2005L0068 — HU — 21.03.2008 — 002.001

Ez a dokumentum kizárólag tájékoztató jellegű, az intézmények semmiféle felelősséget nem vállalnak a tartalmáért

Módosította:

Helyesbítette:

▼B

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2005/68/EK IRÁNYELVE

(2005. november 16.)

a viszontbiztosításról és a 73/239/EGK, a 92/49/EGK tanácsi irányelv, valamint a 98/78/EK és a 2002/83/EK irányelv módosításáról

(EGT vonatkozású szöveg)

I. CÍM

HATÁLY ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK

1. cikk

Hatály

(1) Ez az irányelv az olyan viszontbiztosítók általi önálló közvetlen viszontbiztosítási tevékenység megkezdésére és gyakorlására vonatkozó szabályokat állapítja meg, amelyek kizárólag viszontbiztosítási tevékenységgel foglalkoznak, és amelyek valamely tagállamban telepedtek le, vagy ott kívánnak letelepedni.

(2) Az irányelv nem alkalmazható a következőkre:

2. cikk

Fogalommeghatározások

(1) Ezen irányelv alkalmazásában:

(2) Az e cikk (1) bekezdésének a) pontja alkalmazásában a 2003/41/EK irányelv ( 16 ) hatálya alá tartozó, foglalkoztatói nyugdíjpénztár részére egy viszontbiztosító által nyújtott fedezet, amennyiben a nyugdíjpénztár székhely szerinti tagállamának jogszabálya megengedi, ezen irányelv hatálya alá eső tevékenységnek tekintendő.

Az (1) bekezdés d) pontjának alkalmazásában valamely viszontbiztosító bármilyen állandó jelenlétét valamely tagállam területén ugyanúgy kell kezelni, mintha az képviselet vagy fióktelep lenne, még akkor is, ha az nem fióktelep vagy képviselet formájában jelenik meg, és csak egy, a vállalkozás saját alkalmazottai vagy egy olyan független személy által vezetett irodából áll, akinek állandó jogosultsága van a vállalkozás nevében eljárni, mintha képviselet lenne.

▼M1

Az (1) bekezdés j) pontjának alkalmazásában a 12. és a 19–23. cikkel, valamint a 19–23. cikkben említett egyéb részesedési arányokkal összefüggésben a 2004/109/EK irányelv ( 17 ) 9. és 10. cikkében említett szavazati jogokat, valamint annak az irányelvnek a 12. cikke (4) és (5) bekezdéseiben meghatározott, a szavazati jogok összesítésére vonatkozó feltételeket figyelembe kell venni.

A tagállamoknak nem kell figyelembe venniük azokat a szavazati jogokat vagy részvényeket, amelyekkel a befektetési vállalkozások vagy hitelintézetek a 2004/39/EK irányelv I. melléklete A. szakaszának 6. pontjában foglaltak értelmében – a pénzügyi eszközök jegyzési garanciavállalása és/vagy a kibocsátás átvételére irányuló kötelezettségvállalás alapján történő kihelyezése révén rendelkezhetnek, feltéve, hogy az említett jogokat egyrészt nem gyakorolják vagy egyéb módon nem használják a kibocsátó vezetésébe való beavatkozásra, és másrészt azokat a részesedésszerzéstől számított egy éven belül elidegenítik.

▼B

Az (1) bekezdés l) pontjának alkalmazásában a leányvállalat esetleges leányvállalatát is azon vállalat leányvállalatának kell tekinteni, amely e vállalkozások végső anyavállalata.

Az (1) bekezdés n) pontjának alkalmazásában:

(3) Amennyiben ezen irányelv eurót említ, a nemzeti valutára való átváltási értékként minden év december 31. napjától az előző október hónap olyan utolsó napjának értékét kell alkalmazni, amelyre vonatkozóan az euro átváltási értékei az összes érintett közösségi valutában rendelkezésre állnak.

II. CÍM

A VISZONTBIZTOSÍTÁSI TEVÉKENYSÉG MEGKEZDÉSE ÉS A VISZONTBIZTOSÍTÓ ENGEDÉLYEZÉSE

3. cikk

Az engedélyezés elve

A viszontbiztosítási tevékenység megkezdéséhez előzetes hivatalos engedéllyel kell rendelkezni.

Ilyen engedélyt a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságaitól kell kérnie:

4. cikk

Az engedély hatálya

(1) A 3. cikk szerinti engedély a Közösség egész területén érvényes. Az engedély felhatalmazza a viszontbiztosítót arra, hogy a Közösség területén üzleti tevékenységet folytasson akár a letelepedés joga, akár a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján.

(2) Az engedély nem-élet viszontbiztosítására, élet-viszontbiztosításra vagy minden viszontbiztosítási tevékenységre kiadható, a kérelmező kérelme szerint.

Az engedélyt a 6. cikk b) pontja és a 11. cikk szerint benyújtandó üzleti tervre tekintettel, valamint azon tagállam által az engedélyezési feltételek teljesítésének fényében kell elbírálni, ahol az engedélyezést kérik.

5. cikk

A viszontbiztosító társasági formája

(1) A székhely szerinti tagállam megköveteli valamennyi viszontbiztosítótól, amelynek részére engedélyt kérnek, hogy az I. mellékletben felsorolt társasági formák egyikében működjön.

A viszontbiztosítók a 2157/2001/EK rendeletben ( 18 ) meghatározott Európai Társaság (SE) formájában is működhetnek.

(2) A tagállamok, ahol ez szükséges, létrehozhatnak bármely közjogi formájú vállalkozást, feltéve, hogy ezeknek a testületeknek a célja viszontbiztosítási tevékenység folytatása a magánjog szerint alapított vállalkozásokra vonatkozó feltételekkel azonos feltételek mellett.

6. cikk

Feltételek

A székhely szerinti tagállam megköveteli valamennyi viszontbiztosítótól, amelynek részére engedélyt kérnek, hogy:

7. cikk

Szoros kapcsolat

(1) Amennyiben a viszontbiztosító és egyéb természetes vagy jogi személyek között szoros kapcsolat áll fenn, az illetékes hatóságok csak akkor adnak ki engedélyt, ha ez a szoros kapcsolat nem akadályozza felügyeleti tevékenységük hatékony gyakorlását.

(2) Az illetékes hatóságok akkor is megtagadják az engedélyt, ha egy tagsággal nem rendelkező országnak a viszontbiztosítóval szoros kapcsolatban álló egy vagy több természetes vagy jogi személyre vonatkozó törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezései, vagy ezeknek a végrehajtása során fellépő nehézségek akadályozzák felügyeleti tevékenységük hatékony gyakorlását.

(3) Az illetékes hatóságok kötelezik a viszontbiztosítókat, hogy biztosítsák a hatóság részére a kért tájékoztatást, amelyre az (1) bekezdésben említett feltételek betartásának folyamatos ellenőrzése céljából szükségük van.

8. cikk

A viszontbiztosító főirodája

A tagállamok megkövetelik, hogy a viszontbiztosító főirodája ugyanabban a tagállamban legyen, mint amelyben az alapító okirat szerinti székhelye van.

9. cikk

Szerződési feltételek és díjtáblázatok

(1) Ezen irányelv nem akadályozza a tagállamokat abban, hogy a biztosítók alapító okiratának és alapszabályának jóváhagyási kötelezettségét és a felügyeleti jogkör jogszerű gyakorlásához szükséges bármely más dokumentum benyújtásának kötelezettségét előíró törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket hatályban tartsanak, illetve bevezessenek.

(2) A tagállamok ugyanakkor nem hozhatnak olyan rendelkezéseket, amelyek előzetes jóváhagyási, vagy rendszeres tájékoztatási kötelezettségét írnak elő az általános és különös biztosítási szerződési feltételekkel, a biztosítási díjtáblákkal és a nyomtatványokkal, valamint olyan egyéb nyomtatott dokumentumokkal kapcsolatosan, amelyeket a viszontbiztosító az engedményező vagy visszaengedményező vállalkozásokkal bonyolítandó ügyletei során kíván használni.

10. cikk

A piac gazdasági követelményei

A tagállamok nem írhatják elő, hogy az engedélykérelmeket a piac gazdasági követelményeinek tükrében mérlegeljék.

11. cikk

Üzleti terv

(1) A 6. cikk b) pontjában említett üzleti terv a következőkre vonatkozó sajátos és általános adatokat vagy bizonyítékot tartalmazza:

(2) Az (1) bekezdésben említett követelményeken kívül az üzleti tervnek az első három pénzügyi évre az alábbiakat kell tartalmaznia:

12. cikk

Befolyásoló részesedéssel rendelkező részvényesek és tagok

A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai addig nem adnak engedélyt a viszontbiztosítási tevékenység megkezdéséhez, amíg a vállalkozás nem tájékoztatja őket azoknak a közvetlen vagy közvetett részvényeseknek vagy tagoknak az azonosító adatairól – akár természetes, akár jogi személyek –, akiknek befolyásoló részesedése van az adott vállalkozásban, valamint e részesedések mértékéről.

Ugyanezek a hatóságok megtagadják az engedély megadását, ha a részvényeseket, vagy tagokat a viszontbiztosító megbízható és körültekintő irányításának követelményeit szem előtt tartva nem találják megfelelőnek.

13. cikk

Az engedélykérelem elutasítása

Az engedélykérelem elutasítására vonatkozó határozathoz csatolni kell az elutasítás pontos indokait, és erről az érintett vállalkozást tájékoztatni kell.

Az 53. cikk értelmében minden tagállam köteles rendelkezni a bírósághoz fordulás jogáról elutasítás esetén.

Ilyen rendelkezést kell hozni azokra az esetekre is, amikor az illetékes hatóságok az engedély iránti kérelmet a kézhezvételtől számított hathónapos időszak elteltéig nem bírálták el.

14. cikk

Előzetes konzultáció más tagállamok illetékes hatóságaival

(1) Konzultációt kell folytatni a másik érintett tagállam illetékes hatóságaival, mielőtt működési engedélyt adnának egy olyan viszontbiztosítónak, amely:

(2) Konzultációt kell folytatni az érintett tagállamnak a hitelintézetek, illetve a befektetési vállalkozások felügyeletének ellátásáért felelős illetékes hatóságával, mielőtt működési engedélyt adnának egy olyan viszontbiztosítónak, amely:

(3) Az (1) és (2) bekezdésben említett érintett illetékes hatóságok konzultációt folytatnak egymással az ugyanazon csoporthoz tartozó másik vállalkozás részvényeseinek alkalmasságára, valamint a vállalkozás vezetésében részt vevő igazgatóság tagjai jó hírnevének és szakmai felkészültségének értékelésére vonatkozó döntés előtt. Az illetékes hatóságok kölcsönösen egymás rendelkezésére bocsátják azokat a részvényesek alkalmasságára, valamint az igazgatóság tagjai jó hírnevére és szakmai felkészültségére vonatkozó információkat, amelyek fontosak lehetnek a másik illetékes hatóság számára egy engedély kiállításához, továbbá a működési feltételek betartásának folyamatos értékeléséhez.

III. CÍM

A VISZONTBIZTOSÍTÁSI TEVÉKENYSÉGRE VONATKOZÓ FELTÉTELEK

1. fejezet

A pénzügyi felügyelet elvei és módszerei

1. szakasz

Illetékes hatóságok és általános szabályok

15. cikk

Az illetékes hatóságok és a felügyelet célja

(1) A viszontbiztosító pénzügyi felügyelete, beleértve a fióktelepeken keresztül vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján végzett tevékenységet is, a székhely szerinti tagállam kizárólagos felelőssége.

Amennyiben a fogadó tagállam illetékes hatóságai indokoltan úgy vélik, hogy valamely viszontbiztosító tevékenységei érinthetik annak pénzügyi stabilitását, kötelesek erről tájékoztatni a viszontbiztosító székhely szerinti tagállamának illetékes hatóságait. Ez utóbbi hatóságok állapítják meg, hogy a viszontbiztosító betartja-e az ezen irányelvben meghatározott prudenciális elveket.

(2) Az (1) bekezdés szerinti pénzügyi felügyelet magában foglalja a viszontbiztosító teljes tevékenységére vonatkozóan a vállalkozás fizetőképességi állapotának, a biztosítástechnikai tartalékok képzésének és az ezek fedezetére szolgáló eszközöknek a székhely szerinti tagállamban a közösségi szinten elfogadott rendelkezések értelmében alkotott szabályokkal vagy követett gyakorlattal összhangban történő ellenőrzését.

(3) A viszontbiztosító székhelye szerinti tagállam nem utasíthatja el a viszontbiztosító által egy, az ezen irányelvvel összhangban engedélyezett viszontbiztosítóval, vagy egy a 73/239/EGK irányelvvel vagy a 2002/83/EK irányelvvel összhangban engedélyezett biztosítóval kötött visszaengedményezési szerződést az adott viszontbiztosító vagy biztosító pénzügyi stabilitásával közvetlenül összefüggő okokra hivatkozva.

(4) A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai minden viszontbiztosítótól megkövetelik, hogy megbízható adminisztratív és számviteli eljárásokat alkalmazzanak, és megfelelő belső ellenőrzési mechanizmusokkal rendelkezzenek.

16. cikk

Másik tagállamban alapított fióktelepek felügyelete

Ha egy valamely másik tagállamban engedélyezett viszontbiztosító tevékenységét fióktelepen keresztül folytatja, a fióktelep szerinti tagállam lehetővé teszi a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai számára, hogy – miután előzőleg értesítették a fióktelep szerinti tagállam illetékes hatóságait – maguk, vagy az általuk erre a célra kijelölt személyek útján a helyszínen ellenőrizzék azokat az adatokat, amelyek ismerete a vállalkozás pénzügyi felügyeletének ellátásához szükségesek. A fióktelep szerinti tagállam hatóságai részt vehetnek ebben a vizsgálatban.

17. cikk

Számviteli, prudenciális és statisztikai tájékoztatás: felügyeleti jogkörök

(1) Minden tagállam megköveteli a területén főirodával rendelkező viszontbiztosítóktól, hogy valamennyi tevékenységükre kiterjedően készítsenek éves beszámolót pénzügyi helyzetükről és fizetőképességükről.

(2) A tagállamok előírják a területükön főirodával rendelkező viszontbiztosítók számára, hogy rendszeresen nyújtsák be azokat a beszámolóikat, amelyek szükségesek a felügyelet ellátásához, a statisztikai dokumentumokkal együtt. Az illetékes hatóságok megküldik egymásnak a felügyelet céljából jelentős iratokat és tájékoztatásokat.

(3) Minden tagállam meghozza az összes olyan intézkedést, amely szükséges annak biztosításához, hogy az illetékes hatóságok megfelelő hatáskörrel és eszközökkel rendelkezzenek a területükön főirodával rendelkező viszontbiztosítók üzleti tevékenységének felügyeletéhez, ideértve a területükön kívül végzett üzleti tevékenységet is.

(4) Biztosítani kell különösen, hogy az illetékes hatóságok:

A tagállamok rendelkezhetnek úgy is, hogy az illetékes hatóságok szerezzenek be minden, a közvetítőknél lévő szerződésekre vonatkozó információt.

18. cikk

Állomány-átruházás

A nemzeti jogban meghatározott feltételek mellett valamennyi tagállam megadja az engedélyt a területén főirodával rendelkező viszontbiztosítóknak szerződési állományuk – ideértve a letelepedés joga vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján kötött szerződéseket is – egészének, vagy egy részének a Közösségen belül alapított átvevő irodára történő átruházására, ha az átvevő biztosító székhelye szerinti tagállam illetékes hatóságai igazolják, hogy az állomány-átruházás értékének figyelembevételével az utóbbi vállalkozás rendelkezik a szükséges minimális szavatoló tőkével.

2. szakasz

Befolyásoló részesedés

▼M1

19. cikk

Részesedésszerzés

(1) A tagállamok minden olyan természetes vagy jogi személy, vagy összehangoltan fellépő több ilyen személy (a továbbiakban: részesedést szerezni kívánó személy) részére, aki vagy amely döntést hozott befolyásoló részesedésnek egy viszontbiztosítóban való közvetlen vagy közvetett megszerzésére vagy ilyen befolyásoló részesedésnek egy viszontbiztosítóban való közvetlen vagy közvetett további növelésére, aminek eredményeképpen szavazati jogainak vagy birtokolt tőkerészesedésének aránya elérné vagy meghaladná a 20, 30 vagy 50 %-ot vagy a viszontbiztosító a leányvállalatává válna (a továbbiakban: a szándékolt részesedésszerzés) előírják, hogy először a megszerezni kívánt befolyásoló részesedés nagyságát és a 19a. cikk (4) bekezdésében említett vonatkozó információkat írásban jelentsék be annak a viszontbiztosítónak az illetékes hatóságai felé, amelyben befolyásoló részesedés megszerzésére vagy ilyen részesedés növelésére törekszenek. A tagállamoknak nem szükséges a 30 %-os határértéket alkalmazniuk abban az esetben, ha a 2004/109/EK irányelv 9. cikke (3) bekezdése a) pontjának megfelelően az egyharmados határértéket alkalmazzák.

(2) Az illetékes hatóságok azonnal, és minden esetben a bejelentés átvételét, valamint a (3) bekezdésben említett információk esetleges későbbi átvételét követő két munkanapon belül írásban elismerik az átvételt a részesedést szerezni kívánó személy felé.

Az illetékes hatóságoknak a bejelentés és a tagállam által a 19a. cikk (4) bekezdésében említett lista alapján előírt, a bejelentéshez csatolandó valamennyi dokumentum írásos átvételi elismervénye napjától számított legfeljebb hatvan munkanap (a továbbiakban: értékelési időszak) áll rendelkezésére a 19a. cikk (1) bekezdésében előírt értékelés (a továbbiakban: értékelés) elvégzésére.

Az illetékes hatóságok az átvétel elismerésekor tájékoztatják a részesedést szerezni kívánó személyt az értékelési időszak lejártának időpontjáról.

(3) Az illetékes hatóságok az értékelési időszak során – de az értékelési időszak ötvenedik munkanapjánál nem később – szükség esetén bármilyen olyan további információt bekérhetnek, amely szükséges az értékelés befejezéséhez. Ezt a kérelmet írásban, a szükséges pótlólagos információk megnevezésével kell megtenni.

Az illetékes hatóságok általi információkérés napja és a részesedést szerezni kívánó személy arra adott válaszának átvétele közötti időszakban az értékelési időszakot meg kell szakítani. A megszakítás nem tarthat tovább húsz munkanapnál. Az illetékes hatóságok bármely – az információ kiegészítését vagy pontosítását szolgáló – további kéréséről az illetékes hatóságok szabad mérlegelésük szerint döntenek, azonban ez nem járhat az értékelési időszak megszakításával.

(4) Az illetékes hatóságok a (3) bekezdés második albekezdésében említett megszakítást legfeljebb harminc munkanapra meghosszabbíthatják, amennyiben a részesedést szerezni kívánó személy:

(5) Ha az illetékes hatóságok értékelésük befejezésekor a javasolt részesedésszerzés ellenzése mellett döntenek, erről két munkanapon belül és az értékelési időszakot nem meghaladva írásban értesítik a részesedést szerezni kívánó személyt, megadva a határozat indokait. A nemzeti jog függvényében, a részesedést szerezni kívánó személy kérésére egy, a döntés indokait megfelelően tartalmazó nyilatkozatot a nyilvánosság számára hozzáférhetővé lehet tenni. Ez nem akadálya annak, hogy a tagállam lehetővé tegye az illetékes hatóság számára, hogy ezt a közzétételt a részesedést szerezni kívánó személy kérése nélkül is megtegye.

(6) Ha az illetékes hatóságok az értékelési időszakon belül nem ellenzik írásban az (1) bekezdésben említett szándékolt részesedésszerzést, akkor a szándékolt részesedésszerzést jóváhagyottnak kell tekinteni.

(7) Az illetékes hatóságok megszabhatják a szándékolt részesedésszerzés végrehajtásának maximális időtartamát, és azt adott esetben meghosszabbíthatják.

(8) A szavazati jogok vagy tőkerészesedés közvetlen vagy közvetett megszerzése tekintetében a tagállamok nem szabhatnak meg az illetékes hatóságoknak történő bejelentésre vagy az azok általi jóváhagyásra vonatkozó, az ebben az irányelvben megállapítottnál szigorúbb követelményeket.

▼M1

19a. cikk

Értékelés

(1) A 19. cikk (1) bekezdésében előírt bejelentés és a 19. cikk (3) bekezdésében említett információ értékelésekor az illetékes hatóságok – a részesedésszerzés tárgyát képező viszontbiztosító hatékony, eredményes és prudens irányításának érdekében és a részesedést szerezni kívánó személynek a viszontbiztosítóra gyakorolt valószínűsíthető befolyását figyelembe véve – az alábbi kritériumok alapján értékelik a részesedést szerezni kívánó személy alkalmasságát és a szándékolt részesedésszerzés pénzügyi megbízhatóságát:

(2) Az illetékes hatóságok csak akkor ellenezhetik a szándékolt részesedésszerzést, ha erre az (1) bekezdésben meghatározott kritériumok alapján ésszerű okuk van, vagy ha a részesedést szerezni kívánó személy által szolgáltatott információ nem teljes.

(3) A tagállamok nem szabhatnak előzetes feltételeket a megszerzendő részesedési arány tekintetében, és nem engedélyezhetik illetékes hatóságaik számára a szándékolt részesedésszerzésnek a piac gazdasági igényei alapján való vizsgálatát.

(4) A tagállamok közzéteszik az (1) bekezdés szerinti értékeléshez szükséges és a 19. cikk (1) bekezdésében említett bejelentés időpontjában az illetékes hatóságok számára nyújtandó információk listáját. A kért információknak arányosnak kell lenniük, és azokat a részesedést szerezni kívánó személy és a szándékolt részesedésszerzés jellegéhez kell igazítani. A tagállamok nem kérhetnek a prudenciális értékelés szempontjából nem a tárgyhoz tartozó információkat.

(5) A 19. cikk (2), (3) és (4) bekezdéseiben foglaltak ellenére, amennyiben ugyanazon viszontbiztosító tekintetében kettő vagy több, befolyásoló részesedés szerzésére vagy növelésére vonatkozó ajánlatról érkezik bejelentés az illetékes hatósághoz, úgy az utóbbinak a részesedést szerezni kívánó személyeket megkülönböztetéstől mentes módon kell kezelnie.

▼M1

20. cikk

Szabályozott pénzügyi szervezetek általi részesedésszerzés

(1) Az érintett illetékes hatóságoknak az értékeléskor egymás között teljeskörűen konzultálniuk kell, amennyiben a részesedést szerezni kívánó személy az alábbiak egyike:

(2) Az illetékes hatóságok indokolatlan késedelem nélkül egymás rendelkezésére bocsátanak minden – az értékelés szempontjából alapvető vagy a tárgyhoz tartozó – információt. E tekintetben az illetékes hatóságok a tárgyhoz tartozó információt kérésre, az alapvető információkat pedig saját kezdeményezésükre közlik egymással. A szándékolt részesedésszerzés tárgyát képező viszontbiztosítót engedélyező illetékes hatóság határozata utal a részesedést szerezni kívánó személyért felelős rendelkező illetékes hatóság részéről kinyilvánított bármely véleményre vagy fenntartásra.

▼B

21. cikk

A részesedések elidegenítése

A tagállamok minden természetes vagy jogi személynek, aki ajánlatot tesz egy viszontbiztosítóban fennálló befolyásoló részesedésének közvetlen vagy közvetett elidegenítésére, előírják, hogy tájékoztassa erről a tényről – az elidegeníteni kívánt részesedés nagyságának megjelölésével – a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságait.

▼M1

Ennek a személynek hasonlóképpen bejelentést kell tennie az illetékes hatóságok felé akkor is, ha befolyásoló részesedésének oly mértékű csökkentéséről döntött, hogy ezáltal szavazati jogának, vagy a birtokolt tőkerészesedésnek az aránya 20, 30, vagy 50 % alá csökkenne, vagy ha a viszontbiztosító megszűnne leányvállalata lenni. A tagállamoknak nem szükséges a 30 %-os határértéket alkalmazniuk abban az esetben, ha a 2004/109/EK irányelv 9. cikke (3) bekezdése a) pontjának megfelelően az egyharmados határértéket alkalmazzák.

▼B

22. cikk

A viszontbiztosítók által az illetékes hatóságoknak nyújtott tájékoztatás

Amint a viszontbiztosítók tudomást szereznek tőkéjükben való részesedések megszerzéséről, vagy elidegenítéséről, amelynek következményeképpen a részesedés a 19. és 21. cikkben megjelölt küszöbértékeket eléri, vagy azok alá csökken, értesíteniük kell a székhelyük szerinti tagállam illetékes hatóságait.

A viszontbiztosítóknak évente legalább egyszer tájékoztatniuk kell az illetékes hatóságokat a vállalkozásban befolyásoló részesedéssel rendelkező részvényesek, vagy tagok nevéről és a részesedések nagyságáról, amint azt például a részvényesek, vagy tagok évi közgyűlésén kapott információk szerint, vagy az értéktőzsdén jegyzett vállalkozásokra vonatkozó rendeletekben előírt kötelezettségek teljesítése eredményeképpen ismerik.

23. cikk

Befolyásoló részesedések: az illetékes hatóságok jogköre

A tagállamok előírják, hogy olyan esetekben, amikor a 19. cikkben említett személyek által gyakorolt befolyás a viszontbiztosító prudens és megbízható irányítása ellen hathat, a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai megfelelő intézkedéseket hozzanak e helyzet megszüntetése érdekében. Ilyen intézkedések lehetnek az igazgatókkal és ügyvivőkkel szembeni ideiglenes tiltó intézkedések vagy szankciók, illetve az érintett részvényesek vagy tagok részvényeihez kötődő szavazati jogok gyakorlásának felfüggesztése.

Hasonló intézkedések alkalmazandók olyan természetes vagy jogi személyekkel kapcsolatban is, akik, vagy amelyek nem tesznek eleget a 19. cikkben előírt előzetes információnyújtási kötelezettségnek. Ha egy tulajdoni részesedést az illetékes hatóságok kifogása ellenére szereznek meg, a tagállamok, tekintet nélkül minden egyéb meghozandó szankcióra, gondoskodnak a megfelelő szavazati jogok felfüggesztéséről, vagy a leadott szavazatok érvénytelenségéről, illetve érvénytelenítésének lehetőségéről.

3. szakasz

Üzleti titoktartás és információcsere

24. cikk

Kötelezettségek

(1) A tagállamok előírják, hogy mindazokat a személyeket, akik az illetékes hatóságoknál állnak vagy álltak munkaviszonyban, valamint az illetékes hatóságok nevében eljáró könyvvizsgálókat vagy más szakértőket az üzleti titoktartás kötelezettsége kösse.

Az említett kötelezettség értelmében, és a büntetőjog hatálya alá tartozó esetek sérelme nélkül, ezek a személyek nem hozhatnak semmilyen, szakmai kötelességük teljesítése közben kapott bizalmas információt, semmilyen személy vagy hatóság tudomására, az olyan összefoglaló és összevont formában történt közlés kivételével, amelyből az egyes viszontbiztosítók nem azonosíthatók.

(2) Mindazonáltal, ha egy viszontbiztosítót fizetésképtelennek nyilvánítanak, vagy kötelező felszámolási eljárás alatt áll, az olyan bizalmas információkat, amelyek nem érintenek a vállalkozás pénzügyi helyzetének helyreállítására tett kísérletben részt vevő harmadik felet, a polgári vagy kereskedelmi jogi eljárások során át lehet adni.

25. cikk

A tagállamok illetékes hatóságai közötti információcsere

A 24. cikk nem akadályozza a különböző tagállamok illetékes hatóságait abban, hogy a viszontbiztosítókra alkalmazandó irányelvekkel összhangban információt cseréljenek. Ezekre az információkra a 24. cikkben meghatározott üzleti titoktartási előírások vonatkoznak.

26. cikk

Harmadik országokkal kötött együttműködési megállapodások

A tagállamok köthetnek az információcserére vonatkozó együttműködési megállapodásokat a 28. cikk (1) és (2) bekezdésében meghatározottak szerint harmadik országok illetékes hatóságaival, de csak akkor, ha a kiadott információra az e szakaszban említettekkel legalább egyenértékű üzleti titoktartási előírások vonatkoznak. Az ilyen információcserének az említett hatóságok vagy szervek felügyeleti tevékenységének ellátását kell szolgálnia.

Amennyiben az információk egy másik tagállamból származnak, az információk nem hozhatók nyilvánosságra az adott információkat közzétevő illetékes hatóság kifejezett hozzájárulása nélkül, és – adott esetben – kizárólag arra a célra hozhatók nyilvánosságra, amelyhez a hatóságok hozzájárulásukat adták.

27. cikk

A bizalmas információ felhasználása

A 24. és 25. cikk alapján bizalmas információkhoz jutó illetékes hatóságok ezt az információt kizárólag hivatali feladataik ellátása során használhatják fel:

28. cikk

Más hatóságok közötti információcsere

(1) A 24. és 27. cikk nem akadályozza az információcserét egy tagállamon belül, ahol ugyanabban a tagállamban két vagy több illetékes hatóság van, vagy tagállamok között, az illetékes hatóságok és:

a felügyeleti hatáskörök végrehajtásának során, valamint olyan információknak a kötelező felszámolást végrehajtó szervekkel, vagy garanciarendszerekkel történő közlése keretében, amelyek szakmai feladataik végrehajtásához szükségesek. Az ilyen hatóságok, testületek és személyek által kapott információk a 24. cikkben meghatározott üzleti titoktartási kötelezettség előírásai alá esnek.

(2) A 24–27. cikkben foglaltak ellenére a tagállamok engedélyezhetik az információcserét az illetékes hatóságok és:

Az első albekezdésben említett lehetőséget választó tagállamok megkövetelik, hogy legalább a következő feltételek teljesüljenek:

A tagállamok közlik a Bizottsággal és a többi tagállammal azoknak a hatóságoknak, személyeknek és intézményeknek a nevét, amelyek e bekezdés alapján megkaphatják az információkat.

(3) A 24–27. cikkben foglaltak ellenére a tagállamok – a pénzügyi rendszer stabilitása, beleértve az integritást is, erősítésének érdekében – engedélyezhetik az információcserét az illetékes hatóságok és a jogszabályok szerint a társasági jog megsértésével kapcsolatban folytatott nyomozásért és vizsgálatért felelős hatóságok vagy testületek között.

Az első albekezdésben említett lehetőséget választó tagállamok megkövetelik, hogy legalább a következő feltételek teljesüljenek:

Amennyiben egy tagállamban az első albekezdésben említett hatóságok vagy szervek felderítési vagy nyomozási feladataikat olyan személyek segítségével végzik, akiket különleges szakértelmükre tekintettel ebből a célból bíztak meg, és nem közszolgálati alkalmazottak, az első albekezdésben biztosított információcsere lehetősége rájuk is vonatkoztatható a második albekezdésben megállapított feltételek mellett.

A második albekezdés c) pontjának végrehajtása érdekében az első albekezdésben említett hatóságok vagy szervek közlik az információt továbbító illetékes hatóságokkal azoknak a személyeknek a nevét és pontos feladatkörét, akiknek az információt meg kell küldeni.

A tagállamok közlik a Bizottsággal és a többi tagállammal azoknak a hatóságoknak vagy szerveknek a nevét, amelyek e bekezdés értelmében információt kaphatnak.

29. cikk

A központi bankoknak és a pénzügyi hatóságoknak történő információtovábbítás

E szakasz rendelkezései nem akadályozzák az illetékes hatóságot abban, hogy a feladatai ellátásához szükséges bizalmas információkat továbbítsa a központi bankoknak vagy pénzügyi hatósági minőségükben hasonló feladatot ellátó egyéb testületeknek, illetve adott esetben más, a fizetési és elszámolási rendszerek felügyeletéért felelős állami hatóságoknak. Hasonlóképpen az ilyen hatóságokat vagy testületeket nem akadályozza meg abban, hogy az illetékes hatóságoknak a 27. cikk alkalmazásához szükséges információkat átadják.

Az így megkapott információkra az e szakaszban megállapított üzleti titoktartási feltételek vonatkoznak.

30. cikk

Adatok továbbítása a pénzügyi szabályozásért felelős kormányzati szervek felé

A 24. és 27. cikkben foglaltak ellenére, a tagállamok jogszabályaiban meghatározott rendelkezések alapján engedélyezhetik bizonyos információ közlését központi kormányzatuk más, a hitelintézetek, pénzintézetek, befektetési szolgáltatások és biztosítók vagy viszontbiztosítók felügyeletére vonatkozó jogszabályalkotással megbízott szerveivel is, valamint az ilyen szervek nevében eljáró felügyelőkkel.

Az ilyen információkat azonban csak abban az esetben lehet továbbítani, ha a prudenciális ellenőrzés miatt erre szükség van.

A tagállamok azonban rendelkezhetnek úgy is, hogy a 25. cikk és a 28. cikk (1) bekezdése alapján átadott információt és a 16. cikkben említett helyszíni vizsgálattal megszerzett információt ne lehessen kiadni az e cikkben említett esetekben, kivéve az információt adó illetékes hatóságok vagy azon tagállam illetékes hatóságainak a kifejezett hozzájárulásával, amelyben a helyszíni vizsgálatot elvégezték.

4. szakasz

A könyvvizsgálók kötelezettségei

31. cikk

A könyvvizsgálók kötelezettségei

(1) A tagállamok előírják, hogy a 84/253/EGK irányelv ( 22 ) értelmében felhatalmazott bármely személy, aki a 78/660/EGK irányelv ( 23 ) 51. cikkében, a 83/349/EGK irányelv 37. cikkében vagy a 85/611/EGK irányelv ( 24 ) 31. cikkében megállapított feladatot vagy bármilyen egyéb, törvényben meghatározott feladatot végez egy biztosítónál, köteles azonnal jelenteni az illetékes hatóságnak minden olyan, az e feladat végzése során tudomására jutott, e vállalkozást érintő tényt vagy döntést, amelynél fennáll a lehetőség, hogy:

E személynek továbbá kötelessége jelenteni minden olyan tényt és döntést, amely akkor jutott tudomására, amikor az első albekezdésben leírt feladatot végezte egy olyan vállalkozásban, amely azzal a viszontbiztosítóval áll ellenőrző viszonyból eredő szoros kapcsolatban, amelyben a fent említett feladatot végzi.

(2) Az e cikk (1) bekezdésében említett releváns tények vagy döntések közlése az illetékes hatóságokkal a 84/253/EGK irányelvvel összhangban felhatalmazott személyek részéről nem képezi olyan adattovábbítási és közzétételi korlátozások megszegését, amelyeket szerződés vagy törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezés ír elő, és nem vonja maga után e személyek semminemű felelősségre vonását.

2. fejezet

A biztosítástechnikai tartalékokra vonatkozó szabályok

32. cikk

A biztosítástechnikai tartalék képzése

(1) A székhely szerinti tagállam előírja minden viszontbiztosító számára, hogy teljes üzleti tevékenységének megfelelő nagyságú biztosítástechnikai tartalékot képezzen.

Az ilyen biztosítástechnikai tartalékok nagyságát a 91/674/EGK irányelvben meghatározott szabályokkal összhangban kell meghatározni. Adott esetben a székhely szerinti tagállam különös szabályokat állapíthat meg, a 2002/83/EK irányelv 20. cikkével összhangban.

(2) A tagállamok nem tarthatnak fenn és nem vezethetnek be olyan bruttó tartalékolási rendszert, amely eszközök biztosítékként történő lekötését kívánja meg, amely a meg nem szolgált díjak és a függő kár tartalék fedezetére szolgál, ha a viszontbiztosítási tevékenységet végző olyan viszontbiztosító végzi, amelyet ezen irányelvvel összhangban engedélyeztek, vagy olyan biztosító, amelyet a 73/239/EGK vagy a 2002/83/EK irányelvvel összhangban engedélyeztek.

(3) Amennyiben a székhely szerinti tagállam engedélyezi, hogy a biztosítástechnikai tartalékot olyan viszontbiztosítókkal szembeni követelések fedezzék, amelyeket nem engedélyeztek a 73/239/EGK vagy a 2002/83/EK irányelvvel összhangban, köteles megállapítani az ilyen követelések elfogadásának feltételeit.

33. cikk

Káringadozási tartalékok

(1) A székhely szerinti tagállamok előírják minden olyan viszontbiztosító számára, amely a 73/239/EGK irányelv mellékletének A. pontjában megjelölt 14. ágazatban felsorolt kockázatok viszontbiztosítását vállal, hogy káringadozási tartalékot képezzen az abban a biztosítási ágazatban bármely pénzügyi évben felmerülő estleges technikai hiány vagy az átlagot meghaladó kárigényhányad ellensúlyozásának céljából.

(2) A hitel-viszontbiztosításra vonatkozó káringadozási tartalékot a székhely szerinti tagállam által a 73/239/EGK irányelv mellékletének D. pontjában meghatározott négy – egyenértékűnek tekintendő – módszer egyikével összhangban lévő szabályok szerint kell számítani.

(3) A székhely szerinti tagállam felmentheti a viszontbiztosítókat a hitelbiztosítás viszontbiztosítására vonatkozó káringadozási tartalékok képzésének kötelezettsége alól, ha a hitelbiztosítások viszontbiztosításából a biztosítónak járó biztosítási díjak vagy járulékok mértéke kevesebb, mint a biztosítónak járó összes biztosítási díj- és járulékbevétel 4 %-a, és nem haladja meg a 2 500 000 eurót.

(4) A székhely szerinti tagállamok előírhatják minden viszontbiztosító számára, hogy a hitel-viszontbiztosítástól eltérő kockázati ágazatokra is káringadozási káringadozási tartalékot képezzenek. A káringadozási tartalékokat a székhely szerinti tagállam által meghatározott szabályoknak megfelelően kell kiszámítani.

34. cikk

A biztosítástechnikai tartalékok fedezetéül szolgáló eszközök

(1) A székhely szerinti tagállam köteles előírni minden viszontbiztosítónak, hogy a biztosítástechnikai tartalékok fedezetéül szolgáló eszközöket és a 33. cikkben említett káringadozási tartalékot a következő szabályokkal összhangban fektessék be:

A tagállamok határozhatnak úgy is, hogy nem alkalmazzák az e) pontban említett követelményeket államkötvényekbe történő befektetésekre.

(2) A tagállamok nem írhatják elő a területükön működő viszontbiztosítók számára, hogy mely eszközkategóriákba fektessenek be.

(3) A tagállamok a területükön található viszontbiztosító vagy a befektetési vezetőjének befektetési döntéseit nem tehetik függővé semmilyen előzetes jóváhagyástól vagy rendszeres tájékoztatási kötelezettségtől.

(4) Az (1)–(3) bekezdéstől függetlenül, a székhely szerinti tagállam minden olyan viszontbiztosító esetében, amelynek főirodája a területén található, az alábbi mennyiségi szabályokat állapíthatja meg, feltéve, hogy azok prudenciális szempontból igazoltak:

(5) Ezenkívül, a székhely szerinti tagállam határozza meg a különleges célú gazdasági eszközökből származó kinnlevőségeknek, mint az e cikk szerinti biztosítástechnikai tartalékok fedezetéül szolgáló eszközökként történő felhasználásának feltételeit előíró részletes szabályokat.

3. fejezet

A szavatoló tőkére és a biztonsági tőkére vonatkozó szabályok

1. szakasz

A rendelkezésre álló szavatoló tőke

35. cikk

Általános szabály

Minden tagállam előírja, hogy az olyan viszontbiztosítók, amelyek főirodája az adott tagállam területén van, megfelelő szavatoló tőkét képezzenek teljes üzleti tevékenységüknek megfelelően, amelynek összege nem lehet kevesebb az ezen irányelvben meghatározott minimumnál.

36. cikk

Elfogadható tételek

(1) A rendelkezésre álló szavatoló tőke a biztosítónak az előrelátható kötelezettségektől mentes és immateriális javakkal csökkentett eszközeiből áll, beleértve a következőket:

(2) A rendelkezésre álló szavatoló tőkét csökkenteni kell a viszontbiztosító által közvetlenül birtokolt saját részvények összegével.

Azoknál a viszontbiztosítóknál, amelyek a fennálló követelésekre szóló nem-életbiztosítás biztosítástechnikai tartalékaikat diszkontálják vagy csökkentik, hogy figyelembe vegyék a befektetési jövedelmet, ahogyan azt a 91/674/EGK irányelv 60. cikkének (1) bekezdésének g) pontja megengedi, a rendelkezésre álló szavatoló tőkét csökkenteni kell a diszkontálatlan biztosítástechnikai tartalékok vagy a levonások előtti, a beszámolóhoz fűzött megjegyzésekben közzétett biztosítástechnikai tartalékok és a diszkontált vagy a levonások utáni biztosítástechnikai tartalékok különbségével. Ezt a kiigazítást minden, a 73/239/EGK irányelv mellékletének A. pontjában felsorolt kockázatra el kell végezni, kivéve az annak a mellékletnek az 1. és 2. ágazatainál felsorolt kockázatokra. A melléklet A. pontjában felsorolt 1. és 2. ágazattól eltérő ágazatokra nem kell korrekciót végezni a biztosítástechnikai tartalékokban benne foglalt járadékok diszkontálását illetően.

Az első és második albekezdésben említett levonások mellett a rendelkezésre álló szavatoló tőkét csökkenteni kell az alábbi tételekkel:

Amennyiben egy másik hitelintézetben, befektetési vállalkozásban, pénzügyi intézményben, biztosítóban, illetve viszontbiztosítóban vagy biztosítási holdingtársaságban lévő részesedések az érintett vállalkozás szervezeti átalakítását vagy megmentését szolgáló pénzügyi támogatás céljából ideiglenesen vannak a biztosító tulajdonában, az illetékes hatóság eltekinthet a harmadik bekezdés a) és b) pontjában a levonásra vonatkozóan említett rendelkezések alkalmazásától.

A harmadik bekezdés a) és b) pontjában a viszontbiztosító által hitelintézetekben, befektetési vállalkozásokban és pénzügyi intézményekben birtokolt tételek levonására vonatkozóan említett rendelkezések alkalmazásának alternatívájaként a tagállamok engedélyezhetik viszontbiztosítóik részére a 2002/87/EK irányelv I. mellékletében meghatározott 1., 2., illetve 3. módszer megfelelő alkalmazását. Az 1. módszer (számviteli konszolidáció) csak abban az esetben alkalmazható, ha az illetékes hatóság meggyőződött a konszolidáció hatálya alá vont vállalkozások integrált irányításának és belső ellenőrzésének színvonaláról. A kiválasztott módszert az idők folyamán következetesen kell alkalmazni.

A tagállamok rendelkezhetnek olyan módon, hogy az ezen irányelvben előírt szavatoló tőke számítása során a 98/78/EK irányelvvel összhangban kiegészítő felügyelet, illetve a 2002/87/EK irányelvvel összhangban kiegészítő felügyelet hatálya alá vont biztosítóknak nem kell levonniuk a harmadik bekezdés a) és b) pontjában említett, a biztosító által a kiegészítő felügyelet hatálya alá vont hitelintézetekben, befektetési vállalkozásokban, pénzügyi intézményekben, biztosítókban, illetve viszontbiztosítókban vagy biztosítási holdingtársaságokban birtokolt tételeket.

Az e bekezdésben említett, a részesedések levonására vonatkozó rendelkezések alkalmazásában a részesedés 98/78/EK irányelv 1. cikkének f) pontja szerinti részesedést jelenti.

(3) A rendelkezésre álló szavatoló tőke a következőkből is állhat:

(4) A vállalkozás által a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságához benyújtott, megfelelő bizonyítékkal ellátott kérelemre és az illető illetékes hatóság egyetértésével, a rendelkezésre álló szavatoló tőke a következőkből is állhat:

(5) Ezenkívül, az élet-viszontbiztosítási tevékenység esetében a viszontbiztosító által a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságához benyújtott, alátámasztó bizonyítékkal ellátott kérelemre és ennek az illetékes hatóságnak az egyetértésével a rendelkezésre álló szavatoló tőke a következőkből is állhat:

(6) Az e cikk (1)–(5) bekezdésének olyan célú módosításait, amelyek figyelembe veszik a technikai kiigazítást indokoló fejleményeket a rendelkezésre álló szavatoló tőkébe beszámítható elemek esetében, az 55. cikk (2) bekezdésében megállapított eljárással összhangban kell elfogadni.

2. szakasz

A minimális szavatoló tőke

37. cikk

A minimális szavatoló tőke a nem-élet viszontbiztosítási tevékenységek esetén

(1) A minimális szavatoló tőke meghatározható egyrészt a biztosítási díjak vagy hozzájárulások éves összege alapján, másrészt az utolsó három üzleti év átlagos kárigényteher alapján.

Az olyan viszontbiztosítók esetében azonban, amelyek alapvetően a hitel, a vihar, jégeső és fagy kockázatok közül egy vagy több biztosítását vállalják, az átlagos kárigényteherre vonatkozó referenciaidőszak az utolsó hét pénzügyi év.

(2) A 40. cikkre is figyelemmel, a minimális szavatoló tőke összege az e cikk (3) és (4) bekezdése szerinti két eredmény közül a magasabb összeggel egyenlő.

(3) A díjak alapját az alábbiak szerint kiszámított bruttó díjelőírások vagy hozzájárulások közül a nagyobbik, a bruttó megszolgált díjak vagy hozzájárulások felhasználásával számolják ki.

A díjakat vagy hozzájárulásokat a 73/239/EGK irányelv mellékletének A pontjában felsorolt 11., 12. és 13. ágazatba tartozó kockázatokra 50 %-kal meg kell növelni.

A díjakat és hozzájárulásokat a 73/239/EGK irányelv mellékletének A pontjában felsorolt 11., 12. és 13. ágazaton kívülieknél meg lehet növelni legfeljebb 50 %-kal, konkrét viszontbiztosítási tevékenységekre vagy szerződéstípusokra, ezeknek a tevékenységeknek vagy szerződéseknek a sajátosságaira való tekintettel, ezen irányelv 55. cikkének (2) bekezdésében említett eljárással összhangban. A díjakat vagy hozzájárulásokat, amelyek tartalmazzák a viszontbiztosítási üzleti tevékenységgel összefüggő díjakhoz vagy hozzájárulásokhoz kapcsolódó költségeket az elmúlt pénzügyi évben, összesíteni kell.

Ebből az összesítésből azután levonásra kerül az utolsó pénzügyi évben törölt biztosítási díjak és hozzájárulások teljes összege, valamint az összesítésben szereplő biztosítási díjakra és hozzájárulásokra vonatkozó adók és illetékek teljes összege.

Az így kapott összeget két részre kell osztani, amelyből az első rész legfeljebb 50 000 000 eurót tesz ki, a második rész pedig az e feletti többlet; ki kell számítani, majd összeadni ezeknek a részeknek a 18 %-át, illetőleg a 16 %-át.

Az eredmény úgy adódik, hogy az így kiszámított összeget meg kell szorozni arra az utolsó három évre vonatkozó arányszámmal, amely a viszontbiztosításba engedményezett rész levonása után a továbbra is a biztosító által viselt követelések összegének és a követelések bruttó összegének az arányszáma; ez a szám semmiképpen nem lehet kisebb 50 %-nál. A vállalkozás által a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságához benyújtott, alátámasztó bizonyítékkal ellátott kérelemre és az illető illetékes hatóság egyetértésével az ezen irányelv 46. cikkében említett, különleges célú gazdasági eszközökből behajtható összegek szintén levonhatók visszaengedményezésként.

Az illetékes hatóságok jóváhagyásával a biztosítási díjak és járulékok rögzítéséhez statisztikai módszerek vehetők igénybe.

(4) A követelések alapját a következőképpen kell kiszámítani, amihez a 73/239/EGK irányelv mellékletének A. pontjában felsorolt 11., 12. és 13. ágazatba tartozó kockázatok tekintetében a követeléseket, a tartalékokat és a megtérülést 50 %-kal meg kell növelni.

A követelésekre képzett tartalékok és a megtérülések a 73/239/EGK irányelv mellékletének A. pontjában felsorolt 11., 12. és 13. ágazatoktól eltérő ágazatoknál legfeljebb 50 %-kal megnövelhetők, konkrét viszontbiztosítási tevékenységekre vagy szerződéstípusokra, ezeknek a tevékenységeknek vagy szerződéseknek a sajátosságaira való tekintettel, az ennek az irányelvnek az 55. cikkének (2) bekezdésében említett eljárással összhangban.

Az (1) bekezdésben meghatározott időszakokban kifizetett követelések a visszaengedményezők által viselt kárigények bármilyen levonása nélkül összegzésre kerülnek.

Ehhez az összeghez hozzá kell adni az utolsó pénzügyi év végén meghatározott függő kártartalék összegét.

Ebből az összegből kivonásra kerülnek az (1) bekezdésben meghatározott időszakok megtérüléseinek összegét.

A fennmaradó összegből ezután kivonásra kerül az utolsó üzleti évet megelőző második üzleti év kezdetén fennálló függő kártartalék összege, amelyről elszámolás készült. Ha az (1) bekezdésben említett referenciaidőszak hét év, az utolsó üzleti évet megelőző hatodik üzleti év kezdetén esedékes követelésekre létrehozott olyan fedezetek összegét le kell vonni, amelyről elszámolás készült.

Az így kapott összeg egyharmadát vagy egyhetedét, az (1) bekezdésben meghatározott hivatkozási időszaknak megfelelően, két részre osztják, az első rész 35 000 000 euróig terjed, a második rész pedig a fennmaradó összeg; ki kell számítani, majd összeadni ezeknek a részeknek a 26 %-át, illetőleg a 23 %-át.

Az eredmény úgy adódik, hogy az így kiszámított összeget meg kell szorozni arra az utolsó évre vonatkozó arányszámmal, amely a viszontbiztosításba engedményezett rész levonása után a továbbra is a vállalkozás által viselt követelések összegének és a követelések bruttó összegének az arányszáma; ez a szám semmiképpen nem lehet kisebb 50 %-nál. A vállalkozás által a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságához benyújtott, alátámasztó bizonyítékkal ellátott kérelemre és az illető illetékes hatóság egyetértésével a 46. cikkben említett, különleges célú gazdasági eszközöktől behajtható összegek szintén levonhatók visszaengedményezésként.

Az illetékes hatóságok jóváhagyásával a megtérülések, tartalékok, és a kárigények rögzítéséhez statisztikai módszerek vehetők igénybe.

(5) Ha a (2), (3) és (4) bekezdések szerinti kiszámított minimális szavatoló tőke alacsonyabb, mint az előző év minimális szavatoló tőkéje, a minimális szavatoló tőkének legalább egyenlőnek kell lennie az előző év minimális szavatoló tőkéjének azzal az arányszámmal való szorzatával, amely az utolsó pénzügyi év végén a fennálló követelésekre képzett biztosítástechnikai tartalékok és az utolsó pénzügyi év elején a fennálló követelésekre képzett biztosítástechnikai tartalékok összege között fennáll. Ezeknek a számításoknak a során a biztosítástechnikai tartalékokat a visszaengedményezéssel csökkentve kell kiszámítani, de az arány semmiképpen nem lehet egynél nagyobb.

(6) A (3) bekezdés ötödik albekezdésében és a (4) bekezdés hetedik albekezdésében említett részekre alkalmazandó törtszámok mindegyike egyharmadára csökken az életbiztosításéhoz hasonló technikai alapon működő egészségbiztosítás viszontbiztosítása esetében, ha:

38. cikk

A minimális szavatoló tőke életbiztosítás viszontbiztosítása esetén

(1) Élet-viszontbiztosítási tevékenység esetén a minimális szavatoló tőkét a 37. cikkel összhangban kell meghatározni.

(2) E cikk (1) bekezdése ellenére, a székhely szerinti tagállam előírhatja, hogy a biztosítási tevékenységnek a 2002/83/EK irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti, befektetési alapokhoz vagy részesedéses szerződésekhez kapcsolódó viszontbiztosítási ágazatok, továbbá a 2002/83/EK irányelv 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja és 2. cikke (2) bekezdésének b), c), d) és e) pontja szerinti műveletek esetén a minimális szavatoló tőkét a 2002/83/EK irányelv 28. cikkével összhangban kell megállapítani.

39. cikk

A minimális szavatoló tőke az egyidejűleg nem-élet viszontbiztosítással és élet- viszontbiztosítással foglalkozó viszontbiztosító esetén

(1) A székhely szerinti tagállam előírja, hogy minden egyidejűleg nem-élet és élet- viszontbiztosítással foglalkozó viszontbiztosító olyan rendelkezésre álló szavatoló tőkével rendelkezzen, amely fedezi a nem-élet viszontbiztosítása és az élet-viszontbiztosítás esetén – a megfelelően a 37. és a 38. cikkel összhangban meghatározott – minimális szavatoló tőkék teljes összegét.

(2) Ha a rendelkezésre álló szavatoló tőke nem éri el az e cikk (1) bekezdésében előírt szintet, az illetékes hatóságok a 42. és 43. cikkben meghatározott intézkedéseket alkalmazzák.

3. szakasz

Biztonsági tőke

40. cikk

A biztonsági tőke összege

(1) A 37. 38. és 39. cikkben meghatározott kötelező szavatoló tőke egyharmada alkotja a biztonsági tőkét. A biztonsági tőke a 36. cikk (1), (2) és (3) bekezdésében, valamint – a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságának jóváhagyásával – a 36. cikk (4) bekezdésének c) pontjában felsorolt elemekből áll.

(2) A biztonsági tőke összege legalább 3 000 000 euro.

Bármely tagállam rendelkezhet úgy is, hogy a zárt viszontbiztosító esetén a biztonsági tőke összege legalább 1 000 000 euro legyen.

41. cikk

A biztonsági tőke összegének felülvizsgálata

(1) Az euróban megállapított összegeket – ahogyan ezt a 40. cikk (2) bekezdése megállapítja – 2007. december 10-tól/től kezdődően évente felül kell vizsgálni annak érdekében, hogy figyelembe vegyék az Eurostat által közzétett, az összes tagállamot átfogó európai fogyasztói árindex változásait.

Az összeget automatikusan ki kell igazítani úgy, hogy az euróban megállapított bázisösszeget megemelik az említett indexnek az ezen irányelv hatálybalépése és a felülvizsgálati időpont közötti idő alatt bekövetkezett százalékos változásával, és ezt 100 000 euro többszörösére kerekítik.

Ha a legutolsó kiigazítás óta a százalékos változás 5 %-nál kisebb, nem kell kiigazítást végezni.

(2) A Bizottság évente tájékoztatja az Európai Parlamentet és a Tanácsot a felülvizsgálatról és az (1) bekezdésben említett kiigazított összegről.

4. fejezet

Nehéz vagy rendellenes helyzetbe került viszontbiztosítók és az engedély visszavonása

42. cikk

Nehéz helyzetbe került viszontbiztosítók

(1) Amennyiben egy viszontbiztosító nem felel meg a 32. cikk követelményeinek, a székhely szerinti tagállamának illetékes hatósága azt követően, hogy tájékoztatja a kötelezettségvállalás szerinti tagállamok illetékes hatóságait, eltilthatja azt az eszközei feletti szabad rendelkezéstől.

(2) Az olyan viszontbiztosító pénzügyi helyzetének helyreállítása érdekében, amelynek szavatoló tőkéje a 37., 38. és 39. cikkben előírt minimum alá süllyedt, a vállalkozás székhelye szerinti illetékes hatóság előírhatja a vállalkozásnak, hogy a megbízható és eredményes pénzügyi helyzet helyreállítására vonatkozó tervet nyújtson be jóváhagyásra.

Különleges körülmények között, ha az illetékes hatóság véleménye szerint a viszontbiztosító pénzügyi helyzete várhatóan tovább romlik, a hatóság korlátozhatja, vagy megtilthatja a viszontbiztosítónak az eszközei feletti szabad rendelkezési jogát is. Az illetékes hatóság tájékoztatja az általa hozott intézkedésekről a többi olyan tagállam hatóságait, amelyek területén a viszontbiztosító üzleti tevékenységet folytat és az előbbi hatóság kérelmére az utóbbi hatóság is meghozza ugyanazokat az intézkedéseket.

(3) Ha a szavatoló tőke mértéke a biztonsági tőke a 40. cikkben meghatározott szintje alá süllyed, a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága rövid távú pénzügyi intézkedési terv benyújtását írja elő a viszontbiztosító számára, jóváhagyás céljából.

A hatóság korlátozhatja a viszontbiztosító eszközei fölötti szabad rendelkezési jogát, vagy eltilthatja attól. Tájékoztatja a többi tagállam hatóságait, amelyek az előbbi kérésére megteszik ugyanezeket az intézkedéseket.

(4) Minden tagállam meghozza a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a biztosító székhelye szerinti tagállam kérésére az (1), (2) és (3) bekezdésekben szabályozott esetekben nemzeti jogszabályaival összhangban megtilthassa a viszontbiztosítónak a saját területén található eszközei feletti szabad rendelkezési jogát; az ilyen intézkedések által érintett eszközök körét a székhely szerinti tagállam határozza meg.

43. cikk

Pénzügyi helyreállítási terv

(1) A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok hatáskörrel rendelkezzenek arra, hogy pénzügyi helyreállítási terv elkészítését írják elő a viszontbiztosítók számára, ha az illetékes hatóságok úgy vélik, hogy a viszontbiztosítási szerződésekből eredő kötelezettségeiket veszély fenyegeti.

(2) A pénzügyi helyreállítási tervnek a következő három pénzügyi évvel kapcsolatosan részletes adatokat vagy igazolást kell tartalmaznia legalább a következőkről:

(3) A tagállamok felhatalmazzák az illetékes hatóságokat arra, hogy amennyiben a viszontbiztosító pénzügyi helyzetének romlása miatt a biztosítottak jogait veszély fenyegeti, az illetékes hatóságok kötelezhessék a viszontbiztosítókat kötelező szavatoló tőkéjük megemelésére, annak biztosítása érdekében, hogy a közeljövőben a viszontbiztosító eleget tudjon tenni a fizetőképességi követelményeknek. Ennek a magasabb kötelező szavatoló tőkének a szintjét az (1) bekezdésben említett pénzügyi helyreállítási terv alapján állapítják meg.

(4) A tagállamok felhatalmazzák az illetékes hatóságokat arra, hogy azok leértékeljék az elfogadható szavatoló tőkeelemeket, különösen akkor, ha az előző pénzügyi év vége óta jelentős változás következett be ezen elemek piaci értékében.

(5) A tagállamok felhatalmazzák az illetékes hatóságokat arra, hogy korlátozzák a 37., 38. és 39. cikkel összhangban meghatározott szavatoló tőkének a visszaengedményezésre alapozott csökkentését, ha:

(6) Ha az illetékes hatóságok az e cikk (1) bekezdésének megfelelően pénzügyi helyreállítási tervet írtak elő a viszontbiztosító számára, mindaddig nem adhatják ki a 18. cikk szerinti igazolást, ameddig úgy vélik, hogy a viszontbiztosítási szerződésekből eredő kötelezettségek az (1) bekezdés értelmében veszélyeztetve vannak.

44. cikk

Az engedély visszavonása

(1) A viszontbiztosítótól a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága az általa megadott engedélyt visszavonhatja, ha a vállalkozás:

Az engedély visszavonása, vagy hatályának megszűnése esetén a székhely szerinti tagállam értesíti erről a többi tagállam illetékes hatóságait, és azok meghozzák a megfelelő intézkedéseket annak érdekében, hogy megakadályozzák, hogy a viszontbiztosító területükön új ügyleteket kezdjen akár a letelepedés joga, akár a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján.

(2) Minden, az engedély visszavonására vonatkozó határozatot részletesen kell indokolni, és arról az érintett viszontbiztosítót tájékoztatni kell.

IV. CÍM

A VÉGES KOCKÁZATÚ VISZONTBIZTOSÍTÁSRA ÉS A KÜLÖNLEGES CÉLÚ GAZDASÁGI ESZKÖZÖKRE VONATKOZÓ RENDELKEZÉSEK

45. cikk

A véges kockázatú viszontbiztosítás

(1) A székhely szerinti tagállam különleges rendelkezéseket állapíthat meg a véges kockázatú viszontbiztosítási tevékenységek folytatására, az alábbiak tekintetében:

(2) Az átláthatóság érdekében és az (1) bekezdés alkalmazásában, a tagállamok haladéktalanul közlik a Bizottsággal a nemzeti jogukban megállapított valamennyi intézkedés szövegét.

46. cikk

Különleges célú gazdasági eszközök

(1) Amennyiben egy tagállam úgy határoz, hogy lehetővé teszi területén különleges célú gazdasági eszközök létrehozását ezen irányelv értelmében, erre vonatkozóan köteles előzetes hivatalos engedély megszerzését előírni.

(2) Az a tagállam, ahol különleges célú gazdasági eszközt létesítettek, megállapítja azokat a feltételeket, amelyek figyelembevételével egy ilyen intézet folytathatja tevékenységeit. E tagállam különösen a következők tekintetében állapít meg szabályokat:

(3) Az átláthatóság érdekében a tagállamok haladéktalanul közlik a Bizottsággal a nemzeti jogukban a (2) bekezdés alkalmazásával kapcsolatban megállapított valamennyi intézkedés szövegét.

V. CÍM

A LETELEPEDÉS JOGÁRA ÉS A SZOLGÁLTATÁSNYÚJTÁS SZABADSÁGÁRA VONATKOZÓ RENDELKEZÉSEK

47. cikk

A jogszabályi rendelkezéseket be nem tartó viszontbiztosítók

(1) Ha a működés helye szerinti tagállam illetékes hatóságai megállapítják, hogy a területükön fiókteleppel rendelkező, vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján üzleti tevékenységet folytató viszontbiztosító nem tartja be az e tagállamban rá vonatkozó jogi előírásokat, előírják az érintett viszontbiztosító számára, hogy a rendellenes helyzetet megszüntesse. Egyidejűleg a vizsgálati eredményeket a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága elé terjesztik.

Ha a székhely szerinti tagállam által meghozott intézkedések ellenére, vagy azért, mert ezek az intézkedések elégtelennek bizonyulnak, a viszontbiztosító továbbra is sérti az érintett tagállamban hatályos jogszabályi rendelkezéseket, a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságainak tájékoztatása után, ez a tagállam meghozhatja a helyénvaló intézkedéseket a további szabálytalanságok megakadályozására vagy szankcionálására, ideértve a szigorúan szükséges mértékig azt is, hogy megakadályozza, hogy a vállalkozás a területén új biztosítási szerződéseket kössön. A tagállamok biztosítják, hogy területeiken az ilyen viszontbiztosítókra vonatkozó intézkedések meghozatalához szükséges joganyag rendelkezésre álljon.

(2) A (1) bekezdés értelmében hozott bármely intézkedést, amely bírság kiszabását, vagy a biztosítási tevékenység folytatásának korlátozását eredményezi, megfelelően indokolni kell, és az érintett viszontbiztosítóval közölni kell.

48. cikk

Felszámolás

Viszontbiztosító felszámolása esetén a fióktelep által elvállalt, vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján kötött szerződésekből származó kötelezettségeket ugyanolyan módon kell kezelni, mint a vállalkozás egyéb biztosítási szerződéseiből származó követeléseket.

VI. CÍM

A KÖZÖSSÉGEN KÍVÜL FŐIRODÁVAL RENDELKEZŐ ÉS A KÖZÖSSÉG TERÜLETÉN VISZONTBIZTOSÍTÁSI TEVÉKENYSÉGET FOLYTATÓ VISZONTBIZTOSÍTÓK

49. cikk

A viszontbiztosítási tevékenység folytatásának elvei és feltételei

A tagállam az olyan viszontbiztosítókkal szemben, amelyek főirodája a Közösségen kívül található, és területén viszontbiztosítási tevékenységbe kezdenek vagy ilyent végeznek, nem alkalmazhat olyan rendelkezéseket, amelyek kedvezőbb bánásmódot eredményeznének a számukra, mint amilyenben azok a viszontbiztosítók részesülnek, amelyek főirodája abban a tagállamban van.

50. cikk

Harmadik országokkal kötött megállapodások

(1) A Bizottság javaslatot tehet a Tanácsnak tárgyalások folytatására egy vagy több harmadik országgal, hogy megállapodás szülessen a felügyelet gyakorlásának módját illetően:

(2) Az (1) bekezdésben említett megállapodások különösen arra irányulnak, hogy a prudenciális szabályozás egyenlő feltételei között biztosítsák a viszontbiztosítók valamennyi szerződő fél területén történő hatékony piacra jutásának feltételeit és rendelkezzenek a viszontbiztosítás terén a felügyeleti szabályok és gyakorlat kölcsönös elismeréséről.

(3) A Szerződés 300. cikke (1) és (2) bekezdésének sérelme nélkül, a Bizottság az európai biztosítási és foglalkoztatóinyugdíj-bizottság segítségével megvizsgálja az e cikk (1) bekezdésében említett tárgyalások eredményét és az abból eredően kialakult helyzetet.

VII. CÍM

A HARMADIK ORSZÁG JOGA ÁLTAL SZABÁLYOZOTT ANYAVÁLLALATOK LEÁNYVÁLLALATAIRA ÉS AZ ILYEN ANYAVÁLLALATOK ÁLTALI RÉSZESEDÉSSZERZÉSRE ALKALMAZANDÓ SZABÁLYOK

51. cikk

A tagállamok által a Bizottságnak nyújtott tájékoztatás

A tagállamok illetékes hatóságai tájékoztatják a Bizottságot és más tagállamok illetékes hatóságait a következőkről:

Ha egy olyan közvetlen vagy közvetett leányvállalat az a) pontban említett engedélyt kap, amelynek egy vagy több anyavállalatát harmadik ország joga szabályozza, akkor az illetékes hatóságok által a Bizottságnak megküldött értesítésben ismertetni kell a csoport felépítését is.

52. cikk

Harmadik országokban a közösségi viszontbiztosítókkal szembeni bánásmód

(1) A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot azokról az általános problémákról, amelyeket a náluk működő viszontbiztosítók tapasztaltak harmadik országba történő letelepedésük és működésük, vagy tevékenységük harmadik országban történő folytatása során.

(2) A Bizottság időszakonként jelentést készít, megvizsgálva a közösségi viszontbiztosítókkal szemben harmadik országokban tanúsított bánásmódot a (3) bekezdésben említettek szerint, nevezetesen a közösségi viszontbiztosítók harmadik országban történő letelepedését, a harmadik országbeli biztosítókban történő részesedésszerzést, az ilyen letelepedett vállalkozások biztosítási tevékenységeinek folytatását, valamint a Közösségből a harmadik országokba irányuló határon átnyúló viszontbiztosítási szolgáltatások nyújtását. A Bizottság a jelentést a Tanácsnak a megfelelő javaslatokkal vagy ajánlásokkal együtt nyújtja be.

(3) Ha a Bizottság a (2) bekezdésben említett jelentések vagy egyéb információk alapján úgy véli, hogy egy harmadik országban nem biztosítják a közösségbeli viszontbiztosítók számára a hatékony piacra jutást, a Bizottság ajánlást nyújthat be a Tanácsnak, hogy hatalmazza fel tárgyalások folytatására annak érdekében, hogy a közösségi viszontbiztosítók számára hatékonyabb piacra jutási lehetőségeket érjenek el.

(4) Az e cikk értelmében hozott intézkedéseknek meg kell felelniük a nemzetközi megállapodások értelmében – különösen a Kereskedelmi Világszervezetben – a Közösséget terhelő kötelezettségeknek.

VIII. CÍM

EGYÉB RENDELKEZÉSEK

53. cikk

A bírósághoz fordulás joga

A tagállamok biztosítják, hogy az ezen irányelvnek végrehajtása érdekében elfogadott törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések alapján a viszontbiztosítókra vonatkozóan hozott határozatokkal szemben a viszontbiztosítónak joga legyen bírósághoz fordulni.

54. cikk

A tagállamok és a Bizottság közötti együttműködés

(1) A tagállamok együttműködnek a viszontbiztosítás felügyeletének Közösségen belüli megkönnyítése, valamint ezen irányelv alkalmazása érdekében.

(2) A Bizottság és a tagállamok illetékes hatóságai szorosan együttműködnek a viszontbiztosítás felügyeletének Közösségen belüli megkönnyítése, valamint az irányelv alkalmazása során adódó bármilyen nehézség vizsgálata érdekében.

55. cikk

A bizottság eljárása

(1) A Bizottság munkáját az európai biztosítási és foglalkoztatóinyugdíj-bizottság segíti.

▼M2

(2) Az e bekezdésre történő hivatkozáskor az 1999/468/EK határozat 5a. cikkének (1)–(4) bekezdését, valamint 7. cikkét kell alkalmazni, 8. cikkének rendelkezéseire is figyelemmel.

▼M2 —————

▼B

56. cikk

Végrehajtási intézkedések

▼M2

Az ezen irányelv nem alapvető fontosságú elemeinek, többek között kiegészítéssel történő módosítására irányuló alábbi végrehajtási intézkedéseket az 55. cikk (2) bekezdésében említett ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni:

▼B

▼M1

▼B

IX. CÍM

MÓDOSULÓ IRÁNYELVEK

57. cikk

A 73/239/EGK irányelv módosításai

A 73/239/EGK irányelv a következőképpen módosul:

58. cikk

A 92/49/EGK irányelv módosításai

A 92/49/EGK irányelv a következőképpen módosul:

▼C1

59. cikk

A 98/78/EK irányelv módosításai

A 98/78/EK irányelv a következőképpen módosul:

60. cikk

A 2002/83/EK irányelv módosításai

A 2002/83/EK irányelv a következőképpen módosul:

▼C1

X. CÍM

ÁTMENETI ÉS ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK

61. cikk

Meglévő viszontbiztosítók által szerzett jogok

(1) Az ezen irányelv hatálya alá tartozó viszontbiztosítók, amelyek számára engedélyezték vagy amelyek jogosultak arra, hogy 2005. december 10-ig viszontbiztosítási tevékenységet folytassanak azon tagállam rendelkezéseivel összhangban, ahol a főirodájuk található, a 3. cikkel összhangban jogosultnak kell tekinteni.

Mindazonáltal, e viszontbiztosítóknak 2007. december 10-tól/től meg kell felelniük ezen irányelv viszontbiztosítási tevékenység folytatására vonatkozó rendelkezéseinek, illetve a 6. cikk a), c) és d) pontjában, a 7., 8. és a 12. cikkben, valamint a 32-41. cikkben megállapított követelményeknek.

(2) A tagállamok engedélyezhetnek az (1) bekezdésben említett azon viszontbiztosítóknak, amelyek 2005. december 10-ig nem felelnek meg a 6. cikk a) pontjában, a 7., 8., és a 32-40. cikkben megállapított követelményeknek egy 2008. december 10-ig tartó időszakot abból a célból, hogy megfeleljenek ezeknek a követelményeknek.

62. cikk

Tevékenységüket megszüntető viszontbiztosítók

(1) Ez az irányelv nem vonatkozik azokra a viszontbiztosítókra, amelyek 2007. december 10-ig megszüntették új viszontbiztosítási szerződések kötését, és a meglévő állományukat kizárólag a tevékenységük megszüntetése céljából igazgatják.

(2) A tagállamok összeállítják az érintett viszontbiztosítók jegyzéket és azt továbbítják a többi tagállamnak.

63. cikk

Átmeneti időszak az 57. cikk (3) bekezdése és a 60. cikk (6) bekezdése tekintetében

A tagállamok 2008. december 10-ig elhalaszthatják az ezen irányelv 57. cikke (3) bekezdésében foglalt, a 73/239/EGK irányelv 15. cikkének (3) bekezdését módosító rendelkezések, illetve az ezen irányelv 60. cikke (6) bekezdésében foglalt rendelkezés alkalmazását.

64. cikk

Átültetés

(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 2007. december 10-ig megfeleljenek. E rendelkezésekről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.

Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.

(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak vagy fogadtak el.

65. cikk

Hatálybalépés

Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.

66. cikk

Címzettek

Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.

Kelt Strasbourgban, 2005. december 16-án.

I. MELLÉKLET

A viszontbiztosítók társasági formái:

— Írország esetében: incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited,

— az Egyesült Királyság esetében: incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited, societies registered under the Industrial and Provident Societies ACTS, societies registered under the Friendly Societies ACTS, »the association of underwriters known as Lloyd's«.”