthatják a versenyt. Az állami vagy állam által támogatott exporthitel-biztosítók egyetlen államban sem élveztek monopóliumot a rövid lejáratú üzleti tevékenység vonatkozásában.

A jelentés által ismertetett legösszetettebb területek egyikét az akár közvetve, akár közvetlenül nyújtott állami viszontbiztosítás képezte. A jelentés olyan viszontbiztosítási rendelkezéseket tárt fel, amelyek 100 %-os fedezetet nyújtanak, és egyenértékűek a szubvenciót kimerítő kezességvállalással. Ma már elismert tény, hogy a viszontbiztosítási eszközök, amelyek által az állam csak szerződő fél valamely magánszektorbeli viszontbiztosítási szerződésben, vagy azt kiegészíti, az általuk kedvezményezett biztosítókat előnyhöz juttathatják az ilyen fedezettel nem rendelkező magánbiztosítókkal szemben, és ezáltal torzítják a versenyt.

2.2. Noha újabban javulás tapasztalható – az állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztosítók egyre inkább más vállalkozásoknak adják át rövid lejáratú üzleti tevékenységüket vagy elkülönített könyvelést vezetnek be –, a fentiekben már említett módon továbbra is szükségesnek látszik a fellépés a kívánt azonos feltételek megteremtése érdekében. Az első feladat annak az ágazatnak a meghatározása, amelyben versenyző piac létezik. A jelentés azt alkalmazta döntő kritériumként a piaci ágazat megkülönböztetésében, hogy vajon általánosan elérhető-e a magán-viszontbiztosítás vagy sem, nem pedig csak egyedi esetekben. A jelentés megállapítja, hogy a válasz általában "igen" a nem állami vásárlókkal kapcsolatos kereskedelmi kockázatok tekintetében, de a politikai kockázatok tekintetében (beleértve az állami vásárlókkal kapcsolatos kockázatokat, a valutaátutalási kockázatokat és a nem kereskedelmi jellegű katasztrófakockázatokat) a rendelkezésre álló kapacitás olyannyira elégtelen, hogy az ilyen kockázatok fedezetét nyilvánvaló piaci tevékenységnek kell tekinteni. A magán-viszontbiztosítási piacnak a kockázatok időtartamának, helyének és jellegének hármas kritériumára való hivatkozással történő elemzése alapján a jelentés úgy vélte, hogy a "piacképes" kockázatok a világ bármely tájára irányuló kivitelnek a rendszerint legfeljebb hároméves kockázati időszakra kiterjedő kereskedelmi kockázatát jelentik.

2.3. A tagállamok, a szakmai szövetségek és a biztosítók későbbi megjegyzései szerint ez a meghatározás általában véve túlságosan tág. E beadványok többnyire egyetértettek a jelentéssel abban, hogy a magán-viszontbiztosítási piac túlságosan szűk volta miatt a politikai kockázatokat ki kell zárni, és a kereskedelmi kockázatok tekintetében a legfeljebb kétéves kockázati időszakot tartják kívánatosnak. A nem OECD-országokban az elhúzódó késedelmekkel kapcsolatos kockázatnak a magánpiacon való viszontbiztosítása pedig ugyancsak nehézkesnek bizonyult.

2.4. Tekintettel arra, hogy az elhúzódó késedelem szorosan összefügg a fizetésképtelenséggel – minthogy az elhúzódó késedelem kockázatai hajlamosak fizetésképtelenséggé válni – illetve arra, hogy ebből következően szükséges mindkét (piacképes vagy nem piacképes) kockázattípust egy kategóriába sorolni, körültekintőnek látszik az OECD-hez nem tartozó országokkal kapcsolatos minden kereskedelmi kockázatot jelenleg kizárni a piacképes kockázatok meghatározásából, illetve e közlemény hatálya alól. Végül úgy tűnik, hogy jelenleg az OECD némely tagországában is nehéz kereskedelmi kockázatot a magán-viszontbiztosítási piacon biztosítani.

2.5. A fentiekre tekintettel e közlemény alkalmazásában "piacképes" kockázat a mellékletben felsorolt országokban letelepedett nem állami adósokkal [8] kapcsolatos kereskedelmi kockázat. Ezekre a kockázatokra nézve a leghosszabb kockázati idő (azaz a gyártási időtartam plusz a hitel futamideje a Berni Uniónak megfelelő rendes kezdőponttal és szokásos hitelfeltételekkel) két évnél rövidebb.

A többi kockázatot (azaz a politikai-, katasztrófakockázatokat [9] és az állami vásárlókkal, illetve a mellékletben nem szereplő országokkal kapcsolatos kereskedelmi kockázatokat) még nem tekintik piacképesnek.

E közlemény alkalmazásában a "kereskedelmi kockázatok":

- valamely szerződés önkényes megtagadása az adós részéről, vagyis valamely nem állami adós bármely olyan önkényes döntése, amely jogos indok nélkül szakítja meg vagy szünteti meg a szerződést,

- a szerződés tárgyát képező áru elfogadásának önkényes, jogos indok nélküli elutasítása,

- a nem állami adósnak vagy kezesének fizetésképtelensége,

- a szerződésből következő adósság nem fizetése a nem állami adós vagy kezes részéről, vagyis elhúzódó késedelem.

2.6. A magán-viszontbiztosítási piac kapacitása változó. Ez azt jelenti, hogy a piacképes kockázatok meghatározása nem állandó, és idővel megváltozhat; kiterjedhet például a politikai kockázatok fedezésére is. Ezért a meghatározást a Bizottság rendszeresen (vagyis legalább évente) felülvizsgálja. Ezekkel a felülvizsgálatokkal kapcsolatban a Bizottság konzultál a tagállamokkal és a többi érdekelt féllel. [10] Amennyiben szükséges, a meghatározás változásainak figyelembe kell venniük az exporthitel-biztosítást szabályozó közösségi jogszabályok hatályát a kollízió vagy jogbizonytalanság elkerülése érdekében.

3. A magántulajdonú és az állami vagy állam által támogatott exporthitel-biztosítók közötti versenyt torzító tényezők

3.1. A következő tényezők torzíthatják a versenyt a piacképes kockázatokat fedező, állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztosítók javára: [11]

- a hitelfelvételre vagy veszteségre adott de jure vagy de facto állami kezességvállalás. Az ilyen kezességvállalás lehetővé teszi, hogy a biztosítók a piacinál alacsonyabb kamatozású hiteleket vegyenek fel, vagy egyáltalán hitelt vegyenek fel. Ráadásul szükségtelenné teszik, hogy a biztosítók a magánpiacon viszontbiztosítsák magukat,

- a megfelelő tartalékok fenntartására vonatkozó kötelezettségekben megmutatkozó minden, a magánbiztosítókhoz viszonyított különbség. Megjegyzendő, hogy amikor a Tanács 73/239/EGK irányelvét [12] a 87/343/EK irányelv [13] módosította, az állam számlájára vagy kezességvállalásával végzett exporthitel-biztosítási műveletek kizárása (az eredeti irányelv 2. cikke (2) bekezdésének d) pontja) tudvalevőleg nem foglalta magában a rövid lejáratú kereskedelmi kockázatok területén folyó műveleteket, amelyeket az állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztosítók a maguk számlájára és állami kezességvállalás nélkül teljesítettek. [14] Ez azt jelenti, hogy a rövid lejáratú kereskedelmi kockázatok biztosításához az állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztosítóknak rendelkezniük kell meghatározott összegű saját tőkével (szavatoló tőkével, beleértve a garanciaalapokat) és biztosítástechnikai tartalékkal (nevezetesen kiegyenlítési tartalékkal), és be kellett hogy szerezzék a 73/239/EGK irányelv 6. és az azt követő cikkeinek megfelelő engedélyt,

- a szokásosan fizetendő adókkal (úgy mint társasági adó és biztosítási kötvényekre kivetett adó) kapcsolatos kedvezmény vagy azok alóli menetesség,

- az állam által nyújtott támogatás vagy tőkejuttatás. Az utóbbi tekintetében azt az elvet kell figyelembe venni, hogy hacsak az állam nem úgy jár el, mint piacgazdaságban egy magánbefektető, a tőkejuttatás magában foglalja az állami támogatást [15]; az állam által a piaci árakat nem tükröző feltételek mellett nyújtott természetbeni szolgáltatások, úgy mint az állami infrastruktúrához, eszközökhöz vagy privilegizált információhoz (például a külképviseletek által adósokról gyűjtött információkhoz) való hozzáférés, illetve ezek használata; valamint az akár közvetlen, akár közvetett – állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztosítók révén történő – állami viszontbiztosítás, amelyet a magán-viszontbiztosítási piacnál kedvezőbb feltételek mellett nyújtanak, ami vagy a viszontbiztosítás alulértékeléshez, vagy pedig a magánpiacon várhatóan nem keletkező kapacitás mesterséges kialakításához vezet.

3.2. A 3.1. bekezdésben felsorolt bánásmódok az abból részesedő exporthitel-biztosítóknak pénzügyi előnyöket nyújtanak vagy nyújthatnak a többi exporthitel-biztosítóval szemben. Az ilyen, bizonyos vállalkozásoknak nyújtott pénzügyi előnyök torzítják a versenyt, és a Szerződés 92. cikkének (1) bekezdésének megfelelően vett állami támogatásnak minősülnek.

A 92. cikk (1) bekezdését kell alkalmazni mindazokra az intézkedésekre, amelyek pénzügyi vagy gazdasági előnyt nyújtanak bizonyos vállalkozásoknak vagy termékeknek, és az állami alapok akár tényleges, akár esetleges megterhelésével vagy veszteségével járnak, illetve amelyekért az érintett kedvezményezettől semmit nem vagy keveset követelnek, amennyiben az ilyen intézkedések érintik a tagállamok közötti kereskedelmet, illetve bizonyos vállalkozások vagy bizonyos termékek előállításának előnyben részesítése által torzítják a versenyt, vagy azzal fenyegetnek. [16]

A 2.5. pontban foglalt meghatározás szerint piacképes kockázatokra nyújtott, a 3.1. pontban felsorolt pénzügyi előnyök érintik a szolgáltatások Közösségen belüli kereskedelmét. Azonfelül a különböző tagállamokban a piacképes kockázatok számára elérhető biztosítási fedezetek eltéréséhez vezetnek, ezáltal torzítják a tagállamokban a vállalkozások közötti versenyt, és másodlagos hatásokat idéznek elő a Közösségen belüli kereskedelemben, függetlenül attól, hogy Közösségen kívülre irányuló vagy Közösségen belüli exportról van-e szó [17]. A Szerződés 92. cikkében meghatározott kivételek nem alkalmazhatók a piacképes kockázatok biztosításának támogatására. Az ilyen támogatások torzító hatása a Közösségen belül súlyosabb mindfajta lehetséges exporttámogatásra vonatkozó nemzeti vagy közösségi érdeknél. Ezt az álláspontot erősítette meg a Bíróságnak a C-63/89 sz. [18], ebben a közleményben tárgyalt kérdést közvetlenül érintő ügyben hozott ítélete. A Bíróság kifejtette, hogy noha a biztosítótársaságok számára képzett kiegyenlítési tartalékok részleges harmonizálásáról szóló irányelv, amely mentesíti az állami számlára vagy állami kezességvállalással történő exporthitel-biztosítási műveleteket, nem jogellenes, a magántulajdonú és az állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztosítók közötti versenyt torzító tényezők "indokolhatják olyan jogi intézkedések igénybevételét, amelyek a (92. cikk) rendelkezéseinek megsértését büntetik". A Bíróság a C-44/93 sz. ügyben hozott ítéletében [19] továbbá feltételezte, hogy a szóban forgó előnyök állami támogatásnak minősülnek, és megerősítette, hogy a Bizottság lépéseket tehet visszavonásuk biztosítására.

4. A piacképes kockázatokra vonatkozó rövid lejáratú exporthitelek biztosításában megnyilvánuló versenytorzulás felszámolásához szükséges intézkedések

4.1. A 3.1. bekezdésben felsorolt állami támogatástípusok, amelyeket államilag támogatott exporthitel-biztosítók vesznek igénybe a 2.5. bekezdésben meghatározott piacképes kockázatokra, torzíthatják a versenyt, és ezért nem jogosultak a Szerződés állami támogatásokra vonatkozó szabályain alapuló mentességre.

4.2. A tagállamoknak következésképpen a Szerződés 93. cikkének (1) bekezdése alapján, ha szükséges, oly módon kell módosítaniuk a piacképes kockázatokra vonatkozó exporthitel-biztosítási rendszerüket, hogy az e közlemény közzétételétől számított egy éven belül az állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztosítók az ilyen kockázatok vonatkozásában többé ne részesüljenek a következőkben felsorolt állami támogatástípusokban:

a) állami kezességvállalás hitelfelvételre vagy veszteségekre;

b) a megfelelő tartalékképzés követelménye és a 3.1. pont második francia bekezdésében felsorolt egyéb követelmények alóli mentesítés;

c) szokásosan fizetendő adókkal és egyéb terhekkel kapcsolatos kedvezmény vagy azok alóli mentesség;

d) olyan körülmények alapján történő támogatásnyújtás, tőkejuttatás vagy egyéb finanszírozási forma, amikor magánbefektető rendes piaci feltételek mellett nem fektetne be a vállalkozásba, illetve a feltételeket magánbefektető nem fogadná el;

e) a piaci árakat nem tükröző feltételek mellett nyújtott természetbeni állami szolgáltatások, úgy mint az állami infrastruktúrához, eszközökhöz vagy privilegizált információhoz (például a külképviseletek által adósokról gyűjtött információkhoz) való hozzáférés, illetve ezek használata; és

f) akár közvetlen, akár közvetett – állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztosítók révén történő – állami viszontbiztosítás, amelyet a magán-viszontbiztosítási piacnál kedvezőbb feltételek mellett nyújtanak, ami vagy a viszontbiztosítás fedezetének alulértékeléshez, vagy pedig a magánpiacon várhatóan nem keletkező kapacitás mesterséges kialakításához vezet.

Mindazonáltal a 4.3. pontban említett felülvizsgálattól függően a létező kiegészítő állami viszontbiztosítási rendelkezések egy átmeneti időszakban megengedhetők maradnak, feltéve, hogy:

- az állami viszontbiztosítás csupán kisebbségi elemet képez a biztosító viszontbiztosítási csomagjában,

- ha a biztosító viszontbiztosítási szerződései piacképes és nem piacképes kockázatokat egyesítenek, és így bármely állami viszontbiztosítás elkerülhetetlenül piacképes kockázatokhoz kötődik, a piacképes kockázatokra nyújtott állami viszontbiztosítás szintje nem haladhatja meg azt, amely a magán-viszontbiztosítási piacon elérhető lett volna, ha e kockázatokat elkülönítve igyekeztek volna viszontbiztosítani,

- az állami viszontbiztosítás nem teszi lehetővé, hogy a biztosító a résztvevő magánpiaci viszontbiztosítók által megszabott határokon túlmenően biztosítson egyéni vásárlókkal folytatott üzleti tevékenységet,

- az állami viszontbiztosítási díj bizonyíthatóan tükrözi a kockázatot, azt kereskedelmi-piaci technikák alkalmazásával számítják ki, és ha van megfelelő piaci díj, azzal legalább egyenértékű,

- a piacképes kockázatokra nyújtott állami viszontbiztosítás rendelkezésére áll minden hitelbiztosító számára, amely megfelel az általános jogosultsági kritériumoknak.

4.3. A 4.2. pont teljesítése érdekében az állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztosítóknak legalább külön kell kezelniük, és elkülönítetten kell könyvelniük a piacképes kockázatokra nyújtott biztosításukat és a nem piacképes kockázatokra állami számlára vagy kezességvállalással nyújtott biztosításukat, amivel bizonyíthatják, hogy nem kapnak állami támogatást piacképes kockázatok biztosítására. A biztosítónak a saját számlájára biztosított üzleti tevékenységgel kapcsolatos könyvelését a Tanács 91/674/EK irányelvével [20] összhangban kell végeznie.

Ezen túlmenően, ha valamely tagállam piacképes és nem piacképes kockázatokat egyaránt felölelő magánszektorbeli viszontbiztosítási szerződésben félként vagy más formában való részvétel révén nyújt egy exporthitel-biztosítónak viszontbiztosítási fedezetet, bizonyítania kell, hogy megoldásai nem foglalnak magukban a 4.2. f) pont szerinti állami támogatást.

Ennek érdekében e közlemény közzétételétől kezdve a Bizottság, a tagállamokkal szorosan együttműködve, az érintett tagállamok által hathavonta benyújtott beszámolók alapján folyamatosan figyelemmel kíséri az ilyen rendelkezéseket, és 1998 végéig végrehajtja az ilyen rendelkezések teljes felülvizsgálatát. A felülvizsgálat figyelembe veszi a rövid lejáratú exporthitel-biztosítási piac működéséről, illetve a tagállamok e téren tett beavatkozásáról a 4.5. pont alapján benyújtott végrehajtási jelentésekből, a 4.6. pont alapján elvégzendő első, éves felülvizsgálatból, illetve a 4.4. pontban foglalt védzáradék használatáról szóló bármely bejelentésből időközben nyert ismereteket és tapasztalatokat. Ha a felülvizsgálatból az tűnik ki, hogy valamely tagállam rendelkezései állami támogatást foglalnak magukban, azokat a tagállam legkésőbb 1999 végéig köteles felszámolni.

4.4. Attól az elvtől, hogy a piacképes kockázatokra exporthitel-biztosítást csak akkor nyújthatnak állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztosítók, ha a 4.2. bekezdésben felsorolt pénzügyi előnyöket megvonják tőlük, a következőkben meghatározott körülmények között el lehet tekinteni.

Egyes országokban a magántulajdonú exporthitel-biztosítók vagy a saját számlájuk terhére működő állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztosítók időlegesen nem képesek fedezetet biztosítani exporthitel-kockázatokra, mert nem áll rendelkezésre elegendő biztosítási vagy viszontbiztosítási kapacitás. Következésképpen ezeket a kockázatokat időlegesen nem piacképes kockázatoknak kell tekinteni.

Ilyen körülmények között ezeket az időlegesen nem piacképes kockázatokat biztosíthatja valamely állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztosító az állam számlájára vagy kezességvállalása mellett. A biztosítónak, amennyire csak lehetséges, az ilyen kockázatokra vonatkozó díjait a magántulajdonú exporthitel-biztosítók által a szóban forgó kockázattípus esetén felszámított díjhoz kell igazítania.

Ha valamely tagállam a védzáradékkal kíván élni, tervezett döntését haladéktalanul be kell jelentenie a Bizottságnak. A bejelentésnek olyan piaci jelentést kell tartalmaznia, amely kimutatja, hogy a magánbiztosítási piacon nem áll rendelkezésre fedezet a kockázatra, és ezt két nagy, közismert, magántulajdonú nemzetközi exporthitel-biztosító, illetve egy hazai hitelbiztosító támasztja alá, ily módon indokolva a védzáradék alkalmazását. A bejelentésnek ezen túlmenően tartalmaznia kell azoknak a feltételeknek a leírását, amelyeket az állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztosító alkalmazni kíván az ilyen kockázatok tekintetében.

A bejelentés átvételétől számított két hónapon belül a Bizottság megvizsgálja, hogy a védzáradék alkalmazása megfelel-e a fent említett feltételeknek és összeegyeztethető-e a Szerződéssel.

Ha a Bizottság arra az álláspontra jut, hogy a védzáradék alkalmazásának feltételei teljesültek, az összeegyeztethetőséget kimondó határozata a határozat keltétől számított két évre korlátozódik, feltéve, hogy ebben az időszakban a védzáradék alkalmazását indokoló piaci feltételek nem változnak meg.

Ezen túlmenően a Bizottság, a többi tagállammal konzultálva, felülvizsgálhatja a védzáradék alkalmazásának feltételeit; továbbá dönthet annak megszüntetése vagy más, megfelelő rendszerrel való helyettesítése mellett.

4.5. Ezt a közleményt 1998. január 1-jétől kezdve öt éven át kell alkalmazni. A tagállamok a közleményről szóló értesítéstől számított két hónapon belül tájékoztatják a Bizottságot, hogy elfogadják-e a benne foglalt ajánlásokat. Legkésőbb 1999. január 1-jéig a tagállamok kötelesek tájékoztatni a Bizottságot, hogy milyen intézkedéseket tettek, hogy megfeleljenek a közleményben foglaltaknak. Ha e jelentésekből vagy egyéb forrásokból az tűnik ki, hogy a tagállamokban működő rendszerek továbbra is állami támogatást foglalnak magukban, a Bizottság a Szerződés 92. és 93. cikke alapján, a fentiekben leírt elvekkel összhangban értékeli az ilyen támogatást.

4.6. A tagállamokkal és érdekelt felekkel együttműködve, a Bizottság a piaci fejlemények és a lehetséges közösségi jogszabályok tükrében felülvizsgálja a piacképes kockázatok meghatározását és ennek a közleménynek a működését. A Bizottság a tagállamok és az érdekelt felek által az ilyen felülvizsgálatokkal kapcsolatban átadott minden információt, az információt szolgáltató engedélyével, a felülvizsgálat minden résztvevőjének a rendelkezésére bocsát.

[1] Forrás: Fifth Survey on State Aids in the European Community, EK Bizottság, 1997., 20. o. Az exporthitel-támogatások csökkentésének a Helsinki-csomagban történt elfogadása nyomán ez a szám 1992-től kezdve valószínűleg csökken.

[2] A versenypolitikáról szóló hetedik jelentésének (1977) 242. pontjában a Bizottság megállapította, hogy a Közösségen belüli kereskedelemben az exporttámogatásra "nem állapítható meg eltérés, bármilyen is az intenzitása, formája, alapja vagy célja".

[3] Lásd a Bíróságnak a Belgium kontra Bizottság, C-142/87 sz. ügyben hozott ítéletét, (EBHT 1990. I-959.o.) Lásd még az Assurances du Crédit kontra OND és Belgium, C-44/93 sz. ügyet (EBHT 1994. I-3829.o., (30) bekezdés).

[4] "A koordinációs csoport elé "L'assurance crédit et le marché unique 1992 (court-terme)" címen beterjesztett jelentés, előadó P. Callut."

[5] Lásd az Assurances de Crédit és Cobac kontra Tanács és Bizottság, C-63/89 sz. ügyet (EBHT 1991. I-1799.o.), valamint az Assurances du Crédit kontra OND és Belgium, C-44/93 sz. ügyet (EBHT 1994. I-3829.o.)

[6] Némely esetben, például Hollandiában, a közép- ás hosszú lejáratú ügyleteket nem kezességvállalás, hanem a kormánnyal kötött átfogó viszontbiztosítási megállapodások útján bonyolítják.

[7] Vagy az ennek megfelelő viszontbiztosítási rendelkezésekkel.

[8] Vagy nem állami kezesekkel. Az állami adós vagy kezes olyan adós vagy kezes, aki valamilyen formában magát a hatóságot képviseli, és sem bírói, sem közigazgatási úton nem nyilvánítható fizetésképtelennek. E közlemény alkalmazásában az állami tulajdonú vagy állam által ellenőrzött vállalkozásokat, amelyek a mellékletben piacképes kockázatú országokként felsorolt országokban telepedtek le, és amelyek a társasági jog általános rendelkezéseinek hatálya alá tartoznak, nem állami adósoknak/kezeseknek kell tekinteni.

[9] Azaz háború, forradalom, természeti csapás, nukleáris baleset és így tovább, nem az úgynevezett "kereskedelmi, katasztrófakockázatok" (az egyéni vásárlókkal vagy országokkal kapcsolatos katasztrofális veszteségfelhalmozódás), amelyek a várható veszteséget meghaladó viszontbiztosítással fedezhetők, és kereskedelmi kockázatnak minősülnek.

[10] A Bizottság többek között a Tanács (például annak exporthitel-csoportja) segítségét kéri.

[11] Az, hogy az állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztósító valamely nem piacképes kockázat biztosítását piacképes kockázatok fedezetének elfogadásához köti, sértheti az EK-Szerződés 86. cikkét. Ilyen intézkedéssel szemben eljárás indulhat mind a Bizottságnál, mind a bíróságok, mind pedig a nemzeti versenyhivatalok előtt.

[12] A Tanács 1973. július 24-i 73/239/EGK irányelve az életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosítási tevékenység megkezdésére és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról (HL 228., 1973.8.16., 3. o.).

[13] A Tanács 1987. június 22-i 87/343/EGK irányelve az életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosítási tevékenység megkezdésére és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló 73/239/EGK első irányelvnek a hitelbiztosítás és a kezesi biztosítás vonatkozásában történő módosításáról (HL L 185., 1987.7.4., 72. o.).

[14] Lásd a Bíróságának az Assurances de Crédit és Cobac kontra Tanács és Bizottság, C-63/89 sz. ügyben (lásd fent) hozott ítéletét, 1848 o. ((22) bekezdés).

[15] Lásd: a Bizottság tagállamokhoz címzett közleménye a hatóságoknak a társasági tőkében való részesedéséről (EK Értesítő 9-1984), illetve a Bizottság közleménye az EK-Szerződés 92. és 93. cikkének a feldolgozóipar közvállalkozásaira történő alkalmazásáról (HL C 307., 1993.11.13., 3. o.)

[16] Lásd a Bíróság következő ítéleteit: Steenkolenmijnen kontra Főhatóság, 30/59 sz. ügy (EBHT 1961. 1. o., (19) bekezdés); Olaszország kontra Bizottság, 173/73 sz. ügy (EBHT 1974. 709. o).; és Philip Morris kontra Bizottság, 730/79 sz. ügy (EBHT 1980. 2671. o.)

[17] A Belgium kontra Bizottság, C-142/87 sz., a 3. lábjegyzetben említett ítéletében a Bíróság kifejtette, hogy nemcsak a Közösségen belüli exportra, hanem a Közösségen kívülre irányuló exportra nyújtott támogatás is befolyásolhatja a Közösségen belüli versenyt és kereskedelmet. Mindkét műveletfajtát exporthitel-biztosítók biztosítják, és következésképpen a nekik nyújtott támogatás érintheti a Közösségen belüli versenyt és kereskedelmet.

[18] Lásd az 5. lábjegyzetet; lásd a (24) bekezdést. Tesauro főügyész az ügyben kifejtett véleményében megállapította, hogy amikor a magántulajdonú és az állami vagy államilag támogatott exporthitel-biztosítók között verseny áll fenn, erősen kétséges, hogy a tagállamok jogszerű pénzügyi támogatást nyújthatnak az állami szereplőknek. Az ilyen jellegű beavatkozás az állami támogatásokra vonatkozó szabályokkal összeegyeztethetetlen lehet.

[19] Lásd a 3. lábjegyzetet; lásd különösen a (34) bekezdést.

[20] A Tanács 1991. december 19-i 91/674/EK irányelve a biztosítóintézetek éves és összevont (konszolidált) éves beszámolóiról (HL L 374., 1991.12.31., 7. o.).

--------------------------------------------------

MELLÉKLET

A piacképes kockázatú országok listája

Európai Unió | Az OECD piacképes kockázatúnak tekintett tagországai |

Ausztria Belgium Dánia Egyesült Királyság Finnország Franciaország Görögország Hollandia Írország Luxemburg Németország Olaszország Portugália Spanyolország Svédország | Amerikai Egyesült Államok Ausztrália Izland Japán Kanada Norvégia Svájc Új-Zéland |

--------------------------------------------------