3.7.

A tűzállósági vizsgálatot olyan tüzelőanyag-tartályon kell végezni, amelyen már elvégezték az áteresztőképességi vizsgálatot. 3.7.1. A vizsgálati minták előkészítése 3.7.1.1. Legalább 10 darab, egyenként 125 ± 5 mm hosszú és 12,5 ± 0,2 mm széles sík vagy közelítőleg sík próbatestet kell közvetlenül kivenni egy vagy több olyan tüzelőanyag-tartályból, amelyeken már elvégezték az áteresztőképességi vizsgálatot. Ha ilyen próbatestek kivételét a tüzelőanyag-tartály tervezési jellemzői (például alakja) nem teszik lehetővé e vizsgálat céljaira, elfogadható egy vagy több, hasonló jellemzőkkel bíró, de falaiban síkabb vagy csaknem sík felületeket tartalmazó különleges tartály elkészítése. Minden egyes próbatest teljes vastagságának a legvastagabb próbatest ±5 %-án belül kell lennie. 3.7.1.2. Minden próbatestbe két vonalat kell karcolni, egyiket 25 mm-re, a másikat 100 mm-re a próbatest egyik végétől. 3.7.1.3. A próbatestek éleinek határozottnak kell lenniük. A fűrészeléssel előállított éleket finom csiszolópapírral kell lesimítani. 3.7.2. A vizsgálóberendezés 3.7.2.1. A vizsgálati helyiségnek egy teljesen zárt laboratóriumi füstelszívó ernyőnek kell lennie, hőálló kémlelőablakkal. Egyes vizsgálati területeken tükör használható a próbatest hátsó oldalának megtekintéséhez. A vizsgálat során le kell állítani a füstelszívó ventillátort, de a vizsgálat után azonnal el kell indítani a mérgező égéstermékek eltávolítása céljából. A vizsgálat működő füstelszívó ventilátor mellett is elvégezhető a füstelszívó ernyő alá helyezett fémdobozban. A doboz alján és tetején szellőzőnyílásokat kell kialakítani, amelyek elegendő égési levegőt engednek át akkor is, ha az égő próbatest nincs mesterséges légáramban. 3.7.2.2. A tartóállvány két befogópofából áll, amelyek csuklók útján bármilyen helyzetbe beállíthatók. 3.7.2.3. Az égő gázzal működő Bunsen- vagy Tirill-égő 10 mm-es fúvókával. A fúvókát nem szabad járulékos berendezésekkel ellátni. 3.7.2.4. Egy 100 × 100 mm-es 20-as szembőségű fémernyőt kell biztosítani. 3.7.2.5. Megközelítőleg 150 × 75 × 30 mm ajánlott méretű vízfürdőt kell biztosítani. 3.7.2.6. Időmérő eszközt (másodperc alapú számlálóval) is biztosítani kell. 3.7.2.7. Ezenkívül (milliméteres beosztású) vonalzót is biztosítani kell. 3.7.2.8. (Legalább 0,05 m-es pontosságú) tolómérőt vagy egyenértékű mérőberendezést is biztosítani kell. 3.7.3. A vizsgálat menete 3.7.3.1. A próbatestet a tartóállvány egyik befogópofájába kell erősíteni annál a végénél fogva, amelyik közelebb van a 100 mm-es jelhez, a hossztengelyének vízszintesnek kell lennie, keresztirányú tengelyének pedig 45°-ot kell bezárnia a vízszintessel. A próbatest alatt, annak éle alatt 10 mm-rel (mintegy 100 × 100 mm-es) tiszta szövött fémhálót kell vízszintesen a második befogópofára felerősíteni úgy, hogy a próbatest vége kb. 13 mm-rel túlérjen a hálón (lásd a 9-1. ábrát). Vízzel teli fürdőt kell helyezni a füstelszívó ernyő asztalára olyan módon, hogy a vizsgálat során az izzó részecskék belehullhassanak. 9-1. ábra: Megjegyzések: 1) TS = vizsgálati próbatest; 2) WMF = fémszövetrost. 3.7.3.2. Az égő levegőellátását úgy kell szabályozni, hogy körülbelül 25 mm hosszú kék láng keletkezzen. 3.7.3.3. Az égőt úgy kell elhelyezni, hogy a láng a próbatest külső végét érje (lásd az 1. ábrát), és egyidejűleg az időmérőt is el kell indítani. A lángot 30 másodpercig kell a próbatesthez érinteni. Ha a próbatest deformálódik, megolvad vagy összezsugorodik, a lángot arrébb kell mozdítani, hogy továbbra is kapcsolatban álljon a próbatesttel. A próbatest vizsgálat során történő jelentős deformációja azonban érvénytelenítheti a vizsgálatot. 30 másodperc múlva, vagy ha a lángfront eléri a 25 mm-es jelet, az égőt el kell venni. Az égőt legalább 450 mm-nyire el kell távolítani a próbatesttől, és le kell zárni a füstelszívó ernyőt. 3.7.3.4. Azt a másodpercekben leolvasott időt, amely alatt a lángfront elérte a 25 mm-es jelet, t1 időnek kell nevezni és fel kell jegyezni. 3.7.3.5. Az időmérőt meg kell állítani, ha az égés (lánggal vagy anélkül) leáll, vagy eléri a szabad oldaltól mért 100 mm-es jelet. A leolvasott időt „t” időnek kell nevezni és fel kell jegyezni. Ha a próbatest a fémszövetre lerakódott égő anyagoktól ismét meggyulladt, a vizsgálati eredmények érvényteleníthetők. 3.7.3.6. Ha az égés nem éri el a 100 mm-es jelet, a 100 mm-es jeltől kezdve a próbatest alsó élén meg kell mérni az elégetlen szakasz hosszát, és ki kell kerekíteni a legközelebbi kisebb vagy nagyobb mm-re. Az elégett hossz így 100 mm mínusz a mm-ekben kifejezett elégetlen szakasz hossza. 3.7.3.7. Ha a próbatest a 100 mm-es jelig vagy azon túl is elégett, az égési sebességet a következőképpen kell kiszámítani: , és mm/s-ban kell kifejezni. 3.7.3.8. A 3.7.3.1–3.7.3.7. pontban ismertetett vizsgálatot eltérő mintákon addig kell ismételni, amíg három próbatest el nem égett a 100 mm-es jelig vagy azon túl, vagy pedig mind a tíz próbatestet meg nem vizsgálták. 3.7.3.9. Ha a tízből akár egy próbatest is elég a 100 mm-es jelig vagy azon túl, a 3.7.3.1–3.7.3.7. pontban ismertetett vizsgálatot legfeljebb tíz új próbatesten meg kell ismételni. 3.7.4. Mérési eredmények 3.7.4.1. A vizsgálati jegyzőkönyvnek legalább az alábbi részletes információkat kell tartalmaznia: — a vizsgált minták száma, és minden egyes próbatest vonatkozásában: — azonosítóeszköz, — az előkészítés és a tárolás módja, — a próbatest hosszának mindegyik harmadában mért vastagság (mm-ben, legalább egytizedes pontossággal), — égésidő (s), — égési hossz (mm), — indokolás, ha a próbatest nem égett el a 100 mm-es jelig (például mert lecsepegett, lefolyt vagy égő részecskékre töredezett), — indokolás, ha a próbatest a fémszövetre lerakódott égő anyagoktól ismét meggyulladt. 3.7.4.2. Ha legalább két próbatest elégett a 100 mm-es jelig vagy azon túl, meg kell állapítani az átlagos égési sebességet (mm/s-ban, a 3.7.3.7. pontban lévő képlettel számított több eredményből számítva). Az átlagos égési sebesség így az összes, legalább a 100 mm-es jelig elégett próbatest égési sebességének átlaga. Ezt az értéket össze kell vetni a 3.7.5–3.7.5.1. pont követelményeivel, és nem kell elvégezni a 3.7.4.3. pontban említett számításokat és ellenőrzéseket. ▼M1 3.7.4.3. Az átlagos égési időt (ACT) és az átlagos égési hosszt (ACL) akkor kell kiszámítani, ha a tízből egy próbatest sem, vagy legfeljebb húszból csak egy próbatest égett el a 100 mm-es jelig. 9-1. egyenlet: (Megjegyzés: n = a minták száma) Az eredményt az 5 másodperces időköz legközelebbi többszörösére kell felfelé vagy lefelé kerekíteni: 0 másodperces átlagos égési időt azonban nem lehet használni. (azaz ha az égés időtartama kevesebb mint 2 másodperc és 7 másodperc közé esik, akkor az átlagos égési idő 5 másodperc; ha az égés időtartama 8 és 12 másodperc közé esik, akkor az átlagos égési idő 10 másodperc; ha az égés időtartama 13 és 17 másodperc közé esik, akkor az átlagos égési idő 15 másodperc stb.). 9-2. egyenlet: (Megjegyzés: n = a minták száma) Az eredményt a legközelebbi 5 mm-es fokozatban kell megadni (azaz 5 mm alatt, ha az elégett hossz 2 mm, és így egy esetben sem lehet 0 mm-es ACL-t megadni). Amennyiben a legfeljebb 20 egyedi próbadarabból egyetlen minta ég el a 100 mm-es jelig, az égési hosszt (azaz a [100 – elégetlen hosszi] értéket az adott próbadarabra) 100 mm-nek kell venni. 9-3. egyenlet: -ben kifejezve -ben kifejezve Ezt az értéket össze kell vetni a 3.7.5–3.7.5.1. pontban megállapított követelményekkel. ▼B 3.7.5. A nem fémből készült tüzelőanyag-tartályokra vonatkozó tűzállósági követelmények 3.7.5.1. A tüzelőanyag-tartály anyaga nem éghet 0,64 mm/s-nél nagyobb átlagos égési sebességgel, a 3.7–3.7.4.3. pontban megállapított vizsgálati eljárással meghatározottak szerint.