02017R1939 — HU — 10.01.2021 — 001.001

Ez a dokumentum kizárólag tájékoztató jellegű és nem vált ki joghatást. Az EU intézményei semmiféle felelősséget nem vállalnak a tartalmáért. A jogi aktusoknak – ideértve azok bevezető hivatkozásait és preambulumbekezdéseit is – az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétett és az EUR-Lex portálon megtalálható változatai tekintendők hitelesnek. Az említett hivatalos szövegváltozatok közvetlenül elérhetők az ebben a dokumentumban elhelyezett linkeken keresztül

Módosította:





Helyesbítette:









▼B

A TANÁCS (EU) 2017/1939 RENDELETE

(2017. október 12.)

az Európai Ügyészség létrehozására vonatkozó megerősített együttműködés bevezetéséről







I. FEJEZET

TÁRGY ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK

1. cikk

Tárgy

Ez a rendelet létrehozza az Európai Ügyészséget és meghatározza a működésére vonatkozó szabályokat.

2. cikk

Fogalommeghatározások

E rendelet alkalmazásában:

1. „tagállam” : olyan tagállam – kivéve, ha a szövegből más nem következik, különösen a VIII. fejezetben –, amely részt vesz az Európai Ügyészség létrehozását célzó megerősített együttműködésben, akár az EUMSZ 86. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése értelmében megadottnak tekintett felhatalmazás, akár az EUMSZ 331. cikke (1) bekezdésének második vagy harmadik albekezdése szerint elfogadott határozat alapján;

2. „személy” : minden természetes és jogi személy;

3. „az Unió pénzügyi érdekei” : az uniós költségvetés, valamint a Szerződések alapján létrehozott intézmények, szervek és hivatalok költségvetése, továbbá a gazdálkodásuk és ellenőrzésük alá tartozó költségvetések alá tartozó, illetve ezek révén megszerzett vagy ezek részére teljesítendő valamennyi bevétel, kiadás és eszköz;

4. „az Európai Ügyészség személyzete” : az a központi szinten működő személyzet, amely támogatja az Ügyészi Kollégiumot, az állandó tanácsokat, az Európai Főügyészt, az európai ügyészeket, a delegált európai ügyészeket és az adminisztratív igazgatót az Európai Ügyészség e rendelet szerinti feladatainak teljesítése érdekében végzett napi munkájában;

5. „eljáró delegált európai ügyész” : az a delegált európai ügyész, aki az általa indított, rá kiosztott, illetve a 27. cikk alapján a saját hatáskörbe vonás jogára hivatkozással általa átvett nyomozásokért és vádhatósági eljárásokért felel;

6. „segítséget nyújtó delegált európai ügyész” : abban a másik tagállamban hivatalt viselő delegált európai ügyész, amelyben az eljáró delegált európai ügyésznek nyomozási cselekményt vagy egyéb intézkedést kell végrehajtania;

7. „személyes adat” : azonosított vagy azonosítható természetes személyre („érintett”) vonatkozó bármely információ; azonosítható az a természetes személy, aki közvetlen vagy közvetett módon, különösen valamely azonosító, például név, azonosító szám, helymeghatározó adat, online azonosító vagy a természetes személy fizikai, fiziológiai, genetikai, szellemi, gazdasági, kulturális vagy szociális azonosságára vonatkozó egy vagy több tényező alapján azonosítható;

8. „adatkezelés” : a személyes adatokon vagy adatállományokon automatizált vagy nem automatizált módon végzett bármely művelet vagy műveletek összessége, így például a gyűjtés, rögzítés, rendszerezés, tagolás, tárolás, átalakítás vagy megváltoztatás, lekérdezés, betekintés, felhasználás, a közlés továbbítás, terjesztés vagy egyéb módon történő hozzáférhetővé tétel útján, az összehangolás vagy összekapcsolás, korlátozás, törlés, illetve megsemmisítés;

9. „az adatkezelés korlátozása” : a tárolt személyes adatok megjelölése jövőbeli kezelésük korlátozása céljából;

10. „profilalkotás” : személyes adatok automatizált kezelésének bármely olyan formája, amelynek során a személyes adatokat valamely természetes személyhez fűződő bizonyos személyes jellemzők értékelésére, különösen a munkahelyi teljesítményhez, gazdasági helyzethez, egészségi állapothoz, személyes preferenciákhoz vagy érdeklődéshez, megbízhatósághoz, viselkedéshez, tartózkodási helyhez vagy mozgáshoz kapcsolódó jellemzők elemzésére vagy előrejelzésére használják;

11. „álnevesítés” : a személyes adatok olyan módon történő kezelése, amelynek következtében további információ felhasználása nélkül a továbbiakban már nem állapítható meg, hogy a személyes adat mely konkrét természetes személyre vonatkozik, feltéve, hogy az ilyen további információt külön tárolják, és technikai és szervezési intézkedések megtételével biztosított, hogy azt azonosított vagy azonosítható természetes személyhez többé nem lehet kapcsolni;

12. „nyilvántartási rendszer” : a személyes adatok bármely módon – centralizált, decentralizált vagy funkcionális vagy földrajzi szempontok szerint – tagolt állománya, amely meghatározott ismérvek alapján hozzáférhető;

13. „adatkezelő” : az Európai Ügyészség vagy valamely más illetékes hatóság, amely a személyes adatok kezelésének céljait és eszközeit önállóan vagy másokkal együtt meghatározza; ha az ilyen adatkezelés céljait és eszközeit az uniós jog vagy az Európai Unió valamely tagállamának joga határozza meg, az adatkezelőt vagy a kijelölésre vonatkozó különös szempontokat az uniós jog vagy az Európai Unió valamely tagállamának joga is meghatározhatja;

14. „adatfeldolgozó” : az a természetes vagy jogi személy, közhatalmi szerv, ügynökség vagy bármely más szerv, amely az adatkezelő nevében személyes adatokat kezel;

15. „címzett” : az a természetes vagy jogi személy, közhatalmi szerv, ügynökség vagy bármely egyéb szerv, akivel vagy amellyel a személyes adatot közlik, függetlenül attól, hogy harmadik fél-e. Nem tekintendők azonban címzettnek az uniós tagállamoknak az (EU) 2016/680 irányelv 3. cikke 7. pontjának a) alpontjában meghatározott illetékes hatóságoktól eltérő olyan közhatalmi szervei, amelyek az Európai Ügyészség egyedi vizsgálata keretében kapnak személyes adatokat; az említett adatok e közhatalmi szervek általi kezelése meg kell, hogy feleljen az adatkezelés céljainak megfelelően alkalmazandó adatvédelmi szabályoknak;

16. „adatvédelmi incidens” : az adatbiztonság olyan sérelme, amely a továbbított, tárolt vagy más módon kezelt személyes adatok véletlen vagy jogellenes megsemmisítését, elvesztését, módosítását, jogosulatlan közlését vagy az azokhoz való jogosulatlan hozzáférést eredményezi;

17. „adminisztratív jellegű személyes adat” : az Európai Ügyészség által kezelt valamennyi személyes adat, a műveleti vonatkozású személyes adatok kivételével;

18. „műveleti vonatkozású személyes adat” : a 49. cikkben megállapított célkitűzések elérése céljából az Európai Ügyészség által kezelt valamennyi személyes adat;

19. „genetikai adat” : egy természetes személy örökölt vagy szerzett genetikai jellemzőire vonatkozó minden olyan személyes adat, amely az adott személy fiziológiájára vagy egészségi állapotára vonatkozó egyedi információt hordoz, és amely elsősorban az adott természetes személyből vett biológiai minta elemzéséből ered;

20. „biometrikus adat” : egy természetes személy fizikai, fiziológiai vagy viselkedési jellemzőire vonatkozó olyan, sajátos technikai eljárásokkal nyert személyes adat, amely lehetővé teszi vagy megerősíti a természetes személy egyedi azonosítását, ilyen például az arckép vagy a daktiloszkópiai adat;

21. „egészségügyi adat” : egy természetes személy testi vagy szellemi egészségi állapotára vonatkozó személyes adat, ideértve a természetes személy számára nyújtott egészségügyi szolgáltatásokra vonatkozó olyan adatot is, amely információt hordoz a természetes személy egészségi állapotáról;

22. „felügyeleti hatóság” : az Európai Unió valamely tagállama által az (EU) 2016/679 európai parlamenti és tanácsi rendelet ( 1 ) 51. cikke vagy az (EU) 2016/680 irányelv 41. cikke alapján létrehozott független közhatalmi szerv;

23. „nemzetközi szervezet” : a nemzetközi közjog hatálya alá tartozó szervezet vagy annak alárendelt szervei, vagy olyan egyéb szerv, amelyet két vagy több állam közötti megállapodás hozott létre, vagy amely ilyen megállapodás alapján jött létre.







II. FEJEZET

AZ EURÓPAI ÜGYÉSZSÉG LÉTREHOZÁSA, FELADATAI ÉS ALAPELVEI

3. cikk

Létrehozás

(1) Az Unió szerveként létrejön az Európai Ügyészség.

(2) Az Európai Ügyészség jogi személy.

(3) Az Európai Ügyészség a 100. cikknek megfelelően együttműködik az Eurojusttal és igénybe veszi annak támogatását.

4. cikk

Feladatok

Az Európai Ügyészség felelős az (EU) 2017/1371 irányelvben megállapított és az e rendeletben meghatározott, az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények elkövetőivel és azok bűntársaival szembeni nyomozás és vádhatósági eljárás lefolytatásáért, valamint e személyek bíróság elé állításáért. Ebben a vonatkozásban az Európai Ügyészség nyomozásokat folytat és eljárási cselekményeket végez, valamint ellátja az ügyészi feladatokat a tagállamok illetékes bíróságain az egyes ügyek jogerős lezárásáig.

5. cikk

A tevékenységekre vonatkozó alapelvek

(1) Az Európai Ügyészség a tevékenységei végzése során biztosítja a Chartában rögzített jogok tiszteletben tartását.

(2) Az Európai Ügyészséget minden tevékenységének végzése során a jogállamiság és az arányosság elve kötelezi.

(3) Az Európai Ügyészség nevében végzett nyomozásokra és vádhatósági eljárásokra ez a rendelet az irányadó. A nemzeti jog csak az e rendelet által nem szabályozott kérdésekre alkalmazandó. E rendelet eltérő rendelkezésének hiányában az alkalmazandó nemzeti jog azon tagállam joga, amelynek a delegált európai ügyésze a 13. cikk (1) bekezdésének megfelelően az ügyben eljár. Ha egy kérdést a nemzeti jog és e rendelet is szabályoz, akkor az utóbbit kell alkalmazni.

(4) Az Európai Ügyészség pártatlanul jár el az általa folytatott nyomozások során, és minden releváns – akár terhelő, akár mentő – bizonyítékot felkutat.

(5) Az Európai Ügyészség indokolatlan késedelem nélkül megindítja és lefolytatja a nyomozásokat.

(6) Az illetékes nemzeti hatóságok aktívan segítik és támogatják az Európai Ügyészség nyomozásait és vádhatósági eljárásait. Az e rendelet alapján végzett minden cselekményre, gyakorlatra vagy eljárásra a lojális együttműködés elve az irányadó.

6. cikk

Függetlenség és elszámoltathatóság

(1) Az Európai Ügyészség független. Az Európai Főügyész, az Európai Főügyész helyettesei, az európai ügyészek, a delegált európai ügyészek, az adminisztratív igazgató, valamint az Európai Ügyészség személyzete az e rendelet szerinti feladataik ellátása során az Unió egészének érdekében járnak el a jogban meghatározottaknak megfelelően, és nem kérhetnek és nem fogadhatnak el utasítást az Európai Ügyészségen kívül álló személyektől, az Európai Unió bármely tagállamától, valamint uniós intézményektől, szervektől és hivataloktól. Az Európai Unió tagállamai és az uniós intézmények, szervek és hivatalok kötelesek tiszteletben tartani az Európai Ügyészség függetlenségét, és nem kísérelhetnek meg befolyást gyakorolni rá feladatainak ellátása tekintetében.

(2) Az Európai Ügyészség általános tevékenységét illetően elszámolással tartozik az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és a Bizottságnak, és a 7. cikknek megfelelően éves jelentéseket nyújt be részükre.

7. cikk

Jelentéstétel

(1) Az Európai Ügyészség évente jelentést készít az általános tevékenységéről az uniós intézmények hivatalos nyelvein, és azt nyilvánosságra hozza. A jelentést megküldi az Európai Parlamentnek és a nemzeti parlamenteknek, valamint a Tanácsnak és a Bizottságnak.

(2) Az Európai Főügyész évente egyszer megjelenik az Európai Parlament és a Tanács előtt, illetve felkérés alapján a tagállamok nemzeti parlamentjei előtt, hogy számot adjon az Európai Ügyészség általános tevékenységéről, az Európai Ügyészség azon kötelezettségének sérelme nélkül, hogy a konkrét ügyeket és a személyes adatokat diszkréten és bizalmasan kezelje. A nemzeti parlamentek meghallgatásain az Európai Főügyészt helyettesítheti az egyik helyettese.







III. FEJEZET

AZ EURÓPAI ÜGYÉSZSÉG JOGÁLLÁSA, FELÉPÍTÉSE ÉS SZERVEZETE







1. SZAKASZ

Az európai ügyészség jogállása és felépítése

8. cikk

Az Európai Ügyészség felépítése

(1) Az Európai Ügyészség decentralizált felépítésű, egységes hivatalként működő, oszthatatlan uniós szerv.

(2) Az Európai Ügyészség szervezetileg egy központi szintből és egy decentralizált szintből áll.

(3) A központi szintet az Európai Ügyészség székhelyén található központi hivatal alkotja. A központi hivatal az Ügyészi Kollégiumból, az állandó tanácsokból, az Európai Főügyészből, az Európai Főügyész helyetteseiből, az európai ügyészekből és az adminisztratív igazgatóból áll.

(4) A decentralizált szintet a tagállamokban lévő delegált európai ügyészek alkotják.

(5) A központi hivatalt és a delegált európai ügyészeket az e rendelet szerinti feladataik ellátásában az Európai Ügyészség személyzete segíti.

9. cikk

Az Ügyészi Kollégium

(1) Az Európai Ügyészség Ügyészi Kollégiumát az Európai Főügyész és tagállamonként egy-egy európai ügyész alkotja. Az Ügyészi Kollégium ülésein az Európai Főügyész elnököl, és ő felel az ülések előkészítéséért.

(2) Az Ügyészi Kollégium rendszeresen összeül, és felelősséggel tartozik az Európai Ügyészség tevékenységének általános felügyeletéért. Határoz a stratégiai kérdésekben, valamint a konkrét ügyek nyomán felmerülő általános kérdésekben – különösen annak biztosítása érdekében, hogy az Európai Ügyészség vádhatósági eljárásra vonatkozó irányvonala a tagállamok mindegyikében egységes, hatékony és következetes legyen – valamint egyéb, e rendeletben meghatározott kérdésekben. Az Ügyészi Kollégium a konkrét ügyeket illetően nem hozhat operatív döntéseket. Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában e cikkel összhangban meg kell állapítani az Ügyészi Kollégium általános felügyeleti tevékenységei végzésének, valamint a stratégiai és általános ügyekkel kapcsolatos határozatok meghozatalának részletszabályait.

(3) Az Európai Főügyész javaslatára – és az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatával összhangban – az Ügyészi Kollégium állandó tanácsokat hoz létre.

(4) Az Ügyészi Kollégium a 21. cikkel összhangban elfogadja az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatát, és részletesen meghatározza az Ügyészi Kollégium tagjainak és az Európai Ügyészség személyzetének a feladataik ellátásához szükséges felelősségi köreit.

(5) E rendelet eltérő rendelkezésének hiányában az Ügyészi Kollégium egyszerű többséggel határoz. Az Ügyészi Kollégium bármely tagja kezdeményezhet szavazást az Ügyészi Kollégium által eldöntendő kérdésekről. Az Ügyészi Kollégium minden tagja egy szavazattal rendelkezik. Az Európai Főügyész döntő szavazattal rendelkezik abban az esetben, ha az Ügyészi Kollégium által eldöntendő bármely kérdésben szavazategyenlőség áll fenn.

10. cikk

Az állandó tanácsok

(1) Az állandó tanácsokban az Európai Főügyész vagy az egyik helyettese, vagy pedig az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatának megfelelően elnöknek kijelölt egyik európai ügyész tölti be az elnöki tisztet. Az elnökön kívül az állandó tanácsok két állandó taggal rendelkeznek. Az állandó tanácsok számát, összetételét és a tanácsok közötti hatáskörfelosztást az Európai Ügyészség működési igényeinek kellő figyelembevételével, az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatával összhangban kell meghatározni.

Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatának – az ügyek véletlenszerű kiosztására épülő rendszer révén – biztosítania kell a munkateher egyenletes megoszlását, valamint olyan, kivételes esetekre vonatkozó eljárásokat kell megállapítania, amelyek keretében az Európai Főügyész a döntésével eltérhet az ügyek véletlenszerű kiosztásának elvétől, ha ez az Európai Ügyészség hatékony működése érdekében szükséges.

(2) Az állandó tanácsok – e cikk (3), (4) és (5) bekezdésével összhangban – ellenőrzik és irányítják a delegált európai ügyészek által folytatott nyomozásokat és vádhatósági eljárásokat. Az állandó tanácsok biztosítják továbbá a határokon átnyúló ügyekben a nyomozások és vádhatósági eljárások koordinációját, valamint az Ügyészi Kollégium által a 9. cikk (2) bekezdésének megfelelően hozott határozatok végrehajtását.

(3) Az állandó tanácsok az e rendeletben meghatározott feltételeknek és eljárásoknak megfelelően – adott esetben az eljáró delegált európai ügyész által javasolt határozattervezet felülvizsgálatát követően – az alábbiakban felsorolt kérdésekben határoznak: a) az ügy bíróság elé vitele a 36. cikk (1), (3) és (4) bekezdésének megfelelően; b) az eljárás megszüntetése a 39. cikk (1) bekezdése a)-g) pontjának megfelelően; c) az egyszerűsített vádhatósági eljárás alkalmazása és a delegált európai ügyész utasítása a 40. cikknek megfelelően az ügy jogerős lezárása érdekében; d) az ügy átadása a nemzeti hatóságoknak a 34. cikk (1), (2), (3) vagy (6) bekezdésének megfelelően; e) a nyomozás újbóli megindítása a 39. cikk (2) bekezdésének megfelelően.

(4) Szükség esetén az állandó tanácsok az alábbiakban felsorolt kérdésekben is határoznak, az e rendeletben meghatározott feltételeknek és eljárásoknak megfelelően: a) a delegált európai ügyész utasítása arra, hogy a 26. cikk (1)–(4) bekezdésében foglalt szabályoknak megfelelően nyomozást indítson, ha nem indult nyomozás; b) a delegált európai ügyész utasítása arra, hogy a 27. cikk (6) bekezdésének megfelelően gyakorolja a saját hatáskörbe vonás jogát, ha az ügyet még nem vonták saját hatáskörbe; c) stratégiai kérdéseknek vagy konkrét ügyek nyomán felmerülő általános kérdéseknek az Ügyészi Kollégium elé terjesztése a 9. cikk (2) bekezdésével összhangban; d) valamely ügy kiosztása a 26. cikk (3) bekezdésének megfelelően; e) valamely ügy áthelyezése a 26. cikk (5) bekezdésének vagy a 28. cikk (3) bekezdésének megfelelően; f) az európai ügyész azon döntésének jóváhagyása, hogy a 28. cikk (4) bekezdésének megfelelően maga folytatja le a nyomozást.

(5) Az illetékes állandó tanács a nyomozást, illetve vádhatósági eljárást felügyelő európai ügyészen keresztül utasításokat adhat valamely konkrét ügyben, az alkalmazandó nemzeti joggal összhangban az eljáró delegált európai ügyész számára, ha ez szükséges a nyomozás, illetve a vádhatósági eljárás hatékony lefolytatásához, az igazságszolgáltatás érdekének érvényesüléséhez, illetve az Európai Ügyészség koherens működésének biztosításához.

(6) Az állandó tanács egyszerű többséggel határoz. Az állandó tanács bármely tagjának kérésére szavazást tart. Minden tag egy szavazattal rendelkezik. Szavazategyenlőség esetén az elnök szavazata dönt. A határozatokat az állandó tanácsok ülésein, tanácskozást követően kell meghozni, adott esetben az eljáró delegált európai ügyész határozattervezete alapján.

Az ügy aktáját – kérésre – az illetékes állandó tanács részére hozzáférhetővé kell tenni a határozatok előkészítése érdekében.

(7) Az állandó tanácsok dönthetnek úgy, hogy az e cikk (3) bekezdésének a) vagy b) pontja szerinti döntéshozatali hatáskörüket – ez utóbbi esetben csak a 39. cikk (1) bekezdésének a)–f) pontjában meghatározott szabályok tekintetében – átruházzák az ügyet a 12. cikk (1) bekezdésének megfelelően felügyelő európai ügyészre, ha ez a hatáskör-átruházás a bűncselekmény súlyossága vagy a konkrét ügyben az eljárás összetettsége miatt kellően indokolt, és az adott bűncselekmény az Unió pénzügyi érdekeinek 100 000 EUR-nál kisebb kárt okozott vagy okoz valószínűsíthetően. Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában erre vonatkozóan iránymutatásokat kell megállapítani annak érdekében, hogy biztosított legyen az Európai Ügyészségen belüli egységes alkalmazás.

Az állandó tanács a döntéshozatali hatáskör átruházására vonatkozó határozatairól tájékoztatja az Európai Főügyészt. Az Európai Főügyész az ezen információ kézhezvételétől számított három napon belül határozatának felülvizsgálatára kérheti az állandó tanácsot, ha úgy véli, hogy az Európai Ügyészség által folytatott nyomozások és vádhatósági eljárások összhangja érdekében erre szükség van. Ha az Európai Főügyész az érintett állandó tanács tagja, az Európai Főügyész egyik helyettese gyakorolja az említett felülvizsgálat kérésére vonatkozó jogot. Az ügyet felügyelő európai ügyész beszámol az állandó tanácsnak az ügy jogerős lezárásáról, továbbá minden olyan információról, illetve körülményről, amely megítélése szerint valószínűsíthetően szükségessé teszi, hogy a hatáskör-átruházás fenntartásának lehetőségét újból megvizsgálják, különös tekintettel a 36. cikk (3) bekezdésében említett körülményekre.

A hatáskör-átruházásról szóló határozat bármikor visszavonható az állandó tanács egyik tagjának kérésére, és arról e cikk (6) bekezdésével összhangban kell határozni. A hatáskör-átruházást vissza kell vonni, ha az európai ügyészt a 16. cikk (7) bekezdésével összhangban a delegált európai ügyész helyettesíti.

A hatáskör-átruházási elv következetes alkalmazásának biztosítása érdekében minden állandó tanács évente beszámol az Ügyészi Kollégiumnak a hatáskör-átruházás alkalmazásáról.

(8) Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában fel kell hatalmazni az állandó tanácsokat arra, hogy írásbeli eljárás útján is hozhassanak határozatot, amelynek részletes szabályait szintén az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában kell megállapítani.

A (3), (4), (5) és (7) bekezdés alapján hozott valamennyi határozatot, illetve kiadott utasítást írásban rögzíteni kell és iktatni kell az ügy aktájába.

(9) Az állandó tagokon kívül az az európai ügyész, aki a 12. cikk (1) bekezdésének megfelelően valamely nyomozást, illetve vádhatósági eljárást felügyel, részt vesz az állandó tanács tanácskozásain. Az európai ügyész szavazati joggal rendelkezik, kivéve az állandó tanácsnak a hatáskör-átruházásra, illetve annak visszavonására vonatkozó, e cikk (7) bekezdése szerinti határozata, az ügyek kiosztására és áthelyezésére vonatkozó, a 26. cikk (3), (4) és (5) bekezdése, továbbá a 27. cikk (6) bekezdése szerinti határozata, valamint az ügy bíróság elé vitelére vonatkozó, a 36. cikk (3) bekezdése szerinti határozata esetében, ha egynél több tagállam rendelkezik joghatósággal az ügyre vonatkozóan, valamint a 31. cikk (8) bekezdésében ismertetett helyzetek esetében.

Az állandó tanácsok – valamely európai ügyész vagy delegált európai ügyész kérésére, vagy saját kezdeményezésükre – az ügyben érintett más európai ügyészeket vagy delegált európai ügyészeket is meghívhatnak az üléseikre, szavazati jog nélkül.

(10) Az állandó tanácsok elnökei – az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatának megfelelően – rendszeresen tájékoztatják az Ügyészi Kollégiumot az e cikk alapján hozott döntésekről, hogy az Ügyészi Kollégium betölthesse a 9. cikk (2) bekezdése szerinti szerepét.

11. cikk

Az Európai Főügyész és helyettesei

(1) Az Európai Ügyészség vezetője az Európai Főügyész. Az Európai Főügyész megszervezi az Európai Ügyészség munkáját, irányítja annak tevékenységét, valamint döntéseket hoz e rendeletnek és az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatának megfelelően.

(2) Két helyettest kell kinevezni arra, hogy az Európai Főügyészt segítsék feladatai ellátásában, illetve helyettesítsék távollétében vagy amikor feladatai ellátásában akadályoztatva van.

(3) Az Európai Főügyész képviseli az Európai Ügyészséget az Unió és az Európai Unió tagállamainak intézményeivel, valamint harmadik felekkel szemben. Az Európai Főügyész a képviselettel kapcsolatos feladatait átruházhatja valamelyik helyettesére vagy az egyik európai ügyészre.

12. cikk

Az európai ügyészek

(1) Az európai ügyészek az állandó tanács nevében és a 10. cikk (3), (4) és (5) bekezdésének megfelelően általa adott utasításokkal összhangban felügyelik azokat a nyomozásokat és vádhatósági eljárásokat, amelyekért az ügyben a származási tagállamukban eljáró delegált európai ügyészek felelősek. Az európai ügyészek az általuk felügyelt ügyekről összefoglalót készítenek, illetve adott esetben az érintett állandó tanács által hozandó határozatokra vonatkozóan javaslatot tesznek a delegált európai ügyészek határozattervezetei alapján.

Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában – a 16. cikk (7) bekezdésének sérelme nélkül – rendelkezni kell az európai ügyészek helyettesítésének mechanizmusáról arra az esetre, ha az ügyet felügyelő európai ügyész átmenetileg akadályoztatva van feladatai ellátásában, vagy ha más okból kifolyólag nem tudja ellátni az európai ügyészi feladatokat. A helyettes európai ügyész az európai ügyész bármelyik feladatát – a 28. cikk (4) bekezdése szerinti nyomozás folytatásának lehetőségét kivéve – elláthatja.

(2) Az európai ügyészek a származási tagállamukban folyó nyomozások és vádhatósági eljárások mennyiségéből adódó munkateher vagy a személyüket érintő összeférhetetlenség okán kivételes esetben kérhetik, hogy a származási tagállamukban a delegált európai ügyészek által kezelt konkrét ügyekben folytatott nyomozások és vádhatósági eljárások felügyeletével más európai ügyészt bízzanak meg, feltéve, hogy ezzel az utóbbi egyetért. A kérésről az Európai Főügyész határoz az európai ügyész munkaterhe alapján. Az európai ügyészt érintő összeférhetetlenség esetén az Európai Főügyész helyt ad e kérésnek. Az ezzel kapcsolatos döntéshozatalra és az érintett ügyek ezt követő kiosztására vonatkozó eljárásra irányadó elveket az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában kell meghatározni. A 28. cikk (4) bekezdése nem alkalmazandó az e bekezdéssel összhangban felügyelt nyomozásokra és vádhatósági eljárásokra.

(3) Az ügyet felügyelő európai ügyészek – az alkalmazandó nemzeti joggal összhangban és az illetékes állandó tanács utasításainak megfelelően – konkrét ügyben utasításokat adhatnak az eljáró delegált európai ügyész számára, ha erre szükség van a nyomozás, illetve vádhatósági eljárás hatékony lefolytatásához, az igazságszolgáltatás érdekének érvényesüléséhez, illetve az Európai Ügyészség koherens működésének biztosításához.

(4) Ha valamely tagállam nemzeti joga úgy rendelkezik, hogy a nemzeti ügyészség szervezetén belül bizonyos aktusokat belső felülvizsgálatnak kell alávetni, a delegált európai ügyész által hozott ilyen aktusok felülvizsgálata az ügyet felügyelő európai ügyész felügyeleti hatásköre alá tartozik, az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatával összhangban és az állandó tanács felügyeleti és ellenőrzési hatáskörének sérelme nélkül.

(5) Az európai ügyészek saját származási tagállamukban összekötőként működnek és az információs csatorna szerepét töltik be az állandó tanácsok és a delegált európai ügyészek között. A delegált európai ügyészekkel szorosan együttműködve a tagállamukban ellenőrzik az Európai Ügyészség feladatainak végrehajtását. Emellett – e rendelettel és az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatával összhangban – biztosítják, hogy a központi hivataltól érkező minden releváns információ eljusson a delegált európai ügyészekhez, illetve fordítva.

13. cikk

A delegált európai ügyészek

(1) A delegált európai ügyészek az Európai Ügyészség nevében járnak el saját tagállamukban, és a nemzeti ügyészekkel azonos jogkörökkel rendelkeznek a nyomozás, a vádhatósági eljárás és az ügyek bíróság elé vitele tekintetében az e rendeletben rájuk ruházott különleges jogkörökön és jogálláson túlmenően, e jogkörökre és jogállásra is figyelemmel és az e rendeletben előírt feltételek mellett.

A delegált európai ügyészek felelnek az általuk indított, nekik kiosztott, illetve a saját hatáskörbe vonás jogára hivatkozással általuk átvett nyomozásokért és vádhatósági eljárásokért. A delegált európai ügyészek követik az adott üggyel megbízott állandó tanács iránymutatásait és utasításait, valamint az ügyet felügyelő európai ügyész utasításait.

A delegált európai ügyészek felelnek továbbá az ügyek bíróság elé viteléért, így különösen jogkörrel rendelkeznek arra, hogy a bírósági eljárás során indítványt tegyenek, a bizonyításfelvételen részt vegyenek, és igénybe vegyék a nemzeti jog alapján rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőségeket.

(2) Minden tagállam két vagy több delegált európai ügyésszel rendelkezik. A tagállamok érintett hatóságaival való egyeztetést és megállapodást követően az Európai Főügyész hagyja jóvá a delegált európai ügyészek számát, valamint a hatáskörök feladat szerinti és területi felosztását az egyes tagállamokban lévő delegált európai ügyészek között.

(3) A delegált európai ügyészek nemzeti ügyészi feladatokat is elláthatnak, ha ez nem akadályozza őket az e rendelet szerinti kötelezettségeik teljesítésében. Ez irányú megbízatásukról tájékoztatják az adott ügyet felügyelő európai ügyészt. Ha egy delegált európai ügyész a delegált európai ügyészi feladatait a nemzeti ügyészként gyakorolt hasonló feladatai miatt nem tudja ellátni, erről tájékoztatja az adott ügyet felügyelő európai ügyészt, aki az illetékes nemzeti ügyészségekkel egyeztet arról, hogy elsőbbséget kell-e biztosítani a szóban forgó ügyész e rendelet szerinti feladatai ellátásának. Az európai ügyész javasolhatja az állandó tanácsnak, hogy az ügyet a 28. cikk (3) bekezdésének megfelelően helyezze át ugyanazon tagállam egy másik delegált európai ügyészéhez, illetve a 28. cikk (4) bekezdésével összhangban úgy is dönthet, hogy a nyomozást saját maga folytatja le.







2. SZAKASZ

Az európai ügyészség tagjainak kinevezése és felmentése

14. cikk

Az Európai Főügyész kinevezése és felmentése

(1) Az Európai Parlament és a Tanács közös megegyezéssel, hét évre nevezi ki az Európai Főügyészt, akinek a hivatali ideje nem megújítható. A Tanács egyszerű többséggel határoz.

(2) Az Európai Főügyész kiválasztása olyan jelöltek közül történik: a) akik valamely tagállam ügyészi vagy bírói karának aktív tagjai, vagy aktív európai ügyészek; b) akiknek a függetlenségéhez nem férhet kétség; c) akik rendelkeznek a legmagasabb szintű ügyészi vagy bírói tisztségbe történő kinevezéshez – a saját tagállamukban – szükséges képesítéssel, és akik a nemzeti jogrendszereket, a pénzügyi nyomozásokat és a büntetőügyekben folytatott nemzetközi igazságügyi együttműködést illetően releváns gyakorlati tapasztalatra tettek szert, vagy európai ügyészi hivatalt töltöttek be, és d) akik a tisztség betöltéséhez szükséges mértékben rendelkeznek vezetői tapasztalattal és képesítéssel.

(3) A kiválasztás nyilvános felhíváson alapul, amelyet közzé kell tenni az Európai Unió Hivatalos Lapjában ; ezt követően a kiválasztással foglalkozó tanácsadó testület összeállítja az előválogatott jelöltek listáját, és benyújtja azt az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak. A kiválasztással foglalkozó tanácsadó testület tizenkét főből áll, akiket a Bíróságnak és a Számvevőszéknek a volt tagjai, az Eurojust volt nemzeti tagjai, a nemzeti legfelsőbb bíróságok tagjai, magas rangú ügyészek, valamint szaktekintélyként elismert jogászok közül választanak ki. A választható személyek közül egyre az Európai Parlament tesz javaslatot A Tanács megállapítja a kiválasztással foglalkozó tanácsadó testület működési szabályzatát, és a Bizottság javaslata alapján határozatot hoz tagjainak kinevezéséről.

(4) Ha egy európai ügyészt Európai Főügyésszé neveznek ki, európai ügyészi tisztségét haladéktalanul be kell tölteni a 16. cikk (1) és (2) bekezdésében meghatározott eljárásnak megfelelően.

(5) A Bíróság – az Európai Parlament, a Tanács vagy a Bizottság kérelmére – felmentheti tisztségéből az Európai Főügyészt, ha megállapítja, hogy az illető személy már nem tudja ellátni a feladatait vagy hogy súlyos kötelezettségszegés elkövetésében vétkes.

(6) Ha az Európai Főügyész lemond, tisztségéből felmentik vagy attól bármilyen egyéb okból megválik, hivatalát az (1), (2) és (3) bekezdésben foglalt eljárásnak megfelelően haladéktalanul be kell tölteni.

15. cikk

Az Európai Főügyész helyetteseinek kinevezése és felmentése

(1) Az Ügyészi Kollégium két európai ügyészt nevez ki az Európai Főügyész helyettesévé, akiknek a hivatali ideje három év, amely megújítható, azonban nem haladhatja meg az európai ügyészként betöltött hivatali idejüket. A kiválasztási eljárást az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzata szabályozza. Az Európai Főügyész helyettesei megőrzik európai ügyészi jogállásukat.

(2) Az Európai Főügyész helyettesi feladatainak ellátására vonatkozó szabályokat és feltételeket az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzat rögzíti. Amennyiben egy európai ügyész már nem tudja ellátni az Európai Főügyész helyetteseként teljesítendő feladatait, az Ügyészi Kollégium az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatával összhangban felmentheti e tisztségéből.

(3) Ha az Európai Főügyész egy helyettese lemond, ha tisztségéből felmentik vagy attól bármilyen egyéb okból megválik, hivatalát az e cikk (1) bekezdésében foglalt eljárásnak megfelelően haladéktalanul be kell tölteni. Az ilyen személy – a 16. cikkben foglalt szabályokra is figyelemmel – megőrzi európai ügyészi tisztségét.

16. cikk

Az európai ügyészek kinevezése és felmentése

(1) Minden tagállam három személyt jelöl az európai ügyész tisztségére olyan jelöltek közül: a) akik az adott tagállam ügyészi vagy bírói karának aktív tagjai; b) akiknek a függetlenségéhez nem férhet kétség; és c) akik rendelkeznek a magas szintű ügyészi vagy bírói tisztségbe történő kinevezéshez – a saját tagállamukban – szükséges képesítéssel, és akik a nemzeti jogrendszereket, a pénzügyi nyomozásokat és a büntetőügyekben folytatott nemzetközi igazságügyi együttműködést illetően releváns gyakorlati tapasztalatra tettek szert.

(2) A 14. cikk (3) bekezdésében említett, kiválasztással foglalkozó tanácsadó testület indokolással ellátott véleményének kézhezvételét követően a Tanács kiválasztja és kinevezi a jelöltek egyikét az adott tagállam európai ügyészévé. Ha a kiválasztással foglalkozó tanácsadó testület azt állapítja meg, hogy egy adott jelölt nem teljesíti az európai ügyész feladatainak ellátásához szükséges feltételeket, akkor ez a véleménye kötelező erővel bír a Tanácsra nézve.

(3) A Tanács az európai ügyészeket egyszerű többséggel választja és nevezi ki hatéves, nem megújítható időtartamra. A Tanács határozhat úgy, hogy a hatéves időszak leteltével legfeljebb három évvel meghosszabbítja megbízatásukat.

(4) Az európai ügyészek egyharmadának helyére háromévente új személyeket kell kinevezni. A Tanács – egyszerű többséggel – átmeneti szabályokat fogad el az európai ügyészeknek az első hivatali időre szóló és az alatt történő kinevezésére vonatkozóan.

(5) Az Európai Unió Bírósága – az Európai Parlament, a Tanács vagy a Bizottság kérelmére – felmentheti tisztségéből az európai ügyészt, ha megállapítja, hogy az illető személy már nem tudja ellátni a feladatait vagy súlyos kötelezettségszegés elkövetésében vétkes.

(6) Ha egy európai ügyész lemond, tisztségéből felmentik vagy attól bármilyen egyéb okból megválik, hivatalát az (1) és (2) bekezdésében foglalt eljárásnak megfelelően haladéktalanul be kell tölteni. Ha az adott európai ügyész az Európai Főügyész helyettesének tisztségét is betölti, automatikusan fel kell menteni ez utóbbi tisztségéből is.

(7) Az Ügyészi Kollégium – minden egyes európai ügyész jelölésekor – ugyanazon tagállam delegált európai ügyészei közül kijelöl egy személyt az adott európai ügyész helyettesítésére, ha az nem tudja ellátni a feladatait, vagy az (5) és (6) bekezdésnek megfelelően távozik hivatalából.

Ha az Ügyészi Kollégium szükségesnek látja a helyettesítést, a kijelölt személy – legfeljebb három hónapig – ideiglenes európai ügyészként jár el az európai ügyész tisztségének újbóli betöltéséig vagy az európai ügyész visszatéréséig. Az Ügyészi Kollégium szükség esetén kérésre meghosszabbíthatja ezt az időszakot. Az ideiglenes helyettesítés mechanizmusát és részletes szabályait az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában kell meghatározni.

17. cikk

A delegált európai ügyészek kinevezése és felmentése

(1) Az Ügyészi Kollégium – az Európai Főügyész javaslatára – kinevezi a tagállamok által jelölt delegált európai ügyészeket. Az Ügyészi Kollégium elutasíthatja a jelölt személyt, ha az nem teljesíti a (2) bekezdésben említett kritériumokat. A delegált európai ügyészeket ötéves, megújítható időtartamra nevezik ki.

(2) A delegált európai ügyészek – delegált európai ügyésszé való kinevezésüktől egészen felmentésükig – az őket jelölő tagállamok ügyészi vagy bírói karának aktív tagjai. Függetlenségükhöz nem férhet kétség, és rendelkezniük kell a szükséges képesítéssel és a nemzeti jogrendszerüket illetően szerzett releváns gyakorlati tapasztalattal.

(3) Az Ügyészi Kollégium felmenti tisztségéből a delegált európai ügyészt, ha úgy ítéli meg, hogy már nem teljesíti a (2) bekezdésben szereplő követelményeket, nem tudja ellátni a feladatait, vagy súlyos kötelezettségszegés elkövetésében vétkes.

(4) Ha valamely tagállam úgy határoz, hogy a delegált európai ügyésszé kinevezett nemzeti ügyészt felmenti a tisztségéből, vagy fegyelmi intézkedést kezdeményez vele szemben az e rendelet szerinti feladataival össze nem függő okokból, erről az intézkedés megtétele előtt tájékoztatja az Európai Főügyészt. A tagállam az Európai Főügyész beleegyezése nélkül nem mentheti fel a delegált európai ügyészt, illetve nem kezdeményezhet vele szemben fegyelmi intézkedést az e rendelet szerinti feladataival összefüggő okokból. Ha az Európai Főügyész nem adja beleegyezését, az érintett tagállam kérheti az Ügyészi Kollégiumot, hogy ismét vizsgálja meg a kérdést.

(5) Ha a delegált európai ügyész lemond, a szolgálataira az Európai Ügyészség feladatainak ellátásához már nincs szükség, a tisztségéből felmentik vagy attól bármilyen egyéb okból megválik, az érintett tagállam haladéktalanul tájékoztatja az Európai Főügyészt, és szükség esetén az (1) bekezdéssel összhangban másik ügyészt jelöl az új delegált európai ügyésszé való kinevezés céljából.

18. cikk

Az adminisztratív igazgató jogállása

(1) Az adminisztratív igazgató az alkalmazási feltételek 2. cikkének a) pontja értelmében az Európai Ügyészség ideiglenes alkalmazottjaként tevékenykedik.

(2) Az adminisztratív igazgatót az Európai Ügyészség eljárási szabályzatának megfelelően, nyílt és átlátható kiválasztási eljárás keretében az Európai Főügyész által javasolt jelöltek listájáról az Ügyészi Kollégium nevezi ki. Az adminisztratív igazgató szerződésének megkötése céljából az Európai Ügyészséget az Európai Főügyész képviseli.

(3) Az adminisztratív igazgató hivatali ideje négy év. Ezen időszak végére az Ügyészi Kollégium értékelést készít, amelyben figyelembe veszi az adminisztratív igazgató teljesítményének értékelését.

(4) Az Ügyészi Kollégium – az Európai Főügyésznek a (3) bekezdésben említett értékelést figyelembe vevő javaslata alapján eljárva – egyszer, legfeljebb négy évre meghosszabbíthatja az adminisztratív igazgató hivatali idejét.

(5) Az az adminisztratív igazgató, akinek hivatali idejét meghosszabbították, a teljes hivatali idő lejártát követően nem vehet részt az azonos munkakör betöltésére irányuló kiválasztási eljárásban.

(6) Az adminisztratív igazgató elszámolással tartozik az Európai Főügyésznek és az Ügyészi Kollégiumnak.

(7) Az adminisztratív igazgató az Ügyészi Kollégium tagjainak kétharmados többségével hozott határozatával – a személyzeti szabályzatban és az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételekben rögzített, a szerződés megszűnésére vonatkozó szabályok sérelme nélkül – elbocsátható az Európai Ügyészségtől.

19. cikk

Az adminisztratív igazgató feladatköre

(1) Igazgatási és költségvetési célokból az Európai Ügyészséget az adminisztratív igazgató irányítja.

(2) Az adminisztratív igazgató – az Ügyészi Kollégium vagy az Európai Főügyész hatáskörének sérelme nélkül – feladatait függetlenül eljárva látja el, és egyetlen kormánytól vagy más szervtől sem kérhet vagy fogadhat el utasítást.

(3) Az adminisztratív igazgató igazgatási és költségvetési célokból az Európai Ügyészség jogi képviselője. Az Európai Ügyészség költségvetését az adminisztratív igazgató hajtja végre.

(4) Az adminisztratív igazgató felelős az Európai Ügyészség igazgatási feladatainak végrehajtásáért, különösen az alábbiakért: a) az Európai Ügyészség napi szintű igazgatása és a személyzeti ügyek kezelése; b) az Európai Főügyész és az Ügyészi Kollégium által elfogadott határozatok végrehajtása; c) az éves és a többéves programozási dokumentumra irányuló javaslat elkészítése és az Európai Főügyészhez való benyújtása; d) az éves és a többéves programozási dokumentum végrehajtása, valamint az azok végrehajtásáról való jelentéstétel az Ügyészi Kollégiumnak; e) az Európai Ügyészség éves tevékenységi jelentése igazgatási és költségvetési részének elkészítése; f) cselekvési terv készítése a belső vagy külső ellenőrzési jelentésekből, értékelésekből és vizsgálatokból – többek között az európai adatvédelmi biztos és az OLAF vizsgálataiból – levont következtetések nyomon követése céljából, valamint jelentéstétel az említettek és az Ügyészi Kollégium részére évente kétszer; g) az Európai Ügyészség csalás elleni belső stratégiájának elkészítése és jóváhagyás céljából az Ügyészi Kollégium elé terjesztése; h) az Európai Ügyészségre alkalmazandó pénzügyi szabályzattervezetre irányuló javaslat elkészítése és az Európai Főügyészhez való benyújtása; i) az Európai Ügyészség tervezett bevételeire és kiadásaira vonatkozó kimutatás tervezetére irányuló javaslat elkészítése és az Európai Főügyészhez való benyújtása; j) az Európai Ügyészség operatív munkájának elősegítéséhez szükséges adminisztratív támogatás biztosítása; k) az Európai Főügyész és helyettesei támogatása feladataik ellátásában.

20. cikk

Az Európai Ügyészségre vonatkozó átmeneti igazgatási szabályok

(1) A saját költségvetésében elkülönített előzetes költségvetési előirányzatok alapján a Bizottság felel az Európai Ügyészség létrehozásáért és annak kezdeti adminisztratív működéséért mindaddig, amíg ez utóbbi kapacitással nem rendelkezik saját költségvetésének végrehajtására. E célból a Bizottság: a) kijelölhet – a Tanáccsal folytatott egyeztetést követően – egy bizottsági tisztviselőt az ideiglenes adminisztratív igazgatói tisztség betöltésére és az adminisztratív igazgatói feladatok ellátására, ideértve a személyzeti szabályzat és az alkalmazási feltételek által a kinevezésre jogosult hatóságra ruházott hatáskörök gyakorlását az Európai Ügyészség adminisztratív személyzetét illetően, az adminisztratív igazgató 18. cikk szerinti hivatalba lépése előtt betöltendő személyzeti álláshelyek betöltése vonatkozásában; b) felkínálhatja támogatását az Európai Ügyészségnek, elsősorban úgy, hogy szükség esetén korlátozott számban bizottsági tisztviselőket rendel ki az Európai Ügyészséghez, akik az ideiglenes adminisztratív igazgató felügyelete alatt az Európai Ügyészség adminisztratív tevékenységében vesznek részt.

(2) Az ideiglenes adminisztratív igazgató engedélyezhet minden, az Európai Ügyészség költségvetésében rögzített előirányzatok által fedezett kifizetést, és szerződéseket köthet, ideértve a személyzettel kapcsolatos munkaszerződéseket is.

(3) Attól kezdve, hogy az Ügyészi Kollégium a 9. cikk (1) bekezdésének megfelelően megkezdi működését, az ideiglenes adminisztratív igazgató a 18. cikknek megfelelően látja el a feladatait. Az ideiglenes adminisztratív igazgató tisztsége abban az időpontban szűnik meg, amikor az adminisztratív igazgató az Ügyészi Kollégium általi, a 18. cikknek megfelelő kinevezését követően hivatalba lép.

(4) Addig, amíg az Ügyészi Kollégium a 9. cikk (1) bekezdésének megfelelően meg nem kezdi működését, a Bizottság az e cikkben meghatározott feladatkörét egy, a tagállamok képviselőiből álló szakértői csoporttal egyeztetve gyakorolja.







3. SZAKASZ

Az európai ügyészség belső eljárási szabályzata

21. cikk

Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzata

(1) Az Európai Ügyészség munkaszervezésére a belső eljárási szabályzat az irányadó.

(2) Az Európai Ügyészség létrejöttét követően az Európai Főügyész haladéktalanul előkészíti az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatára vonatkozó javaslatát, amelyet az Ügyészi Kollégium kétharmados többséggel fogad el.

(3) Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatának módosítására bármely európai ügyész javaslatot tehet, amelyet az Ügyészi Kollégium fogad el, ha kétharmados többséggel így határoz.







IV. FEJEZET

AZ EURÓPAI ÜGYÉSZSÉG HATÁSKÖRE ÉS HATÁSKÖRÉNEK GYAKORLÁSA







1. SZAKASZ

Az európai ügyészség hatásköre

22. cikk

Az Európai Ügyészség tárgyi hatásköre

(1) Az Európai Ügyészség hatáskörrel rendelkezik az Unió pénzügyi érdekeit sértő azon bűncselekmények tekintetében, amelyeket a – nemzeti jogba átültetett – (EU) 2017/1371 irányelv határoz meg, tekintet nélkül arra, hogy az adott elkövetési magatartás a nemzeti jogban más típusú bűncselekménynek is minősülhet. A nemzeti jogba átültetett (EU) 2017/1371 irányelv 3. cikke (2) bekezdésének d) pontjában említett bűncselekményeket illetően az Európai Ügyészség csak abban az esetben rendelkezik hatáskörrel, ha az említett rendelkezésben meghatározott valamely szándékos cselekmény vagy mulasztás az Unió két vagy több tagállamának területéhez kapcsolódik, és legalább 10 millió EUR összegű teljes kárt okoz.

(2) Az Európai Ügyészség hatáskörrel rendelkezik a – nemzeti jogba átültetett – 2008/841/IB kerethatározatban meghatározott, bűnszervezetben való részvétellel kapcsolatos bűncselekmények tekintetében is, ha az ilyen bűnszervezet által folytatott büntetendő tevékenység elsősorban az (1) bekezdésben említett valamely bűncselekmény elkövetésére irányul.

(3) Az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozik ezen túlmenően minden egyéb olyan bűncselekmény is, amely elválaszthatatlanul kapcsolódik egy, az e cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó büntetendő cselekményhez. Az ilyen bűncselekmények vonatkozásában fennálló hatáskör kizárólag a 25. cikk (3) bekezdésével összhangban gyakorolható.

(4) A közvetlen nemzeti adókkal kapcsolatos bűncselekmények – beleértve a hozzájuk elválaszthatatlanul kapcsolódó bűncselekményeket is – semmilyen esetben sem tartoznak az Európai Ügyészség hatáskörébe. Ez a rendelet nem érinti a tagállamok adóhatóságainak felépítését és működését.

23. cikk

Az Európai Ügyészség területi és személyi hatásköre

Az Európai Ügyészség hatáskörrel rendelkezik a 22. cikkben említett bűncselekmények esetében, ha az adott bűncselekményt:

a) részben vagy egészben egy vagy több tagállam területén követték el;

b) valamely tagállam állampolgára követte el, feltéve, hogy a tagállam joghatósággal rendelkezik e bűncselekmény tekintetében, ha azt a területén kívül követték el; vagy

c) az a) pontban említett területeken kívül olyan személy követte el, akire a bűncselekmény elkövetése idején vonatkozott a személyzeti szabályzat vagy az alkalmazási feltételek, feltéve, hogy a tagállam joghatósággal rendelkezik e bűncselekmény tekintetében, ha azt a területén kívül követték el.







2. SZAKASZ

Az európai ügyészség hatáskörének gyakorlása

24. cikk

Az információk bejelentése, nyilvántartásba vétele és ellenőrzése

(1) Az Unió intézményei, szervei és hivatalai, valamint az alkalmazandó nemzeti jog alapján illetékes tagállami hatóságok indokolatlan késedelem nélkül jelentést tesznek az Európai Ügyészségnek minden olyan büntetendő cselekményről, amellyel kapcsolatban az Európai Ügyészség a 22. cikkel és a 25. cikk (2), illetve (3) bekezdésével összhangban gyakorolhatná hatáskörét.

(2) Ha valamely tagállam igazságügyi vagy bűnüldöző hatósága olyan bűncselekmény tárgyában indít nyomozást, amelynek esetében az Európai Ügyészség a 22. cikkel és a 25. cikk (2), illetve (3) bekezdésével összhangban gyakorolhatná hatáskörét, vagy ha az adott tagállam illetékes igazságügyi vagy bűnüldöző hatósága a nyomozás megindítását követően bármikor úgy ítéli meg, hogy a nyomozás ilyen bűncselekményt érint, akkor ez a hatóság indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatja az Európai Ügyészséget annak érdekében, hogy ez utóbbi dönthessen arról, hogy él-e a 27. cikk szerinti, a saját hatáskörbe vonásra vonatkozó jogával.

(3) Ha valamely tagállam igazságügyi vagy bűnüldöző hatósága egy, a 22. cikk szerinti bűncselekmény tárgyában indít nyomozást, és úgy ítéli meg, hogy helyénvaló lehet, hogy az Európai Ügyészség a 25. cikk (3) bekezdésével összhangban ne gyakorolja hatáskörét, tájékoztatja erről az Európai Ügyészséget.

(4) A jelentésnek tartalmaznia kell legalább a tényállás leírását, beleértve az okozott vagy valószínűsíthetően okozott kár felbecsülését, a lehetséges jogi minősítést, valamint minden rendelkezésre álló információt a potenciális sértettekről, a gyanúsítottakról, valamint minden más érintett személyről.

(5) Az Európai Ügyészséget e cikk (1) és (2) bekezdésének megfelelően azokban az esetekben is tájékoztatni kell, amikor nem lehet megállapítani, hogy teljesülnek-e a 25. cikk (2) bekezdésében meghatározott kritériumok.

(6) Az Európai Ügyészségnek átadott információkat az Ügyészség belső eljárási szabályzatának megfelelően nyilvántartásba kell venni és ellenőrizni kell. Az ellenőrzés során azt kell megállapítani, hogy az (1) és a (2) bekezdésnek megfelelően rendelkezésre bocsátott információkat figyelembe véve van-e alapja a nyomozás megindításának vagy a saját hatáskörbe vonás joga gyakorlásának.

(7) Ha az ellenőrzést követően az Európai Ügyészség úgy határoz, hogy alaptalan lenne a 26. cikknek megfelelően megindítani a nyomozást, vagy a 27. cikkel összhangban gyakorolni a saját hatáskörbe vonás jogát, akkor ennek az indokait rögzíteni kell az ügyviteli rendszerben.

Az Európai Ügyészség köteles tájékoztatni azt a hatóságot, amelyik az (1) vagy a (2) bekezdésnek megfelelően bejelentést tett a büntetendő cselekményről, valamint a bűncselekmények sértettjeit, továbbá ha a nemzeti jog azt előírja, a büntetendő cselekményt bejelentő egyéb személyeket.

(8) Ha az Európai Ügyészség arról szerez tudomást, hogy valószínűsíthetően nem az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekményt követtek el, akkor az Európai Ügyészség indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatja az illetékes nemzeti hatóságokat és továbbít részükre minden releváns bizonyítékot.

(9) Az Európai Ügyészség konkrét ügyek kapcsán az uniós intézményektől, szervektől és hivataloktól, illetve a nemzeti hatóságoktól a birtokukban lévő további releváns információk rendelkezésre bocsátását kérheti. A kért információk olyan jogsértésekre is vonatkozhatnak, amelyek ugyan sértették az Unió pénzügyi érdekeit, de a 25. cikk (2) bekezdésével összhangban nem tartoznak az Európai Ügyészség hatáskörébe.

(10) Az Európai Ügyészség további információkat abból a célból is kérhet, hogy az Ügyészi Kollégium a 9. cikk (2) bekezdésének megfelelően általános iránymutatásokat adhasson ki az Európai Ügyészségnek a 25. cikk (2) bekezdésének hatálya alá tartozó ügyekről való tájékoztatására vonatkozó kötelezettség értelmezéséről.

25. cikk

Az Európai Ügyészség hatáskörének gyakorlása

(1) Az Európai Ügyészség hatáskörét úgy gyakorolja, hogy vagy a 26. cikknek megfelelően nyomozást indít, vagy pedig a 27. cikknek megfelelően él a saját hatáskörbe vonás jogával. Ha az Európai Ügyészség úgy határoz, hogy gyakorolja a hatáskörét, az illetékes nemzeti hatóságok ugyanazon büntetendő cselekmény vonatkozásában nem gyakorolhatják saját hatáskörüket.

(2) Ha a 22. cikk hatálya alá tartozó bűncselekmény az Unió pénzügyi érdekeinek 10 000 EUR-nál kisebb kárt okozott vagy okoz valószínűsíthetően, az Európai Ügyészség csak abban az esetben gyakorolhatja hatáskörét, ha: a) az ügy uniós szinten olyan következményekkel jár, amelyek az Európai Ügyészség nyomozását teszik szükségessé, vagy b) fennáll a gyanúja annak, hogy az Unió tisztviselői vagy egyéb alkalmazottai, illetve az intézmények tagjai követték el a bűncselekményt.

Az Európai Ügyészség adott esetben egyeztet az illetékes nemzeti hatóságokkal vagy uniós szervekkel annak megállapítása érdekében, hogy teljesülnek-e az első albekezdés a), illetve b) pontjában szereplő kritériumok.

(3) Az Európai Ügyészség tartózkodik a 22. cikk hatálya alá tartozó bűncselekmények vonatkozásában hatásköre gyakorolásától, továbbá az illetékes nemzeti hatóságokkal folytatott egyeztetést követően indokolatlan késedelem nélkül ez utóbbiak elé utalja az ügyet a 34. cikknek megfelelően, ha: a) a nemzeti jog alapján a 22. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó bűncselekményért kiszabható legsúlyosabb szankció ugyanannyira vagy kevésbé súlyos, mint a 22. cikk (3) bekezdésében említett, elválaszthatatlanul kapcsolódó bűncselekményért kiszabható legsúlyosabb szankció, kivéve, ha az utóbbi bűncselekmény eszközcselekményként szolgált a 22. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó bűncselekmény elkövetéséhez; vagy b) indokolt azt feltételezni, hogy az a kár, amelyet a 22. cikkben említett bűncselekménnyel az Unió pénzügyi érdekeinek okoztak vagy valószínűsíthetően okoznak, nem nagyobb annak a kárnak a mértékénél, amelyet egy másik sértettnek okoztak vagy valószínűsíthetően okoznak.

E bekezdés első albekezdésének b) pontja nem alkalmazandó a nemzeti jogba átültetett (EU) 2017/1371 irányelv 3. cikke (2) bekezdésének a), b) és d) pontjában említett bűncselekményekre.

(4) Az Európai Ügyészség az illetékes nemzeti hatóságok hozzájárulásával a 22. cikkben említett bűncselekmények tekintetében olyan ügyekben is gyakorolhatja hatáskörét, amelyek az e cikk (3) bekezdése b) pontjának alkalmazása miatt egyébként ki lennének zárva a hatásköréből, feltéve, hogy az Európai Ügyészség alkalmasabbnak látszik a nyomozás vagy a vádhatósági eljárás lefolytatására.

(5) Az Európai Ügyészség indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatja az illetékes nemzeti hatóságokat minden olyan határozatáról, amely hatáskörének gyakorlására vagy az attól való tartózkodásra vonatkozik.

(6) Ha az Európai Ügyészség és a nemzeti ügyészségek nem értenek egyet abban a kérdésben, hogy az adott büntetendő cselekmény a 22. cikk (2) bekezdésének vagy (3) bekezdésének, illetve a 25. cikk (2) bekezdésének vagy (3) bekezdésének hatálya alá tartozik-e, a nemzeti szinten a vádhatósági hatáskörök elosztásának kérdésében döntésre jogosult nemzeti hatóságoknak kell dönteniük arról, hogy ki kapja meg a hatáskört az ügyre vonatkozó nyomozás lefolytatására. A tagállamok meghatározzák azt a nemzeti hatóságot, amelyik a hatáskör odaítélésének kérdésében dönteni fog.







V. FEJEZET

A NYOMOZÁSOKRA, A NYOMOZÁSI CSELEKMÉNYEKRE, A VÁDHATÓSÁGI ELJÁRÁSRA ÉS A VÁDHATÓSÁGI ELJÁRÁS ALTERNATÍVÁIRA VONATKOZÓ ELJÁRÁSI SZABÁLYOK







1. SZAKASZ

A nyomozásokra vonatkozó szabályok

26. cikk

A nyomozás megindítása és az Európai Ügyészségen belüli hatáskörfelosztás

(1) Ha az alkalmazandó nemzeti jognak megfelelően alapos okkal feltételezhető, hogy az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekményt követnek vagy követtek el, a nemzeti joga alapján a bűncselekményre joghatósággal rendelkező tagállam delegált európai ügyésze – a 25. cikk (2) és (3) bekezdésében megállapított szabályok sérelme nélkül – nyomozást indít, és ennek tényét rögzíti az ügyviteli rendszerben.

(2) Ha az Európai Ügyészség a 24. cikk (6) bekezdése szerinti ellenőrzés során nyomozás megindítása mellett dönt, erről indokolatlan késedelem nélkül értesíti azt a hatóságot, amely a 24. cikk (1) vagy (2) bekezdésének megfelelően bejelentette a büntetendő cselekményt.

(3) Ha nem indított nyomozást egyetlen delegált európai ügyész sem, akkor az az állandó tanács, amelynek az ügyet kiosztották, az (1) bekezdésben foglalt feltételek mellett utasítja a delegált európai ügyészek egyikét a nyomozás megindítására.

(4) Főszabályként annak a tagállamnak a delegált európai ügyésze indítja meg a nyomozást és kezeli az ügyet, amelyben a büntetendő tevékenység összpontosul, illetve, ha az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó több, egymáshoz kapcsolódó bűncselekményt követtek el, annak a tagállamnak a delegált európai ügyésze, amelyben a bűncselekmények többségét követték el. Az ügyben joghatósággal bíró másik tagállam delegált európai ügyésze csak akkor indíthat nyomozást, illetve őt az illetékes állandó tanács csak abban az esetben utasíthatja nyomozás megindítására, ha az előző mondatban megfogalmazott szabálytól való eltérés kellően indokolt, mégpedig a következő, fontossági sorrendben felsorolt szempontok figyelembevételével: a) a gyanúsított vagy vádlott szokásos tartózkodási helye; b) a gyanúsított vagy vádlott állampolgársága; c) az a hely, ahol a legjelentősebb pénzügyi kár bekövetkezett.

(5) Az illetékes állandó tanács a 36. cikk szerinti, a vádhatósági eljárás megindítására vonatkozó határozat meghozatala előtt a több tagállam joghatósága alá tartozó ügyekben az érintett európai ügyészekkel és/vagy delegált európai ügyészekkel folytatott egyeztetést követően határozhat úgy, hogy: a) az ügyet áthelyezi egy másik tagállam delegált európai ügyészéhez; b) az ügyeket egyesíti vagy elkülöníti, és minden ügyhöz kijelöli az eljáró delegált európai ügyészt;

ha ezek a határozatok az igazságszolgáltatás általános érdekét szolgálják, és megfelelnek az eljáró delegált európai ügyész kiválasztására vonatkozóan az e cikk (4) bekezdésében meghatározott feltételeknek.

(6) Amikor az állandó tanács az ügyek áthelyezéséről, egyesítéséről vagy elkülönítéséről dönt, kellően figyelembe veszi a nyomozások aktuális állását.

(7) Az Európai Ügyészség indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatja az illetékes nemzeti hatóságokat minden olyan határozatáról, amely nyomozás megindítására vonatkozik.

27. cikk

A saját hatáskörbe vonás joga

(1) Minden releváns információnak a 24. cikk (2) bekezdése szerinti beérkezését követően az Európai Ügyészség mielőbb, de legkésőbb öt nappal a nemzeti hatóságok által szolgáltatott információk beérkezését követően határoz arról, hogy gyakorolja-e a saját hatáskörbe vonásra vonatkozó jogát, és erről tájékoztatja a nemzeti hatóságokat. Az Európai Főügyész a konkrét ügyben indokolással ellátott határozattal legfeljebb öt nappal meghosszabbíthatja ezt a határidőt, és erről megfelelően tájékoztatja a nemzeti hatóságokat.

(2) Az (1) bekezdésben említett határidők lejártáig a nemzeti hatóságok tartózkodnak attól, hogy a nemzeti jog alapján olyan határozatot hozzanak, amely esetleg kizárhatja az Európai Ügyészség saját hatáskörbe vonásra vonatkozó jogának gyakorlását.

A nemzeti hatóságok a nemzeti jog alapján megteszik az eredményes nyomozás és vádhatósági eljárás biztosításához szükséges bármely sürgősségi intézkedést.

(3) Ha az Európai Ügyészség – a 24. cikk (2) bekezdésben említett tájékoztatástól eltérő módon – tudomást szerez arról, hogy az esetleg hatáskörébe tartozó bűncselekmény tárgyában valamely tagállam illetékes hatóságai már nyomozást folytatnak, erről haladéktalanul tájékoztatja e hatóságokat. A 24. cikk (2) bekezdése szerinti megfelelő tájékoztatást követően az Európai Ügyészség határoz arról, hogy gyakorolja-e a saját hatáskörbe vonás jogát. A határozatot az e cikk (1) bekezdésében meghatározott határidőkön belül kell meghozni.

(4) Az Európai Ügyészség a saját hatáskörbe vonás jogának gyakorlására vonatkozó döntését megelőzően adott esetben egyeztet az érintett tagállam illetékes hatóságaival.

(5) Ha az Európai Ügyészség gyakorolja a saját hatáskörbe vonás jogát, az illetékes tagállami hatóságok átadják az ügy aktáját az Európai Ügyészségnek, és tartózkodnak ugyanazzal a bűncselekménnyel kapcsolatban további nyomozási cselekmények végzésétől.

(6) A saját hatáskörbe vonás e cikk szerinti jogát minden olyan tagállam delegált európai ügyésze gyakorolhatja, amelynek illetékes hatósága a 22. és a 23. cikk hatálya alá tartozó bűncselekmény tárgyában nyomozást indított.

Ha a 24. cikk (2) bekezdése szerinti tájékoztatását követően az adott delegált európai ügyész úgy dönt, hogy nem gyakorolja a saját hatáskörbe vonás jogát, a tagállama szerinti európai ügyészen keresztül tájékoztatja az illetékes állandó tanácsot annak érdekében, hogy az a 10. cikk (4) bekezdésével összhangban határozhasson a kérdésben.

(7) Ha az Európai Ügyészség tartózkodik a hatásköre gyakorlásától, erről indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatja az illetékes nemzeti hatóságokat. Az illetékes nemzeti hatóságok az eljárás során bármikor tájékoztatják az Európai Ügyészséget minden olyan új tényről, amelynek alapján az Európai Ügyészség esetleg megváltoztathatja azon döntését, hogy nem gyakorolja a hatáskörét.

Az Európai Ügyészség az ilyen információk kézhezvételét követően gyakorolhatja a saját hatáskörbe vonás jogát, feltéve, hogy a nemzeti nyomozás még nem fejeződött be, és a vádiratot még nem nyújtották be a bírósághoz. A határozatot az (1) bekezdésben meghatározott határidőn belül kell meghozni.

(8) Ha a bűncselekmény 100 000 EUR-nál kisebb kárt okozott vagy okoz valószínűsíthetően az Unió pénzügyi érdekeinek, és az Ügyészi Kollégium úgy ítéli meg, hogy a bűncselekmény súlyosságát vagy a konkrét ügyben lefolytatandó eljárás összetettségét figyelembe véve nem szükséges uniós szintű nyomozást vagy vádhatósági eljárást lefolytatni, akkor a 9. cikk (2) bekezdésének megfelelően általános iránymutatásokat ad ki, amelyek alapján a delegált európai ügyészek önállóan és indokolatlan késedelem nélkül határozhatnak úgy, hogy az ügyet nem vonják a hatáskörükbe.

Az iránymutatásokban a szükséges részletességgel meg kell határozni – egyértelmű szempontok megállapításával – azokat a körülményeket, amelyekre az iránymutatások vonatkoznak, és mindenekelőtt figyelembe véve a bűncselekmény jellegét, a helyzet sürgősségét, valamint az illetékes nemzeti hatóságok az iránti elkötelezettségét, hogy minden szükséges intézkedést megtegyenek az Unió pénzügyi érdekeit ért kár teljes megtérülése érdekében.

(9) A delegált európai ügyész az iránymutatások egységes alkalmazása érdekében a (8) bekezdés szerint hozott minden határozatról tájékoztatja az illetékes állandó tanácsot, és minden egyes állandó tanács évente jelentést tesz az Ügyészi Kollégium részére az iránymutatások alkalmazásáról.

28. cikk

A nyomozás lefolytatása

(1) Az eljáró delegált európai ügyész – e rendelettel és a nemzeti joggal összhangban – vagy saját maga végezhet nyomozási cselekményeket és egyéb intézkedéseket, vagy azok elvégzésére utasíthatja a tagállama illetékes hatóságait. E hatóságok – a nemzeti joggal összhangban – minden utasításnak eleget tesznek és végrehajtják a nekik kijelölt intézkedéseket. Az eljáró delegált európai ügyész az ügyviteli rendszeren keresztül az üggyel kapcsolatban minden lényeges fejleményt bejelent az illetékes európai ügyész és az állandó tanács részére, az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában meghatározott szabályoknak megfelelően.

(2) Az Európai Ügyészség által folytatott nyomozások során bármikor, az illetékes nemzeti hatóságok – a nemzeti joggal összhangban – minden sürgősségi intézkedést megtesznek a nyomozások eredményessége érdekében, abban az esetben is, ha nem kifejezetten az eljáró delegált európai ügyész utasítására járnak el. A nemzeti hatóságok indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatják az eljáró delegált európai ügyészt a megtett sürgősségi intézkedésekről.

(3) Az illetékes állandó tanács az ügyet felügyelő európai ügyész javaslatára dönthet az ügy áthelyezéséről ugyanazon tagállam másik delegált európai ügyészéhez, ha az eljáró delegált európai ügyész: a) nem tudja lefolytatni a nyomozást vagy a vádhatósági eljárást, vagy b) nem követi az illetékes állandó tanács vagy az európai ügyész utasításait.

(4) Az ügyet felügyelő európai ügyész kivételes esetekben – az illetékes állandó tanács jóváhagyásával – indokolással ellátott határozatban dönthet úgy, hogy személyesen folytatja le a nyomozást, vagy oly módon, hogy személyesen végez nyomozási cselekményeket és egyéb intézkedéseket, vagy azok elvégzésére utasítja tagállama illetékes hatóságait, ha ez a nyomozás vagy a vádhatósági eljárás eredményességéhez az alábbi egy vagy több szempont alapján elengedhetetlen: a) a bűncselekmény súlyossága, különös tekintettel annak lehetséges uniós szintű következményeire; b) uniós tisztviselők vagy egyéb alkalmazottak, illetve az uniós intézmények tagjainak érintettsége a nyomozásban; c) a (3) bekezdés szerinti ügyáthelyezési mechanizmus sikertelensége.

A tagállamok biztosítják, hogy ilyen kivételes esetekben az európai ügyész jogosult nyomozási cselekmények és egyéb intézkedések elrendelésére vagy kérelmezésére, valamint hogy rá is vonatkoznak a delegált európai ügyészek e rendelet és a nemzeti jog szerinti hatáskörei, felelősségi körei és kötelezettségei.

Az illetékes nemzeti hatóságokat és az ügyben érintett delegált európai ügyészeket indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatni kell az e bekezdés szerint hozott határozatokról.

29. cikk

Kiváltságok vagy mentességek megvonása

(1) Ha az Európai Ügyészség nyomozása olyan személyeket érint, akiket a nemzeti jog alapján valamilyen kiváltság vagy mentesség véd, és e kiváltság vagy mentesség akadályozza a konkrét nyomozás lefolytatását, akkor az Európai Főügyész indokolással ellátott írásbeli kérelmet nyújt be annak – az adott nemzeti jog által meghatározott eljárás szerinti – megvonása iránt.

(2) Ha az Európai Ügyészség nyomozása olyan személyeket érint, akiket az uniós jog – különösen az Európai Unió kiváltságairól és mentességeiről szóló jegyzőkönyv – alapján valamilyen kiváltság vagy mentesség véd, és e kiváltság vagy mentesség akadályozza valamely konkrét nyomozás lefolytatását, akkor az Európai Főügyész indokolással ellátott írásbeli kérelmet nyújt be annak – az uniós jog által meghatározott eljárás szerinti – megvonása iránt.







2. SZAKASZ

A nyomozási cselekményekre és az egyéb intézkedésekre vonatkozó szabályok

30. cikk

Nyomozási cselekmények és egyéb intézkedések

(1) A tagállamok biztosítják, hogy legalább azokban az esetekben, amelyekben a maximális büntetési tétel legalább négy év szabadságvesztés, a delegált európai ügyészek jogosultak legyenek elrendelni, illetve kérelmezni az alábbi nyomozási cselekményeket: a) bármely helyiség, földterület, jármű, magánlakás, ruházat és egyéb személyes vagyontárgy vagy számítástechnikai rendszer átkutatása, illetve átvizsgálása, valamint bármely, ezek épségének megőrzése és a bizonyítékok elvesztésének vagy sérülésének megelőzése érdekében szükséges intézkedés megtétele; b) bármely jelentőséggel bíró tárgy vagy irat beszerzése akár eredeti, akár más meghatározott formában; c) számítógépen tárolt, titkosított vagy dekódolt adatok beszerzése akár eredeti, akár más meghatározott formában, ideértve a bankszámlaadatokat és a forgalmi adatokat, azon adatok kivételével, amelyeket kifejezetten a 2002/58/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv ( 2 ) 15. cikke (1) bekezdésének második mondatával összhangban a nemzeti jog alapján őriznek meg; d) a bűncselekmény elkövetési eszközeinek és az abból származó jövedelemnek a befagyasztása, ideértve a vagyoni eszközöket is, ha az eljáró bíróság várhatóan elrendeli azok elkobzását, és indokolt attól tartani, hogy ezen eszközök és jövedelmek tulajdonosa, birtokosa vagy a felettük való rendelkezésre jogosult személy megkísérli az elkobzást elrendelő határozat végrehajtásának meghiúsítását; e) a gyanúsított vagy a vádlott által használt bármely elektronikus kommunikációs eszközön keresztül a gyanúsított vagy a vádlott részére és általa küldött elektronikus kommunikáció megszerzése; f) tárgyak felkutatása és nyomon követése technikai eszközökkel, az ellenőrzött áruszállítást is ideértve.

(2) A 29. cikk sérelme nélkül, az e cikk (1) bekezdésében említett nyomozási cselekmények az alkalmazandó nemzeti joggal összhangban feltételekhez köthetők, ha a nemzeti jog olyan személyek és szakemberek konkrét kategóriáira vonatkozó korlátozásokat tartalmaz, akiket jogilag titoktartási kötelezettség terhel.

(3) Az e cikk (1) bekezdésének c), e) és f) pontjában említett nyomozási cselekmények az alkalmazandó nemzeti jog által előírt további feltételekhez köthetők, a korlátozásokat is ideértve. Így különösen, a tagállamok az e cikk (1) bekezdése e) és f) pontjának alkalmazását meghatározott súlyos bűncselekményekre korlátozhatják. Azok a tagállamok, amelyek ilyen korlátozást kívánnak alkalmazni, a 117. cikkel összhangban közlik e meghatározott súlyos bűncselekmények jegyzékét az Európai Ügyészséggel.

(4) A delegált európai ügyészek az (1) bekezdésben említett cselekményeken kívül a saját tagállamukban bármely egyéb olyan intézkedést is kérelmezhetnek, illetve elrendelhetnek, amelyeket az ügyészek a nemzeti jog alapján hasonló belföldi ügyekben alkalmazhatnak.

(5) A delegált európai ügyész csak akkor rendelheti el az (1) és (4) bekezdésben említett cselekményeket, illetve intézkedéseket, ha alapos okkal feltételezhető, hogy az adott cselekmény, illetve intézkedés a nyomozás céljából hasznos információt vagy bizonyítékot eredményezhet, és ha ugyanaz a cél kisebb beavatkozással járó eszközzel nem érhető el. A cselekmények, illetve intézkedések végrehajtásának az eljárásaira és a módozataira az alkalmazandó nemzeti jog az irányadó.

31. cikk

Határokon átnyúló nyomozások

(1) A delegált európai ügyészek szoros együttműködésben járnak el, segítséget nyújtva egymásnak és rendszeresen egyeztetve egymással a határokon átnyúló ügyekben. Ha egy intézkedést az eljáró delegált európai ügyész tagállamától eltérő tagállamban kell végrehajtani” az eljáró delegált európai ügyész döntést hoz a szükséges intézkedésről és azt átadja azon delegált európai ügyésznek, amelynek tagállamában az intézkedést végre kell hajtani.

(2) Az eljáró delegált európai ügyész bármely olyan intézkedést átadhat, amelyet a 30. cikkel összhangban ő maga alkalmazhat. Az ilyen intézkedések indokolására és elfogadására az eljáró delegált európai ügyész tagállamának joga irányadó. Ha az eljáró delegált európai ügyész egy adott nyomozási cselekményt egy másik tagállam delegált európai ügyészének vagy ügyészeinek ad át, akkor erről egyidejűleg tájékoztatja az ügyet felügyelő európai ügyészt.

(3) Ha a segítséget nyújtó delegált európai ügyész tagállamának joga értelmében az intézkedéshez bírói engedélyre van szükség, a segítséget nyújtó delegált európai ügyész az adott tagállam jogával összhangban beszerzi az engedélyt.

Ha az átadott intézkedésre vonatkozóan megtagadják a bírói engedélyt, az eljáró delegált európai ügyész visszavonja a megbízást.

Mindazonáltal, ha a segítséget nyújtó delegált európai ügyész tagállamának joga nem ír elő bírói engedélyt, az eljáró delegált európai ügyész tagállamának joga azonban igen, az engedélyt az utóbbi delegált európai ügyész szerzi be, és terjeszti elő a megbízással együtt.

(4) A segítséget nyújtó delegált európai ügyész végrehajtja az átadott intézkedést vagy utasítja az illetékes nemzeti hatóságot annak végrehajtására.

(5) Ha a segítséget nyújtó delegált európai ügyész megítélése szerint a) a megbízás hiányos vagy nyilvánvaló érdemi hibát tartalmaz; b) az intézkedés alapos és objektív ok miatt nem hajtható végre a megbízásban megszabott határidőn belül; c) egy kisebb beavatkozással járó alternatív intézkedéssel is elérhető lenne ugyanaz az eredmény, mint az átadott intézkedéssel; vagy d) az átadott intézkedés a segítséget nyújtó delegált európai ügyész tagállamának jogában nem létezik, illetve nem lenne alkalmazható egy hasonló belföldi ügyben,

a segítséget nyújtó delegált európai ügyész tájékoztatja az ügyet felügyelő európai ügyészt és az ügy kétoldalú rendezése érdekében egyeztet az eljáró delegált európai ügyésszel.

(6) Ha az átadott intézkedés tisztán belföldi helyzetben nem létezik, azonban a kölcsönös elismerésre vagy a határokon átnyúló együttműködésre vonatkozó jogi eszközök hatálya alá tartozó nemzetközi helyzetekben igen, az érintett delegált európai ügyészek az ügyet felügyelő európai ügyész egyetértésével alkalmazhatják a szóban forgó eszközöket.

(7) Ha a delegált európai ügyészek hét munkanapon belül nem tudják rendezni az ügyet és a megbízás érvényben marad, az ügyet az illetékes állandó tanács elé kell terjeszteni. Ugyanez vonatkozik arra az esetre, amikor az átadott intézkedést nem hajtják végre a megszabott határidőn vagy észszerű időtartamon belül.

(8) Az illetékes állandó tanács a szükséges mértékben meghallgatja az ügyben érintett delegált európai ügyészeket, majd indokolatlan késedelem nélkül, az alkalmazandó nemzeti joggal és e rendelettel összhangban döntést hoz arról, hogy a segítséget nyújtó delegált európai ügyésznek végre kell-e hajtania az átadott intézkedést vagy egy azt helyettesítő intézkedést, és ha igen, milyen határidőn belül, valamint döntéséről az illetékes európai ügyészen keresztül tájékoztatja az érintett delegált európai ügyészeket.

32. cikk

Az átadott intézkedések végrehajtása

Az átadott intézkedéseket ezzel a rendelettel és a segítséget nyújtó delegált európai ügyész tagállamának jogával összhangban kell végrehajtani. Az eljáró delegált európai ügyész által kifejezetten jelzett alaki követelményeket és eljárásokat be kell tartani, kivéve, ha azok ellentétesek a segítséget nyújtó delegált európai ügyész tagállamának alapvető jogelveivel.

33. cikk

Előzetes letartóztatás és tagállamok közötti átadás

(1) Az eljáró delegált európai ügyész a hasonló belföldi ügyekben alkalmazandó nemzeti jognak megfelelően elrendelheti vagy kérheti a gyanúsított vagy a vádlott őrizetbe vételét vagy előzetes letartóztatását.

(2) Ha olyan személyt kell őrizetbe venni és átadni, aki nem az eljáró delegált európai ügyész tagállamában tartózkodik, ez utóbbi a 2002/584/IB tanácsi kerethatározattal ( 3 ) összhangban európai elfogatóparancsot bocsát ki vagy megkereséssel fordul az adott tagállam illetékes hatóságához az európai elfogatóparancs kibocsátása érdekében.







3. SZAKASZ

A vádhatósági eljárásra vonatkozó szabályok

34. cikk

Eljárások átadása és áthelyezése a nemzeti hatóságokhoz

(1) Ha az Európai Ügyészség által folytatott nyomozás arra az eredményre vezet, hogy a nyomozás alapját képező tényállás nem minősül az Európai Ügyészség 22. és 23. cikk szerinti hatáskörébe tartozó bűncselekménynek, az illetékes állandó tanács határoz arról, hogy az ügyet indokolatlan késedelem nélkül átadja az illetékes nemzeti hatóságoknak.

(2) Ha az Európai Ügyészség által folytatott nyomozás arra az eredményre vezet, hogy az Európai Ügyészség hatáskörének gyakorlására vonatkozó, a 25. cikk (2) és (3) bekezdésében meghatározott különös feltételek már nem állnak fenn, az illetékes állandó tanács határoz arról, hogy az ügyet indokolatlan késedelem nélkül – a vádhatósági eljárás nemzeti bíróságok előtti megindítását megelőzően – átadja az illetékes nemzeti hatóságoknak.

(3) Ha a bűncselekmény 100 000 EUR-nál kisebb kárt okozott vagy okoz valószínűsíthetően az Unió pénzügyi érdekeinek, és az Ügyészi Kollégium úgy ítéli meg, hogy a bűncselekmény súlyosságát vagy a konkrét ügyben lefolytatandó eljárás összetettségét figyelembe véve nem szükséges uniós szintű nyomozást vagy vádhatósági eljárást lefolytatni, továbbá, hogy a nyomozás, illetve a vádhatósági eljárás eredményessége így kívánja, akkor a 9. cikk (2) bekezdésének megfelelően általános iránymutatásokat ad ki, amelyek alapján az állandó tanácsok az ügyet átadhatják az illetékes nemzeti hatóságoknak.

Az említett iránymutatásokban az állandó tanácsok számára azt is lehetővé kell tenni, hogy az ügyet abban az esetben is átadhassák az illetékes nemzeti hatóságoknak, ha az Európai Ügyészség az (EU) 2017/1371 irányelv 3. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontjában említett bűncselekmények tekintetében gyakorolja a hatáskörét, és a kár, amelyet az Unió pénzügyi érdekeinek okoztak vagy valószínűsíthetően okoznak, nem nagyobb annak a kárnak a mértékénél, amelyet egy másik sértettnek okoztak vagy valószínűsíthetően okoznak.

Az iránymutatások egységes alkalmazása érdekében minden egyes állandó tanács évente jelentést tesz az Ügyészi Kollégiumnak az iránymutatások alkalmazásáról.

Az ügyek ilyen átadása a 22. cikk (3) bekezdése szerinti, az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó elválaszthatatlanul kapcsolódó bűncselekményekre is kiterjed.

(4) Az állandó tanács minden olyan határozatáról tájékoztatja az Európai Főügyészt, amelynek értelmében valamely ügyet a (3) bekezdés alapján átad a nemzeti hatóságoknak. Ezen információ kézhezvételétől számított három napon belül az Európai Főügyész a határozat felülvizsgálatára kérheti az állandó tanácsot, ha úgy véli, hogy az Európai Ügyészség ügyek átadásával kapcsolatos szabályainak következetes alkalmazása érdekében erre van szükség. Ha az Európai Főügyész az érintett állandó tanács tagja, az Európai Főügyész egyik helyettese gyakorolja az említett felülvizsgálat kérésére vonatkozó jogot.

(5) Ha az illetékes nemzeti hatóságok nem fogadják el az adott ügy (2) és (3) bekezdéssel összhangban történő átvételét legfeljebb harminc napon belül, akkor továbbra is az Európai Ügyészség illetékes arra, hogy az e rendeletben megállapított szabályoknak megfelelően az ügyben a vádhatósági eljárást lefolytassa vagy az eljárást megszüntesse.

(6) Ha az Európai Ügyészség a 39. cikk (3) bekezdésével összhangban mérlegeli az eljárás megszüntetését, akkor – ha a nemzeti hatóság ezt kéri – az állandó tanács haladéktalanul átadja az eljárást ennek a hatóságnak.

(7) Ha az e cikk (1), (2) vagy (3) bekezdése és a 25. cikk (3) bekezdése szerinti átadást követően a nemzeti hatóság úgy dönt, hogy nyomozást indít, akkor az Európai Ügyészség átadja az ügy aktáját a nemzeti hatóságnak, további nyomozási vagy büntetőeljárási cselekményeket nem folytathat, illetve lezárja az ügyet.

(8) Ha az ügy az e cikk (1), (2) vagy (3) bekezdésével és a 25. cikk (3) bekezdésével összhangban átadásra került, akkor az Európai Ügyészség tájékoztatja az érintett uniós intézményeket, szerveket és hivatalokat, valamint – ha a nemzeti jog azt előírja – az ügy gyanúsítottjait vagy vádlottjait és a bűncselekmény sértettjeit az átadásról.

35. cikk

A nyomozás lezárása

(1) Ha az eljáró delegált európai ügyész úgy ítéli meg, hogy a nyomozás befejeződött, jelentést nyújt be az ügyet felügyelő európai ügyésznek, amely jelentésnek tartalmaznia kell az ügy összefoglalását, valamint egy arra vonatkozó határozattervezetet, hogy az ügyben nemzeti bíróság előtt folyjon-e a vádhatósági eljárás, vagy a 34., a 39., illetve a 40. cikkel összhangban az eljárás átadására, megszüntetésére vagy egyszerűsített vádhatósági eljárásra kerüljön-e sor. Az ügyet felügyelő európai ügyész továbbítja e dokumentumokat az illetékes állandó tanácsnak, és ha szükségesnek tartja, a dokumentumokhoz a saját megállapításait is mellékeli. Amikor az állandó tanács a 10. cikk (3) bekezdésével összhangban határozatot hoz a delegált európai ügyész javaslata alapján, az utóbbinak ennek megfelelően kell kezelnie az ügyet a továbbiakban.

(2) Ha az állandó tanács a kapott jelentések alapján úgy dönt, hogy nem a delegált európai ügyész által javasolt határozatot hozza meg, akkor – ha szükséges – saját maga is áttekinti az ügy aktáját, mielőtt végleges határozatot hozna vagy további utasításokat adna a delegált európai ügyésznek.

(3) Adott esetben a delegált európai ügyész a jelentésében kellően megindokolja, hogy az ügyet miért kell a hivatalának helye szerinti tagállam bírósága, vagy a 26. cikk (4) bekezdésével összhangban egy másik, az ügyben joghatósággal rendelkező tagállam bírósága elé vinni.

36. cikk

Nemzeti bíróságok előtti vádhatósági eljárás

(1) Ha a delegált európai ügyész az ügy bíróság elé vitelére vonatkozó határozattervezetet terjeszt elő, az állandó tanács a 35. cikkben meghatározott eljárásnak megfelelően 21 napon belül dönt a tervezetről. Az állandó tanács nem határozhat úgy, hogy megszünteti az eljárást, ha a határozattervezet az ügy bíróság elé vitelét javasolja.

(2) Ha az állandó tanács nem határoz 21 napon belül, a delegált európai ügyész által javasolt határozatot elfogadottnak kell tekinteni.

(3) Ha az ügyben több tagállam is joghatósággal rendelkezik, az állandó tanács főszabályként úgy határoz, hogy a vádhatósági eljárást az eljáró delegált európai ügyész tagállamában kell megindítani. Mindazonáltal az állandó tanács a 35. cikk (1) bekezdésének megfelelően benyújtott jelentésre figyelemmel úgy is határozhat, hogy ettől eltérő tagállamban indítja meg a vádhatósági eljárást, ha ez – a 26. cikk (4) és (5) bekezdésében meghatározott szempontok figyelembevételével – kellően indokolt, és ennek megfelelő utasítást ad az említett tagállam delegált európai ügyészének.

(4) Az illetékes állandó tanács az ügy bíróság elé vitelére vonatkozó döntést megelőzően az eljáró delegált európai ügyész javaslata alapján úgy is határozhat, hogy több olyan ügyet egyesít, amelyekben különböző delegált európai ügyészek folytattak nyomozást ugyanazon személlyel/személyekkel szemben, abból a célból, hogy az egyesített ügyekben egyetlen olyan tagállam bíróságai előtt folyjon a vádhatósági eljárás, amely a saját jogával összhangban mindegyik ügy tekintetében joghatósággal rendelkezik.

(5) Ha megszületett az arra vonatkozó döntés, hogy melyik tagállamban folytassák le a vádhatósági eljárást, az adott tagállamon belüli illetékes nemzeti bíróságot az adott tagállam nemzeti joga alapján kell megállapítani.

(6) Ha behajtás, közigazgatási ellenőrzés vagy nyomon követés céljából szükséges, a központi hivatal értesíti az illetékes nemzeti hatóságokat, az érdekelt feleket, valamint az érintett uniós intézményeket, szerveket és hivatalokat a vádhatósági eljárás megindítására vonatkozó döntésről.

(7) Ha a bíróság ítéletét követően a vádhatóságnak döntenie kell arról, hogy fellebbezzen-e, akkor a delegált európai ügyész határozattervezetet tartalmazó jelentést nyújt be az illetékes állandó tanácshoz, és megvárja ez utóbbi utasításait. Ha az utasítások bevárására a nemzeti jogban meghatározott határidőn belül nincs mód, akkor a delegált európai ügyész az állandó tanács előzetes utasítása nélkül is benyújthatja a fellebbezést, majd haladéktalanul benyújtja a jelentést az állandó tanácsnak. Az állandó tanács ezt követően a fellebbezés fenntartására vagy visszavonására utasítja a delegált európai ügyészt. Ugyanezt az eljárást kell alkalmazni akkor is, ha a bírósági eljárás során az alkalmazandó nemzeti joggal összhangban az eljáró delegált európai ügyész olyan álláspontra jut, amely az eljárás megszüntetését eredményezheti.

37. cikk

Bizonyítékok

(1) Az Európai Ügyészség ügyészei vagy a terhelt által a bíróság elé terjesztett bizonyítékok elfogadása nem tagadható meg csupán azon az alapon, hogy az adott bizonyítékot egy másik tagállamban vagy egy másik tagállam jogával összhangban gyűjtötték.

(2) Ez a rendelet nem érinti az eljáró bíróság arra vonatkozó hatáskörét, hogy szabadon értékelje a terhelt vagy az Európai Ügyészség ügyészei által előterjesztett bizonyítékokat.

38. cikk

Rendelkezés az elkobzott vagyontárgyakról

Ha a nemzeti jog – ideértve a 2014/42/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvet ( 4 ) átültető nemzeti jogszabályokat – szerinti követelményeknek és eljárásoknak megfelelően az illetékes nemzeti bíróság jogerős határozattal az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekményhez kapcsolódó bármely vagyontárgy vagy ilyen bűncselekményből származó jövedelem elkobzásáról döntött, akkor az ilyen vagyoni eszközökről vagy jövedelemről az alkalmazandó nemzeti joggal összhangban kell rendelkezni. Ez nem érintheti hátrányosan az Uniónak vagy a bűncselekmény más sértettjeinek az elszenvedett károk miatti kártalanításhoz való jogát.







4. SZAKASZ

A vádhatósági eljárás alternatíváira vonatkozó szabályok

39. cikk

Az eljárás megszüntetése

(1) Ha a vádhatósági eljárás lefolytatása az eljáró delegált európai ügyész tagállamának joga értelmében lehetetlenné vált, az állandó tanács az eljáró delegált európai ügyész által a 35. cikk (1) bekezdésével összhangban benyújtott jelentés alapján úgy határozhat, hogy valamely személlyel szemben megszünteti az eljárást az alábbi indokok valamelyike alapján: a) a gyanúsított vagy vádlott halála, illetve a gyanúsított vagy vádlott jogi személy megszűnése; b) a gyanúsított vagy vádlott kóros elmeállapota; c) a gyanúsított vagy vádlott kegyelemben részesítése; d) a gyanúsított vagy vádlott mentelmi joga, kivéve, ha azt felfüggesztették; e) a vádhatósági eljárásra vonatkozó, a nemzeti jogban előírt elévülési idő lejárta; f) ugyanazon tényállás tekintetében a gyanúsított vagy vádlott ügyének már jogerős elbírálása; g) releváns bizonyítékok hiánya.

(2) Az (1) bekezdésnek megfelelően hozott döntés nem akadályozhatja azt, hogy további nyomozási cselekményekre kerüljön sor olyan új tények alapján, amelyekről az Európai Ügyészségnek a döntés meghozatalakor nem volt tudomása, és amelyekről a döntést követően tudomást szerzett. Az arra vonatkozó döntés, hogy az új tények alapján újraindítsák a nyomozást, az illetékes állandó tanács hozza meg.

(3) Ha az Európai Ügyészségnek a 22. cikk (3) bekezdése alapján van hatásköre, csak a 25. cikk (6) bekezdésében említett tagállami nemzeti hatóságokkal folytatott egyeztetést követően szüntetheti meg az eljárást. Adott esetben az állandó tanács az illetékes nemzeti hatóságokhoz utalja az eljárást a 34. cikk (6), (7) és (8) bekezdésével összhangban.

Ugyanez irányadó arra az esetre is, ha az Európai Ügyészség az (EU) 2017/1371 irányelv 3. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontjában említett bűncselekmények tekintetében gyakorolja hatáskörét, és a kár, amelyet az Unió pénzügyi érdekeinek okoztak vagy valószínűsíthetően okoznak, nem nagyobb annál a kárnál, amelyet egy másik sértettnek okoztak vagy valószínűsíthetően okoznak.

(4) Ha az eljárást megszüntették, az Európai Ügyészség erről hivatalosan értesíti az illetékes nemzeti hatóságokat, és tájékoztatja az érintett uniós intézményeket, szerveket és hivatalokat, valamint adott esetben a nemzeti joggal összhangban az ügy gyanúsítottjait vagy vádlottjait és a bűncselekmény sértettjeit. Azok az ügyek, amelyekben az eljárást megszüntették, átadhatók az OLAF-nak vagy az illetékes nemzeti közigazgatási vagy igazságügyi hatóságoknak behajtás vagy egyéb közigazgatási eljárás lefolytatása céljából.







5. SZAKASZ

Az egyszerűsített eljárásokra vonatkozó szabályok

40. cikk

Egyszerűsített vádhatósági eljárások

(1) Ha az alkalmazandó nemzeti jog rendelkezik olyan egyszerűsített vádhatósági eljárásról, amelynek célja az ügynek a gyanúsítottal való megegyezésen alapuló jogerős lezárása, akkor az eljáró delegált európai ügyész a 10. cikk (3) bekezdésével és a 35. cikk (1) bekezdésével összhangban javasolhatja az illetékes állandó tanácsnak, hogy a nemzeti jogban előírt feltételekkel összhangban ezt az eljárást alkalmazza.

Ha az Európai Ügyészség az (EU) 2017/1371 irányelv 3. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontjában említett bűncselekmények tekintetében gyakorolja hatáskörét, és a kár, amelyet az Unió pénzügyi érdekeinek okoztak vagy valószínűsíthetően okoznak, nem nagyobb annál a kárnál, amelyet egy másik sértettnek okoztak vagy valószínűsíthetően okoznak, akkor az eljáró delegált európai ügyész egyeztet a nemzeti ügyészségekkel, mielőtt az egyszerűsített vádhatósági eljárás alkalmazását javasolná.

(2) Az állandó tanács a következő indokokat figyelembe véve dönt az eljáró delegált európai ügyész javaslatáról: a) a bűncselekmény súlyossága, különösen az okozott kár alapján; b) a gyanúsított elkövető hajlandósága a jogellenes magatartással okozott kár megtérítésére; c) az eljárás alkalmazása összhangban lenne-e az Európai Ügyészség e rendeletben meghatározott általános céljaival és alapelveivel.

Az Ügyészi Kollégium a 9. cikk (2) bekezdésével összhangban iránymutatásokat fogad el ezen indokok alkalmazására vonatkozóan.

(3) Ha az állandó tanács egyetért a javaslattal, akkor az eljáró delegált európai ügyész a nemzeti jogban előírt feltételek mellett alkalmazza az egyszerűsített vádhatósági eljárást, és ezt rögzíti az ügyviteli rendszerben. Ha az egyszerűsített vádhatósági eljárás a gyanúsítottal közösen elfogadott feltételek teljesítésével lezárul, az állandó tanács az ügy jogerős lezárása érdekében utasítja a delegált európai ügyészt.







VI. FEJEZET

ELJÁRÁSI BIZTOSÍTÉKOK

41. cikk

A gyanúsítottak és a vádlottak jogai

(1) Az Európai Ügyészség a tevékenysége során teljeskörűen tiszteletben tartja a gyanúsítottak és a vádlottak számára a Chartában biztosított jogokat, többek között a tisztességes eljáráshoz való jogot és a védelemhez való jogot.

(2) Az Európai Ügyészség büntetőeljárásaiban érintett valamennyi gyanúsítottat és vádlottat megilletik legalább az uniós jogban – többek között a gyanúsítottakat és vádlottakat a büntetőeljárások során megillető jogokról rendelkező irányelvekben – és az átültető nemzeti jogszabályokban meghatározott eljárási jogok, mint például: a) a 2010/64/EU irányelv szerinti, tolmácsoláshoz és fordításhoz való jog; b) a 2012/13/EU irányelv szerinti, a tájékoztatáshoz és az ügy anyagaiba való betekintéshez való jog; c) a 2013/48/EU irányelv szerinti, ügyvédi segítség igénybevételéhez, valamint őrizetbe vétel esetén harmadik személyek tájékoztatásához és a velük történő kommunikációhoz való jog; d) az (EU) 2016/343 irányelv szerinti, a hallgatáshoz és az ártatlanság vélelméhez való jog; e) az (EU) 2016/1919 irányelv szerinti, költségmentességhez való jog.

(3) Az e fejezetben említett jogok sérelme nélkül, a gyanúsítottakat és vádlottakat, valamint az Európai Ügyészség eljárásaiban érintett más személyeket megilleti az alkalmazandó nemzeti jog által számukra biztosított valamennyi eljárási jog, beleértve a bizonyíték benyújtásához való jogot, a szakértők kijelölésének vagy szakértői vizsgálatnak és a tanúk meghallgatásának a kérelmezéséhez való jogot, valamint az annak kérelmezéséhez való jogot, hogy az Európai Ügyészség biztosítsa ezen intézkedések végrehajtását a védelem számára.

42. cikk

Bírósági felülvizsgálat

(1) Az Európai Ügyészség harmadik felekre nézve joghatással bíró eljárási aktusai a nemzeti jogban meghatározott követelményeknek és eljárásoknak megfelelően bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhetik az illetékes nemzeti bíróságok előtt. Ugyanez irányadó az Európai Ügyészség által azon, harmadik felekre nézve joghatással bíró eljárási aktusok elfogadásának elmulasztására is, amelyeket az Európai Ügyészség e rendelet alapján köteles lett volna elfogadni.

(2) A Bíróság az EUMSZ 267. cikkének megfelelően hatáskörrel rendelkezik előzetes döntés meghozatalára a következő kérdésekben: a) az Európai Ügyészség eljárási aktusainak érvényessége, annyiban, amennyiben az érvényességre vonatkozó kérdés valamely tagállami bíróság vagy törvényszék előtt közvetlenül az uniós jog alapján merült fel; b) az uniós jog rendelkezéseinek – beleértve e rendeletet is – értelmezése vagy érvényessége; c) e rendelet 22. és 25. cikkének értelmezése az Európai Ügyészség és az illetékes nemzeti hatóságok közötti hatásköri összeütközés kapcsán.

(3) E cikk (1) bekezdésétől eltérve az Európai Ügyészségnek az egyes ügyek megszüntetésére vonatkozó határozatait – annyiban, amennyiben azokat közvetlenül az uniós jog alapján támadják meg – az EUMSZ 263. cikkének negyedik bekezdése értelmében bírósági felülvizsgálat céljából a Bíróság elé lehet terjeszteni.

(4) A Bíróság az EUMSZ 268. cikke értelmében hatáskörrel rendelkezik az Európai Ügyészség által okozott károk miatt felmerülő kártérítési jogvitákban.

(5) A Bíróság az EUMSZ 272. cikke értelmében hatáskörrel rendelkezik az Európai Ügyészség által kötött szerződésekben foglalt választott bírósági kikötések miatt felmerülő jogvitákban.

(6) A Bíróság az EUMSZ 270. cikke értelmében hatáskörrel rendelkezik a személyzeti ügyekben felmerülő jogvitákban.

(7) A Bíróság a 14. cikk (5) bekezdésének, illetve a 16. cikk (5) bekezdésének értelmében hatáskörrel rendelkezik az Európai Főügyész vagy az európai ügyészek felmentése miatt felmerülő jogvitákban.

(8) Ez a cikk nem érinti az Európai Ügyészség következő határozatainak az EUMSZ 263. cikkének negyedik bekezdése szerinti, a Bíróság általi bírósági felülvizsgálatát: az érintetteknek a VIII. fejezet szerinti jogaira vonatkozó határozatok, azon határozatok, amelyek nem eljárási aktusok, mint például az Európai Ügyészségnek a dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférés joga vonatkozásában hozott határozatai, valamint a delegált európai ügyészek felmentéséről e rendelet 17. cikke (3) bekezdésének megfelelően hozott határozatok vagy bármely más igazgatási határozat.







VII. FEJEZET

AZ INFORMÁCIÓK KEZELÉSE

43. cikk

Az Európai Ügyészség hozzáférése az információkhoz

(1) A delegált európai ügyészek számára lehetővé kell tenni, hogy megszerezhessék a bűnügyi nyomozási és bűnüldözési célú nemzeti adatbázisokban, valamint az egyéb releváns hatósági nyilvántartásokban tárolt valamennyi releváns információt, a hasonló ügyekben a nemzeti jogban előírt feltételekkel megegyezően.

(2) Az Európai Ügyészség számára azt is lehetővé kell tenni, hogy megszerezhesse az uniós intézmények, szervek és hivatalok adatbázisaiban és nyilvántartásaiban tárolt valamennyi olyan releváns információt, amely a hatáskörébe tartozik.

44. cikk

Ügyviteli rendszer

(1) Az Európai Ügyészség ügyviteli rendszert hoz létre, amelyet az e rendeletben és az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában megállapított szabályokkal összhangban kell fenntartani és kezelni.

(2) Az ügyviteli rendszer célja: a) az Európai Ügyészség által folytatott nyomozások és vádhatósági eljárások lefolytatásának támogatása, különösen a belső információs munkafolyamatok kezelése és a határokon átnyúló ügyekben végzett nyomozási munka támogatása révén; b) a nyomozásokra és a vádhatósági eljárásokra vonatkozó információkhoz való biztonságos hozzáférés biztosítása a központi hivatal és a delegált európai ügyészek számára; c) az információk közötti kereszthivatkozásoknak és az adatok operatív elemzési és statisztikai célú kinyerésének lehetővé tétele; d) az ellenőrzés megkönnyítése annak biztosítása érdekében, hogy a műveleti vonatkozású személyes adatok kezelése jogszerű legyen, és megfeleljen az e rendeletben előírt vonatkozó rendelkezéseknek.

(3) Az ügyviteli rendszer összeköthető a 2008/976/IB tanácsi határozat ( 5 ) 9. cikkében említett biztonságos távközlési kapcsolattal.

(4) Az ügyviteli rendszernek a következőkre kell kiterjednie: a) az Európai Ügyészség által a 24. cikkel összhangban szerzett információk nyilvántartása, az említett információkkal kapcsolatos döntéseket is ideértve; b) az összes ügyiratot felsoroló tárgymutató; c) az ügyiratokban szereplő, a 45. cikk (3) bekezdésével összhangban az ügyviteli rendszerben elektronikusan tárolt valamennyi információ.

A tárgymutató az ügyek azonosításához vagy a különböző ügyiratok közötti kereszthivatkozások létrehozásához szükséges adatokon kívül nem tartalmazhat műveleti vonatkozású személyes adatokat.

(5) A műveleti vonatkozású személyes adatok kezelése céljából az Európai Ügyészség az e rendelettel és az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatával összhangban kizárólag az ügyiratokat nem tartalmazó automatizált adatállományt hozhat létre. Erről az egyéb automatizált adatállományról részletesen tájékoztatni kell az európai adatvédelmi biztost.

45. cikk

Az Európai Ügyészség ügyiratai

(1) Ha az Európai Ügyészség úgy dönt, hogy nyomozást indít vagy gyakorolja a saját hatáskörbe vonás e rendelet szerinti jogát, az ügyet kezelő delegált európai ügyésznek ügyiratot kell nyitnia.

Az ügyiratban fel kell tüntetni a delegált európai ügyész rendelkezésére álló, az Európai Ügyészség által folytatott nyomozással vagy vádhatósági eljárással kapcsolatos valamennyi információt és bizonyítékot.

A nyomozás megindítását követően a 44. cikk (4) bekezdésének a) pontjában említett nyilvántartásban szereplő információk az ügyirat részévé válnak.

(2) Az ügyiratot az eljáró delegált európai ügyész kezeli a tagállamának jogával összhangban.

Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzata az ügyiratok rendszerezésére és kezelésére vonatkozó szabályokat is tartalmazhat az annak biztosításához szükséges mértékben, hogy az Európai Ügyészség egységes hivatalként működhessen. A gyanúsítottak és a vádlottak, valamint az adott eljárásban részt vevő egyéb személyek számára az ügyirathoz való hozzáférést az eljáró delegált európai ügyésznek kell engedélyeznie a tagállamának nemzeti jogával összhangban.

(3) Az Európai Ügyészség ügyviteli rendszerének ki kell terjednie az ügyiratokban szereplő, elektronikusan tárolható valamennyi információra és bizonyítékra annak érdekében, hogy a központi hivatal elláthassa az e rendelet szerinti feladatait. Az eljáró delegált európai ügyésznek gondoskodnia kell arról, hogy az ügyviteli rendszerben található információk tartalma mindenkor az ügyiratot tükrözze, különösen arról, hogy az ügyviteli rendszerben szereplő műveleti vonatkozású személyes adatokat töröljék vagy helyesbítsék, ha az adatokat a vonatkozó ügyiratból törölték vagy abban helyesbítették.

46. cikk

Hozzáférés az ügyviteli rendszerhez

Az Európai Főügyésznek, az Európai Főügyész helyetteseinek, a többi európai ügyésznek és a delegált európai ügyészeknek közvetlen hozzáférést kell biztosítani a nyilvántartáshoz és a tárgymutatóhoz.

Az ügyet felügyelő európai ügyész és az illetékes állandó tanács részére hatáskörük 10. és 12. cikk szerinti gyakorlásakor közvetlen hozzáférést kell biztosítani az ügyviteli rendszerben elektronikusan tárolt információkhoz. Az ügyet felügyelő európai ügyész részére az ügyirathoz is közvetlen hozzáférést kell biztosítani. Az illetékes állandó tanács részére kérésére hozzáférést kell biztosítani az ügyirathoz.

A többi delegált európai ügyész is kérhet hozzáférést az ügyviteli rendszerben elektronikusan tárolt, valamint az ügyiratban szereplő információkhoz. Az eljáró delegált európai ügyész az alkalmazandó nemzeti joggal összhangban dönt annak engedélyezéséről, hogy más delegált európai ügyészek is hozzáférhessenek ezekhez az információkhoz. Ha a hozzáférést nem engedélyezi, a kérdés az illetékes állandó tanács elé utalható. Az illetékes állandó tanácsnak a szükséges mértékben meg kell hallgatnia az érintett delegált európai ügyészeket, majd ezt követően kell meghoznia döntését az alkalmazandó nemzeti joggal és e rendelettel összhangban.

Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatában további szabályokat kell meghatározni a betekintési jogra vonatkozóan, valamint meg kell határozni azt az eljárást, amelynek keretében az Európai Főügyész, az Európai Főügyész helyettesei, a többi európai ügyész, a delegált európai ügyészek és az Ügyészség személyzete esetében megállapítják az ügyviteli rendszerhez való hozzáférés szintjét, figyelembe véve a feladataik ellátásához szükséges mértéket.







VIII. FEJEZET

ADATVÉDELEM

47. cikk

A személyes adatok kezelésére vonatkozó elvek

(1) A személyes adatok: a) kezelését jogszerűen és tisztességesen kell végezni („jogszerűség és tisztességes eljárás”); b) gyűjtése csak meghatározott, egyértelmű és jogszerű célból történhet, és azokat nem lehet ezekkel a célokkal össze nem egyeztethető módon tovább kezelni; nem minősül az eredeti céllal össze nem egyeztethetőnek a közérdekű archiválás céljából, tudományos és történelmi kutatási célból vagy statisztikai célból történő további adatkezelés, feltéve, hogy az Európai Ügyészség az érintettek jogai és szabadságai tekintetében megfelelő garanciákat nyújt („célhoz kötöttség”); c) az adatkezelés céljai szempontjából megfelelőek és relevánsak kell, hogy legyenek, és a szükségesre kell korlátozódniuk („adattakarékosság”); d) pontosak és szükség esetén naprakészek kell, hogy legyenek; minden észszerű intézkedést meg kell tenni annak érdekében, hogy az adatkezelés céljai szempontjából pontatlan személyes adatokat haladéktalanul töröljék vagy helyesbítsék („pontosság”); e) tárolásának olyan formában kell történnie, amely az érintettek azonosítását csak a személyes adatok kezelése céljainak eléréséhez szükséges ideig teszi lehetővé; a személyes adatok ennél hosszabb ideig történő tárolására csak akkor kerülhet sor, ha a személyes adatok kezelésére közérdekű archiválás céljából, tudományos és történelmi kutatási célból vagy statisztikai célból kerül majd sor, feltéve, hogy az Európai Ügyészség – mindenekelőtt az e rendeletben előírt megfelelő technikai és szervezési intézkedések végrehajtása révén – az érintettek jogai és szabadságai tekintetében megfelelő garanciákat nyújt („korlátozott tárolhatóság”); f) kezelését oly módon kell végezni, hogy megfelelő technikai vagy szervezési intézkedések alkalmazásával biztosítva legyen a személyes adatok megfelelő