Az Európai Parlament és A Tanács 2002/83/EK irányelve

(2002. november 5.)

az életbiztosításról

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 47. cikke (2) bekezdésére és 55. cikkére,

tekintettel a Bizottság javaslatára [1],

tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [2],

a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően [3],

mivel:

(1) A közvetlen életbiztosítási tevékenység megkezdésére és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1979. március 5-i 79/267/EGK első tanácsi irányelvet [4], a közvetlen életbiztosítási tevékenységre vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról, a szolgáltatásnyújtás szabadságának tényleges gyakorlását elősegítő rendelkezések megállapításáról, valamint a 79/267/EGK irányelv módosításáról szóló, 1990. november 8-i 90/619/EGK második tanácsi irányelvet [5] és a közvetlen életbiztosítási tevékenységre vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról, valamint a 79/267/EGK, illetve a 90/619/EGK irányelv módosításáról szóló, 1992. november 10-i 92/96/EGK tanácsi irányelvet (harmadik életbiztosítási irányelv) [6] több alkalommal alapvetően módosították. Mivel további módosításokra fog sor kerülni, az irányelveket az érthetőség érdekében át kell dolgozni.

(2) Az életbiztosítási tevékenység megkezdésének és gyakorlásának elősegítése érdekében alapvető fontosságú a nemzeti felügyeleti jogszabályok között fennálló bizonyos eltérések megszüntetése; mivel e cél eléréséhez és ugyanakkor az összes tagállamban a biztosítottak és a kedvezményezettek megfelelő védelme érdekében össze kell hangolni az életbiztosítással foglalkozó biztosítóintézetektől megkövetelt pénzügyi garanciákra vonatkozó rendelkezéseket.

(3) Szükséges a belső piac fejlesztése az életbiztosítás terén mind a tagállamokban való letelepedési jog, mind a szolgáltatásnyújtás szabadsága szempontjából, hogy megkönnyítse a Közösségben székhellyel rendelkező biztosítóintézetek számára szolgáltatásaik tagállamokban történő nyújtását, így téve lehetővé a biztosítottak számára, hogy ne csak a saját országukban letelepedett biztosítókhoz fordulhassanak, hanem olyan biztosítókhoz is, amelyeknek a központi ügyvezetés helye a Közösségben van, de más tagállamokban telepedtek le.

(4) A Szerződés alapján tilos minden hátrányos megkülönböztetés a szolgáltatásnyújtás szabadságát illetően azon az alapon, hogy valamely vállalkozás nem abban a tagállamban telepedett le, amelyben a szolgáltatásokat nyújtja; mivel ez a tilalom bármilyen, a Közösségben lévő telephelyről nyújtott szolgáltatásra vonatkozik, függetlenül attól, hogy az valamely vállalkozás központi ügyvezetésének helye, képviselete vagy fióktelepe.

(5) Ez az irányelv ezért fontos állomást jelent a nemzeti piacoknak egy integrált piaccá történő összeolvasztásában, és ezt az állomást ki kell egészíteni egyéb közösségi eszközökkel avégett, hogy függetlenül attól, hogy ők maguk kezdeményezik-e, minden biztosított számára lehetővé váljon bármilyen biztosító igénybevétele, amelynek a központi ügyvezetésének helye a Közösségben van, amely vállalkozását ott végzi, akár a letelepedés joga, akár a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján, ugyanakkor megfelelő védelmet biztosítva számukra.

(6) Ez az irányelv annak a már elfogadott közösségi joganyagnak képezi részét, amely magában foglalja a biztosítóintézetek éves és összevont (konszolidált) éves beszámolójáról szóló, 1991. december 19-i 91/674/EGK tanácsi irányelvet [7].

(7) Az elfogadott megközelítés szerint olyan összehangolást kell megvalósítani, amely alapvető fontosságú, szükséges és elégséges az engedélyek és a prudenciális ellenőrző rendszerek kölcsönös elismerésének eléréséhez, lehetővé téve ezáltal egyetlen, az egész Közösségben érvényes engedély kiadását és a székhely szerinti tagállam általi felügyelet elvének alkalmazását.

(8) Ennek eredményeképpen a biztosítási tevékenység megkezdése és gyakorlása azon tagállam illetékes hatóságai által kibocsátott egyetlen hatósági engedélynek a megadásától függ, amelyben a biztosítóintézet székhelye található. Az ilyen engedély lehetővé teszi a vállalkozás számára, hogy az egész Közösségben működjék a letelepedés joga vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján. A fióktelep vagy a szolgáltatásnyújtás szerinti tagállam már nem követelheti meg az ott életbiztosítási tevékenységet folytatni kívánó vállalkozásoktól, amelyek székhely szerinti tagállamukban már engedélyt kaptak, hogy új engedélyt kérjenek.

(9) Az illetékes hatóságok nem engedélyezhetnek olyan biztosítóintézetet, illetve nem tarthatják fenn az olyan biztosítóintézet engedélyét, amelynél a vállalkozás és más természetes vagy jogi személy közötti szoros kapcsolat miatt felügyeleti jogkörük hatékony gyakorlásának akadályoztatása merülhet fel. A már engedélyezett biztosítóintézeteknek is meg kell felelniük e vonatkozásban az illetékes hatóságoknak.

(10) Az ezen irányelvben szereplő "szoros kapcsolat" meghatározása a minimum feltételeket határozza meg, és ez nem akadályozza tagállamokat abban, hogy azt olyan helyzetekben is alkalmazzák, amelyek eltérnek a meghatározás által előírtaktól.

(11) Önmagában az a tény, hogy valamely társaság tőkéjének jelentős hányadát megszerezték, nem jelent a "szoros kapcsolat" értelmében vett részesedést, amennyiben a részesedést csupán ideiglenes befektetésként szerezték meg, amely nem teszi lehetővé a vállalkozás szerkezetének vagy pénzügyi politikájának befolyásolását.

(12) A kölcsönös elismerés és a székhely szerinti tagállam felügyeletének alapelve megkívánja, hogy a tagállamok illetékes hatóságai ne adják ki az engedélyt, vagy vonják vissza azt, amennyiben olyan tényezők, mint az üzleti terv tartalma, a ténylegesen végzett tevékenység földrajzi eloszlása világosan jelzik, hogy egy biztosítóintézet abból a célból határozott valamely tagállam jogrendszere mellett, hogy elkerülje azon szigorúbb követelményeket, amelyek abban a másik tagállamban hatályosak, ahol tevékenységének nagyobb részét folytatja vagy folytatni kívánja. A biztosítóintézetet abban a tagállamban kell engedélyezni, ahol a létesítő okirat szerinti székhelye található. A tagállamoknak ezenfelül meg kell követelniük, hogy a biztosítóintézet központi ügyvezetésének helye mindig a székhely szerinti tagállamban legyen, és hogy ténylegesen ott is működjék.

(13) Gyakorlati okoknál fogva kívánatos meghatározni a szolgáltatásnyújtást, figyelembe véve mind a biztosító letelepedésének a helyét és azt a helyet, ahol a kötelezettséget vállalja; mivel azért a kötelezettségvállalást is meg kell határozni; mivel továbbá kívánatos megkülönböztetni a letelepedés alapján folytatott tevékenységeket a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján nyújtott tevékenységektől.

(14) Szükséges a biztosítási ágazatok szerinti osztályozás, különösen az engedélyköteles tevékenységek meghatározásához.

(15) Bizonyos kölcsönös biztosítási egyesületek, amelyek jogállásuknál fogva megfelelnek a biztonsági és más, sajátos pénzügyi biztosítékok követelményének, kizárandók ezen irányelv hatálya alól. Bizonyos szervezeteket, amelyeknek a tevékenysége csak egy nagyon korlátozott ágazatra vonatkozik, és azt alapszabályuk korlátozza, szintén ki kell zárni.

(16) Az életbiztosítás minden tagállamban hatósági engedélyezés és felügyelet hatálya alá esik. Az ilyen engedély kiadásának vagy visszavonásának feltételeit meg kell határozni. Rendelkezni kell a bírósághoz fordulás jogáról, amennyiben az engedély megadását elutasítják, vagy azt visszavonják.

(17) Kívánatos a felügyeleti hatóságokra bízott jogkört és a felügyelet eszközeit tisztázni. Szintén kívánatos a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján folytatott tevékenységek megkezdésére, gyakorlására és felügyeletére vonatkozó különleges rendelkezéseket meghatározni.

(18) A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai felelősek a biztosítóintézetek pénzügyi stabilitásának a figyelemmel kíséréséért, ideértve fizetőképességük állapotát, a megfelelő biztosítástechnikai tartalékok megképezését és a tartalékoknak megfeleltetett eszközökkel történő fedezetét.

(19) Helyénvaló az információcsere lehetőségét megteremteni az illetékes hatóságok és olyan hatóságok vagy testületek között, amelyek feladatkörük révén elősegítik a pénzügyi rendszer stabilitásának megerősítését. A továbbított információ bizalmas jellegének megőrzése végett a címzettek listáját szigorú korlátok közé kell szorítani.

(20) Bizonyos magatartások, mint a csalás vagy a bennfentes információval való visszaélés befolyásolhatják a pénzügyi rendszer stabilitását, beleértve annak integritását, még akkor is, ha nem biztosítóintézeteket érintenek.

(21) Szükséges az olyan feltételek meghatározása, amelyek teljesülése esetén a fenti információcserét engedélyezik.

(22) Amikor meghatározzák azt, hogy az információ csakis az illetékes hatóságok kifejezett hozzájárulásával közölhető, e hatóságok, amennyiben helyénvaló, hozzájárulásukat szigorú feltételek teljesítéséhez köthetik.

(23) A tagállamok harmadik országokkal is köthetnek információcserére vonatkozó megállapodásokat, azzal a feltétellel, hogy a kiadott információkra vonatkozóan a szakmai titoktartást megfelelően szavatolni kell.

(24) A biztosítóintézetek prudenciális felügyeletének és a biztosítóintézetek ügyfeleinek védelmének fokozása érdekében elő kell írni, hogy a könyvvizsgáló köteles azonnal jelenteni az illetékes hatóságoknak, ha – ezen irányelv rendelkezéseinek megfelelően – feladatainak ellátása közben olyan tények jutnak tudomására, melyek komolyan befolyásolhatják a biztosítóintézetek pénzügyi helyzetét vagy igazgatási és elszámolási szervezetét.

(25) A kitűzött célt figyelembe véve a tagállamok számára kívánatos volna, ha előírnák, hogy a fenti kötelezettség minden olyan körülmény esetén fennálljon, amennyiben az ilyen tényeket a könyvvizsgáló feladatai ellátása során olyan vállalkozásnál észleli, amely szoros kapcsolatban áll egy biztosítóintézettel.

(26) A könyvvizsgálóknak az a kötelezettsége, hogy tájékoztassák adott esetben az illetékes hatóságokat, ha egy biztosítóintézetet érintő bizonyos tényeket vagy döntéseket észlelnek egy nem biztosítóintézettel kapcsolatos feladataik ellátása során, önmagában nem változtatja meg az adott vállalkozáshoz kapcsolódó feladataik természetét, sem az adott vállalkozáshoz kapcsolódó feladataik ellátásának módját.

(27) A csoportos nyugdíjalapok kezelésével kapcsolatos műveletek végzése semmilyen körülmények között sem érintheti az egyes hatóságok jogkörét azoknak az intézményeknek a tekintetében, amelyek azokat az eszközöket birtokolják, amelyekre ez a rendelkezés vonatkozik.

(28) Ennek az irányelvnek bizonyos rendelkezései minimum szabályokat határoznak meg. A székhely szerinti tagállam szigorúbb szabályokat határozhat meg a saját illetékes hatóságai által engedélyezett biztosítóintézetek számára.

(29) A tagállamok illetékes hatóságainak rendelkezniük kell a felügyelet olyan eszközeivel, amelyek szükségesek a biztosítóintézetek szabályszerű üzletmenetének biztosításához az egész Közösségben, függetlenül attól, hogy tevékenységüket a letelepedés joga vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján végzik. Különösen, megfelelő garanciális elemeket kell tudniuk bevezetni vagy szankciókat kiróni a szabálytalanságok és a biztosítási felügyelet rendelkezései megsértésének megakadályozására.

(30) Az állományátruházásra vonatkozó rendelkezéseknek tartalmazniuk kell olyan rendelkezéseket, amelyek kifejezetten a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján megkötött szerződések állományának a másik vállalkozásra történő átruházására vonatkoznak.

(31) Az állományátruházásra vonatkozó rendelkezéseknek összhangban kell lenniük az irányelvben meghatározott egyszeri hatósági engedélyezési rendszerrel.

(32) A 18. cikk (3) bekezdésében említett időpontokat követően alapított vállalkozások számára életbiztosítási és nem életbiztosítási tevékenység egyidejű folytatása nem engedélyezhető. A tagállamok számára meg kell engedni, hogy azoknak a vállalkozásoknak, amelyek a 18. cikk (3) bekezdésében említett időpontokban egyidejűleg folytatták ezeket a tevékenységeket, a továbbiakban is engedélyezzék ezt, azzal a feltétellel, hogy mindkét tevékenységüket elkülönített gazdálkodás alá helyezik annak érdekében, hogy védjék az életbiztosítási kötvények és a nem életbiztosítási kötvények biztosítottjainak érdekeit, és hogy az egyik tevékenység tekintetében fennálló minimális pénzügyi kötelezettségeket ne a másik tevékenység viselje. A tagállamoknak meg kell adni azt a lehetőséget, hogy maguk döntsék el, előírják-e a területükön alapított meglévő vállalkozásoknak, amelyek egyidejűleg életbiztosítással és nem életbiztosítással is foglalkoznak, hogy megszüntessék ezt a gyakorlatot. A szakosodott vállalkozásokat ezen túlmenően külön felügyelet alá kell vonni, amennyiben valamely nem életbiztosítással foglalkozó biztosítóintézet ugyanahhoz a pénzügyi csoporthoz tartozik, amelyikhez egy életbiztosítással foglalkozó biztosítóintézet.

(33) Ezen irányelv egyetlen rendelkezése sem akadályozza a kompozit biztosítóintézetet abban, hogy két vállalkozásra ossza fel magát, amelyek közül az egyik az életbiztosítás terén, a másik az életbiztosítás körén kívül eső tevékenységek terén működne. Hogy lehetővé váljon, hogy az ilyen megosztás a lehető legjobb feltételek között menjen végbe, kívánatos engedélyezni a tagállamoknak a Közösség versenyjogi szabályaival összhangban, hogy megfelelő adózási megoldásokról rendelkezzenek, különös tekintettel az ilyen megosztás révén megjelenő tőkenyereség tekintetében.

(34) Lehetővé kell tenni, hogy azok a tagállamok, amelyek ezt kívánják, engedélyt adhassanak ugyanannak a vállalkozásnak az I. mellékletben említett biztosítási ágazatokra, és az életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosítási tevékenység megkezdésére és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1973. július 24-i 73/239/EGK tanácsi irányelv mellékletében az 1. és a 2. ágazatokba tartozó biztosítási ügyletekre [8]. Ez a lehetőség azonban bizonyos számviteli és felszámolási szabályok betartására vonatkozó feltételektől függhet.

(35) A biztosított életek védelme szempontjából szükséges, hogy minden biztosítóintézet rendelkezzen megfelelő biztosítástechnikai tartalékokkal. Az ilyen tartalékok számítása legnagyobbrészt biztosításmatematikai elvekre épül. Ezeket az elveket össze kell hangolni, hogy a különféle tagállamokban alkalmazandó prudenciális szabályok kölcsönös elismerését elősegítse.

(36) A gondosság érdekében kívánatos a szabályok minimális összehangolása, korlátozva a biztosítástechnikai tartalékok számításánál alkalmazott kamatlábat. Az ilyen korlátozás céljára a meglévő módszerek mind egyaránt helyesek, körültekintőek és egyenértékűek, helyénvalónak tűnik a tagállamokra bízni az alkalmazandó módszer megválasztását.

(37) A biztosítástechnikai tartalékok fedezetére alkalmazott eszközök körére, lokalizálására és megfeleltetésére vonatkozó szabályokat össze kell hangolni a tagállamok szabályai kölcsönös elismerésének elősegítése érdekében. Ennek az összehangolásnak figyelembe kell vennie a Szerződés 56. cikkében meghatározott, a tőkemozgások liberalizálására vonatkozó intézkedéseket, és a Közösség gazdaság és monetáris unió felé történő előrehaladását.

(38) A székhely szerinti tagállam nem követelheti meg a biztosítóintézetektől, hogy biztosítástechnikai tartalékaikat fedező eszközeiket az eszközök meghatározott kategóriáiba fektessék, mivel az ilyen követelmény összeegyeztethetetlen lenne a Szerződés 56. cikkében megállapított, a tőkemozgások liberalizálására vonatkozó intézkedésekkel.

(39) A matematikai tartalékokat is magukban foglaló, a kockázatvállalásból eredő kötelezettségeik teljesítéséhez elegendő összegű biztosítástechnikai tartalékok mellett szükséges, hogy a biztosítóintézetek rendelkezzenek egy kiegészítő tartalékkal, az úgynevezett szavatoló tőkével, amely szabad rendelkezésű eszközökből, és a felügyeleti hatóság hozzájárulásával más, meg nem határozott eszközökből áll, hogy tartalékot biztosítson az üzletmenet ingadozásaira. Ez a követelmény fontos eleme a biztosított személyek és a biztosítottak védelme érdekében végzett prudenciális felügyeletnek. Annak biztosítására, hogy az ilyen célú követelményeket objektív szempontok alapján határozzák meg, amivel az azonos méretű vállalkozások versenyhelyzete azonos marad, kívánatos úgy rendelkezni, hogy ez a tartalék kapcsolódjék a vállalkozás összes kötelezettségvállalásához és az irányelv hatálya alá tartozó különféle tevékenységek kockázatainak jellegéhez és súlyosságához. Ennek a tartaléknak ezért aszerint kell változnia, hogy a kockázat befektetési, halálozási vagy kizárólag gazdálkodási kockázat-e. Ennek megfelelően azt vagy a vállalkozás által vállalt kockázattal érintett matematikai tartalékok és tőke, vagy a kapott díjak vagy járulékok, vagy kizárólag a tartalékok vagy a tontinák eszközei alapján kell meghatározni.

(40) A 92/96/EGK irányelv rendelkezett a szabályozott piac fogalmának ideiglenes meghatározásáról az e fogalom közösségi szintű harmonizációját elvégző, az értékpapír befektetési szolgáltatásokról szóló irányelv elfogadásáig. Az értékpapír befektetési szolgáltatásokról szóló, 1993. május 10-i 93/22/EGK tanácsi irányelv [9] meghatározza a szabályozott piac fogalmát, noha az életbiztosítási tevékenységet kizárja a hatálya alól. A szabályozott piac fogalmát helyénvaló az életbiztosítási tevékenységre is alkalmazni.

(41) Azoknak a tételeknek a listája, amelyekből az ezen irányelv által megkövetelt szavatoló tőke állhat, figyelembe veszi az új pénzügyi eszközöket és a más pénzügyi intézmények saját tőkéjük összeállítására biztosított lehetőségeket. Figyelembe véve az elsődleges biztosítók által viszontbiztosításba vett kockázatok jellegében bekövetkezett piaci fejleményeket, az illetékes hatóságokat fel kell hatalmazni arra, hogy bizonyos körülmények között korlátozzák a minimális szavatoló tőke leszállítását. A szavatoló tőke minőségének javítása érdekében korlátozni kell, valamint feltételekhez kell kötni, de 2009 után mindenképpen meg kell szüntetni azt a lehetőséget, hogy a jövőbeni nyereséget a rendelkezésre álló szavatoló tőkébe beszámítsák.

(42) Szükséges egy olyan biztonsági tőke kötelezővé tétele, amely összegével és összetételével biztosítékot nyújt arra, hogy a vállalkozások megfelelő pénzeszközökkel rendelkezzenek, amikor létrehozzák őket, és hogy a szavatoló tőke a későbbiekben az üzleti tevékenység során semmilyen körülmények között ne csökkenjen a minimális biztonsági szint alá. E biztonsági tőke teljes egészének vagy egy meghatározott részének közvetlen eszköztételekből kell állnia.

(43) A minimális biztonsági tőke nagy mértékű és hirtelen jövőbeni növekedésének elkerülése érdekében olyan mechanizmust kell létrehozni, amely biztosítja, hogy e növekedés az európai fogyasztói árindexet követi. Ez az irányelv a szavatoló tőkére vonatkozó követelmény minimális szabályait állapítja meg, és a tagállamok számára meg kell teremteni annak a lehetőségét, hogy szigorúbb szabályokat állapítsanak meg a saját illetékes hatóságaik által engedélyezett biztosítóintézetek számára.

(44) Az ezen irányelvben említett tevékenységekre irányadó, a tagállamokban jelenleg hatályos szerződési jogi rendelkezések még mindig eltérnek. A biztosítási szerződésekre vonatkozó jog harmonizálása nem előfeltétele a belső piac elérésének a biztosítás terén. Ezért a tagállamoknak biztosított lehetőség, hogy előírják saját jogszabályaik alkalmazását a területükön lévő kockázatokat fedező életbiztosítási szerződésekre, várhatóan elegendő biztosítékot nyújt a biztosítottaknak. Bizonyos esetekben az adott körülményeket figyelembe vevő szabályokkal összhangban, a szerződésre irányadó jog tekintetében meg lehet adni a jogot a választásra, hogy ne a kötelezettségvállalás szerinti állam joga vonatkozzék a szerződésre.

(45) Életbiztosítási szerződések esetében a biztosítottaknak lehetőséget kell adni a szerződés felmondására egy 14 és 30 nap közötti határidővel.

(46) A belső piac keretein belül a biztosított érdeke, hogy a Közösségben rendelkezésre álló életbiztosítási termékek lehető legszélesebb skálájához férhessen hozzá, hogy az igényeinek leginkább megfelelőt választhassa ki. A kockázatvállalás szerinti tagállamnak kell biztosítania, hogy területén semmi se akadályozza a Közösségben értékesítésre kínált összes életbiztosítási termék terjesztését mindaddig, amíg azok a kockázatvállalás szerinti tagállamban hatályos, a közérdeket védő jogszabályokkal nem állnak ellentétben, amennyiben a közérdeket a székhely szerinti tagállam szabályai nem védik, feltéve hogy az ilyen rendelkezéseket hátrányos megkülönböztetés nélkül minden, az adott tagállamban működő vállalkozásra alkalmazni kell, és azok objektíven szükségesek, és az elérni kívánt céllal arányosak.

(47) A tagállamoknak képeseknek kell lenniük biztosítani, hogy a területükön a letelepedés joga vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján a kockázatok fedezetére kidolgozott életbiztosítási termékek és szerződéses okiratok megfeleljenek a rá vonatkozó, a közérdek védelmében hozott különös jogszabályi rendelkezéseknek. Az alkalmazandó felügyeleti rendszernek meg kell felelnie a belső piac követelményeinek, de ezek alkalmazása nem képezheti a biztosítási tevékenység folytatásának előfeltételét. Ebből a szempontból a szerződési feltételek előzetes jóváhagyására irányuló rendszerek nem tűnnek indokoltnak. Ezért szükséges más, a belső piac követelményeihez jobban alkalmazkodó olyan rendszerekről rendelkezni, amelyek lehetővé teszik minden tagállam számára, hogy a biztosítottaknak kellő védelmet biztosítson.

(48) Gondoskodni kell a tagállamok illetékes hatóságai közötti, illetőleg az e hatóságok és a Bizottság közötti együttműködésről.

(49) Rendelkezni kell egy szankciórendszerről, amelyet akkor kell alkalmazni, ha abban a tagállamban, amelyben a kötelezettséget vállalták, a biztosítóintézet nem tartja be a rá vonatkozó, a közérdeket védő rendelkezéseket.

(50) Szükséges intézkedésekről rendelkezni azokra az esetekre, amikor a vállalkozás pénzügyi helyzetében bekövetkező változás megnehezíti az általa vállalt kockázatokból eredő kötelezettségeinek teljesítését. Meghatározott esetekben, ha a biztosítottak jogait veszély fenyegeti, szükség van arra, hogy az illetékes hatóságok felhatalmazással rendelkezzenek a megfelelően korai szakaszban való beavatkozásra, azonban e hatáskörük gyakorlása során az illetékes hatóságoknak tájékoztatniuk kell a biztosítóintézeteket e felügyeleti eljárás indokáról, a hatékony és eredményes igazgatás és a szabályszerű eljárás elveinek megfelelően. Mindaddig, amíg ilyen helyzet áll fenn, az illetékes hatóságok nem igazolhatják azt, hogy a biztosítóintézet elégséges szavatoló tőkével rendelkezik.

(51) A biztosításmatematikai elveknek ezen irányelvvel való összehangolása végett a székhely szerinti tagállam megkövetelheti, hogy rendszeresen értesítsék a díjtáblázatok és a biztosítástechnikai tartalékok számításához felhasznált biztosítástechnikai alapokról azzal, hogy az ilyen, a biztosítástechnikai alapokra vonatkozó értesítés kizárja az általános és különös szerződési feltételekről és a vállalkozás kereskedelmi tarifáiról szóló értesítést.

(52) Egy belső biztosítási piacon a fogyasztónak lehetősége lesz szélesebb és változatosabb körből szerződést választani. Ahhoz, hogy ennek a sokszínűségnek és növekvő versenynek az előnyeit teljes mértékben kihasználhassa, meg kell kapnia mindazt az információt, amely szükséges ahhoz, hogy az igényeinek leginkább megfelelő szerződést választhassa ki. Ez a tájékoztatási követelmény annál is fontosabb, mivel a kockázatvállalások tartama igen hosszú lehet. Ezért össze kell hangolni a minimális rendelkezéseket, hogy a fogyasztó világos és pontos tájékoztatást kapjon a neki ajánlott termékek alapvető jellemzőiről, valamint azon testületek adatairól, amelyekhez a biztosítottak, a biztosított személyek vagy a szerződések kedvezményezettjei panaszaikkal fordulhatnak.

(53) A biztosítási termékek reklámozása alapvető eszköze a biztosítási tevékenység hatékony gyakorlásának a Közösségben. Szükséges lehetővé tenni a biztosítóintézetek számára az összes szokásos hirdetési eszköz alkalmazását a fióktelep vagy a szolgáltatásnyújtás tagállamában. A tagállamok mindenestre megkövetelhetik a hirdetés alaki és formai követelményeiről szóló nemzeti jogszabályaik betartását akár a reklámról szóló közösségi jogszabályok alapján, akár a közérdek védelmében fogadták el azokat.

(54) A belső piac keretében egyetlen tagállam sem tarthatja fenn területén a biztosítási tevékenység letelepedési jog, illetve a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján történő egyidejű folytatásának tilalmát.

(55) Néhány tagállam a biztosítási ügyletekre semmilyen formában nem vet ki közvetett adót, míg a többség különadókat és a járulékok más formáit alkalmazza. Az ilyen adók és járulékok struktúrája és kulcsai nagymértékben eltérnek az azokat alkalmazó tagállamokban. Kívánatos megakadályozni, hogy a létező eltérések a biztosítási szolgáltatások versenyének torzulásához vezessenek a tagállamok között. A további összehangolásig várható, hogy az azok által a tagállamok által intézményesített adórendszerek és járulékok más formáinak az alkalmazása, amelyekben a kötelezettséget vállalják, orvosolni fogja ezt a problémát, valamint a tagállamok feladata gondoskodni az ilyen adók és járulékok beszedéséről.

(56) Fontos közösségi koordinációt bevezetni a biztosítóintézetek felszámolására vonatkozóan. A jövőben alapvető fontosságú azt biztosítani, hogy a biztosítóintézet felszámolása esetén az egyes tagállamokban érvényben lévő védelmi rendszer egyenlő bánásmódot biztosítson az összes biztosítási követeléssel rendelkezőnek, függetlenül azok állampolgárságától és a kötelezettségvállalás módjától.

(57) A közvetlen biztosítási tevékenység gyakorlására vonatkozó összehangolt szabályoknak a Közösségen belül elvben minden, a piacon működő vállalkozásra, és következésképpen azokra a képviseletekre és fióktelepekre is vonatkozniuk kell, amelyek esetében a vállalkozás központi ügyvezetésének helye a Közösségen kívül van. A felügyeleti módszerek tekintetében ez az irányelv különleges rendelkezéseket határoz meg az ilyen képviseletekre és fióktelepekre, tekintettel arra, hogy annak a vállalkozásnak az eszközei, amelyhez tartoznak, a Közösségen kívül vannak.

(58) Kívánatos rendelkezni egy vagy több harmadik országgal viszonossági megállapodások megkötéséről az ilyen különleges feltételek könnyítésének lehetővé tétele érdekében, tiszteletben tartva azonban azt az elvet, hogy az ilyen képviseletek és fióktelepek ne részesüljenek előnyösebb bánásmódban, mint a közösségi vállalkozások.

(59) Rendelkezni kell valamilyen rugalmas eljárásról, amely lehetővé tenné a harmadik országokkal fennálló viszonosság felmérését a Közösség szintjén. Ennek az eljárásnak a célja nem a Közösség pénzügyi piacainak bezárása, hanem, minthogy a Közösség pénzügyi piacait nyitva kívánja tartani a világ többi része előtt, hogy kiterjessze a globális pénzpiacok liberalizálását más harmadik országokban. Evégett ez az irányelv rendelkezik a harmadik országokkal folytatott tárgyalásokra vonatkozó eljárásokról. Végül az 1999/468/EK tanácsi határozat [10] 5. cikkében előírt szabályozási eljárás útján rendelkezni kell olyan intézkedések megtételének lehetőségéről, amelyek közé tartozik az új engedélykérelmek felfüggesztése vagy az ilyen engedélyezések korlátozása.

(60) Ennek az irányelvnek rendelkezéseket kell bevezetnie a jó hírnév és a csődmentesség bizonyítása tekintetében.

(61) Az ezen irányelv hatálya alá tartozó életbiztosítási tevékenységekre alkalmazandó jogi szabályozás világossá tétele érdekében a 79/267/EGK, a 90/619/EGK és a 92/96/EGK irányelv egyes rendelkezéseit ki kell igazítani. E célból módosítani kell a szavatoló tőke létrehozása és az 1994. július 1-je előtt létesített biztosítóintézetek fióktelepei által szerzett jogokra vonatkozó néhány rendelkezést. Ezenkívül meg kell határozni a harmadik országok Közösségben letelepedni szándékozó vállalkozásai fióktelepei üzleti tervének tartalmát is.

(62) Időről időre szükségessé válhat az ezen irányelvben meghatározott részletes szabályok technikai kiigazítása a biztosítási tevékenység jövőbeni fejlődésének figyelembevétele érdekében. A 91/675/EGK irányelvvel [11] létrehozott biztosítási bizottsággal folytatott konzultációt követően a Bizottság végzi el az ilyen kiigazításokat, amint és amikor azok szükségessé válnak, a Szerződéssel ráruházott jogkör gyakorlása során. Mivel ezek az intézkedések az 1999/468/EK határozat 2. cikke értelmében vett általános hatályú intézkedések, ezért a határozat 5. cikkében meghatározott szabályozási eljárás alkalmazásával kell őket elfogadni.

(63) A Szerződés 15. cikkének megfelelően kívánatos figyelembe venni azoknak az erőfeszítéseknek a mértékét, amelyekre szükség van bizonyos eltérő fejlettségű gazdaságokban. Ezért kívánatos átmeneti megoldásokat elfogadni ezen irányelv fokozatos bevezetésére bizonyos tagállamokban.

(64) A 79/267/EGK és a 90/619/EGK irányelv különleges eltérést engedélyezett az ezen irányelvek elfogadásának időpontjában már létező egyes vállalkozások tekintetében. Ezek a vállalkozások a későbbiekben átalakították szerkezetüket. Emiatt nincs már szükségük ezekre a különleges eltérésekre.

(65) Ez az irányelv nem érinti a tagállamoknak a V. melléklet B. részében felsorolt, az irányelvek átültetésére és alkalmazására vonatkozó határidők tekintetében fennálló kötelezettségeit,

ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:

TARTALOMJEGYZÉK

I. CÍM FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK ÉS HATÁLY …

1. cikk Fogalommeghatározások …

2. cikk Hatály …

3. cikk Kizárt tevékenységek és testületek …

II. CÍM AZ ÉLETBIZTOSÍTÁSI TEVÉKENYSÉG MEGKEZDÉSE …

4. cikk Az engedélyezés elve …

5. cikk Az engedély hatálya …

6. cikk Az engedély megszerzésének feltételei …

7. cikk Üzleti terv …

8. cikk Részvényesek és befolyásoló részesedéssel rendelkező tagok …

9. cikk Engedély elutasítása …

III. CÍM A BIZTOSÍTÁSI TEVÉKENYSÉGRE VONATKOZÓ FELTÉTELEK …

1. fejezet A pénzügyi felügyelet elvei és módszerei …

10. cikk Illetékes hatóságok és a felügyelet tárgya …

11. cikk Másik tagállamban alapított fióktelepek felügyelete …

12. cikk A biztosítások egy része kötelező engedményezésének tilalma …

13. cikk Számviteli, prudenciális és statisztikai tájékoztatás: felügyeleti jogkörök …

14. cikk Állományátruházás …

15. cikk Befolyásoló részesedések …

16. cikk Szakmai titoktartás …

17. cikk A könyvvizsgálók feladatai …

18. cikk Életbiztosítási és nem életbiztosítási tevékenységek folytatása …

19. cikk Az életbiztosítás és nem életbiztosítás igazgatásának elkülönítése …

2. fejezet A biztosítástechnikai tartalékokra és azok összetételére vonatkozó szabályok …

20. cikk A biztosítástechnikai tartalékok létrehozása …

21. cikk Új szerződések díjai …

22. cikk A biztosítástechnikai tartalékok fedezetéül szolgáló eszközök …

23. cikk Az engedélyezett eszközök kategóriái …

24. cikk A befektetések sokféleségére vonatkozó szabályok …

25. cikk ÁÉKBV-hez vagy részvényindexhez kapcsolt szerződések …

26. cikk Megfeleltetési szabályok …

3. fejezet A szavatoló tőkére és a biztonsági tőkére vonatkozó szabályok …

27. cikk Rendelkezésre álló szavatoló tőke …

28. cikk Kötelező szavatoló tőke …

29. cikk Biztonsági tőke …

30. cikk A biztonsági tőke összegének felülvizsgálata …

31. cikk A biztosítástechnikai tartalékok fedezeteként nem használt eszközök …

4. fejezet A szerződések joga és a biztosítási feltételek …

32. cikk Alkalmazandó jog …

33. cikk Közérdek …

34. cikk A biztosítási feltételekre és a díjtáblázatra vonatkozó szabályok …

35. cikk Elállási időszak …

36. cikk Biztosítottak tájékoztatása …

5. fejezet Nehéz vagy jogellenes helyzetbe került biztosítóintézetek …

37. cikk Nehéz helyzetbe került biztosítóintézetek …

38. cikk Pénzügyi helyreállítási terv …

39. cikk Engedély visszavonása …

IV. CÍM A LETELEPEDÉS JOGÁRA ÉS A SZOLGÁLTATÁSNYÚJTÁS SZABADSÁGÁRA VONATKOZÓ RENDELKEZÉSEK …

40. cikk Fióktelep létesítésének feltételei …

41. cikk A szolgáltatásnyújtás szabadsága: a székhely szerinti tagállam előzetes értesítése …

42. cikk A szolgáltatásnyújtás szabadsága: a székhely szerinti tagállam általi értesítés …

43. cikk A szolgáltatásnyújtás szabadsága: a kötelezettségvállalások jellegének megváltozása …

44. cikk Nyelv …

45. cikk A biztosítási feltételekre és a díjtáblázatra vonatkozó szabályok …

46. cikk A jogszabályi rendelkezéseket nem teljesítő biztosítóintézetek …

47. cikk Hirdetés …

48. cikk Felszámolás …

49. cikk A határon átnyúló tevékenységekre vonatkozó statisztikai tájékoztatás …

50. cikk Biztosítási díjakat terhelő adók …

V. CÍM A KÖZÖSSÉGEN KÍVÜL TALÁLHATÓ KÖZPONTI ÜGYVEZETÉS HELYÉVEL RENDELKEZŐ VÁLLALKOZÁSOKHOZ TARTOZÓ, A KÖZÖSSÉGEN BELÜL LETELEPEDETT KÉPVISELETEKRE ÉS FIÓKTELEPEKRE VONATKOZÓ SZABÁLYOK …

51. cikk Az engedélyezés elvei és feltételei …

52. cikk Harmadik országbeli vállalkozások fióktelepeire alkalmazandó szabályok …

53. cikk Állományátruházás …

54. cikk Biztosítástechnikai tartalékok …

55. cikk Szavatoló tőke és biztonsági tőke …

56. cikk Az egynél több tagállamban engedélyezett vállalkozásoknak nyújtott kedvezmények …

57. cikk Harmadik országokkal kötött megállapodások

VI. CÍM A HARMADIK ORSZÁG JOGA ÁLTAL SZABÁLYOZOTT ANYAVÁLLALKOZÁSOK LEÁNYVÁLLALATAIRA ÉS AZ ILYEN ANYAVÁLLALKOZÁSOK ÁLTALI RÉSZESEDÉSSZERZÉSRE ALKALMAZANDÓ SZABÁLYOK …

58. cikk A tagállamok által a Bizottságnak nyújtott tájékoztatás …

59. cikk A közösségi biztosítóintézetek harmadik országok általi kezelése …

VII. CÍM ÁTMENETI ÉS EGYÉB RENDELKEZÉSEK …

60. cikk Eltérések és korlátozó intézkedések eltörlése …

61. cikk Jó hírnév bizonyítása …

VIII. CÍM ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK …

62. cikk A tagállamok és a Bizottság közötti együttműködés …

63. cikk Jelentések a szolgáltatásnyújtás szabadsága tekintetében a piac fejlődéséről …

64. cikk Technikai kiigazítás …

65. cikk Bizottsági eljárás …

66. cikk Meglévő fióktelepek és biztosítóintézetek által szerzett jogok …

67. cikk Bírósághoz fordulás joga …

68. cikk Euróban megadott összegek felülvizsgálata …

69. cikk Új rendelkezések végrehajtása …

70. cikk A Bizottság tájékoztatása …

71. cikk Átmeneti időszak a 3. cikk (6) bekezdése, a 27., 28., 29., 30. és a 38. cikk tekintetében …

72. cikk Hatályon kívül helyezett irányelvek és ezzel az irányelvvel való megfelelésük …

73. cikk Hatálybalépés …

74. cikk Címzettek …

I. melléklet Biztosítási ágazatok …

II. melléklet Megfeleltetési szabályok …

III. melléklet A biztosítottak tájékoztatása …

IV. melléklet … V. melléklet … A. rész Hatályon kívül helyezett irányelvek későbbi módosításaikkal (a 72. cikkben említettek) …

B. rész Végrehajtási határidők (a 72. cikkben említettek) …

VI. melléklet Megfelelési táblázat …

I. CÍM

FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK ÉS HATÁLY

1. cikk

Fogalommeghatározások

1. Ezen irányelv alkalmazásában:

a) "biztosítóintézet": olyan vállalkozás, amely a 4. cikknek megfelelően hivatalos engedélyt kapott;

b) "fióktelep": a biztosítóintézet képviselete vagy fióktelepe;

Valamely vállalkozásnak bármilyen állandó jelenlétét valamely tagállam területén ugyanúgy kell kezelni, mintha az képviselet vagy fióktelep lenne, még akkor is, ha az nem fióktelep vagy képviselet formájáában jelenik meg, és csak egy, a vállalkozás saját alkalmazottai vagy egy olyan független személy által vezetett irodából áll, akinek állandó jogosultsága van a vállalkozás nevében eljárni, mintha képviselet lenne.

c) "telephely": a vállalkozás központi ügyvezetésének helye, képviselete vagy fióktelepe;

d) "kötelezettségvállalás": a 2. cikkben említett biztosítási vagy tevékenységi fajták egyikében megnyilvánuló kötelezettségvállalás;

e) "székhely szerinti tagállam": az a tagállam, amelyben a kötelezettségvállalásért helytálló biztosítóintézet központi ügyvezetése található;

f) "fióktelep szerinti tagállam": az a tagállam, amelyben a kötelezettségvállalásért helytálló fióktelep található;

g) "kötelezettségvállalás szerinti tagállam": az a tagállam, amelyben a biztosított szokásos tartózkodási helye, vagy ha a biztosított jogi személy, az a tagállam, amelyben ez utóbbinak a szerződéssel érintett telephelye található;

h) "szolgáltatásnyújtás szerinti tagállam": a kötelezettségvállalás szerinti tagállam, ha a kötelezettséget egy másik tagállamban található biztosítóintézet vagy fióktelep vállalta;

i) "ellenőrzés": az anyavállalat és a leányvállalat közötti, a 83/349/EGK tanácsi irányelv [12] 1. cikkében meghatározott viszony, illetve természetes vagy jogi személy és vállalkozás között fennálló hasonló viszony;

j) "befolyásoló részesedés": olyan közvetlen vagy közvetett részesedés valamely vállalkozásban, amely a tőke, vagy a szavazati jogok 10 %-át, vagy annál magasabb arányt képvisel, vagy amely lehetővé teszi jelentős befolyás gyakorlását annak a vállalkozásnak az irányításában, amelyben a részesedés fennáll.

E meghatározásnak a 8. és a 15. cikk összefüggésében való alkalmazásában és a 15. cikkben említett egyéb részesedési arányok meghatározásának alkalmazásában, az értékpapírok hivatalos tőzsdei jegyzésre történő bevezetéséről és az ilyen értékpapírokról közzéteendő információkról szóló, 2001. május 28-i 2001/34/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv [13] 92. cikkében említett szavazati jogokat kell figyelembe venni.

k) "anyavállalat": a 83/349/EGK irányelv 1. és 2. cikkében meghatározott anyavállalat;

l) "leányvállalat": a 83/349/EGK irányelv 1. és 2. cikkében meghatározott leányvállalat; a leányvállalat esetleges leányvállalatát is azon vállalat leányvállalatának kell tekinteni, amely e vállalkozások végső anyavállalata;

m) "szabályozott piac":

- tagállamban lévő piac esetében a 93/22/EGK irányelv 1. cikkének 13. pontjában meghatározott szabályozott piac, és

- harmadik országban lévő piac esetében a biztosítóintézet székhely szerinti tagállama által elismert pénzügyi piac, amely hasonló követelményeknek felel meg. A pénzügyi eszközöknek, amelyekkel e piacon kereskednek, hasonló minőségűeknek kell lenniük azokhoz a pénzügyi eszközökhöz, amelyekkel a szóban forgó tagállam szabályozott piacán vagy piacain kereskednek;

n) "illetékes hatóságok": azok a nemzeti hatóságok, amelyeket törvény vagy rendelet a biztosítóintézetek felügyeletére felhatalmazott;

o) "megfeleltetett eszközök": a helytállási kötelezettség fedezete, amely teljesítését adott pénznemben írhatják elő, az ugyanebben a pénznemben meghatározott vagy realizálható eszközök révén;

p) "eszközök lokalizálása": az ingó és ingatlan eszközök tagállamon belüli fellelhetősége; ez azonban nem értelmezhető úgy, mintha magában foglalná azt a követelményt, hogy az ingó eszközöket letétbe helyezzék, vagy az ingatlan eszközöket korlátozó intézkedéseknek vessék alá, úgymint jelzálog bejegyzése; az adósokkal szembeni követelésekben megtestesülő eszközök abban a tagállamban lévőknek tekintendők, ahol realizálhatók;

q) "kockáztatott tőke": a haláleset után fizetendő összeg, kivonva ebből a fő kockázatra vonatkozó matematikai tartalékot;

r) "szoros kapcsolat": olyan helyzet, amelyben két vagy több természetes vagy jogi személy áll kapcsolatban:

i. részesedés útján, amely egy vállalkozás szavazati jogainak vagy tőkéjének 20 % vagy ennél magasabb közvetlen vagy ellenőrzött tulajdonjoga; vagy

ii. ellenőrzés útján, amelyen az anyavállalat és leányvállalat közötti kapcsolat értendő az összes olyan esetben, melyekre a 83/349/EGK irányelv 1. cikkének (1) és (2) bekezdése utal, vagy bármely természetes vagy jogi személy és vállalkozás közti hasonló kapcsolat; a leányvállalat bármely leányvállalata szintén azon anyavállalat leányvállalatának minősül, amely e vállalkozásokat vezeti.

Az olyan helyzet, amelyben két vagy több természetes vagy jogi személy ellenőrzési kapcsolaton keresztül állandó jelleggel egy és ugyanahhoz a személyhez kötődik, szintén e személyek közötti szoros kapcsolatot teremtő helyzetnek minősül.

2. Amennyiben ezen irányelv eurót említ, a nemzeti valutára való átváltási értékként minden év december 31. napjától az előző október hónap olyan utolsó napjának értékét kell alkalmazni, amelyre vonatkozóan az euró átváltási értékei az összes érintett közösségi valutában rendelkezésre állnak.

2. cikk

Hatály

Ez az irányelv a következőkben meghatározott tevékenységi formákban a tagállamokban letelepedett vagy ott letelepedni kívánó vállalkozások által önállóan végzett közvetlen biztosítási tevékenység megkezdésére és gyakorlására vonatkozik:

1. a következő szerződéses alapú biztosítási fajták:

a) életbiztosítás, azaz az a biztosítási ágazat, amely különösen a kizárólag egy meghatározott életkor elérésére szóló biztosítás, a kizárólag halál esetére szóló biztosítás, a meghatározott életkor elérésére vagy az azt megelőző elhalálozás esetére szóló biztosítás, a díj-visszatérítéses életbiztosítás, a házasságkötésre szóló biztosítás, a születésre szóló biztosítás;

b) életjáradékok;

c) az életbiztosítással foglalkozó biztosítóintézetek által végzett kiegészítő biztosítás, azaz különösen a személyi sérülés esetére szóló, a munkaképtelenséget is magában foglaló biztosítás, a baleset miatti elhalálozás esetére szóló biztosítás, valamint a balesetből vagy betegségből származó rokkantság esetére szóló biztosítás, amennyiben ezeket a biztosítási fajtákat az életbiztosítás mellett kötik;

d) az Írországban és az Egyesült Királyságban létező, fel nem mondható állandó egészségbiztosításként ismert biztosítási fajta;

2. A következő műveletek, amennyiben azok szerződésen alapulnak, és amennyiben a magánbiztosítás felügyeletéért felelős közigazgatási hatóságok felügyelete alá tartoznak, és az érintett országban engedéllyel rendelkeznek:

a) tontinák, amelyek esetében a jegyzők társulását avégett hozták létre, hogy közösen tőkésítsék járulékaikat, és ezután az így felhalmozott eszközöket az elhunytak túlélői vagy kedvezményezettjei között szétosszák;

b) a biztosításmatematikai számításokra épülő tőkésítési műveletek, ahol előre megállapodott egyszeri vagy időszakos befizetések ellenében meghatározott időpontokra és összegre szóló kötelezettségeket vállalnak;

c) a csoportos nyugdíjalapok kezelése, azaz olyan műveletek, amelyek az érintett vállalkozás számára befektetések kezeléséből állnak, különösen olyan testületek tartalékokat képviselő eszközeinek kezeléséből, amelyek elhalálozás vagy túlélés, illetve valamely tevékenységgel való felhagyás, vagy annak korlátozása esetén teljesítenek kifizetéseket;

d) a c) pontban említett műveletek, amennyiben ezekhez vagy a tőke értékmegőrzésére, vagy egy minimális kamat fizetésére vonatkozó biztosítás kapcsolódik;

e) biztosítóintézetek által végzett olyan műveletek, amelyeket a francia "Code des assurances" IV. könyve 4. címének 1. fejezete említ.

3. Az emberi élet hosszához kapcsolódó műveletek, amelyeket a társadalombiztosítási jogszabályok előírnak, vagy amelyekről azok rendelkeznek, amennyiben azokat saját kockázatukra életbiztosító biztosítóintézetek végzik, vagy irányítják az adott tagállam jogszabályainak megfelelően.

3. cikk

Kizárt tevékenységek és testületek

Ez az irányelv nem vonatkozik a következőkre:

1. a 2. cikk (1) bekezdésének c) pontja alkalmazására figyelemmel, a 73/239/EGK irányelv mellékletében meghatározott ágazatok;

2. a gondoskodó és kölcsönös segélyező egyesületek műveletei, amelyeknek a szolgáltatásai a rendelkezésükre álló erőforrások szerint változnak, és amelyek minden tagtól megfelelő általány szerinti járulékfizetést követelnek meg;

3. a 2. cikkben említett vállalkozásokon kívüli szervezetek által végzett műveletek, amelyek célja, hogy valamely vállalkozáshoz, vállalkozások csoportjához, szakmához vagy szakmák csoportjához tartozó alkalmazott vagy önálló vállalkozó személyeknek szolgáltatásokat nyújtsanak elhalálozás, túlélés vagy a tevékenységgel való felhagyás vagy annak korlátozása esetén, függetlenül attól, hogy az ilyen műveletekből származó kötelezettségvállalásokra a matematikai tartalékok minden időben teljes fedezetet biztosítanak-e;

4. a 2. cikk (3) bekezdésének alkalmazásától függően, a szociális biztonság kötelező rendszerének részét képező biztosítás;

5. olyan szervezetek, amelyek kizárólag elhalálozás esetére vállalják a szolgáltatások nyújtását, amennyiben az ilyen szolgáltatások összege nem haladja meg az egyszeri elhalálozás átlagos temetési költségeit, vagy amennyiben a szolgáltatásokat természetben nyújtják;

6. biztosítóegyesületek, amennyiben:

- az alapszabály rendelkezéseket tartalmaz további hozzájárulások lehívására, vagy a szolgáltatások csökkentésére, vagy más, ezt vállaló személyek támogatásának igénybevételére, valamint

- az ezen irányelv hatálya alá tartozó tevékenységekből származó éves járulékbevétel nem haladja meg az 5 millió eurót három egymást követő évben. Amennyiben ezt az összeget három egymást követő évben túllépik, ezt az irányelvet a negyedik évtől alkalmazni kell.

E bekezdés rendelkezései azonban nem akadályozzák, hogy a kölcsönös biztosítóegyesület ezen irányelv alapján megadott engedélyért folyamodjon vagy ilyen engedély alapján működjön;

7. Németországban a "Versorgungsverband deutscher Wirtschaftsorganisationen", kivéve, ha tevékenységi köre tekintetében alapszabályát módosítják;

8. az alkalmazotti nyugdíjtörvényben (TEL) és egyéb kapcsolódó finn jogszabályokban előírt nyugdíjbiztosítók nyugdíjtevékenységei, a következő feltételekkel:

a) azok a nyugdíjbiztosítók, amelyek a finn jog szerint már most is kötelesek külön számviteli és ügyviteli rendszerben kezelni nyugdíjbiztosítási tevékenységeiket, ezen túlmenően a csatlakozás időpontjától kezdődően e tevékenységek végzésére önálló jogalanyisággal bíró egységeket állítanak fel;

b) a finn hatóságok hátrányos megkülönböztetés nélkül megengedik a tagállamok összes állampolgára és társasága számára, hogy a finn jogszabályoknak megfelelően végezzék a 2. cikkben felsorolt, ehhez a mentességhez kapcsolódó tevékenységeket, a következő eszközök bármelyike révén:

- meglévő biztosítótársaságban vagy -csoportban fennálló tulajdon vagy részesedés,

- új biztosítótársaságok vagy -csoportok, ezen belül nyugdíjbiztosítók létesítése vagy ilyenekben való részesedés;

c) a finn hatóságok a csatlakozást követő három hónapon belül jelentést nyújtanak be jóváhagyásra a Bizottságnak, amelyben beszámolnak arról, hogy milyen intézkedéseket tettek a TEL tevékenységeinek a szokásos biztosítási tevékenységektől való elkülönítése céljából, hogy megfeleljenek ezen irányelv minden előírásának.

II. CÍM

AZ ÉLETBIZTOSÍTÁSI TEVÉKENYSÉG MEGKEZDÉSE

4. cikk

Az engedélyezés elve

Az ezen irányelv hatálya alá tartozó tevékenységek megkezdéséhez előzetes hivatalos engedély szükséges.

Az engedélyért a székhely szerinti tagállam hatóságaihoz a következők folyamodnak:

a) minden vállalkozás, amely a szóban forgó állam területére telepíti a központi ügyvezetés helyét;

b) minden olyan vállalkozás, amely az első albekezdésben előírt engedély megszerzése után egy teljes biztosítási ágazatra vagy egyéb biztosítási ágazatokra bővíti tevékenységét.

5. cikk

Az engedély hatálya

1. Az engedély az egész Közösségben érvényes. Lehetővé teszi a biztosítóintézet számára, hogy a Közösségben a letelepedés joga vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján üzleti tevékenységet folytasson.

2. Az engedélyt az I. mellékletben felsorolt biztosítási ágazatok valamelyikére vonatkozóan adják ki. Kiterjed a teljes biztosítási ágazatra, kivéve, ha a kérelmező csak az adott ágazathoz tartozó kockázatok egy részét kívánja biztosítani.

Az illetékes hatóságok a csak egy ágazatra vonatkozóan kérelmezett engedélyt a 7. cikkben említett üzleti tervben rögzített ügyletekre korlátozhatják.

Minden tagállam kiadhat két vagy több ágazatra szóló engedélyt, ha nemzeti joga lehetőséget ad ezeknek az ágazatoknak az egyidejű művelésére.

6. cikk

Az engedély megszerzésének feltételei

1. A székhely szerinti tagállam minden engedélyért folyamodó biztosítóintézet számára előírja a következőket:

a) a következő társasági formák egyikének felvétele:

- a Belga Királyság esetében: "société anonyme/naamloze vennootschap", "société en commandite par actions /commanditaire vennootschap op aandelen", "association d'assurance mutuelle/onderlinge verzekeringsvereniging", "société coopérative/coöperatieve vennootschap",

- a Dán Királyság esetében: "aktieselskaber", "gensidige selskaber", "pensionskasser omfattet af lov om forsikringsvirksomhed (tværgående pensionskasser)",

- a Németországi Szövetségi Köztársaság esetében: "Aktiengesellschaft", "Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit", "öffentlich-rechtliches Wettbewerbsversicherungsunternehmen",

- a Francia Köztársaság esetében: "société anonyme", "société d'assurance mutuelle", "institution de prévoyance régie par le code de la sécurité sociale", "institution de prévoyance régie par le code rural", "mutuelles régies par le code de la mutualité",

- Írország esetében: "incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited", "societies registered under the Industrial and Provident Societies Acts" és "societies registered under the Friendly Societies Acts",

- az Olasz Köztársaság esetében: "societá per azioni", "societŕ cooperativa", "mutua di assicurazione",

- a Luxemburgi Nagyhercegség esetében: "société anonyme", "société en commandite par actions", "association d'assurance mutuelles", "société coopérative",

- a Holland Királyság esetében: "naamloze vennootschap", "onderlinge waarborgmaatschappij",

- az Egyesült Királyság esetében: "incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited", "societies registered under the Industrial and Provident Societies Acts", "societies registered or incorporated under the Friendly Societies Acts", "the association of underwriters known as Lloyd's",

- a Görög Köztársaság esetében: "ανώνυμη εταιρία",

- a Spanyol Királyság esetében: "sociedad anónima", "sociedad mutua", "sociedad cooperativa",

- a Portugál Köztársaság esetében: "sociedade anónima", "mútua de seguros",

- az Osztrák Köztársaság esetében: "Aktiengesellschaft", "Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit",

- a Finn Köztársaság esetében: "keskinäinen vakuutusyhtiö"/"ömsesidigt försäkringsbolag", "vakuutusosakeyhtiö"/"försäkringsaktiebolag", "vakuutusyhdistys/försäkringsförening",

- a Svéd Királyság esetében: "försäkringsaktiebolag", "ömsesidiga försäkringsbolag", "understödsföreningar".

A biztosítóintézet annak létrehozása után választhatja az európai részvénytársaság formáját is.

A tagállamok ezen túlmenően adott esetben bármilyen közjogi formában alapíthatnak vállalkozásokat azzal a feltétellel, hogy e testületek tevékenységi körét a biztosítási tevékenységek képezik, és azonos feltételek mellett működnek, mint a magánjogi vállalkozások.

b) tevékenységi körüknek az ezen irányelvben meghatározott tevékenységekre és a belőlük közvetlenül eredő tevékenységekre való korlátozása, minden egyéb kereskedelmi tevékenység kizárásával;

c) a 7. cikknek megfelelően üzleti terv benyújtása;

d) a 29. cikk (2) bekezdésében meghatározott minimális biztonsági tőke birtoklása;

e) ténylegesen olyan személyek általi működtetés, akik jó hírnévvel és megfelelő szakképesítéssel vagy gyakorlattal rendelkeznek.

2. Amennyiben a biztosítóintézet és egyéb természetes vagy jogi személyek között szoros kapcsolat áll fenn, az illetékes hatóságok csak akkor adnak ki engedélyt, ha ez a szoros kapcsolat nem akadályozza felügyeleti tevékenységük hatékony gyakorlását.

Az illetékes hatóságok akkor is megtagadják az engedélyt, ha egy tagsággal nem rendelkező országnak a biztosítóintézettel szoros kapcsolatban álló egy vagy több természetes vagy jogi személyre vonatkozó törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezései, vagy ezeknek a végrehajtása során fellépő nehézségek akadályozzák felügyeleti tevékenységük hatékony gyakorlását.

Az illetékes hatóságok kötelezik a biztosítóintézeteket, hogy biztosítsák a hatóság részére a kért tájékoztatást, amelyre az e bekezdésben említett feltételek betartásának folyamatos ellenőrzése céljából szükségük van.

3. A tagállamok megkövetelik, hogy a biztosítóintézet központi ügyvezetésének helye ugyanabban a tagállamban legyen, mint amelyben a létesítő okirat szerinti székhelye van.

4. Attól a biztosítóintézettől, amely azért folyamodik engedélyért, hogy tevékenységét más ágazatokra terjeszthesse ki, vagy hogy az egy ágazatba tartozó kockázatoknak csak egy részét tartalmazó engedélyét a teljes ágazatra bővítsék ki, a 7. cikknek megfelelő üzleti terv benyújtását kell megkövetelni.

Ezen túlmenően meg kell követelni az arra vonatkozó bizonyíték bemutatását, hogy rendelkezik a 28. cikkben meghatározott szavatoló tőkével és a 29. cikk (1) és (2) bekezdésében említett biztonsági tőkével.

5. A tagállamok nem fogadnak el olyan rendelkezéseket, amelyek kötelezővé teszik az általános és különös szerződési feltételek, díjtáblázatok, különösen a díjtáblázatok és a biztosítástechnikai tartalékok számításához alkalmazott biztosítástechnikai alapok, illetve a biztosítóintézet által a biztosítottakkal folytatott ügyletei során felhasználni kívánt adatlapok és más nyomtatványok előzetes jóváhagyását, vagy az ezekre vonatkozó rendszeres értesítést.

Az első albekezdéstől függetlenül, kizárólag a biztosításmatematikai elvekre vonatkozó nemzeti rendelkezések betartásának igazolása céljából a székhely szerinti tagállam megkövetelheti a díjtáblázatok és a biztosítástechnikai tartalékok számításához alkalmazott biztosítástechnikai alapokra vonatkozó rendszeres értesítést, anélkül azonban, hogy ez a követelmény a tevékenység folytatásának előfeltétele lenne.

Ezen irányelvben semmi sem akadályozza a tagállamokat abban, hogy hatályban tartsanak, vagy bevezessenek olyan törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseket, amelyek a létesítő okirat és alapszabály jóváhagyását, illetve a felügyelet szokásos gyakorlásához szükséges bármilyen más dokumentum bemutatását írják elő.

A Bizottság legkésőbb 1999. július 1-jéig jelentést nyújt be a Tanácsnak e bekezdés végrehajtásáról.

6. Az (1)–(5) bekezdésben említett rendelkezések nem követelhetik meg, hogy az engedély iránti kérelmet a piac gazdasági követelményeinek fényében vizsgálják meg.

7. cikk

Üzleti terv

A 6. cikk (1) bekezdésének c) pontjában és (4) bekezdésében említett üzleti terv a következőkre vonatkozó adatokat vagy bizonyítékot tartalmazza:

a) a biztosítóintézet által vállalni kívánt kötelezettségek jellege;

b) a viszontbiztosításra vonatkozó irányelvek;

c) a biztonsági tőke legkisebb összegét alkotó tételek;

d) az ügyviteli szolgálatok és az üzletszerző szervezet létrehozásának költségeire vonatkozó becslések, illetve az e költségek fedezetére szánt pénzügyi erőforrások;

ezenkívül, az első három pénzügyi évre:

e) egy terv, mely részletes becsléseket tartalmaz a közvetlen biztosítás, a viszontbiztosításba vételek és a viszontbiztosításba adások tekintetében a bevételekről és ráfordításokról;

f) egy előzetes mérlegterv;

g) becslések a biztosítási kötelezettségek és a szavatoló tőke fedezetére szánt pénzügyi erőforrásokról.

8. cikk

Részvényesek és befolyásoló részesedéssel rendelkező tagok

A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai nem adnak ki engedélyt a vállalkozásnak a biztosítási tevékenység megkezdésére az előtt, hogy tájékozódtak volna a vállalkozásban közvetlen vagy közvetett befolyásoló részesedéssel rendelkező, természetes vagy jogi személyiségű részvényesek vagy tagok személyazonosságáról, valamint a tulajdoni hányadaik összegéről.

Ugyanezen hatóságok kötelesek elutasítani az engedélyt, ha figyelembe véve a biztosítóintézet hatékony és eredményes, valamint prudens irányításának szükségességét, nem találják megfelelőnek a részvényesek vagy tagok minősítését.

9. cikk

Engedélykérelem elutasítása

Az engedély elutasítására vonatkozó határozathoz csatolni kell az elutasítás pontos indokait, és erről a kérdéses vállalkozást tájékoztatni kell.

Minden tagállam köteles rendelkezni elutasítás esetén a bírósághoz fordulás jogáról.

Ilyen rendelkezést kell hozni azokra az esetekre is, amikor az illetékes hatóságok az engedély iránti kérelmet a kézhezvételtől számított hat hónapos időszak leteltéig nem bírálták el.

III. CÍM

A BIZTOSÍTÁSI TEVÉKENYSÉGRE VONATKOZÓ FELTÉTELEK

1. FEJEZET

A PÉNZÜGYI FELÜGYELET ELVEI ÉS MÓDSZEREI

10. cikk

Az illetékes hatóságok és a felügyelet célja

1. A biztosítóintézet pénzügyi felügyelete, ideértve a fióktelepeken keresztül vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján végzett tevékenységekett is, kizárólag a székhely szerinti tagállam hatáskörébe tartozik. Amennyiben a kötelezettségvállalás szerinti tagállam illetékes hatóságai indokoltan úgy vélik, hogy valamely biztosítóintézet tevékenységei érinthetik annak pénzügyi stabilitását, kötelesek erről tájékoztatni a vállalkozás székhely szerinti tagállamának illetékes hatóságait. Ez utóbbi hatóságok állapítják meg, hogy a vállalkozás betartja-e az ezen irányelvben meghatározott prudenciális elveket.

2. A pénzügyi felügyelet magában foglalja a biztosítóintézet teljes üzletmenete figyelembevételével a fizetőképességi állapotának, a matematikai tartalékokat is magukban foglaló biztosítástechnikai tartalékok megképzésének, valamint az azokat fedező eszközöknek az igazolását, a közösségi szinten elfogadott rendelkezések alapján a székhely szerinti tagállamban meghatározott szabályok vagy az ott követett gyakorlat szerint.

3. A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai minden biztosítóintézettől megkövetelik a megbízható ügyviteli és számviteli eljárások, valamint a megfelelő belső ellenőrzési mechanizmusok meglétét.

11. cikk

Másik tagállamban alapított fióktelepek felügyelete

A fióktelep szerinti tagállam biztosítja, hogy amikor egy másik tagállamban engedélyezett biztosítóintézet valamely fióktelepen keresztül végzi tevékenységét, a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai, miután a fióktelep szerinti tagállam illetékes hatóságait tájékoztatták, maguk, vagy az e célból kijelölt közvetítő személyek révén a helyszíni vizsgálat során igazolják a vállalkozás pénzügyi felügyeletének biztosításához szükséges információt. A fióktelep szerinti tagállam hatóságai részt vehetnek ebben a vizsgálatban.

12. cikk

A biztosítások egy része kötelező engedményezésének tilalma

A tagállamok nem követethetik meg a biztosítóintézetektől, hogy a 2. cikkben felsorolt tevékenységekhez kapcsolódó biztosításaik egy részét a nemzeti jogszabályok által kijelölt szervezetre vagy szervezetekre engedményezzék.

13. cikk

Számviteli, prudenciális és statisztikai tájékoztatás: felügyeleti jogkörök

1. Minden tagállam megköveteli a területén központi ügyvezetéssel rendelkező biztosítóintézetektől, hogy valamennyi tevékenységükre kiterjedően készítsenek éves beszámolót pénzügyi helyzetükről és fizetőképességükről.

2. A tagállamok megkövetelik a területükön központi ügyvezetéssel rendelkező biztosítóintézetektől a felügyelet céljából szükséges bevallások és statisztikai dokumentumok időszakonkénti benyújtására. Az illetékes hatóságok megküldik egymásnak a felügyelet céljából jelentős iratokat és tájékoztatásokat.

3. A tagállamok elfogadják azokat az előírásokat, amelyek szükségesek annak biztosításához, hogy illetékes hatóságai rendelkezzenek a területükön központi ügyvezetéssel rendelkező biztosítóintézeteknek a területükön kívül végzett tevékenységeit is magában foglaló üzletmenetének felügyeletéhez szükséges jogkörökkel és eszközökkel, összhangban az ilyen tevékenységekre irányadó tanácsi irányelvekkel, végrehajtatásuk érdekében.

Ezeknek a jogköröknek és eszközöknek különösen lehetővé kell tenniük, hogy az illetékes hatóságok:

a) részletes vizsgálatokat végezzenek a biztosítóintézet helyzetére és egész üzletmenetére nézve, egyebek között:

- az életbiztosítási tevékenységre vonatkozó információk gyűjtésével és a dokumentumok bekérésével,

- a biztosítóintézet telephelyein helyszíni vizsgálatok végzésével;

b) a biztosítóintézet vezető tisztségviselői vagy a vállalkozást ellenőrző személyek tekintetében bármilyen helyénvaló és szükséges intézkedést meghozhassanak annak biztosítására, hogy a vállalkozás üzletmenetében betartsa azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyeknek a vállalkozásnak meg kell felelnie minden egyes tagállamban, és különösen megfeleljen üzleti tervének, amennyiben az kötelező marad, valamint hogy megakadályozzon vagy megszüntessen minden, a biztosított személyek érdekeit sértő szabálytalanságot;

c) biztosítsák, hogy az ilyen intézkedéseket alkalmazzák, ha szükséges, végrehajtással, ahol helyénvaló, bírói úton.

A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az illetékes hatóságok szerezzenek be minden, a közvetítőknél lévő szerződésekre vonatkozó információt.

14. cikk

Állományátruházás

1. A nemzeti jogszabályok által meghatározott feltételek mellett minden tagállam engedélyezi a területén központi ügyvezetéssel rendelkező biztosítóintézetek számára, hogy a letelepedés joga vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján megkötött szerződésállománya egészét vagy egy részét egy, a Közösségen belül letelepedett átvevő irodára ruházzák, amennyiben az átvevő iroda székhely szerinti tagállamának illetékes hatóságai igazolják, hogy az átruházást is figyelembe véve ez utóbbi rendelkezik a szükséges szavatoló tőkével.

2. Amikor egy fióktelep kívánja a letelepedés joga vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján megkötött szerződésállományának egy részét vagy egészét átruházni, a fióktelep szerinti tagállammal konzultálni kell.

3. Az (1) és (2) bekezdésben említett körülmények között, az átruházó biztosítóintézet székhely szerinti tagállamának hatóságai a kötelezettségvállalás szerinti tagállamok illetékes hatóságai hozzájárulásának megszerzése után engedélyezik az átruházást.

4. A megkeresett tagállamok illetékes hatóságai az átruházó biztosítóintézet székhely szerinti tagállama illetékes hatóságainak a kérés kézhezvételétől számított három hónapon belül adják meg véleményüket vagy hozzájárulásukat; amennyiben a megkeresett hatóságok e határidőn belül nem válaszolnak, azt a vállalkozás számára kedvező véleménynek vagy hallgatólagos hozzájárulásnak kell tekinteni.

5. Az e cikk szerint engedélyezett átruházás tényét a kötelezettségvállalás szerinti tagállam nemzeti jogában meghatározott módon kell közzétenni. Az ilyen átruházások automatikusan érvényessé válnak a szerződő felekkel, a biztosított személyekkel és bármilyen más, az átruházott szerződésekből eredően jogokkal vagy kötelezettségekkel rendelkező egyéb személyekkel szemben.

Ez a rendelkezés nem érinti a tagállamoknak azt a jogát, hogy lehetőséget biztosítsanak a biztosítottak számára arra vonatkozóan, hogy az átruházás után egy meghatározott időszakon belül a szerződést felmondhassák.

15. cikk

Befolyásoló részesedések

1 A tagállamok megkövetelik minden természetes vagy jogi személytől, aki/amely közvetlenül vagy közvetetten befolyásoló részesedést kíván szerezni valamely biztosítóintézetben, hogy először tájékoztassa a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságait, jelezve a megszerezni kívánt részesedés mértékét. Az ilyen személynek hasonlóképpen tájékoztatnia kell a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságait akkor is, ha befolyásoló részesedését úgy kívánja növelni, hogy a birtokában lévő szavazati jogok vagy tőke részaránya elérje, vagy meghaladja a 20, 33 vagy 50 %-ot, vagy ha a biztosítóintézet az ő leányvállalatává válna.

A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságainak az első albekezdésben előírt értesítés napjától legfeljebb 3 hónap áll rendelkezésükre az ilyen tervvel szembeni ellenvetések megtételére, amennyiben a biztosítóintézet hatékony és eredményes, valamint prudens irányításának szükségességére tekintettel nem elégedettek az első albekezdésben említett személy minősítésével. Amennyiben nem tesznek ellenvetést a kérdéses tervvel kapcsolatban, meghatározhatják a terv végrehajtásának maximális időtartamát.

2 A tagállamok megkövetelik minden természetes vagy jogi személytől, aki/amely közvetlenül vagy közvetve el akarja idegeníteni valamely biztosítóintézetben lévő befolyásoló részesedését, hogy először tájékoztassa a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságait, jelezve az elidegeníteni kívánt részesedés mértékét. Az ilyen személynek hasonlóképpen tájékoztatnia kell az illetékes hatóságokat akkor is, ha a befolyásoló részesedését úgy kívánja csökkenteni, hogy a birtokában lévő szavazati jogok vagy tőke részaránya 20, 33 vagy 50 % alá essen, vagy ha a biztosítóintézet a jövőben megszűnne leányvállalata lenni.

3. Amint tudomást szereznek róla, a biztosítóintézetek tájékoztatják a székhely szerinti tagállamuk illetékes hatóságait minden olyan, tőkéjüket érintő részesedésszerzésről vagy elidegenítésről, amelynek folytán e részesedések az (1), illetve a (2) bekezdésben említett valamelyik küszöbérték fölé emelkednek, vagy alá csökkennek.

Legalább évente egyszer tájékoztatják a hatóságokat a befolyásoló részesedéssel rendelkező részvényeseik, illetve tagjaik nevéről, az ilyen tulajdonrészek méretéről, amint azt például a részvényesek vagy tagok éves közgyűlésén kapott, vagy a tőzsdén jegyzett társaságokra vonatkozó jogszabályok betartásának eredményeként kapott tájékoztatás mutatja.

4. A tagállamok megkövetelik, hogy amennyiben az (1) bekezdésben említett személyek által gyakorolt befolyás a biztosítóintézetek hatékony és eredményes, valamint prudens irányításának kárára van, a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai meghozzák a megfelelő intézkedéseket arra, hogy az ilyen helyzetnek véget vessenek. Az ilyen intézkedés állhat például utasításokból, a vezető tisztségviselők ellen hozott szankciókból, a kérdéses részvényesek vagy tagok birtokában lévő részvényekhez fűződő szavazati jogok gyakorlásának felfüggesztéséből.

Hasonló intézkedéseket kell alkalmazni azokra a természetes vagy jogi személyekre, akik/amelyek elmulasztják az (1) bekezdésben meghatározott előzetes tájékoztatási kötelezettség betartását. Ha egy tulajdonrészt az illetékes hatóságok ellenzése ellenére megszereznek, a tagállamok, függetlenül bármilyen más elfogadott szankciótól, rendelkeznek a vonatkozó szavazati jogok gyakorlásának felfüggesztéséről, a leadott szavazatok semmisségéről, vagy semmissé nyilvánításuk lehetőségéről.

16. cikk

Szakmai titoktartás

1. A tagállamok előírják, hogy mindazokat a személyeket, akik az illetékes hatóságoknál állnak vagy álltak munkaviszonyban, valamint az illetékes hatóságok nevében eljáró könyvvizsgálókat vagy más szakértőket a szakmai titoktartás kötelezettsége kösse. Ez azt jelenti, hogy a feladataik ellátása során tudomásukra jutó bizalmas információkat semmilyen személynek vagy hatóságnak sem adhatják ki, kivéve olyan összefoglalásként vagy összegzett formában, amelyből az egyes biztosítóintézeteket nem lehet beazonosítani, ide nem értve a büntetőjog hatálya alá tartozó ügyeket.

Azonban, amikor valamely biztosítóintézet ellen csődeljárást vagy kötelező felszámolási eljárást indítottak, a vállalkozás megmentésére irányuló kísérletekben részt vevő harmadik feleket nem érintő bizalmas információ kiadható a polgári peres eljárások során.

2. Az (1) bekezdés nem akadályozza a különböző tagállamok illetékes hatóságait abban, hogy a biztosítóintézetekre vonatkozó irányelvekkel összhangban információt cseréljenek. Az információ az (1) bekezdésben jelzett szakmai titoktartás feltételeinek hatálya alá tartozik.

3. A tagállamok köthetnek az információcserére vonatkozó együttműködési megállapodásokat az (5) és (6) bekezdésben meghatározottak szerint harmadik országok illetékes hatóságaival, de csak akkor, ha a kiadott információra az e cikkben említettekkel legalább egyenértékű szakmai titoktartási előírások vonatkoznak. Az ilyen információcserének az említett hatóságok vagy szervek felügyeleti tevékenységének ellátását kell szolgálnia.

Ha az információk másik tagállamból származnak, nem adhatók ki az azokat eredetileg kiadó illetékes hatóságok kifejezett beleegyezése nélkül, és adott esetben is csak abból a célból, amelyhez a szóban forgó hatóságok a beleegyezésüket adták.

4. Az (1) és (2) bekezdés alapján bizalmas információhoz jutó illetékes hatóságok azt csak feladataik ellátása során használhatják fel:

- annak ellenőrzésére, hogy a biztosítási tevékenység megkezdésére vonatkozó feltételeket betartják-e, valamint hogy elősegítsék az ilyen üzleti tevékenység gyakorlásának figyelemmel kísérését, különös tekintettel a biztosítástechnikai tartalékok, a szavatoló tőke, az ügyviteli és a számviteli eljárások és a belső ellenőrzési mechanizmusok figyelemmel kísérésére, vagy

- szankciók megállapítására, vagy

- az illetékes hatóság határozataival szembeni közigazgatási jogorvoslatok során, vagy

- a 67. cikk alapján kezdeményezett bírósági eljárásokban, vagy az ezen irányelvben, és a biztosítóintézetek terén elfogadott más irányelvekben előírt különleges rendelkezések alapján.

5. Az (1) és (4) bekezdés nem akadályozza az információcserét egy tagállamon belül, ahol ugyanabban a tagállamban két vagy több illetékes hatóság van, vagy tagállamok között, az illetékes hatóságok és:

- a hitelintézetek és más pénzügyi szervezetek hatósági felügyeletét ellátó hatóságok, valamint a pénzpiacok felügyeletét ellátó hatóságok között,

- a biztosítóintézetek felszámolási, csőd és más hasonló eljárásaiban részt vevő intézmények között, valamint

- a biztosítóintézetek és más pénzintézetek beszámolói kötelező könyvvizsgálatának elvégzésével megbízott felelős személyek között,

felügyeleti feladataik ellátása során, sem pedig a kártalanítási alapot kezelő, illetve a (kötelező) felszámolási eljárást végző intézményeknek a feladataik ellátásához szükséges tájékoztatás megadását. Az (1) bekezdésben meghatározott szakmai titoktartás kötelezettsége vonatkozik az ilyen hatóságoknak, intézményeknek és személyeknek átadott információra is

6. Az (1)–(4) bekezdésben foglaltak ellenére a tagállamok engedélyezhetik az információcserét az illetékes hatóságok és:

- a biztosítóintézetek felszámolásában és csődeljárásában és egyéb hasonló eljárásban résztvevő intézmények felügyeletét ellátó hatóságok között, vagy

- a biztosítóintézetek, hitelintézetek, befektetési társaságok és egyéb pénzügyi intézmények üzleti könyveinek törvényesen előírt vizsgálatával megbízott személyek ellenőrzését ellátó hatóságok között, vagy

- a biztosítóintézetek jogi felügyeletét ellátó független biztosítási matematikusok és az ilyen biztosítási matematikusok felügyeletét ellátó intézmények között.

Az első albekezdésben említett lehetőséget választó tagállamok megkövetelik, hogy legalább a következő feltételek teljesüljenek:

- e tájékoztatás az első albekezdésben említett ellenőrzés vagy felügyelet teljesítését szolgálja,

- az ezzel kapcsolatban kapott információra az (1) bekezdésben előírt üzleti titoktartás feltételei vonatkoznak,

- ha az információ egy másik tagállamból származik, nem lehet közölni azt az azt feltáró illetékes hatóságok kifejezett beleegyezése nélkül, és amennyiben szükséges, kizárólag arra a célra lehet felhasználni azt, amelyhez ezek a hatóságok beleegyezésüket adták.

A tagállamok közlik a Bizottsággal és a többi tagállammal azoknak a hatóságoknak, személyeknek és intézményeknek a nevét, amelyek e bekezdés alapján megkaphatják az információkat.

7. Az (1)–(4) bekezdésben foglaltak ellenére a tagállamok – a pénzügyi rendszer stabilitása, beleértve az integritást is, erősítésének érdekében – engedélyezhetik az információcserét az illetékes hatóságok és a jogszabályok szerint a társasági jog megsértésével kapcsolatban folytatott nyomozásért és vizsgálatért felelős hatóságok vagy testületek között.

Az első albekezdésben említett lehetőséget választó tagállamok megkövetelik, hogy legalább a következő feltételek teljesüljenek:

- e tájékoztatás az első albekezdésben említett ellenőrzés vagy jogi felügyelet teljesítését szolgálja,

- az ezzel kapcsolatban kapott információra az (1) bekezdésben előírt üzleti titoktartás feltételei vonatkoznak,

- ha az információ egy másik tagállamból származik, nem lehet közölni az azt feltáró illetékes hatóságok kifejezett beleegyezése nélkül, és amennyiben szükséges, kizárólag arra a célra lehet felhasználni, amelyhez ezek a hatóságok beleegyezésüket adták.

Ha valamely tagállamban az első albekezdésben említett hatóságok vagy testületek nyomozati vagy vizsgálati feladatukat – meghatározott hatáskörük figyelembevételével – az e célból meghatalmazott és nem az állami szektorban alkalmazott személyek segítségével végzik, az első albekezdésben foglalt információcsere lehetősége a második albekezdésben kikötött feltételeknek megfelelően kiterjeszthető ezekre a személyekre.

A második albekezdés harmadik francia bekezdésének végrehajtása érdekében az első albekezdésben említett hatóságok és intézmények közlik az információt feltáró illetékes hatóságokkal azoknak a személyeknek a nevét és pontos feladatkörét, akiknek azt el kell küldeni.

A tagállamok közlik a Bizottsággal és a többi tagállammal azoknak a hatóságoknak vagy testületeknek a nevét, amelyek e bekezdés alapján megkaphatják az információt.

2000. december 31-e előtt a Bizottság jelentést készít e bekezdés előírásainak alkalmazása tárgyában.

8. A tagállamok engedélyezhetik az illetékes hatóságok számára, hogy:

- a központi bankok és egyéb, hasonló funkcióval rendelkező testületek mint pénzügyi hatóságok számára,

- amennyiben szükséges, a fizetési rendszerek ellenőrzését ellátó egyéb állami hatóságoknak

a feladatuk ellátása céljából információt továbbítson, sem pedig abban nem gátolja ezeket a hatóságokat vagy testületeket, hogy az illetékes hatóságok rendelkezésére bocsássanak olyan adatokat, amelyekre ezeknek a (4) bekezdés céljából szükségük lehet. Az ezzel kapcsolatban kapott információra az e cikkben előírt szakmai titoktartás feltételei vonatkoznak.

9. Ezenkívül, az (1)–(4) bekezdésben foglaltak ellenére, a tagállamok jogszabályaiban meghatározott rendelkezések alapján engedélyezhetik bizonyos információ közlését központi kormányzatuk más, a hitelintézetek, pénzintézetek, befektetési szolgáltatások és biztosítóintézetek felügyeletére vonatkozó jogszabályalkotással megbízott szerveivel is, valamint az ilyen szervek nevében eljáró felügyelőkkel.

Ilyen közlésre azonban csak akkor kerülhet sor, ha az a prudenciális ellenőrzés miatt szükséges.

A tagállamok azonban rendelkezhetnek úgy, hogy a (2)–(5) bekezdés alapján átadott információt és a 11. cikkében említett helyszíni vizsgálattal megszerzett információt ne lehessen kiadni az e bekezdésben említett esetekben, kivéve az információt adó illetékes hatóságok vagy azon tagállam illetékes hatóságainak a kifejezett hozzájárulásával, amelyben a helyszíni vizsgálatot elvégezték.

17. cikk

A könyvvizsgálók kötelezettségei

1. A tagállamok legalább azt biztosítják, hogy:

a) a 84/253/EGK irányelv [14] értelmében felhatalmazott bármely személy, aki a 78/660/EGK irányelv [15] 51. cikkében, a 83/349/EGK irányelv 37. cikkében vagy a 85/611/EGK irányelv [16] 31. cikkében megállapított feladatot vagy bármilyen egyéb, törvényben meghatározott feladatot végez egy biztosítóintézetben, köteles azonnal jelenteni az illetékes hatóságnak minden olyan, az e feladat végzése során tudomására jutott, e vállalkozást érintő tényt vagy döntést, amelynél fennáll a lehetőség, hogy:

- alapvetően megsértik azokat a törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseket, amelyek az engedélyezésre vonatkozó feltételeket tartalmazzák, vagy amelyek konkrétan a biztosítóintézetek tevékenységének folytatását szabályozzák, vagy

- a biztosítóintézet folyamatos működését befolyásolják, vagy

- a beszámolók hitelesítésének megtagadásához vagy fenntartások kinyilvánításához vezetnek;

b) e személynek hasonlóképpen kötelessége jelenteni minden olyan tényt és döntést, amely akkor jutott tudomására, amikor az a) pontban leírt feladatot végezte egy olyan vállalkozásban, amely azzal a biztosítóintézettel áll ellenőrző viszonyból eredő szoros kapcsolatban, amelyben a fent említett feladatot végzi.

2. A 84/253/EGK irányelv értelmében felhatalmazott személyek által az illetékes hatóságokkal jóhiszeműen közölt bármilyen, az (1) bekezdésben említett tény vagy döntés nem jelenti egy szerződésben vagy bármilyen törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezésben meghatározott információközlési korlátozás megsértését és nem ró semmiféle felelősséget e személyekre.

18. cikk

Életbiztosítási és nem életbiztosítási tevékenységek folytatása

1. A (3) és (7) bekezdés sérelme nélkül, egyetlen vállalkozás sem kaphat engedélyt egyszerre ezen irányelv és a 73/239/EGK irányelv alapján.

2. Az (1) bekezdéstől eltérve, a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy:

- az irányelv alapján engedélyt kapott vállalkozások engedélyt szerezhessenek a 73/239/EGK irányelv 6. cikke szerint, az ez utóbbi irányelv mellékletében az 1. és 2. ágazatokba sorolt kockázatokra,

- azok a vállalkozások, amelyek a 73/239/EGK irányelv 6. cikke alapján kizárólag azon irányelv mellékletében az 1. és 2. ágazatokba sorolt kockázatokra kaptak engedélyt, ennek az irányelvnek az alapján is kaphassanak engedélyt.

3. A (6) bekezdéstől függően, a (2) bekezdésben említett vállalkozások, valamint azok, amelyek:

- a Görögországban engedélyezett vállalkozások esetében 1981. január 1-jén,

- a Spanyolországban és Portugáliában engedélyezett vállalkozások esetében 1986. január 1-jén,

- az Ausztriában, Finnországban és Svédországban engedélyezett vállalkozások esetében 1995. január 1-jén, és

- minden egyéb vállalkozás esetében 1979. március 15-én

egyidejűleg végzik az ezen irányelvben, valamint a 73/239/EGK irányelvben szabályozott tevékenységeket, folytathatják ezt, feltéve, hogy az egyes tevékenységeket elkülönítve végzik ezen irányelv 19. cikkének megfelelően.

4. A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a (2) bekezdésben említett vállalkozások kötelesek betartani az ezen irányelv alapján engedélyben részesülő biztosítóintézetekre irányadó számviteli szabályokat minden tevékenységükre vonatkozóan. Az erre vonatkozó összehangolásig a tagállamok rendelkezhetnek úgy is, hogy a felszámolásra alkalmazandó szabályok tekintetében a (2) bekezdésben említett vállalkozások által végzett, a 73/239/EGK irányelv mellékletében az 1. és 2. ágazatokba sorolt kockázatokhoz kapcsolódó tevékenységekre az életbiztosításra alkalmazandó szabályok legyenek az irányadók.

5. Amennyiben egy, a 73/239/EGK irányelv mellékletében felsorolt tevékenységeket végző vállalkozásnak pénzügyi, kereskedelmi vagy igazgatási kapcsolatai vannak egy, az ez által irányelv által szabályozott tevékenységeket végző vállalkozással, azoknak a tagállamoknak a felügyeleti hatóságai, amelyeknek a területén e vállalkozások központi ügyvezetése található, biztosítják, hogy az érintett vállalkozások elszámolásait e vállalkozások közötti megállapodások, illetve bármilyen olyan megállapodás, ami a ráfordítások és a bevételek arányosítását érinthetné, ne torzítsák.

6. Bármely tagállam megkövetelheti, hogy azok a biztosítóintézetek, amelyeknek központi ügyvezetése területén található, az érintett tagállam által meghatározott határidőn belül hagyjon fel azoknak a tevékenységeknek az egyidejű végzésével, amelyekkel a (3) bekezdésben említett időpontokban foglalkoztak.

7. Ennek a cikknek a rendelkezéseit felül kell vizsgálni a Bizottság által a Tanács elé terjesztendő jelentés alapján, a felszámolásra vonatkozó szabályok jövőbeni összehangolásának fényében, de mindenképpen 1999. december 31-e előtt.

19. cikk

Az életbiztosítás és nem életbiztosítás igazgatásának elkülönítése

1. A 18. cikk (3) bekezdésében említett elkülönült igazgatást úgy kell megszervezni, hogy az ezen irányelvben felsorolt tevékenységek elkülönüljenek a 73/239/EGK irányelv szerinti tevékenységektől annak érdekében, hogy:

- ne sérüljenek az életbiztosítási biztosítottak és a nem életbiztosítási biztosítottak érdekei, és különösen, hogy az életbiztosításból származó többlethozam az életbiztosítási biztosítottak javát szolgálja, mintha a biztosítóintézet kizárólag életbiztosítási tevékenységet folytatna,

- a két tevékenység bármelyike, nevezetesen az ezen irányelv szerinti, illetve a 73/239/EGK irányelv szerinti tevékenységek tekintetében a minimális pénzügyi kötelezettségeket, különösen a szavatoló tőke terhét ne a másik tevékenység viselje.

Mindaddig azonban, amíg a minimális pénzügyi kötelezettségeket az első albekezdés második francia bekezdésében meghatározott feltételek szerint teljesíti, és feltéve hogy erről az illetékes hatóságot tájékoztatja, a vállalkozás felhasználhatja a szavatoló tőkének azokat a meghatározott tételeit, amelyek így is rendelkezésre állnak valamelyik tevékenységre.

Az illetékes hatóságok elemzik mindkét tevékenység eredményeit, és ezzel biztosítják, hogy e bekezdés rendelkezéseit betartsák.

2. a) Az elszámolásokat úgy kell elkészíteni, hogy mindkét tevékenységre, az életbiztosításra és a nem életbiztosításra is bemutassák az eredmények forrásait. Evégett minden bevételt (különösen a díjakat, a viszontbiztosítótól kapott összegeket és a befektetési bevételt) és ráfordítást (különösen a biztosítási ügymenettel kapcsolatos ráfordításokat, a biztosítástechnikai tartalékok növelését, a viszontbiztosítási díjakat, a biztosítási tevékenység tekintetében felmerülő igazgatási költségeket) eredet szerinti bontásban kell megadni. A két tevékenység közös tételeit az illetékes hatóság által elfogadott arányosítási módszerrel kell kimutatni.

b) A biztosítóintézetek elszámolásaik alapján kötelesek kimutatást készíteni, világosan meghatározva az egyes szavatoló tőkét képező tételeket ezen irányelv 27. cikke és a 73/239/EGK irányelv 16. cikkének (1) bekezdése rendelkezéseinek megfelelően.

(3) Ha valamelyik tevékenység szavatoló tőkéje nem elegendő, az illetékes hatóságok a vonatkozó irányelvben elrendelt intézkedéseket hozzák meg a hiányos tevékenységre, függetlenül a másik tevékenység eredményeitől. Az (1) bekezdés első albekezdésének második francia bekezdésétől eltérően, ezek az intézkedések jelenthetik az egyik tevékenységtől a másikra történő átruházás engedélyezését is.

2. FEJEZET

A BIZTOSÍTÁSTECHNIKAI TARTALÉKOKRA ÉS AZOK ÖSSZETÉTELÉRE VONATKOZÓ SZABÁLYOK

20. cikk

A biztosítástechnikai tartalékok létrehozása

1. A székhely szerinti tagállam minden biztosítóintézettől megköveteli, hogy a teljes üzletmenetére nézve elegendő matematikai tartalékokat is magukban foglaló biztosítástechnikai tartalékokat képezzen.

Az ilyen biztosítástechnikai tartalékok összegét a következő elvek alapján kell meghatározni.

A. i. az életbiztosítási biztosítástechnikai tartalékok összegét megfelelően gondos, előretekintő biztosításmatematikai értékeléssel kell kiszámítani, figyelembe véve az összes jövőbeni kötelezettséget, amint azt az egyes fennálló szerződések feltételei meghatározzák, ideértve:

- minden garantált szolgáltatást, ideértve a garantált visszavásárlási összeget,

- a biztosítottaknak visszajuttatott befektetési eredményt, amelyre kollektíven vagy egyénileg jogosultak, függetlenül attól, hogy ezt minek nevezik – szerzettnek, bevallottnak vagy kiosztottnak,

- a biztosítottnak a szerződés feltételei alapján rendelkezésére álló összes választási lehetőséget,

- a jutalékokat is magában foglaló ráfordításokat,

beszámítva a jövőben járó díjakat;

ii. a visszatekintő módszer alkalmazása engedélyezett, ha kimutatható, hogy az ennek eredményeként számított biztosítástechnikai tartalékok összege nem alacsonyabb, mint amit egy megfelelően gondos, előretekintő számítás követelne meg, vagy ha az előretekintő módszer nem alkalmazható a kérdéses típusú szerződésre;

iii. a gondos értékelés nem a "legjobb becslést" adó értékelés, hanem olyan, amely megfelelő tűréshatárt tartalmaz a releváns tényezők hátrányos változása esetére;

iv. a biztosítástechnikai tartalékok értékelési módszereinek nemcsak prudensnek, hanem az e tartalékokat fedező eszközök értékelési módszerére tekintettel körültekintőnek is kell lennie;

v. a biztosítástechnikai tartalékokat külön minden egyes szerződésre ki kell számítani. A megfelelő közelítések vagy általánosítások alkalmazása azonban engedélyezett, amikor ezek várhatóan körülbelül ugyanazt az eredményt hozzák, mint az egyedi számítások. A külön számítás elve semmiképpen sem akadályozhatja meg a nem egyediesített általános kockázatokra pótlólagos tartalékok képzését;

vi. ha a szerződéses visszavásárlási összeg garantált, a szerződésre képzett matematikai tartalékok összegének mindenkor legalább az adott időpontban garantált értékkel kell egyenlőnek lennie.

B. az alkalmazott kamatlábat körültekintő módon kell megválasztani. Azt a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága szabályai szerint a következő elvek alkalmazásával kell megállapítani:

a) a biztosítóintézet székhely szerinti tagállamának illetékes hatósága egy vagy több maximális kamatlábat határoz meg minden szerződésre, különösen a következő szabályokkal összhangban:

i. amennyiben a szerződések kamatgaranciát tartalmaznak, a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága egyetlen maximális kamatlábat határoz meg. Ez eltérhet attól függően, hogy a szerződés milyen pénznemre szól, feltéve azonban, hogy az nem több, mint az az által az állam által kibocsátott kötvények hozamának 60 %-a, amelynek a pénznemére a szerződés szól.

Ha az előző bekezdés második mondata alapján egy tagállam úgy dönt, hogy egy másik tagállam pénznemére szóló szerződésekre maximális kamatlábat határoz meg, annak először konzultálnia kell annak a tagállamnak az illetékes hatóságával, amelynek a pénznemére a szerződés szól;

ii. amennyiben azonban a biztosítóintézet eszközeit nem bekerülési áron értékelik, a tagállam rendelkezhet úgy, hogy egy vagy több maximális kamatláb kerüljön kiszámításra, figyelembe véve az akkor birtokolt megfelelő eszközök hozamát, levonva ebből egy gondossági tűréshatárt és, különösen az időszakos díjfizetésű szerződésekre, figyelembe véve a jövőbeni eszközök várható hozamát. A székhely szerinti tagállam illetékes hatósága határozza meg a gondossági tűréshatárt és a jövőbeni eszközök várható hozamára alkalmazott maximális kamatlábat vagy kamatlábakat;

b) a maximális kamatláb meghatározása nem jelenti azt, hogy a biztosítóintézet köteles lenne ugyanilyen magas kamatlábat alkalmazni;

c) a székhely szerinti tagállam dönthet úgy, hogy az a) pontot nem alkalmazza a szerződések alábbi kategóriáira:

- befektetési egységekhez kötött (unit-linked) szerződésekre,

- egyszeri díjas szerződésekre legfeljebb nyolc éves időtartamra,

- nyereség nélküli szerződésekre, valamint visszavásárlási összeg nélküli évjáradék szerződésekre.

Az első albekezdés második és harmadik francia bekezdésében említett esetekben a prudens kamatláb megválasztásánál figyelembe lehet venni azt a pénznemet, amelyre a szerződés szól, és az akkor birtokolt illeszkedő eszközöket, valamint, amikor a vállalkozás eszközeit folyó értéken értékelik, a jövőbeni eszközök várható hozamát.

Az alkalmazott kamatláb semmilyen körülmények között sem lehet magasabb, mint a székhely szerinti tagállam számviteli szabályai szerint számított eszközökön elért hozam, a megfelelő levonással;

d) a tagállam megköveteli a biztosítóintézettől, hogy elszámolásaiban képezzen tartalékot a biztosítottakkal szemben fennálló kamatláb-kötelezettségei teljesítésére, ha a vállalkozás eszközeinek a jelenlegi vagy előre látható hozama nem elegendő ezeknek a kötelezettségeknek a fedezetére;

e) a Bizottságot és az ezt kérő tagállamok illetékes hatóságait értesíteni kell az a) pont alapján meghatározott maximális kamatlábakról.

C. az értékelés statisztikai elemeit és az alkalmazott ráfordítás előirányzatot körültekintő módon kell megválasztani, figyelembe véve a kötelezettségvállalás államát, a szerződés típusát és a várhatóan felmerülő ügyviteli költségeket és jutalékokat.

D. nyereségrészesedéses szerződések esetén, a biztosítástechnikai tartalékok számítási módszere figyelembe veheti a biztosítottaknak visszajuttatott összes jövőbeni befektetési eredményt akár implicit, akár explicit módon, úgy, hogy az összhangban álljon a jövőbeni tapasztalatra vonatkozó egyéb feltételezésekkel és a befektetési eredmény elosztásának a jelenlegi módszerével.

E. a jövőbeni ráfordítások előirányzatát implicit módon is lehet szerepeltetni, például a kezelési díjak levonásával számított jövőbeni díjak alkalmazásával. Mindazonáltal összességében ez az előirányzat akár implicit, akár explicit, nem lehet kevesebb, mint a vonatkozó jövőbeni ráfordítások körültekintő becslése.

F. a biztosítástechnikai tartalékok számítási módszerét nem lehet a módszer vagy a számítás alapjainak önkényes megváltoztatása miatt évről évre megszakítani, és a számítási módszernek a megfelelő módon figyelembe kell vennie a nyereség eloszlását az egyes szerződések futamideje alatt.

2. A biztosítóintézetek kötelesek a nyilvánosság rendelkezésére bocsátani a befektetési eredmény tartalékait is magában foglaló biztosítástechnikai tartalékok számítása során alkalmazott alapokat és módszereket.

3. A székhely szerinti tagállam minden biztosítóintézettől megköveteli, hogy egész üzletmenete figyelembevételével a 26. cikk szerint megfeleltetett eszközökkel fedezze a biztosítástechnikai tartalékait. A Közösségben vállalt kockázatok tekintetében ezeknek az eszközöknek a Közösségben lokalizáltnak kell lenniük. A tagállamok nem követelhetik meg a biztosítóintézetektől, hogy eszközeiket valamely adott tagállamban lokalizálják. A székhely szerinti tagállam azonban engedélyezheti az eszközök lokalizálására vonatkozó szabályok enyhítését.

4. Ha a székhely szerinti tagállam megengedi, hogy a biztosítástechnikai tartalékokat a viszontbiztosítókkal szemben fennálló követelésekkel fedezzék, akkor köteles az így engedélyezett százalékarányt meghatározni. Ilyen esetben nem követelheti meg az ilyen követeléseket megtestesítő eszközök lokalizálását.

21. cikk

Új szerződések díjai

Az új szerződések díjainak ésszerű biztosításmatematikai feltételezések alapján elegendőnek kell lennie arra, hogy a biztosítóintézet minden kötelezettségének megfeleljen, és különösen, hogy megfelelő biztosítástechnikai tartalékokat képezzen.

Ennek érdekében a biztosítóintézet pénzügyi helyzetének minden aspektusát figyelembe lehet venni, anélkül azonban, hogy a díjak és azok jövedelmein kívüli forrásokból származó bevételek rendszeres és állandó jellege hosszú távon esetleg veszélyeztetné a vállalkozás fizetőképességét.

22. cikk

A biztosítástechnikai tartalékalap fedezetéül szolgáló eszközök

A biztosítástechnikai tartalékok fedezetéül szolgáló pénzeszközök befektetésénél figyelembe kell venni a biztosítóintézet által művelt üzletág jellemzőit, oly módon, hogy biztosítsák a befektetések likviditását, a lehető legnagyobb biztonság és jövedelmezőség mellett, amely célt a vállalkozás úgy érheti el, hogy befektetéseit több befektetési formában helyezi el, és megfelelő mértékben megosztja.

23. cikk

Az engedélyezett eszközök kategóriái

1. A székhely szerinti tagállam nem engedélyezheti az biztosítóintézeteknek, hogy biztosítástechnikai tartalékaikat a következő eszközkategóriákon kívül eső eszközökkel fedezzék:

A. befektetések

a) hitelviszonyt megtestesítő értékpapírok, kötvények és egyéb pénz- és tőkepiaci eszközök;

b) kölcsönök;

c) részvények és más változó hozamú részesedések;

d) átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív befektetési vállalkozások (ÁÉKBV) és más befektetési alapok egységei;

e) földterület, épületek és ingatlanhoz fűződő vagyoni jogok;

B. Tartozások és követelések

f) viszontbiztosítók tartozásai, ideértve a biztosítástechnikai tartalékokból a viszontbiztosítók részesedését is;

g) a vezető biztosítónál elhelyezett letétek, illetve a vezető biztosító tartozásai;

h) a biztosítottak tartozásai, valamint a közvetítők közvetlen és viszontbiztosítási műveletekből származó tartozásai;

i) biztosítási kötvényekre folyósított előlegek;

j) adó-visszaigénylések;

k) garanciaalapokkal szembeni követelések;

C. egyéb

l) ingatlanon kívüli tárgyi állóeszközök, a gondos értékcsökkenés alapján értékelve;

m) bankszámlapénz és készpénz, hitelintézeteknél és más, betétek elfogadására feljogosított intézménynél elhelyezett betétek;

n) halasztott szerzési költségek;

o) felhalmozódott kamat és bérleti díj, egyéb felhalmozódott bevétel, aktív időbeli elhatárolások;

p) visszaháramló érdekeltségek.

2. A "Lloyd's" néven ismert biztosítók szövetsége esetén az eszközkategóriák magukban foglalják a biztosítóintézetek vagy a 2000/12/EGK parlamenti és tanácsi irányelv [17] szerinti hitelintézetek által kibocsátott garanciákat és hitelleveleket, valamint az életbiztosítási kötvényekből felmerülő igazolható összegeket addig a mértékig, ameddig azok a tagokhoz tartozó pénzeszközöket jelentik.

3. Az (1) bekezdésben felsorolt bármilyen eszköz vagy eszközkategória bevonása nem jelenti azt, hogy mindezeket az eszközöket automatikusan el kellene fogadni a biztosítástechnikai tartalékok fedezeteként. A székhely szerinti tagállam határozza meg azokat a részletes szabályokat, amelyek az elfogadható eszközök alkalmazásának feltételeit írják elő; ezzel kapcsolatban előírhat értékelhető biztosítékot vagy garanciát, különösen a viszontbiztosítók tartozásai esetén.

A székhely szerinti tagállam az általa előírt szabályok meghatározásakor és alkalmazásakor köteles biztosítani, hogy különösen a következő elveket betartsák:

i. a biztosítástechnikai tartalékok fedezetéül szolgáló eszközöket a szerzésük során felmerült bármilyen tartozás nélkül kell értékelni;

ii. minden eszközt körültekintően kell értékelni, figyelembe véve annak a kockázatát, hogy bizonyos összegek nem realizálhatók. Különösen az ingatlanon kívüli tárgyi állóeszközök csak akkor fogadhatók el biztosítástechnikai tartalékok fedezetéül, ha azokat a gondos értékcsökkenés alapján értékelik;

iii. kölcsönök, függetlenül attól, hogy vállalkozásoknak, államnak vagy nemzetközi szervezetnek, helyi vagy regionális hatóságoknak vagy természetes személyeknek nyújtották azokat, csak akkor fogadhatók el a biztosítástechnikai tartalékok fedezetéül, ha azokat megfelelő biztosítékokkal látták el, amely alapulhat a hitelfelvevő jogállásán, jelzálogon, bankgarancián, biztosítóintézetek által nyújtott garanciákon, vagy a biztosíték más formáin;

iv. a biztosítástechnikai tartalékokat fedező eszközökkel kapcsolatban a származtatott eszközöket, például opciókat, futures és swap ügyleteket csak annyiban lehet alkalmazni, amennyiben hozzájárulnak a befektetési kockázat csökkentéséhez, vagy elősegítik a hatékony állománykezelést. A származtatott eszközöket körültekintően kell értékelni, és az alapjukul szolgáló eszközök értékelésében lehet azokat figyelembe venni;

v. azokat az átruházható értékpapírokat, amelyekkel szabályozott piacon nem kereskednek, biztosítástechnikai tartalékok fedezetéül csak akkor lehet elfogadni, ha rövidtávon értékesíthetők, vagy ha a 6. cikkben engedélyezett korlátokon belül hitelintézetekben, biztosítóintézetekben, illetve valamely tagállamban lévő befektetési vállalkozásban lévő tulajdonrészeket testesítenek meg;

vi. harmadik felek tartozásait, illetve harmadik felekkel szembeni követeléseket a biztosítástechnikai tartalékok fedezetéül csak az ugyanazzal a harmadik féllel szemben fennálló kötelezettségek levonása után lehet elfogadni;

vii. minden, a biztosítástechnikai tartalékok fedezetéül elfogadott tartozás és követelés értékét körültekintően kell számítani, megfelelően figyelembe véve annak a kockázatát, hogy bizonyos összegek nem realizálhatók. Különösen, a biztosítottak tartozásait, valamint a közvetítőknek életbiztosítási és viszontbiztosítási műveletekből származó tartozásait csak annyiban lehet elfogadni, amennyiben azok három hónapnál nem hosszabb ideje állnak fenn;

viii. ha a birtokolt eszközök közé tartozik valamely befektetés egy olyan leányvállalatban, amely a biztosítóintézet befektetéseinek egy részét vagy egészét az ő nevében kezeli, a székhely szerinti tagállam köteles az e cikkben meghatározott szabályok és elvek alkalmazásakor figyelembe venni a leányvállalat birtokában lévő mögöttes eszközöket; a székhely szerinti tagállam hasonló módon kezelheti más leányvállalatok eszközeit is;

ix. a halasztott szerzési költségeket a biztosítástechnikai tartalékok fedezetéül csak addig a mértékig lehet elfogadni, ameddig ez összhangban áll a matematikai tartalékok számításával.

(4) Az (1), (2) és (3) bekezdéstől függetlenül, kivételes körülmények között és a biztosítóintézet kérésére, a székhely szerinti tagállam ideiglenesen, megfelelően indokolt döntés alapján, a 22. cikktől függően elfogadhat más eszközkategóriákat is a biztosítástechnikai tartalékok fedezetéül.

24. cikk

A befektetések sokféleségére vonatkozó szabályok

1. Ami a biztosítástechnikai tartalékokat fedező eszközöket illeti, a székhely szerinti tagállam megköveteli minden biztosítóintézettől, hogy ne fektessen be többet, mint:

a) összes bruttó biztosítástechnikai tartalékai 10 %-át egyetlen telekbe vagy épületbe, vagy egymáshoz ahhoz elég közel álló telkekbe vagy épületekbe, hogy azokat ténylegesen egyetlen befektetésnek lehessen tekinteni;

b) összes bruttó biztosítástechnikai tartalékainak 5 %-át ugyanannak a vállalkozásnak a részvényeibe és más részvényként kezelt forgatható értékpapírjába, kötvényeibe, hitelviszonyt megtestesítő értékpapírjába és más pénz- és tőkepiaci eszközeibe, vagy ugyanannak a hitelfelvevőnek nyújtott kölcsönökbe együttesen, ebben az esetben kölcsönnek számít az, amit nem az államnak, a regionális vagy helyi hatóságnak vagy olyan nemzetközi szervezetnek nyújtanak, amelyben egy vagy több tagállam tag. Ez a korlát 10 %-ra emelhető, ha a vállalkozás bruttó biztosítástechnikai tartalékának nem több, mint 40 %-át fekteti be olyan kibocsátó intézmények, illetve hitelfelvevők kölcsöneibe vagy értékpapírjaiba, amelyek mindegyikébe eszközeinek több, mint 5 %-át fekteti;

c) összes bruttó biztosítástechnikai tartalékának 5 %-át biztosíték nélküli kölcsönökbe, ideértve 1 %-ot egyetlen biztosíték nélküli kölcsönbe, kivéve a valamely tagállamban letelepedett hitelintézeteknek, biztosítóintézeteknek – amennyiben a 6. cikk ezt lehetővé teszi –, valamint befektetési vállalkozásoknak nyújtott kölcsönöket. A korlátok 8 %-ra, illetve 2 %-ra növelhetők a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságának egyedi döntésével;

d) az összes bruttó biztosítástechnikai tartalék 3 %-át készpénzbe;

e) összes bruttó biztosítástechnikai tartalékának 10 %-át olyan részvényekbe, illetve más, részvényként kezelt értékpapírokba és hitelviszonyt megtestesítő értékpapírokba, amelyekkel szabályozott piacon nem kereskednek.

2. Az (1) bekezdésben bármilyen kategóriára vonatkozó korlát hiánya nem jelenti azt, hogy az abban a kategóriában lévő eszközöket a biztosítástechnikai tartalékok fedezetéül korlátozás nélkül lehetne elfogadni. A székhely szerinti tagállam határozza meg az elfogadható eszközök alkalmazásának feltételeit előíró részletes szabályokat. Különösen azt biztosítja, hogy e szabályok meghatározásánál és alkalmazásánál a következő elveket betartsák:

i. a biztosítástechnikai tartalékok fedezetéül szolgáló eszközöket annak biztosításával kell különböző befektetési formákban elhelyezni és megosztani, hogy a biztosítóintézet nem támaszkodik túlzott mértékben egyik eszközkategóriára, befektetési piacra vagy befektetési formára sem;

ii. a bizonyos típusú eszközökbe történő befektetést, amelyek nagy kockázatot mutatnak, függetlenül attól, hogy ez az eszköz jellegének vagy a kibocsátó minőségének tulajdonítható-e, körültekintő szintre kell korlátozni;

iii. az adott eszközkategóriákra vonatkozó korlátozásoknál figyelembe kell venni a viszontbiztosítás kezelését a biztosítástechnikai tartalékok számításánál;

iv. ha a birtokolt es