(30.) Jegyzőkönyv

a szubszidiaritás és az arányosság elveinek alkalmazásáról (1997.)

A MAGAS SZERZŐDŐ FELEK,

AZZAL A SZÁNDÉKKAL, hogy alkalmazásuk kritériumainak pontosabb meghatározása és valamennyi intézmény részéről történő szigorú betartásuk, valamint következetes alkalmazásuk biztosítása céljából megállapítsák az Európai Közösséget létrehozó szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás és arányosság elvei alkalmazásának feltételeit;

AZZAL A KÍVÁNSÁGGAL, hogy biztosítsák, hogy a döntéseket az Unió polgáraihoz a lehető legközelebb eső szinten hozzák meg;

FIGYELEMMEL a szubszidiaritás elvének megvalósítására irányuló eljárásokról szóló, az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság között létrejött 1993. október 25-ei intézményközi megállapodásra;

MEGERŐSÍTIK, hogy a birminghami Európai Tanács 1992. október 16-ai következtetései és a szubszidiaritás elvének alkalmazására vonatkozó általános megközelítés, amelyről az Európai Tanács az 1992. december 11– 12-ei edinburghi ülésén határozott, továbbra is iránymutatásul szolgál az uniós intézmények cselekvése, valamint a szubszidiaritás elve alkalmazásának fejlesztése során, és ebből a célból

MEGÁLLAPODTAK a következő rendelkezésekben, amelyeket az Európai Közösséget létrehozó szerződéshez csatolnak:

1. A ráruházott hatáskörök gyakorlása során valamennyi intézmény biztosítja a szubszidiaritás elvének tiszteletben tartását. Biztosítják továbbá az arányosság elvének tiszteletben tartását, amely szerint a Közösség egyetlen intézkedése sem lépheti túl a Szerződés célkitűzéseinek eléréséhez szükséges mértéket.

2. A szubszidiaritás és az arányosság elveinek alkalmazása során tiszteletben kell tartani a Szerződés általános rendelkezéseit és célkitűzéseit, különösen ami a közösségi vívmányok teljes körű megtartását és az intézményi egyensúlyt illeti; alkalmazásuk nem érinti a Bíróság által a nemzeti és a közösségi jog közötti viszonyra vonatkozóan kialakított alapelveket, és annak során figyelembe kell venni az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkének (4) bekezdését, amely szerint "Az Unió gondoskodik a céljai eléréséhez és politikái folytatásához szükséges eszközökről".

3. A szubszidiaritás elve nem kérdőjelezi meg a Szerződés által az Európai Közösségre ruházott hatásköröket, ahogyan azokat a Bíróság értelmezi. A Szerződés 5. cikkének második bekezdésében említett feltételek azokra a területekre vonatkoznak, amelyekre nézve a Közösség nem rendelkezik kizárólagos hatáskörrel. A szubszidiaritás elve iránymutatást nyújt arra vonatkozóan, hogy közösségi szinten hogyan kell ezeket a hatásköröket gyakorolni. A szubszidiaritás dinamikus fogalom, amelyet a Szerződésben meghatározott célkitűzések fényében kell alkalmazni. Lehetővé teszi, hogy a Közösség fellépését hatásköreinek korlátain belül kiterjesszék, amennyiben ezt a körülmények kívánják, illetve ellenkezőleg, korlátozzák vagy megszüntessék, amennyiben az a továbbiakban már nem indokolt.

4. Valamennyi közösségi jogalkotásra irányuló javaslat esetén meg kell jelölni az alapjául szolgáló indokokat azzal a céllal, hogy igazolják összhangját a szubszidiaritás és az arányosság elveivel; az annak megállapításához vezető okokat, hogy egy közösségi cél közösségi szinten jobban megvalósítható, minőségi vagy — ahol csak lehetséges — mennyiségi mutatókkal kell alátámasztani.

5. Egy közösségi intézkedés akkor igazolt, ha megfelel a szubszidiaritás elvében foglalt mindkét szempontnak: a tervezett intézkedés céljait a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani nemzeti alkotmányos rendszerük keretén belül; ezért azok közösségi szinten jobban megvalósíthatók.

Annak vizsgálatakor, hogy a fent említett feltétel teljesül-e, a következő szempontokat kell irányadónak tekinteni:

- a vizsgált kérdésnek olyan több államot érintő vonatkozásai vannak, amelyeket tagállami intézkedéssel nem lehet kielégítően szabályozni;

- a tagállamok önálló intézkedései, illetve a közösségi intézkedés hiánya ellentétbe kerülne a Szerződés követelményeivel (mint például annak szükségessége, hogy a verseny torzulásait korrigálják vagy a rejtett kereskedelmi korlátozásokat kiküszöböljék, vagy a gazdasági és társadalmi kohéziót erősítsék), vagy egyéb módon jelentősen károsítaná a tagállamok érdekeit;

- a közösségi szintű intézkedés nagyságrendje vagy hatásai miatt a tagállamok szintjén végrehajtott intézkedéshez képest nyilvánvaló előnyöket jelentene.

6. A közösségi intézkedésnek azt a lehető legegyszerűbb formáját kell kiválasztani, amely még lehetővé teszi az intézkedés céljának kielégítő megvalósítását és az eredményes végrehajtást. A Közösség csak a szükséges mértékben alkot jogszabályt. Azonos feltételek mellett az irányelveket a rendeletekkel szemben, illetőleg a keretirányelveket a részletes intézkedésekkel szemben előnyben kell részesíteni. A Szerződés 249. cikke szerinti irányelvek, miközben az elérendő célt illetően minden címzett tagállamra kötelezőek, a nemzeti hatóságokra hagyják a forma és az eszközök megválasztását.

7. Ami közösségi fellépés természetét és terjedelmét illeti, a közösségi intézkedéseknek a lehető legnagyobb teret kell hagyniuk a nemzeti döntés számára úgy, hogy az még megfeleljen az intézkedés célja megvalósulásának és a Szerződés követelményeinek. A közösségi jog sérelme nélkül ügyelni kell arra, hogy a bevett nemzeti szabályozást, valamint a tagállamok jogrendjének szervezetét és működését tiszteletben tartsák. Amennyiben az megfelelő, és amennyire a szabályszerű végrehajtáshoz szükséges, a közösségi intézkedéseknek különféle lehetőségeket kell nyújtaniuk a tagállamok számára az intézkedések céljainak megvalósítására.

8. Amennyiben a szubszidiaritás elve alkalmazásának eredményeként közösségi fellépésre nem kerül sor, a tagállamoknak úgy kell eljárniuk, hogy fellépésük megfeleljen a Szerződés 10. cikkében megállapított általános szabályoknak azáltal, hogy a Szerződés szerinti kötelezettségeik teljesítésének biztosítása érdekében minden megfelelő intézkedést megtesznek, és tartózkodnak minden olyan intézkedéstől, amely veszélyeztetheti a Szerződés célkitűzéseinek megvalósítását.

9. Kezdeményezési jogának sérelme nélkül a Bizottság:

- a különösen sürgős vagy a bizalmas esetek kivételével a jogalkotásra irányuló javaslatok előterjesztése előtt széleskörű konzultációt folytat, és amennyiben szükséges, a konzultáció dokumentumait nyilvánosságra hozza;

- a szubszidiaritás elvére tekintettel igazolja javaslatainak helytállóságát; ahol szükséges, ezt a javaslathoz csatolt indokolás részletezi. Ha közösségi fellépést teljes egészében vagy részben a Közösség költségvetéséből finanszírozzák, arra magyarázatot kell adni;

- kellőképpen figyelembe veszi annak szükségességét, hogy a Közösségre, a nemzeti kormányokra, a helyi hatóságokra, a gazdasági szereplőkre vagy a polgárokra háruló akár pénzügyi, akár igazgatási terheket a lehető legkisebbre csökkentsék, és hogy azok arányosak legyenek az elérendő célkitűzésekkel;

- éves jelentést nyújt be az Európai Tanácshoz, az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz a Szerződés 5. cikkének alkalmazásáról. Ezt az éves jelentést a Régiók Bizottságának és a Gazdasági és Szociális Bizottságnak is meg kell küldeni.

10. Az Európai Tanács figyelembe veszi a 9. pont negyedik francia bekezdésében említett bizottsági jelentést az Unió által elért haladásról szóló jelentésében, amelyet az Európai Unióról szóló szerződés 4. cikkének megfelelően az Európai Parlamenthez kell benyújtania.

11. Az Európai Parlament és a Tanács, az alkalmazandó eljárások teljes mértékű betartása mellett, a bizottsági javaslatok átfogó vizsgálatának szerves részeként megvizsgálja, hogy azok mennyiben vannak összhangban a Szerződés 5. cikkével. Ez az eredeti bizottsági javaslatra, valamint azokra a módosításokra is vonatkozik, amelyeket az Európai Parlament és a Tanács kíván megtenni a javaslatra vonatkozóan.

12. A Szerződés 251. és 252. cikkében megállapított eljárások keretében az Európai Parlamentet tájékoztatni kell a Szerződés 5. cikkének alkalmazására vonatkozó tanácsi állásfoglalásról, megnevezve azokat az okokat, amelyek a Tanács közös álláspontjának elfogadásához vezettek. A Tanács tájékoztatja az Európai Parlamentet azokról az okokról, amelyek alapján a Bizottság javaslatának egészét vagy egy részét összeegyeztethetetlennek tartja a Szerződés 5. cikkével.

13. A szubszidiaritás elvének tiszteletben tartását a Szerződésben megállapított szabályoknak megfelelően felülvizsgálják.

--------------------------------------------------