02004R0882 — HU — 28.02.2017 — 014.001

Ez a dokumentum kizárólag tájékoztató jellegű és nem vált ki joghatást. Az EU intézményei semmiféle felelősséget nem vállalnak a tartalmáért. A jogi aktusoknak – ideértve azok bevezető hivatkozásait és preambulumbekezdéseit is – az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétett és az EUR-Lex portálon megtalálható változatai tekintendők hitelesnek. Az említett hivatalos szövegváltozatok közvetlenül elérhetők az ebben a dokumentumban elhelyezett linkeken keresztül

Módosította:









▼B

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 882/2004/EK RENDELETE

(2004. április 29.)

a takarmány- és élelmiszerjog, valamint az állat-egészségügyi és az állatok kíméletére vonatkozó szabályok követelményeinek történő megfelelés ellenőrzésének biztosítása céljából végrehajtott hatósági ellenőrzésekről







I. CÍM

TÁRGY, HATÁLY ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK

1. cikk

A rendelet tárgya és hatálya

(1) Ez a rendelet különösen az alábbiakat célzó szabályok betartásának felülvizsgálatára szolgáló hatósági ellenőrzések végzésére vonatkozó általános szabályokat állapítja meg:

a) az embereket és az állatokat közvetlenül vagy a környezeten keresztül fenyegető kockázatok megelőzése, megszüntetése vagy elfogadható mértékűre csökkentése;

és

b) tisztességes gyakorlat garantálása a takarmány- és élelmiszerkereskedelemben, és a fogyasztók védelme, ezen belül a takarmányok és élelmiszerek címkézése és a fogyasztók tájékoztatásának egyéb formái.

(2) Ez a rendelet nem alkalmazandó a mezőgazdasági termékek piacának közös szervezésével kapcsolatos szabályok betartásának felülvizsgálatát célzó hatósági ellenőrzésekre.

(3) Ez a rendelet nem sérti a hatósági ellenőrzésekkel kapcsolatos egyedi közösségi rendelkezéseket.

(4) Az e rendelet szerint végzett hatósági ellenőrzések nem érintik a takarmány- és élelmiszeripari vállalkozóknak a takarmány- és élelmiszerbiztonság biztosítására vonatkozóan a 178/2002/EK rendeletben meghatározott elsődleges jogi felelősségét, sem pedig a kötelezettségeik megszegéséből eredő polgári vagy büntetőjogi felelősségüket.

2. cikk

Fogalommeghatározások

E rendelet alkalmazásában a 178/2002/EK rendelet 2. és 3. cikkében megállapított fogalommeghatározásokat kell alkalmazni:

A következő fogalommeghatározásokat szintén alkalmazni kell:

1. „hatósági ellenőrzés”: az illetékes hatóság vagy a Közösség által végzett bármilyen típusú ellenőrzés, amelynek célja a takarmány- és élelmiszerjog, valamint az állat-egészségügyi és az állatok kíméletére vonatkozó szabályok betartásának vizsgálata;

2. „felülvizsgálat”: meghatározott követelmények betartásának ellenőrzése, vizsgálatok és objektív bizonyítékok figyelembevétele alapján;

3. „takarmányjog”: azon törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összessége, amelyek általában a takarmányokat, és különösen a takarmányok biztonságosságát szabályozzák, akár közösségi akár nemzeti szinten; kiterjed a takarmányok gyártásának, feldolgozásának és forgalmazásának minden szakaszára, valamint a takarmányok felhasználására;

4. „illetékes hatóság”: egy tagállam azon központi hatósága, amely hatáskörrel rendelkezik a hatósági ellenőrzések megszervezése terén, illetve bármely más hatóság, amelyre ezt az hatáskört átruházták; adott esetben ide tartozik egy harmadik ország megfelelő hatósága is;

5. „ellenőrző szerv”: olyan független harmadik fél, amelyre az illetékes hatóság egyes ellenőrzési feladatokat átruházott;

6. „audit”: szisztematikus és független vizsgálat, amelynek célja annak meghatározása, hogy a tevékenységek és a kapcsolódó eredmények megfelelnek-e a tervezett intézkedéseknek, és hogy ezeket az intézkedéseket hatékonyan hajtják-e végre és megfelelőek-e célok eléréséhez;

7. „vizsgálat”: a takarmányokkal, az élelmiszerekkel, illetve az állatok egészségével és kíméletével kapcsolatos bármely szempont vizsgálata, amelynek célja annak ellenőrzése, hogy ez(ek) a szempont(ok) megfelel(nek)-e a takarmány- és élelmiszerjog, valamint az állat-egészségügyi és az állatok kíméletére vonatkozó szabályok jogi követelményeinek;

8. „nyomon követés”: tervezett megfigyelés- vagy méréssorozat elvégzése, amelynek célja, hogy áttekintő képet adjon a takarmány- vagy élelmiszerjog, illetve az állat-egészségügyi és az állatok kíméletére vonatkozó szabályok betartásának helyzetéről;

9. „felügyelet”: egy vagy több takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozás, takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozó vagy tevékenységeik gondos megfigyelése;

10. „be nem tartás”: a takarmány- vagy élelmiszerjog, vagy az állatok egészségének vagy kíméletének védelmére vonatkozó szabályok be nem tartását jelenti;

11. „elemzés céljára történő mintavétel”: minta vétele egy takarmányból vagy élelmiszerből vagy bármely más anyagból (a környezetet is ideértve), amely a takarmányok vagy élelmiszerek előállítása, feldolgozása és forgalmazása, vagy az állatok egészsége szempontjából fontos, azzal a céllal, hogy elemzés segítségével felülvizsgáljuk ezek takarmány- vagy élelmiszerjognak vagy állat-egészségügyi szabályoknak való megfelelőségét;

12. „hatósági bizonyítványok kiállítása”: olyan eljárás, amely révén az illetékes hatóság vagy az ilyen minőségben való eljárásra felhatalmazott ellenőrző szervek írásos, elektronikus vagy ezzel egyenértékű igazolást adnak ki a megfelelőségről;

13. „hatósági lefoglalás”: olyan eljárás, amellyel az illetékes hatóság biztosítja, hogy a sorsáról hozott döntésig a takarmányt vagy élelmiszert ne lehessen elmozdítani vagy megbolygatni; magában foglalja a takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozók általi és az illetékes hatóság utasításai szerinti tárolást is;

14. „egyenértékűség”: eltérő rendszerek vagy intézkedések azon képessége, hogy általuk ugyanazok a célkitűzések érhetők el; „egyenértékű”-ek az azonos célkitűzések elérésére alkalmas különböző rendszerek vagy intézkedések;

15. „behozatal”: takarmányok vagy élelmiszerek szabad forgalomba bocsátása, vagy takarmányoknak és élelmiszereknek a 2913/92/EGK rendelet 79. cikke szerinti történő szabad forgalomba bocsátására irányuló szándék az I. mellékletben említett valamely területen;

16. „beléptetés”: a 15. pontban meghatározott behozatal, és az áruknak a 2913/92/EGK rendelet 4. cikke (16) bekezdésének b)–f) pontjában említett vámeljárások alá vonása, illetve vámszabad területre vagy vámszabad raktárba való beléptetése;

17. „iratellenőrzés”: a szállítmányt kísérő kereskedelmi okmányok, illetve adott esetben a takarmány- vagy élelmiszerjog által előírt dokumentumok vizsgálata;

18. „azonossági ellenőrzés”: szemrevételezéses ellenőrzés annak megállapítására, hogy a szállítmányt kísérő bizonyítványok vagy egyéb okmányok megegyeznek-e a szállítmány címkéjével és tartalmával;

19. „fizikai ellenőrzés”: magának a takarmánynak vagy élelmiszernek az ellenőrzése, amely magában foglalhatja a szállítóeszköz, a csomagolás, a címkézés és a hőmérséklet ellenőrzését, az elemzések és laboratóriumi vizsgálatok céljára történő mintavételt és bármely egyéb ellenőrzést, amely a takarmány- vagy élelmiszerjog betartásának felülvizsgálatához szükséges;

20. „ellenőrzési terv”: az illetékes hatóság által kidolgozott leírás, amely a hatósági ellenőrzési rendszerek szerkezetére és megszervezésére vonatkozó általános információkat tartalmaz;







II. CÍM

A TAGÁLLAMOK ÁLTAL VÉGZETT HATÓSÁGI ELLENŐRZÉSEK







I. FEJEZET

ÁLTALÁNOS KÖTELEZETTSÉGEK

3. cikk

A hatósági ellenőrzések megszervezésére vonatkozó általános kötelezettségek

(1) A tagállamok a kockázatok alapján és megfelelő gyakorisággal biztosítják a hatósági ellenőrzések elvégzését a rendelet célkitűzéseinek elérése érdekében, figyelembe véve a következőket:

a) az állatokkal, a takarmánnyal vagy élelmiszerrel, a takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozásokkal, a takarmány vagy élelmiszer felhasználásával, vagy a takarmány- vagy élelmiszerbiztonságot, illetve az állatok egészségét vagy az állatok kíméletét esetleg befolyásoló bármely folyamattal, anyaggal, tevékenységgel vagy művelettel kapcsolatban meghatározott kockázatok;

b) az egyes takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozóknak a takarmány- vagy élelmiszerjog, illetve az állat-egészségügyi vagy az állatok kíméletére vonatkozó szabályok betartására vonatkozó korábbi nyilvántartásai;

c) a már elvégzett bármely, saját ellenőrzés megbízhatósága;

és

d) bármely információ, amely be nem tartást jelezhet.

(2) A hatósági ellenőrzéseket előzetes figyelmeztetés nélkül kell végezni, kivéve például az auditok esetében, amikor szükség van a takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozó előzetes értesítésére. Hatósági ellenőrzéseket ad hoc alapon is lehet tartani.

(3) Hatósági ellenőrzéseket kell végezni a takarmányok vagy élelmiszerek, illetve az állatok és állati eredetű termékek előállításának, feldolgozásának és forgalmazásának bármely szakaszában. Az ellenőrzések kiterjednek a takarmány- és élelmiszeripari vállalkozásoknak, a takarmányok és élelmiszerek felhasználásának, a takarmányok és élelmiszerek tárolásának, vagy a takarmányt vagy élelmiszert érintő bármely eljárásnak, anyagnak, tevékenységnek vagy műveletnek – ezen belül szállításnak –, és az élő állatoknak a rendelet célkitűzéseinek eléréséhez szükséges ellenőrzésére.

(4) Ugyanilyen gondosan eljárva hatósági ellenőrzéseket kell végezni a Közösségen kívülre irányuló kivitel, a Közösségen belüli forgalomba hozatal, valamint harmadik országokból az I. mellékletben említett területekre történő beléptetés esetében is.

(5) A tagállamok minden szükséges intézkedést megtesznek annak biztosítása érdekében, hogy a más tagállamba való feladásra szánt termékeket ugyanolyan gondossággal ellenőrizzék, mint a saját területükön történő forgalomba hozatalra szánt termékeket.

(6) Megkülönböztetésmentes ellenőrzések alkalmazásával a rendeltetési tagállam illetékes hatósága is ellenőrizheti, hogy a takarmány vagy élelmiszer megfelel-e a takarmány- vagy élelmiszerjognak. A tagállamok szigorúan a hatósági ellenőrzések megszervezéséhez szükséges mértékben kérhetik azokat a vállalkozókat, akikhez más tagállamból árut szállítanak, hogy bejelentsék az ilyen áruk érkezését.

(7) Ha a rendeltetési helyen, illetve a tárolás vagy szállítás során végzett ellenőrzéskor egy tagállam a szabályok be nem tartását állapítja meg, megfelelő intézkedéseket tesz, amelyek a származási tagállamba való visszaszállításra is vonatkozhatnak.







II. FEJEZET

ILLETÉKES HATÓSÁGOK

4. cikk

Az illetékes hatóságok kijelölése és a működési kritériumok

(1) A tagállamok kijelölik az e rendeletben meghatározott hatósági ellenőrzésekért és célokért felelős illetékes hatóságokat.

(2) Az illetékes hatóságok biztosítják, hogy:

a) az élő állatok, takarmányok és élelmiszerek hatósági ellenőrzése az előállítás, feldolgozás és forgalmazás minden szakaszában, valamint a takarmányok felhasználása során hatékony és megfelelő legyen;

b) a hatósági ellenőrzéseket végző személyekkel kapcsolatban ne merülhessen fel összeférhetetlenség;

c) a vizsgálatok céljára megfelelő laboratóriumi kapacitással bírjanak vagy ahhoz hozzáférésük legyen, továbbá elegendő számú és megfelelően képzett és tapasztalt állománnyal rendelkezzenek, hogy ezáltal a hatósági ellenőrzéseket és ellenőrzési feladatokat hatékonyan és eredményesen lehessen elvégezni;

d) megfelelő és megfelelően karbantartott létesítményekkel és berendezésekkel rendelkezzenek annak biztosításához, hogy munkatársaik hatékonyan és eredményesen végezhessék el a hatósági ellenőrzéseket;

e) rendelkezzenek a hatósági ellenőrzések elvégzéséhez és az e rendeletben előírt intézkedések megtételéhez szükséges hatáskörrel;

f) rendelkezzenek készenléti tervekkel, és fel legyenek készülve arra, hogy szükséghelyzetben végre is hajtsák ezeket a terveket;

g) a takarmány- és élelmiszeripari vállalkozók kötelezve legyenek arra, hogy az e rendelet szerint végzett bármely vizsgálatnak alávessék magukat, és az illetékes hatóság munkatársainak feladataik ellátásához segítséget nyújtsanak.

(3) Ha egy tagállam a hatósági ellenőrzések elvégzésére vonatkozó hatáskört egy központi hatóság helyett más hatóságra vagy hatóságokra, különösen regionális vagy helyi szintű hatóságra vagy hatóságokra ruházza, eredményes és hatékony koordinációt kell biztosítani az összes érintett illetékes hatóság között, adott esetben a környezetvédelem és az egészségvédelem terén is.

(4) Az illetékes hatóságok minden szinten biztosítják a hatósági ellenőrzések pártatlanságát, minőségét és következetességét. A (2) bekezdésben felsorolt kritériumokat minden olyan hatóságnak teljes mértékben tiszteletben kell tartania, amelyet felruháztak a hatósági ellenőrzések végzésének hatáskörével.

(5) Ha adott illetékes hatóságon belül egynél több egység jogosult hatósági ellenőrzések végzésére, eredményes és hatékony koordinációt és együttműködést kell biztosítani a különböző egységek között.

(6) Az illetékes hatóságoknak belső auditokat kell végezniük vagy végeztethetnek külső auditokat is, és az eredmények fényében megfelelő intézkedéseket kell tenniük e rendelet célkitűzései elérésének biztosítására. Az ilyen auditokra független ellenőrzésnek kell vonatkoznia, és az előbbieket átlátható módon kell elvégezni.

(7) Az e cikk végrehajtására vonatkozó részletes szabályokat a 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően lehet elfogadni.

5. cikk

A hatósági ellenőrzésekkel kapcsolatos meghatározott feladatok átruházása

(1) Az illetékes hatóság a hatósági ellenőrzésekkel kapcsolatos meghatározott feladatokat a (2) vagy (4) bekezdéssel összhangban egy vagy több ellenőrző szervre ruházhatja át.

A 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően meg lehet állapítani az átruházható és az át nem ruházható feladatok listáját.

Az 54. cikkben említett tevékenységek azonban nem ruházhatók át.

(2) Az illetékes hatóság csak akkor ruházhat át egy meghatározott feladatot valamely ellenőrző szervre, ha:

a) pontos leírás áll rendelkezésre az ellenőrző szerv által elvégezhető feladatokról és azokról a feltételekről, amelyek szerint azokat elvégezheti;

b) bizonyított, hogy az ellenőrző szerv:

i. rendelkezik a ráruházott feladatok elvégzéséhez szükséges szakértelemmel, berendezésekkel és infrastruktúrával;

ii. elegendő számú, megfelelően képzett és tapasztalt személyzettel rendelkezik;

és

iii. pártatlan és nem áll fenn összeférhetetlenség a ráruházott feladatok elvégzésének vonatkozásában;

c) az ellenőrző szerv az „A vizsgálatokat végző különféle szervek működésére vonatkozó általános kritériumok” című EN 45004 európai szabvánnyal és/vagy – ha az a szóban forgó feladatok vonatkozásában célszerűbb – más szabvánnyal összhangban működik és kerül akkreditálásra;

d) a laboratóriumok a 12. cikk (2) bekezdésében említett szabványokkal összhangban működnek;

e) az ellenőrző szerv rendszeresen, illetve a hatóság ilyen irányú kérésére bármikor tájékoztatja az illetékes hatóságot az elvégzett ellenőrzések eredményeiről. Ha az ellenőrzések eredményei a szabályok be nem tartását jelzik, vagy annak valószínűségére utalnak, az ellenőrző szerv azonnal tájékoztatja erről az illetékes hatóságot;

f) a feladatot átruházó illetékes hatóság és az ellenőrző szerv között eredményes és hatékony koordináció van.

(3) A meghatározott feladatokat az ellenőrző szervre átruházó illetékes hatóságok szükség szerint megszervezik az ellenőrző szervek auditálását vagy vizsgálatát. Ha egy audit vagy vizsgálat eredményeképpen kiderül, hogy az ellenőrző szervek nem végzik el megfelelően a rájuk ruházott feladatokat, az átruházó illetékes hatóság visszavonhatja a feladat átruházását. Azonnal vissza kell vonni az átruházást abban az esetben, ha az ellenőrző szerv nem tesz kellő időben megfelelő helyreigazító intézkedéseket.

(4) Bármely tagállam, amely egy feladatot egy ellenőrző szervre kíván átruházni, erről értesíti a Bizottságot. Az értesítésben részletesen ismertetni kell a következőket:

a) a feladatot átruházni kívánó illetékes hatóság;

b) az átruházni kívánt feladat;

és

c) az ellenőrző szerv, amelyre a feladatot át kívánja ruházni.

6. cikk

A hatósági ellenőrzéseket végző személyzet

Az illetékes hatóság gondoskodik arról, hogy a hatósági ellenőrzéseket végző személyzetének minden tagja:

a) szakterületén belül megfelelő képzésben részesüljön, amelynek segítségével megfelelően el tudja látni feladatait, és következetesen tudja elvégezni a hatósági ellenőrzéseket. Ez a képzés adott esetben kiterjed a II. melléklet I. fejezetében említett területekre is;

b) szakismereteiket tartsák naprakészen és szükség esetén rendszeres továbbképzésben részesüljenek;

és

c) képesek legyenek a multidiszciplináris együttműködésre.

7. cikk

Átláthatóság és titoktartás

(1) Az illetékes hatóságok biztosítják, hogy tevékenységeiket nagymértékben átlátható módon végezzék. E célból a rendelkezésükre álló idevágó információkat a lehető leghamarabb nyilvánosan elérhetővé teszik.

Általánosságban a következőket kell nyilvánosan elérhetővé tenni:

a) az illetékes hatóságok ellenőrzési tevékenységével és hatékonyságával kapcsolatos információk;

és

b) a 178/2002/EK rendelet 10. cikke szerinti információk.

(2) Az illetékes hatóság megfelelő lépéseket tesz annak érdekében, hogy munkatársainak előírja a hatósági ellenőrzési feladatok ellátása során tudomásukra jutott olyan információk bizalmas kezelését, amelyek megfelelően indokolt esetekben jellegüknél fogva szakmai titok tárgyát képezik. A szakmai titok védelme nem akadályozhatja, hogy az illetékes hatóságok nyilvánosságra hozzák az (1) bekezdés b) pontjában említett információkat. Ez nem érinti a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24-i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv ( 1 ) szabályait.

(3) A szakmai titoktartás körébe tartozó információk különösen a következők:

— előzetes vizsgálati eljárások vagy folyamatban levő bírósági eljárás bizalmas jellege;

— személyes adatok;

— az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáféréséről szóló, 2001. május 30-i 1049/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletben ( 2 ) szereplő valamely kivétel körébe tartozó dokumentumok;

— a nemzeti és közösségi jogszabályok által védett információk, különösen a szakmai titokra, illetve a tanácskozások, nemzetközi kapcsolatok és nemzetvédelem bizalmas jellegére vonatkozóan.

8. cikk

Ellenőrzési és felülvizsgálati eljárások

(1) Az illetékes hatóságok dokumentált eljárásokkal összhangban végzik a hatósági ellenőrzéseket. Ezek az eljárások információkat és utasításokat tartalmaznak a hatósági ellenőrzéseket végző személyzet számára, ezen belül többek között a II. melléklet II. fejezetében említett területekre vonatkozóan.

(2) A tagállamok biztosítják, hogy jogi eljárások álljanak rendelkezésre annak biztosítása érdekében, hogy az illetékes hatóságok munkatársai feladataik megfelelő ellátásához bejuthassanak a takarmány- és élelmiszeripari vállalkozók telephelyeire és hozzáférhessenek az általuk tárolt dokumentumokhoz.

(3) Az illetékes hatóságoknak eljárások állnak rendelkezésükre:

a) az általuk végzett hatósági ellenőrzések hatékonyságának felülvizsgálatára;

és

b) annak biztosítására, hogy szükség esetén helyreállító intézkedést tegyenek, továbbá az (1) bekezdésben említett dokumentációt megfelelő esetben frissítsék.

(4) A Bizottság a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően iránymutatásokat is megfogalmazhat a hatósági ellenőrzésekkel kapcsolatban.

Az iránymutatások különösen a következőkre vonatkozó hatósági ellenőrzésekkel kapcsolatban tartalmazhatnak ajánlásokat:

a) a HACCP-elvek megvalósítása;

b) irányítási rendszerek, amelyeket a takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozók a takarmány- vagy élelmiszerjog követelményeinek betartása érdekében működtetnek;

c) a takarmányok és élelmiszerek mikrobiológiai, fizikai és kémiai biztonságossága.

9. cikk

Jelentések

(1) Az illetékes hatóság jelentéseket készít az általa elvégzett hatósági ellenőrzésekről.

(2) A jelentésekben szerepel a hatósági ellenőrzések céljának, az alkalmazott ellenőrzési módszereknek, a hatósági ellenőrzések eredményeinek és adott esetben az érintett vállalkozók által elvégzendő intézkedéseknek a leírása.

(3) Az illetékes hatóság a (2) bekezdésben említett jelentésről legalább a szabályok be nem tartása esetén másolatot küld az érintett vállalkozóknak.

10. cikk

Ellenőrzési tevékenységek, módszerek és technikák

(1) A hatósági ellenőrzésekhez kapcsolódó feladatokat általában megfelelő ellenőrzési módszerek és technikák, így például nyomon követés, felügyelet, felülvizsgálat, audit, vizsgálat, mintavétel és elemzés alkalmazásával kell elvégezni.

(2) A takarmányokra és élelmiszerekre vonatkozó hatósági ellenőrzések többek között a következő tevékenységeket jelentik:

a) a takarmány- és élelmiszeripari vállalkozók által működtetett bármely ellenőrző rendszer és a kapott eredmények vizsgálata;

b) a következők vizsgálata:

i. az elsődleges termelők létesítményei, a takarmány- és élelmiszeripari vállalkozások, ezen belül azok környéke, telephelyei, irodái, berendezései, felszerelései és gépei, szállítóeszközei, valamint a takarmányok és az élelmiszerek;

ii. nyersanyagok, összetevők, technológiai segédanyagok és a takarmányok és élelmiszerek előkészítése és előállítása során alkalmazott egyéb termékek;

iii. félkész termékek;

iv. az élelmiszerekkel rendeltetésszerűen érintkezésbe kerülő anyagok és tárgyak;

v. takarító és karbantartási termékek és eljárások, valamint peszticidek;

vi. címkézés, kiszerelés és reklám;

c) a takarmány- és élelmiszeripari vállalkozások higiéniai körülményeinek ellenőrzése;

d) a helyes gyártási gyakorlat (GMP), a helyes higiéniai gyakorlat (GHP), a helyes gazdálkodási gyakorlat és a HACCP eljárásainak értékelése, figyelembe véve a közösségi jogszabályokkal összhangban megállapított útmutatók használatát;

e) az írásos anyagok és más olyan dokumentumok vizsgálata, amelyek fontosak lehetnek a takarmány- vagy élelmiszerjog betartásának felmérése szempontjából;

f) a takarmány- és élelmiszeripari vállalkozók és személyzetük kikérdezése;

g) a takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozások mérőműszerei által rögzített értékek leolvasása;

h) a takarmány- és élelmiszeripari vállalkozók által végzett mérések felülvizsgálata érdekében az illetékes hatóság által, saját műszereivel végzett ellenőrzések;

i) a rendelet célkitűzéseinek megvalósításához szükséges bármely egyéb tevékenység.







III. FEJEZET

MINTAVÉTEL ÉS ELEMZÉS

11. cikk

Mintavételi és analitikai módszerek

(1) A hatósági ellenőrzések során alkalmazott mintavételi és analitikai módszerek megfelelnek az idevágó közösségi szabályoknak, vagy,

a) ha ilyen szabály nem létezik, nemzetközileg elismert szabályoknak vagy vizsgálati terveknek, például az Európai Szabványügyi Bizottság (CEN) által elfogadott vagy nemzeti jogszabályokban elfogadott szabályoknak;

vagy,

b) a fentiek hiányában más olyan módszereknek, amelyek az adott célra megfelelnek vagy azokat tudományos eljárásokkal összhangban dolgozták ki.

(2) Ha az (1) bekezdés nem alkalmazandó, az analitikai módszerek jóváhagyása egyetlen laboratóriumban is történhet, nemzetközileg elfogadott vizsgálati tervvel összhangban.

(3) Amennyiben lehetséges, az analitikai módszereket a III. mellékletben meghatározott megfelelő kritériumok alapján kell jellemezni.

►M7

A Bizottság a következő végrehajtási intézkedéseket hozhatja:

◄

a) mintavételi és analitikai módszerek, ezen belül a vita esetén alkalmazandó megerősítő vagy referenciamódszerek;

b) teljesítménykritériumok, elemzési paraméterek, mérési bizonytalanság és az a) pontban említett módszerek jóváhagyása;

és

c) az eredmények értelmezésére vonatkozó szabályok.

▼M7

Az e rendelet nem alapvető fontosságú elemeinek kiegészítéssel történő módosítására irányuló ezen intézkedéseket a 62. cikk (4) bekezdésében említett, ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni.

▼B

(5) Az illetékes hatóságok kialakítják a megfelelő eljárásokat annak biztosítására, hogy a takarmány- és élelmiszeripari vállalkozóknak, akiknek termékeit mintavételnek és elemzésnek vetik alá, joguk legyen kiegészítő szakvéleményt kérni az illetékes hatóságok azon kötelezettségének sérelme nélkül, hogy szükséghelyzetben azonnal fellépjenek.

(6) Különösen azt biztosítják, hogy a takarmány- és élelmiszeripari vállalkozók kellő számú mintát kaphassanak a kiegészítő szakvéleményekhez, kivéve, ha gyorsan romló termékek esetében vagy a rendelkezésre álló szubsztrát nagyon kis mennyisége miatt ez nem lehetséges.

(7) A mintákat úgy kell kezelni és jelölni, hogy ez jogi és analitikai érvényességüket egyaránt garantálja.

12. cikk

Hatósági laboratóriumok

(1) Az illetékes hatóság kijelöli azokat a laboratóriumokat, amelyek a hatósági ellenőrzések során vett minták elemzését végezhetik.

(2) Az illetékes hatóságok azonban csak olyan laboratóriumokat jelölhetnek ki, amelyeket a következő Európai Szabványokat alkalmazzák, valamint minősítésük és akkreditálásuk ezekkel összhangban történt:

a) EN ISO/IEC 17025: „A vizsgáló és kalibráló laboratóriumok felkészültségének általános követelményei”;

▼M6

b) EN ISO/IEC 17011 „A megfelelőségértékelést végző szervezeteket akkreditáló testületekre vonatkozó általános követelmények”;

▼M6 —————

▼B

figyelembe véve a közösségi takarmány- és élelmiszerjog által, a különféle vizsgálati módszerekre vonatkozóan meghatározott kritériumokat.

(3) A vizsgáló laboratóriumok (2) bekezdésben említett akkreditálása és minősítése vonatkozhat egyedi vizsgálatokra vagy vizsgálatok egy csoportjára is.

(4) Az illetékes hatóság törölheti az (1) bekezdésben említett kijelölést, ha a (2) bekezdésben említett feltételek már nem teljesülnek.







IV. FEJEZET

VÁLSÁGKEZELÉS

13. cikk

Készenléti tervek takarmányok és élelmiszerek esetében

(1) A 178/2002/EK rendelet 55. cikkében említett általános válságkezelési terv végrehajtására a tagállamok operatív készenléti terveket dolgoznak ki, amelyek azonnal végrehajtandó intézkedéseket határoznak meg arra az esetre, ha kiderül, hogy egy takarmány vagy élelmiszer – közvetlenül vagy a környezeten keresztül közvetve – komoly kockázatot jelent az emberekre vagy állatokra.

(2) A készenléti tervekben a következőket kell meghatározni:

a) a bevonandó közigazgatási hatóságokat;

b) ezek hatáskörét és felelősségét;

és

c) az érintett felek közti információ megosztásának útjait és eljárásait.

(3) A tagállamok megfelelő esetben áttekintik a készenléti terveket, különösen az illetékes hatóság szerkezetében bekövetkező változások és a tapasztalatok, ezen belül a szimulációs gyakorlatok során nyert tapasztalatok fényében.

(4) A 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően szükség esetén végrehajtási intézkedéseket lehet elfogadni. Ezek az intézkedések annak biztosításához szükséges mértékben határozzák meg a készenléti tervekre vonatkozó harmonizált szabályokat, hogy ezek a tervek a 178/2002/EK rendelet 55. cikkében említett általános válságkezelési tervvel összehasonlíthatóak legyenek. Megállapítják továbbá az érintettek szerepét a készenléti tervek kidolgozása és végrehajtása terén.







V. FEJEZET

A HARMADIK ORSZÁGOKBÓL SZÁRMAZÓ TAKARMÁNYOK ÉS ÉLELMISZEREK BELÉPTETÉSÉNEK HATÓSÁGI ELLENŐRZÉSE

14. cikk

Az állati eredetű takarmányok és élelmiszerek hatósági ellenőrzése

(1) E rendelet nem érinti a 97/78/EK irányelvben, az állati eredetű takarmányok és élelmiszerek állat-egészségügyi ellenőrzésére vonatkozóan előírt követelményeket. A 97/78/EK irányelvvel összhangban kijelölt illetékes hatóság azonban megfelelő esetben ezen kívül hatósági ellenőrzéseket végez abból a célból is, hogy felülvizsgálja a takarmány- vagy élelmiszerjog azon szempontjainak betartását, amelyekre az említett irányelv nem tér ki, beleértve például az e rendelet VI. címének II. fejezetében említett szempontokat is.

(2) Az e rendelet 18–25. cikkében említett általános szabályokat kell alkalmazni minden takarmány és élelmiszer, ezen belül az állati eredetű takarmányok és élelmiszerek hatósági ellenőrzésére is.

(3) Az olyan árura vonatkozó vizsgálatok kielégítő eredményei, amelyeket:

a) a 2913/92/EGK rendelet 4. cikke (16) bekezdésének b)–f) pontjában említett vámeljárások alá vontak;

vagy

b) a 2913/92/EGK rendelet 4. cikke (15) bekezdésének b) pontjában meghatározottak szerint vámszabad területeken vagy vámszabad raktárakban kell kezelni,

nincsenek hatással a takarmány- és élelmiszeripari vállalkozóknak azon kötelezettségére, hogy a szabad forgalomba bocsátástól fogva biztosítsák a takarmányok és élelmiszerek takarmány- vagy élelmiszerjognak való megfelelőségét, és nem akadályozzák azt sem, hogy az érintett takarmányokon vagy élelmiszereken további hatósági ellenőrzéseket végezzenek.

15. cikk

A nem állati eredetű takarmányok és élelmiszerek hatósági ellenőrzése

(1) Az illetékes hatóság rendszeres hatósági ellenőrzéseket végez a 97/78/EK irányelv alkalmazási körébe nem tartozó, nem állati eredetű, és az I. mellékletben említett területekre behozott takarmányokon és élelmiszereken. Az ellenőrzéseket a 41-43. cikkel összhangban kidolgozott, többéves nemzeti terv alapján és a lehetséges kockázatok fényében szervezi. Az ellenőrzéseknek ki kell terjedniük a takarmány- és élelmiszerjog összes szempontjára.

(2) Ezeket az ellenőrzéseket megfelelő helyen kell végezni, ezen belül az áruknak az I. mellékletben említett valamely területre történő beléptetésének helyén, a szabad forgalomba bocsátás helyén, vámraktárakban, a takarmány vagy élelmiszer behozatalát végző takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozó telephelyén, illetve a takarmány- vagy élelmiszerlánc egyéb pontjain.

(3) Az ellenőrzések olyan árukon is elvégezhetők, amelyeket:

a) a 2913/92/EGK rendelet 4. cikke (16) bekezdésének b)–f) pontjában említett vámeljárások alá vontak;

vagy

b) a 2913/92/EGK rendelet 4. cikke (15) bekezdésének b) pontjában meghatározottak szerint vámszabad területekre vagy vámszabad raktárakba kell beléptetni.

(4) A (3) bekezdésben említett ellenőrzésekkor kapott kielégítő eredmények nincsenek hatással a takarmány- és élelmiszeripari vállalkozók azon kötelezettségére, hogy a szabad forgalomba bocsátás pillanatától fogva biztosítsák a takarmányok és élelmiszerek takarmány- vagy élelmiszerjognak való megfelelőségét, és nem akadályozzák azt sem, hogy az érintett takarmányokon vagy élelmiszereken további hatósági ellenőrzéseket végezzenek.

(5) A 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően össze kell állítani és frissíteni kell azon nem állati eredetű takarmányok és élelmiszerek listáját, amelyeken ismert vagy felmerülő kockázat alapján fokozott hatósági ellenőrzéseket kell végezni az I. mellékletben említett területekre történő beléptetésük helyén. Az ilyen ellenőrzések gyakoriságát és jellegét ugyanezen eljárásnak megfelelően kell megállapítani. Ezzel egyidejűleg és ugyanezen eljárásnak megfelelően az ilyen ellenőrzésekkel kapcsolatos díjakat is meg lehet határozni.

16. cikk

A nem állati eredetű takarmányokra és élelmiszerekre vonatkozó ellenőrzések típusai

(1) A 15. cikk (1) bekezdésében említett hatósági ellenőrzések legalább szisztematikus iratellenőrzésből, véletlenszerű azonosságellenőrzésből és adott esetben fizikai ellenőrzésből állnak.

(2) A fizikai ellenőrzések elvégzésének gyakorisága a következőktől függ:

a) a különféle típusú takarmányokkal és élelmiszerekkel kapcsolatos kockázatok;

b) korábbi adatok azzal kapcsolatban, hogy a származási harmadik ország és létesítmény, valamint a termék behozatalát vagy kivitelét végző takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozók betartották-e a termékre vonatkozó követelményeket;

c) a termék behozatalát végző takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozó által elvégzett ellenőrzések;

d) a származási harmadik ország illetékes hatósága által nyújtott biztosítékok.

(3) A tagállamok biztosítják, hogy a fizikai ellenőrzéseket megfelelő körülmények között és olyan helyen végezzék, ahol biztosított a hozzáférés a vizsgálatok szabályszerű elvégzését, a kockázatkezeléshez igazított minták vételét, valamint a takarmányok és élelmiszerek higiénikus kezelését lehetővé tevő megfelelő ellenőrző létesítményekhez. A mintákat úgy kell kezelni, hogy ez jogi és analitikai érvényességüket egyaránt garantálja. A tagállamok biztosítják, hogy a berendezések és módszerek alkalmasak legyenek a közösségi vagy nemzeti jogszabályok szerint megállapított határértékek mérésére.

17. cikk

Beléptetési helyek és előzetes értesítés

(1) A tagállamok a 15. cikk (5) bekezdésében említett hatósági ellenőrzések megszervezése érdekében:

— konkrét beléptetési helyeket jelölnek ki a területükön, amelyek hozzáféréssel rendelkeznek a különféle típusú takarmányokhoz és élelmiszerekhez megfelelő ellenőrző létesítményekhez; — és

— kötelezik a szállítmányokért felelős takarmány- és élelmiszeripari vállalkozókat, hogy előzetes értesítést küldjenek ezek érkezéséről és jellegéről.

A tagállamok ugyanezeket a szabályokat alkalmazhatják más, nem állati eredetű takarmányok esetében is.

(2) A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot és a többi tagállamot az általuk az (1) bekezdéssel összhangban tett intézkedésekről.

Ezeket az intézkedéseket úgy alakítják ki, hogy elkerüljék a kereskedelem szükségtelen megzavarását.

18. cikk

Fellépés gyanú esetén

Amennyiben felmerül a szabályok be nem tartásának gyanúja, vagy ha kétséges a szállítmány azonossága vagy tényleges rendeltetési állomása vagy a szállítmány és a hiteles biztosítékok egyezősége, az illetékes hatóság hatósági ellenőrzéseket végez a gyanú vagy kétségek megerősítése vagy kizárása érdekében. A hatósági ellenőrzések eredményeinek elkészültéig az illetékes hatóság az érintett szállítmányt hatósági zárolás alá helyezi.

19. cikk

A harmadik országokból származó takarmányok és élelmiszerek hatósági ellenőrzését követő fellépés

(1) Az illetékes hatóság hatósági zárolás alá helyezi azokat a harmadik országokból származó takarmányokat és élelmiszereket, amelyek nem felelnek meg a takarmány- és élelmiszerjognak, és a szállítmányért felelős takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozó meghallgatása után az ilyen takarmányok és élelmiszerek vonatkozásában a következő intézkedéseket teszi:

a) elrendeli a takarmány vagy élelmiszer megsemmisítését, vagy arra a 20. cikkel összhangban különleges kezelés vonatkozzon vagy azt a 21. cikkel összhangban a Közösségen kívülre küldjék vissza; egyéb megfelelő intézkedéseket is lehet tenni, így például a takarmány vagy élelmiszer eredeti rendeltetésétől eltérő célú felhasználása;

b) amennyiben a takarmányt vagy élelmiszert már forgalomba hozták, a fenti intézkedések megtétele előtt nyomon követi, vagy szükség esetén elrendeli annak visszahívását vagy visszavonását;

c) az a) és b) albekezdésben említett intézkedések bármelyikének végrehajtása során vagy azok végrehajtásáig felülvizsgálja, hogy a takarmánynak vagy élelmiszernek közvetlenül vagy a környezeten keresztül nincs-e káros hatása az emberek vagy az állatok egészségére.

(2) Ha azonban:

a) a 14. és 15. cikkben előírt hatósági ellenőrzések arra utalnak, hogy egy szállítmány ártalmas az emberek vagy az állatok egészségére vagy nem biztonságos, az illetékes hatóság a szóban forgó szállítmányt annak megsemmisítéséig vagy az emberek és állatok egészségének védelme érdekében szükséges bármely más megfelelő intézkedésig hatósági zárolás alá helyezi;

b) az olyan nem állati eredetű takarmányokat és élelmiszereket, amelyek esetében a 15. cikk (5) bekezdésével összhangban fokozott ellenőrzést állapítottak meg, nem mutatják be vagy nem a 17. cikkel összhangban megállapított bármely konkrét követelménnyel összhangban mutatják be a hatósági ellenőrzésre, az illetékes hatóság elrendeli ezek azonnali visszahívását és hatósági zárolás alá helyezését, továbbá vagy megsemmisítését, vagy a 21. cikkel összhangban történő visszaküldését.

(3) Ha nem engedélyezi a takarmány vagy élelmiszer beléptetését, a 178/2002/EK rendelet 50. cikkének (3) bekezdésében előírt eljárásnak megfelelően értesíti a Bizottságot és a többi tagállamot megállapításairól és az érintett termékek azonosításáról, valamint értesíti a vámszerveket az ezzel kapcsolatos döntéseiről, illetve a szállítmány végleges rendeltetésével kapcsolatos információkról.

(4) A szállítmányokra vonatkozó döntésekkel szemben élni lehet az 54. cikk (3) bekezdésében említett fellebbezi joggal.

20. cikk

Különleges kezelés

(1) A 19. cikkben említett különleges kezelés a következőket jelentheti:

a) a takarmány vagy élelmiszer olyan kezelése vagy feldolgozása, amelynek eredményeképpen az megfelel a közösségi jogszabályok követelményeinek, vagy egy harmadik országba történő visszaküldés követelményeinek, ideértve adott esetben a megtisztítást, de kizárva a hígítást;

b) bármely más megfelelő módon történő feldolgozás az állati vagy emberi fogyasztástól eltérő célokra.

▼M7

(2) Az illetékes hatóság biztosítja, hogy a különleges kezelés az ellenőrzése vagy egy másik tagállam ellenőrzése alatt álló létesítményekben, és a Bizottság által megállapított feltételekkel összhangban történjen. Az e rendelet nem alapvető fontosságú elemeinek kiegészítéssel történő módosítására irányuló ezen intézkedéseket a 62. cikk (4) bekezdésében említett, ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni. Ilyen feltételek hiányában a különleges kezelés a nemzeti szabályokkal összhangban történik.

▼B

21. cikk

A szállítmányok visszaküldése

(1) Az illetékes hatóság csak akkor engedélyezi a szállítmányok visszaküldését, ha:

a) a szállítmányért felelős takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozóval megállapodott a szállítmány rendeltetéséről; és

b) a takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozó először tájékoztatta a származási harmadik ország vagy – ha ettől eltér – a rendeltetési harmadik ország illetékes hatóságát az érintett takarmány vagy élelmiszer Közösségen belüli forgalomba helyezését megakadályozó okokról és körülményekről;

és

c) ha a rendeltetési harmadik ország nem azonos a származási harmadik országgal, a rendeltetési harmadik ország illetékes hatósága értesítette az illetékes hatóságot, hogy készen áll a szállítmány fogadására.

(2) A kiegészítő szakvélemények kérésére rendelkezésre álló idő tekintetében alkalmazandó nemzeti szabályok sérelme nélkül, és amennyiben a hatósági ellenőrzések eredményei azt nem zárják ki, a visszaküldésnek általános szabályként legkésőbb 60 nappal azt követően meg kell történnie, hogy az illetékes hatóság döntést hozott a szállítmány rendeltetéséről, kivéve, ha jogi lépések történtek. Ha a visszaküldés a 60 napos időszak lejárta után nem történik meg, a szállítmányt meg kell semmisíteni, kivéve, ha a késedelem indokolt.

(3) A szállítmányok visszaküldéséig vagy az elutasítás okainak megerősítéséig az illetékes hatóság hatósági zárolás alá helyezi a szállítmányokat.

(4) Az illetékes hatóság a 178/2002/EK rendelet 50. cikkének (3) bekezdésében előírt eljárásnak megfelelően értesíti a Bizottságot és a többi tagállamot, és döntéseiről értesíti a vámszerveket. Az illetékes hatóságok a IV. címmel összhangban együttműködnek, hogy minden szükséges intézkedést megtegyenek annak biztosítása érdekében, hogy az elutasított szállítmányok Közösségbe való újbóli beléptetése ne legyen lehetséges.

22. cikk

Költségek

A szállítmányért felelős takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozó vagy annak képviselője viseli a 18., 19., 20. és 21. cikkben említett tevékenységekkel kapcsolatban az illetékes hatóságoknál felmerült költségeket.

23. cikk

A harmadik országok által a kivitel előtt végzett ellenőrzések jóváhagyása

(1) A harmadik országok által a takarmányokon vagy élelmiszereken közvetlenül a Közösségbe irányuló kivitel előtt annak felülvizsgálatára elvégzett ellenőrzések, hogy a kivitt termékek megfelelnek-e a közösségi követelményeknek, a 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően hagyhatók jóvá. A jóváhagyás csak az érintett harmadik országból származó takarmányra és élelmiszerre vonatkozhat, és egy vagy több termékre is megadható.

(2) Ha a jóváhagyást megadják, ennek következményeként csökkenteni lehet a takarmányokra vagy élelmiszerekre vonatkozó importellenőrzések gyakoriságát. A tagállamok azonban hatósági ellenőrzéseket végeznek az (1) bekezdésben említett jóváhagyással összhangban behozott takarmányokon és élelmiszereken annak biztosítására, hogy a harmadik országban a kivitel előtt végzett ellenőrzések hatékonyak maradjanak.

(3) Az (1) bekezdésben említett jóváhagyást csak akkor lehet megadni egy harmadik ország számára, ha:

a) a Közösség által végzett audit megállapította, hogy a Közösségbe kivitt takarmány vagy élelmiszer megfelel a közösségi vagy ezzel egyenértékű követelményeknek;

b) a feladás előtt a harmadik országban elvégzett ellenőrzések elegendően hatékonynak és eredményesnek bizonyulnak ahhoz, hogy a közösségi jogszabályokban megállapított irat-, azonosság- és fizikai ellenőrzések helyébe lépjenek vagy azokat csökkentsék.

(4) Az (1) bekezdésben említett jóváhagyás megjelöli a harmadik ország azon illetékes hatóságát, amelynek felelőssége alatt a kivitel előtti ellenőrzések történnek és adott esetben bármely ellenőrző szervet, amelyre az az illetékes hatóság bizonyos feladatokat átruházhat. Az ilyen átruházást csak akkor lehet jóváhagyni, ha az megfelel az 5. cikk kritériumainak vagy ezzel egyenértékű feltételeknek.

(5) A jóváhagyásban megnevezett illetékes hatóság és bármely ellenőrző szerv felel a Közösséggel való kapcsolattartásért.

(6) A harmadik ország illetékes hatósága vagy ellenőrző szerve biztosítja, hogy az egyes szállítmányok hatósági bizonyítványait az I. mellékletben említett valamely területre történő belépés előtt ellenőrizzék. Az (1) bekezdésben említett jóváhagyás megadja az ilyen bizonyítványok mintáját.

(7) A 178/2002/EK rendelet 50. cikke (3) bekezdésének sérelme nélkül, ha a (2) bekezdésben említett eljárás alá tartozó behozatalra vonatkozó hatósági ellenőrzések a szabályok betartásának alapvető hiányát állapítják meg, a tagállamok az e rendelet IV. címében előírt eljárásnak megfelelően azonnal értesítik a Bizottságot és a többi tagállamot, valamint az érintett vállalkozókat; a tagállamok növelik az ellenőrzött szállítmányok számát és – ha az a helyzet megfelelőn alapos vizsgálatának lehetővé tételéhez szükséges – megfelelő számú mintát megfelelő tárolási körülmények között tartanak.

(8) Ha megállapítják, hogy az áruk jelentős számú szállítmányban nem felelnek meg a harmadik ország illetékes hatósága vagy ellenőrző szerve által kiállított bizonyítványokban szereplő információknak, a továbbiakban nem alkalmazható a (2) bekezdésben említett csökkentett gyakoriság.

24. cikk

Illetékes hatóságok és vámszervek

(1) Az e fejezetben említett hatósági ellenőrzések megszervezése érdekében az illetékes hatóságok és a vámszervek szorosan együttműködnek egymással.

(2) Az állati eredetű takarmányok és élelmiszerek, valamint a 15. cikk (5) bekezdésében említett takarmányok és élelmiszerek szállítmányainak vonatkozásában a vámhatóságok nem engedik meg ezek vámszabad területre vagy vámszabad raktárakba való beléptetését és ottani kezelését az illetékes hatóság beleegyezése nélkül.

(3) Ha mintákat vesznek, az illetékes hatóság tájékoztatja erről a vámszerveket és az érintett vállalkozókat, és meghatározza, hogy az áruk szabad forgalomba bocsáthatók-e a minták vizsgálati eredményeinek elérhetővé válása előtt, feltéve, hogy a szállítmány nyomon követhetősége biztosított.

(4) Szabad forgalomba bocsátás esetében az illetékes hatóságok és a vámszervek a 339/93/EGK rendelet 2–6. cikkében meghatározott követelményekkel összhangban együtt dolgoznak.

25. cikk

Végrehajtási intézkedések

(1) A takarmányok és élelmiszerek beléptetésével kapcsolatos hatósági ellenőrzések egységes végrehajtásának biztosításához szükséges intézkedéseket a 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően kell megállapítani.

(2) Részletes szabályok állapíthatók meg különösen a következőkre:

a) a 2913/92/EGK rendelet 4. cikke (16) bekezdése b)–f) pontjában említett vámeljárások valamelyike alapján behozott vagy az alá vont, vagy a 2913/92/EGK rendelet 4. cikke (15) bekezdésének b) pontjában meghatározott vámszabad területeken vagy vámszabad raktárakban kezelendő takarmányok és élelmiszerek;

b) nemzetközi szállítóeszközök személyzete és utasai ellátására szolgáló élelmiszerek;

c) távolról (például levélben, telefonon vagy interneten) megrendelt és a fogyasztónak szállított takarmányok és élelmiszerek;

d) kedvtelésből tartott állatoknak vagy lovaknak szánt takarmányok, és a nemzetközi szállítóeszközök utasai és személyzete által szállított élelmiszerek;

e) a 2913/92/EGK rendelet 3. cikkében említett egyes területekkel kapcsolatos különleges feltételek vagy mentességek az e területekre jellemző specifikus természetes korlátok figyelembevétele érdekében;

f) az a cél, hogy biztosítsák az illetékes hatóságok által a harmadik országokból származó takarmányokkal és élelmiszerekkel kapcsolatban a 19. cikk keretében meghozott döntések következetességét;

g) egy harmadik országból visszaküldött közösségi eredetű szállítmányok;

h) a szállítmányhoz csatolandó dokumentumok, ha mintavétel történt.







VI. FEJEZET

A HATÓSÁGI ELLENŐRZÉSEK FINANSZÍROZÁSA

26. cikk

Általános elv

A tagállamok biztosítják, hogy megfelelő pénzügyi források álljanak rendelkezésre a hatósági ellenőrzésekhez szükséges személyzet és más források biztosításához, bármilyen, megfelelőnek ítélt eszköz, ezen belül általános adóztatás, illetve illetékek vagy díjak megállapítása révén.

27. cikk

Illetékek vagy díjak

(1) A tagállamok illetékeket vagy díjakat szedhetnek a hatósági ellenőrzések során felmerülő költségek fedezésére.

(2) A IV. melléklet A. szakaszában és az V. melléklet A. szakaszában említett tevékenységek esetében azonban a tagállamok biztosítják az illeték beszedését.

(3) A (4) és (6) bekezdés sérelme nélkül a IV. melléklet A. szakaszában és az V. melléklet A. szakaszában említett konkrét tevékenységek vonatkozásában a beszedett illetékek nem lehetnek alacsonyabbak a IV. melléklet B. szakaszában és az V. melléklet B. szakaszában megállapított minimális díjtételeknél. A 2008. január 1-jéig megszabott átmeneti időszakban azonban a IV. melléklet A. szakaszában említett tevékenységek vonatkozásában a tagállamok továbbra is alkalmazhatják a 85/73/EGK irányelvnek megfelelően jelenleg alkalmazott díjtételeket.

▼M7

A IV. melléklet B. szakaszában és az V. melléklet B. szakaszában említett díjtételeket – különösen az infláció figyelembevétele érdekében – a Bizottságnak legalább kétévente frissítenie kell. Az e rendelet nem alapvető fontosságú elemeinek módosítására irányuló ezen intézkedéseket a 62. cikk (4) bekezdésében említett, ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni.

▼B

(4) A hatósági ellenőrzések céljára az (1) és (2) bekezdéssel összhangban beszedett illetékek:

a) nem lehetnek magasabbak a felelős illetékes hatóságok által, a VI. mellékletben felsorolt tételek kapcsán viselt költségeknél;

és

b) az illetékes hatóságok által adott időszak alatt viselt költségek alapján átalányként, vagy adott esetben a IV. melléklet B. szakaszában vagy az V. melléklet B. szakaszában meghatározott összegként is megállapíthatók.

(5) Az illetékek megállapításakor a tagállamok figyelembe veszik a következőket:

a) az érintett üzleti vállalkozás típusa és az idevágó kockázati tényezők;

b) az alacsony forgalmú üzleti vállalkozások érdekei;

c) a termelésben, feldolgozásban és forgalmazásban alkalmazott hagyományos módszerek;

d) a különleges földrajzi korlátokkal bíró régiókban található üzleti vállalkozások igényei.

(6) Ha a takarmány- és élelmiszeripari vállalkozások által megvalósított önellenőrzési és nyomon követési rendszerek, valamint a hatósági ellenőrzések során meghatározott megfelelőségi szint fényében adott típusú takarmány vagy élelmiszer vagy tevékenység esetében a hatósági ellenőrzéseket csökkentett gyakorisággal végzik, vagy az (5) bekezdés b)–d) pontjában említett kritériumok figyelembevétele érdekében, a tagállamok a (4) bekezdés b) pontjában említett minimális díjtételeknél alacsonyabb összegben is megállapíthatják a hatósági ellenőrzésekkel kapcsolatos illetékeket, feltéve, hogy az érintett tagállam jelentést nyújt be a Bizottságnak, amelyben kitér a következőkre:

a) az érintett takarmány vagy élelmiszer vagy tevékenység típusa;

b) az érintett takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozásban elvégzett ellenőrzések;

és

c) az illeték csökkentésének számításához alkalmazott módszer.

(7) Ha az illetékes hatóság valamely létesítményben egyidejűleg számos hatósági ellenőrzést végez, ezeket az ellenőrzéseket egyetlen tevékenységnek tekinti, és egyetlen illetéket szab ki rá.

(8) Az importellenőrzésekkel kapcsolatos illetékeket a vállalkozónak vagy képviselőjének kell megfizetnie az importellenőrzésekért felelős illetékes hatóság számára.

(9) Az illetékek sem közvetlenül, sem közvetve nem téríthetők vissza, kivéve, ha azokat indokolatlanul szedték be.

(10) A 28. cikkben említett kiadásokból származó költségek sérelme nélkül a tagállamok az e cikkben említetteken kívül nem szedhetnek be más illetéket a rendelet végrehajtása céljára.

(11) A vállalkozók vagy más érintett üzleti vállalkozások vagy ezek képviselői az illetékek befizetéséről elismervényt kapnak.

(12) A tagállamok nyilvánosságra hozzák az illetékek számításához alkalmazott módszert és ezt közlik a Bizottsággal. A Bizottság megvizsgálja, hogy az illetékek megfelelnek-e a rendelet követelményeinek.

28. cikk

A kiegészítő hatósági ellenőrzésekből eredő kiadások

Ha a szabályok be nem tartásának megállapítása olyan hatósági ellenőrzésekhez vezet, amelyek túlmutatnak az illetékes hatóság rendes ellenőrzési tevékenységén, az illetékes hatóság vagy a szabályok be nem tartásáért felelős vállalkozóval térítteti meg a kiegészítő hatósági ellenőrzésekből eredő kiadásokat, vagy azzal a vállalkozóval, akinek a kiegészítő hatósági ellenőrzések elvégzése idején az áruk a tulajdonát képezik, vagy akinél azok találhatók. A rendes ellenőrzési tevékenységek a közösségi vagy nemzeti jog által előírt rutin ellenőrzési tevékenységek, és különösen azok, amelyeket a 41. cikkben előírt terv ismertet. A rendes ellenőrzési tevékenységeken túlmutató tevékenységek közé tartozik a minták vétele és elemzése, valamint egyéb olyan ellenőrzések, amelyek a probléma mértékének megállapításához, a helyreigazító intézkedések elvégzésének felülvizsgálatához vagy a szabályok be nem tartásának kimutatásához és/vagy bizonyításához szükségesek.

29. cikk

A kiadások mértéke

A 28. cikkben említett kiadások mértékének megállapításakor figyelembe kell venni a 27. cikkben meghatározott elveket.







VII. FEJEZET

EGYÉB RENDELKEZÉSEK

30. cikk

Hatósági bizonyítványok kiállítása

►M7

Az állatok egészsége és kímélete céljából a hatósági bizonyítványokkal kapcsolatban elfogadott követelmények sérelme nélkül a Bizottság követelményeket fogadhat el a következőkkel kapcsolatban:

◄

a) azok a körülmények, amelyek között szükség van hatósági bizonyítványok kiállítására;

b) bizonyítványminták;

c) a bizonyítványokat kiállító személyzet képesítése;

d) a bizonyítványok, ezen belül az elektronikus bizonyítványok megbízhatóságának biztosítása érdekében tiszteletben tartandó elvek;

e) a bizonyítványok visszavonásakor vagy helyettesítésekor követendő eljárások;

f) kisebb szállítmányokra osztott vagy más szállítmányokkal kevert szállítmányok;

g) az árukhoz hatósági ellenőrzések elvégzése után csatolandó dokumentumok.

▼M7

Az a) pontban említett, az e rendelet nem alapvető fontosságú elemeinek kiegészítéssel történő módosítására irányuló ezen intézkedéseket a 62. cikk (4) bekezdésében említett, ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni.

A b)–g) pontban említett intézkedéseket a 62. cikk (3) bekezdésében említett szabályozási bizottsági eljárásnak megfelelően fogadják el.

▼B

(2) Ha hatósági bizonyítványok kiállítására van szükség, biztosítani kell, hogy:

a) legyen kapcsolat a bizonyítvány és a szállítmány között;

b) a bizonyítványon szereplő információk pontosak és hitelesek legyenek.

(3) Adott esetben egyetlen bizonyítványminta együttesen tartalmazza a takarmányok és élelmiszerek hatósági bizonyítványaival kapcsolatos követelményeket és a hatósági bizonyítványok kiállítására vonatkozó egyéb követelményeket.

31. cikk

A takarmány- és élelmiszeripari vállalkozások létesítményeinek nyilvántartásba vétele/engedélyezése

(1)

a) Az illetékes hatóságok állapítják meg a takarmány- és élelmiszeripari vállalkozók által a létesítményeik nyilvántartásba vételének kérelmezésekor követendő eljárásokat, a 852/2004/EK rendelettel, a 95/69/EK irányelvvel vagy a takarmányhigiéniáról szóló későbbi rendeletekkel összhangban;

b) Listát állítanak összes a nyilvántartásba vett takarmány- és élelmiszeripari vállalkozókról és azt folyamatosan frissítik. Ha ilyen lista más célokra már létezik, az e rendelet céljaira is felhasználható.

(2)

a) Az illetékes hatóságok állapítják meg a takarmány- és élelmiszeripari vállalkozók által a létesítményeik engedélyezésének kérelmezésekor követendő eljárásokat, a 852/2004/EK rendelettel, a 854/2004/EK rendelettel, a 95/69/EK irányelvvel vagy a takarmányhigiéniáról szóló későbbi rendelettel összhangban.

b) Ha egy takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozó engedélyezés iránti kérelmet nyújt be, az illetékes hatóság annak kézhezvétele után helyszíni szemlét tart.

c) A létesítményt csak akkor engedélyezi a kérdéses tevékenységekre vonatkozóan, ha a takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozó igazolta, hogy megfelel a takarmány- vagy élelmiszerjog idevágó követelményeinek.

d) Az illetékes hatóság feltételes engedélyt is adhat, ha úgy látja, hogy a létesítmény megfelel az infrastruktúrára és a berendezésekre vonatkozó összes követelménynek. Teljes körű engedélyt csak akkor adhat, ha a feltételes engedély megadástól számított három hónapon belül a létesítményben elvégzett újabb hatósági ellenőrzés megállapítja, hogy a létesítmény megfelel a takarmány- vagy élelmiszerjog egyéb idevágó követelményeinek. Ha egyértelmű előrehaladás történt, de a létesítmény még mindig nem felel meg az összes idevágó követelménynek, az illetékes hatóság meghosszabbíthatja a feltételes engedélyt. A feltételes engedély azonban összességében nem haladhatja meg a hat hónapot.

e) Az illetékes hatóság a hatósági ellenőrzések végzésekor felülvizsgálja a létesítmény engedélyezését. Amennyiben az illetékes hatóság súlyos hiányosságokat állapít meg, vagy egy létesítményben ismételten le kell állítania a termelést, és a takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozó nem képes megfelelő biztosítékokat nyújtani a jövőbeli termeléssel kapcsolatban, az illetékes hatóság eljárásokat indít a létesítmény engedélyének visszavonására. Az illetékes hatóság azonban felfüggesztheti egy létesítmény engedélyét, ha a takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozó garantálja, hogy ésszerű időn belül megoldja a hiányosságokat.

f) Az illetékes hatóságok naprakész listát vezetnek az engedélyezett létesítményekről és ezt a többi tagállam, illetve a nyilvánosság rendelkezésére bocsátják oly módon, amelyet a 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően lehet meghatározni.







III. CÍM

REFERENCIALABORATÓRIUMOK

32. cikk

Közösségi referencialaboratóriumok

(1) A takarmányok és élelmiszerek VII. mellékletben említett közösségi referencialaboratóriumai a következőkért felelősek:

a) a nemzeti referencialaboratóriumok tájékoztatása az analitikai módszerek, ezen belül a referenciamódszerek részleteiről;

b) az a) pontban említett módszerek nemzeti referencialaboratóriumok általi alkalmazásának koordinálása, különösen az összehasonlító vizsgálatok megszervezése és az ilyen összehasonlító vizsgálatok megfelelő nyomon követésének biztosítása révén, adott esetben nemzetközileg elfogadott vizsgálati tervekkel összhangban;

c) szakterületén belül az új analitikai módszerek alkalmazásához szükséges gyakorlati szabályok koordinálása és a nemzeti referencialaboratóriumok tájékoztatása az e területen történt előrehaladásról;

d) alap- és továbbképzések szervezése a nemzeti referencialaboratóriumok munkatársai és a fejlődő országok szakértői számára;

e) tudományos és műszaki segítségnyújtás a Bizottságnak, különösen olyan esetekben, ha a tagállamok vitatják az elemzések eredményeit;

f) együttműködés a takarmányok és élelmiszerek elemzéséért felelős harmadik országbeli laboratóriumokkal.

(2) Az állat-egészségügyi ágazatban működő közösségi referencialaboratóriumok a következőkért felelnek:

a) a betegségek diagnosztizálására a tagállamokban alkalmazott módszerek koordinálása;

b) aktív segítségnyújtás a tagállamokban kitörő betegségek diagnosztizálása terén azáltal, hogy megerősítő diagnózis, jellemzés és járványügyi vizsgálatok céljára kórokozó-izolátumokat vesznek át;

c) a laboratóriumi diagnosztikai szakértők alap- és továbbképzésének elősegítése a diagnosztikai technikák Közösségen belüli harmonizálása végett;

d) a szakterületükhöz tartozó állatbetegségek diagnosztizálásában alkalmazott módszerek vonatkozásában együttműködés azon harmadik országok illetékes laboratóriumaival, ahol ezek a betegségek gyakoriak.

e) alap- és továbbképzések szervezése a nemzeti referencialaboratóriumok munkatársai és a fejlődő országok szakértői számára.

(3) A közösségi referencialaboratóriumokra a 12. cikk (2) és (3) bekezdését kell alkalmazni.

(4) A közösségi referencialaboratóriumoknak a következő követelményeknek kell megfelelniük:

a) megfelelően képesített, és a szakterületükön alkalmazott diagnosztikai és analitikai technikákkal kapcsolatban megfelelő képzésben részesített munkatársakkal kell rendelkezniük;

b) rendelkezniük kell a rájuk ruházott feladatok ellátásához szükséges berendezésekkel és termékekkel;

c) megfelelő igazgatási infrastruktúrával kell rendelkezniük;

d) gondoskodniuk kell arról, hogy munkatársaik tiszteletben tartsák egyes témák, eredmények vagy közlések bizalmas jellegét;

e) elegendő ismerettel kell rendelkezniük a nemzetközi szabványok és gyakorlat terén;

f) megfelelő esetben rendelkezniük kell a hozzáférhető referenciaanyagok és reagensek naprakész listájával, valamint az ilyen anyagok és reagensek gyártóinak és forgalmazóinak naprakész jegyzékével;

g) figyelembe kell venniük a nemzeti és közösségi szinten folyó kutatási tevékenységeket;

h) képzett személyzettel kell rendelkezniük a Közösségen belül előforduló szükséghelyzetek esetére.

▼M7

(5) Az 1. cikkben említett területek szempontjából fontos egyéb közösségi referencialaboratóriumokat a Bizottság felveheti a VII. mellékletbe. Az e rendelet nem alapvető fontosságú elemeinek módosítására irányuló ezen intézkedéseket a 62. cikk (4) bekezdésében említett, ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni. A VII. mellékletet ugyanezen eljárásnak megfelelően lehet frissíteni.

(6) A közösségi referencialaboratóriumok további kötelezettségeit és feladatait a Bizottság állapíthatja meg. Az e rendelet nem alapvető fontosságú elemeinek kiegészítéssel történő módosítására irányuló ezen intézkedéseket a 62. cikk (4) bekezdésében említett, ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni.

▼B

(7) A közösségi referencialaboratóriumnak az állat-egészségügyi kiadásokról szóló, 1990. június 26-i 90/424/EGK tanácsi határozat ( 3 ) 28. cikkével összhangban közösségi pénzügyi hozzájárulás nyújtható.

(8) Az e rendeletben meghatározott követelmények teljesítésének felülvizsgálata érdekében a közösségi referencialaboratóriumokban közösségi ellenőrzéseket lehet végezni. Amennyiben az ellenőrzések azt mutatják, hogy valamely laboratórium nem felel meg ezen követelményeknek vagy azon feladatoknak, amelyekre azt kijelölték, a szükséges intézkedéseket a 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően lehet megtenni.

(9) Az (1)–(7) bekezdést a specifikusabb szabályok, és különösen a 999/2001/EK rendelet VI. fejezetének és a 96/23/EK irányelv 14. cikkének sérelme nélkül kell alkalmazni.

33. cikk

Nemzeti referencialaboratóriumok

(1) A tagállamok gondoskodnak egy vagy több nemzeti referencialaboratórium kijelöléséről a 32. cikkben említett minden egyes közösségi referencialaboratóriumhoz. Valamely tagállam kijelölhet egy másik tagállamban vagy az Európai Szabadkereskedelmi Társulás (EFTA) egy tagállamában lévő laboratóriumot is, és egyetlen laboratórium szolgálhat nemzeti referencialaboratóriumként több tagállam számára is.

(2) Ezek a nemzeti referencialaboratóriumok:

a) együttműködnek a szakterületük szerinti közösségi referencialaboratóriummal;

b) a 11. cikkel összhangban szakterületükön belül koordinálják a minták elemzéséért felelős hatósági laboratóriumok tevékenységét;

c) adott esetben megszervezik a hatósági nemzeti laboratóriumok közötti összehasonlító vizsgálatokat és biztosítják az ilyen összehasonlító vizsgálatok megfelelő nyomon követését;

d) biztosítják az illetékes hatóságok és hatósági nemzeti laboratóriumok tájékoztatását a közösségi referencialaboratórium által szolgáltatott információkról;

e) tudományos és műszaki segítséget nyújtanak az illetékes hatóságnak az 53. cikkel összhangban elfogadott összehangolt ellenőrzési tervek végrehajtásához;

f) a meglévő nemzeti feladatok sérelme nélkül felelősek a 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően előírt egyéb meghatározott feladatok elvégzéséért.

(3) A nemzeti referencialaboratóriumokra a 12. cikk (2) és (3) bekezdését kell alkalmazni.

(4) A tagállamok minden egyes nemzeti referencialaboratórium nevét és címét közlik a Bizottsággal, az illetékes közösségi referencialaboratóriummal és a többi tagállammal.

(5) Az egy közösségi referencialaboratóriumra egynél több nemzeti referencialaboratóriummal rendelkező tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy ezek a laboratóriumok szorosan együtt dolgozzanak, és ezzel biztosítsák a közöttük, más nemzeti laboratóriumokkal és a közösségi referencialaboratóriummal való hatékony koordinációt.

▼M7

(6) A nemzeti referencialaboratóriumok további kötelezettségeit és feladatait a Bizottság állapíthatja meg. Az e rendelet nem alapvető fontosságú elemeinek kiegészítéssel történő módosítására irányuló ezen intézkedéseket a 62. cikk (4) bekezdésében említett, ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni.

▼B

(7) Az (1)–(5) bekezdést a specifikusabb szabályok, és különösen a 999/2001/EK rendelet VI. fejezetének és a 96/23/EK irányelv 14. cikkének sérelme nélkül kell alkalmazni.







IV. CÍM

IGAZGATÁSI SEGÍTSÉG ÉS EGYÜTTMŰKÖDÉS A TAKARMÁNYOK ÉS ÉLELMISZEREK TERÉN

34. cikk

Általános elvek

(1) Ha a takarmányokra és élelmiszerekre vonatkozó hatósági ellenőrzések egynél több tagállamban teszik szükségessé a fellépést, az érintett tagállamok illetékes hatóságai igazgatási segítséget nyújtanak egymásnak.

(2) Az illetékes hatóságok kérésre vagy spontán módon igazgatási segítséget nyújtanak, ha a vizsgálatok menete úgy kívánja meg. Az igazgatási segítségnyújtás adott esetben kiterjedhet egy másik tagállam illetékes hatósága által végzett helyszíni ellenőrzésekben való részvételre.

(3) A 35–40. cikk nem érinti a bírósági eljárások tárgyát képező vagy azokkal kapcsolatos dokumentumok közzétételére vonatkozó nemzeti szabályokat, illetve a természetes vagy jogi személyek kereskedelmi érdekeinek védelmét célzó szabályokat.

35. cikk

Összekötő szervek

(1) Minden tagállam egy vagy több összekötő szervet nevez ki, amelyek adott esetben kapcsolatot tartanak fenn a többi tagállam összekötő szerveivel. Az összekötő szervek szerepe, hogy segítsék és koordinálják az illetékes hatóságok közötti kommunikációt és különösen a segítségkérések továbbítását és fogadását.

(2) A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot és a többi tagállamot a kijelölt összekötő szerveikkel kapcsolatos adatokról, illetve ezen adatok bármely módosításáról.

(3) Az (1) bekezdés sérelme nélkül az összekötő szervek kijelölése nem zárja ki a közvetlen kapcsolattartást, információcserét vagy együttműködést a különböző tagállamok illetékes hatóságainak munkatársai között.

(4) Az illetékes hatóságok, akikre az állat-egészségügyi és állattenyésztés-technikai jogszabályok megfelelő alkalmazásának biztosítása érdekében a tagállamok közigazgatási hatóságai közötti kölcsönös segítségnyújtásról, valamint ez utóbbiak és a Bizottság együttműködéséről szóló, 1989. november 21-i 89/608/EGK tanácsi irányelv ( 4 ) alkalmazandó, adott esetben az e cím szerint működő hatóságokkal tartják a kapcsolatot.

36. cikk

Kérésre történő segítségnyújtás

(1) Indokolt kérés kézhezvétele után a megkeresett illetékes hatóság biztosítja, hogy a megkereső illetékes hatóság minden szükséges információt és dokumentumot megkapjon, amely lehetővé teszi számára a takarmány- és élelmiszerjog betartásának felülvizsgálatát saját joghatóságán belül. E célra a megkeresett illetékes hatóság intézkedik az ezen információk és dokumentumok beszerzéséhez szükséges közigazgatási vizsgálat lefolytatásáról.

(2) Az (1) bekezdés értelmében átadott információkat és dokumentumokat indokolatlan késedelem nélkül továbbítani kell. A dokumentumokat eredeti formájukban vagy másolatként lehet továbbítani.

(3) A megkereső hatóság és a megkeresett hatóság megállapodása alapján a közigazgatási vizsgálat során a megkereső hatóság által kijelölt munkatársak is jelen lehetnek.

Az ilyen vizsgálatot mindig a megkeresett hatóság munkatársai végzik.

A megkereső hatóság munkatársai saját kezdeményezésükre nem gyakorolhatják a megkeresett hatóság hivatalnokaira ruházott vizsgálati hatásköröket. Közvetítőjükön keresztül és kizárólag a folyamatban lévő közigazgatási vizsgálat céljára azonban ugyanazokhoz a telephelyekhez és dokumentumokhoz férhetnek hozzá, mint a megkeresett hatóság.

(4) A megkereső hatóságnak a (3) bekezdéssel összhangban más tagállamokban jelen lévő munkatársainak bármikor képesnek kell lenniük írásos megbízás bemutatására a személyazonosságukkal és hivatalos minőségükkel kapcsolatban.

37. cikk

Kérés nélkül nyújtott segítség

(1) Ha egy illetékes hatóság a szabályok be nem tartását tapasztalja, és ha a szabályok ilyen be nem tartása más tagállamot vagy tagállamokat is érinthet, az illetékes hatóság előzetes kérés és indokolatlan késedelem nélkül továbbítja ezt az információt az említett más tagállam(ok)nak.

(2) Az ilyen információk birtokába jutó tagállamok kivizsgálják az esetet, és tájékoztatják az információt továbbító tagállamot a kivizsgálás eredményeiről, illetve adott esetben az esetleg megtett intézkedésekről.

38. cikk

A szabályok be nem tartása esetén nyújtott segítség

(1) Ha az áru rendeltetési helyén végzett valamely hatósági ellenőrzés vagy az áruk szállítása során a rendeltetési tagállam illetékes hatósága megállapítja, hogy az áru oly módon nem felel meg a takarmány- és élelmiszerjognak, hogy kockázatot jelent az emberek vagy az állatok egészségére, illetve a takarmány- vagy élelmiszerjog súlyos megsértését jelenti, haladéktalanul kapcsolatba lép a küldő tagállam illetékes hatóságával.

(2) A küldő tagállam illetékes hatósága kivizsgálja az ügyet, megteszi az összes szükséges intézkedést és értesíti a rendeltetési tagállam illetékes hatóságát az elvégzett kivizsgálás és hatósági ellenőrzések eredményeiről, a meghozott döntésekről és az ilyen döntések indokairól.

(3) Ha a rendeltetési tagállam illetékes hatóságának oka van azt hinni, hogy a fenti intézkedések nem megfelelőek, a két tagállam illetékes hatóságai együtt keresnek módot és eszközt a helyzet orvoslására, beleértve adott esetben a 36. cikk (3) és (4) bekezdésével összhangban együttesen elvégzett helyszíni vizsgálatot. Tájékoztatják a Bizottságot, ha nem tudnak megállapodni a megfelelő intézkedésekről.

39. cikk

Kapcsolat harmadik országokkal

(1) Ha egy illetékes hatóság egy harmadik országtól a szabályok be nem tartására és/vagy egészségügyi vagy állat-egészségügyi kockázatokra utaló tájékoztatást kap, a hatóság továbbítja az információt más tagállamok illetékes hatóságainak, ha úgy véli, hogy azokat ez érdekelheti vagy ha ezt kérik. Ha ez bármikor közösségi szintű jelentőséggel bír, a Bizottsággal is közli ezt az információt.

(2) Ha egy harmadik ország jogszerűen elkötelezte magát olyan ügyletek szabálytalan jellegére utaló bizonyítékok összegyűjtéséhez szükséges segítség nyújtására, amelyek ellentétesek vagy ellentétesek lehetnek az idevágó takarmány- és élelmiszerjoggal, az információt szolgáltató illetékes hatóságok beleegyezésével az e rendelet szerint kapott információk a személyes adatok harmadik országoknak történő továbbítására vonatkozó jogszabályokkal összhangban az érintett harmadik országnak is továbbíthatók.

40. cikk

Koordinált segítségnyújtás és a Bizottság által végzett nyomon követés

(1) A Bizottság haladéktalanul koordinálja a tagállamok fellépését, ha a tagállamoktól vagy más forrásból kapott információkra hivatkozva olyan tevékenységek jutnak a tudomására, amelyek ellentétesek vagy ellentétesek lehetnek a takarmány- és élelmiszerjoggal, és közösségi szinten is különös jelentőséggel bírnak, és különösen, ha:

a) ezek szerteágazó, több tagállamra kiterjedő tevékenységek vagy ilyenek lehetnek;

b) úgy tűnik, hogy több tagállamban folytattak hasonló tevékenységeket;

vagy

c) a tagállamok nem képesek megállapodni a szabályok be nem tartásának kezelését célzó megfelelő fellépésről.

(2) Ha a rendeltetési helyen végzett hatósági ellenőrzések a szabályok ismételt be nem tartását, illetve az emberekre, növényekre vagy állatokra közvetlenül vagy a környezeten keresztül ható egyéb kockázatokat jeleznek, a rendeltetési tagállam illetékes hatósága haladéktalanul tájékoztatja a Bizottságot és a többi tagállam illetékes hatóságait.

(3) A Bizottság:

a) az érintett tagállammal együttműködve vizsgáló csoportot küldhet helyszíni hatósági ellenőrzés elvégzésére;

b) felkérheti a küldő tagállam illetékes hatóságát, hogy fokozza a hatósági ellenőrzéseket és jelentse a megtett fellépést és intézkedéseket.

(4) Ha a (2) és (3) bekezdésben előírt intézkedéseket teszik meg annak érdekében, hogy a szabályoknak valamely takarmány- vagy élelmiszeripari vállalkozás általi ismételt be nem tartását kezeljék, az illetékes hatóság az ilyen intézkedésekből származó összes kiadást a kérdéses vállalkozóra háríthatja.







V. CÍM

ELLENŐRZÉSI TERVEK

41. cikk

Többéves nemzeti ellenőrzési tervek

A 178/2002/EK rendelet 17. cikkének (2) bekezdése, az állat-egészségügyi és az állatok kíméletére vonatkozó szabályok és e rendelet 45. cikke hatékony végrehajtásának biztosítása érdekében minden tagállam egy-egy integrált többéves nemzeti ellenőrzési tervet készít.

42. cikk

A többéves nemzeti ellenőrzési tervek elkészítésének elvei

(1) A tagállamok:

a) első alkalommal legkésőbb 2007. január 1-jéig végrehajtják a 41. cikkben említett tervet;

és

b) a fejlődés fényében rendszeresen frissítik azt;

és

c) kérésre megküldik a Bizottságnak a terv legfrissebb változatát.

(2) Minden többéves nemzeti ellenőrzési tervnek általános információt kell tartalmaznia az érintett tagállamban működő takarmány- és élelmiszerellenőrzési, illetve állat-egészségügyi és az állatok kíméletére vonatkozó ellenőrzési rendszerek szerkezetéről és megszervezéséről, különösen a következőkről:

a) a terv stratégiai célkitűzései és az, hogy az ellenőrzések prioritásainak felállítása és a források elosztása hogyan tükrözi e célkitűzéseket;

b) az érintett tevékenységek kockázat szerinti csoportosítása;

c) az illetékes hatóságok és feladataik kijelölése központi, regionális és helyi szinten, valamint a hatóságok rendelkezésére álló források;

d) a hatósági ellenőrzések általános megszervezése és irányítása nemzeti, regionális és helyi szinten, beleértve az egyes létesítményekben végzett hatósági ellenőrzéseket;

e) a különféle ágazatokra alkalmazott ellenőrzési rendszerek és az ezen ágazatokban végzett hatósági ellenőrzésekért felelős illetékes hatóságok különböző szolgálatai közötti koordináció;

f) adott esetben a feladatok ellenőrző szervekre történő átruházása;

g) módszerek a 4. cikk (2) bekezdésében szereplő működési kritériumok teljesítésének biztosítására;

h) a 6. cikkben említett, a hatósági ellenőrzéseket végző személyzet képzése;

i) a 8. és 9. cikkben említett dokumentált eljárások;

j) a készenléti tervek megszervezése és működtetése állati vagy élelmiszereredetű betegségek okozta szükséghelyzetek, takarmány- és élelmiszerszennyezési események és az emberi egészségre vonatkozó egyéb kockázatok esetén;

k) az együttműködés és kölcsönös segítségnyújtás megszervezése.

(3) A többéves nemzeti ellenőrzési terveket végrehajtásuk során módosítani lehet. Módosításokat a következő tényezők fényében vagy figyelembevétele érdekében lehet tenni:

a) új jogi szabályozás;

b) új betegségek vagy más egészségügyi kockázatok megjelenése;

c) az illetékes nemzeti hatóságok szerkezetében, igazgatásában vagy működésében bekövetkező jelentősebb változások;

d) a tagállamok által végzett hatósági ellenőrzéseinek eredményei;

e) a 45. cikkel összhangban végzett közösségi ellenőrzések eredményei;

f) a 43. cikkben említett iránymutatások bármely módosítása;

g) tudományos eredmények;

h) egy harmadik ország által valamely tagállamban végzett auditok eredményei.

43. cikk

Iránymutatások a többéves nemzeti ellenőrzési tervekhez

(1) A 41. cikkben említett, többéves nemzeti ellenőrzési tervek figyelembe veszik a Bizottság által a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően kidolgozandó iránymutatásokat. Ezek az iránymutatások különösen:

a) elősegítik a takarmányok és élelmiszerek, az állat-egészségügyi és az állatok kíméletére vonatkozó jogszabályok hatósági ellenőrzésekor alkalmazott megközelítés következetességét, illetve átfogó és integrált jellegét, és felölelik a takarmány- és élelmiszerlánc minden ágazatát és szakaszát, beleértve a behozatalt és a beléptetést is;

b) meghatározzák a kockázatalapú prioritásokat és az érintett tevékenységek kockázat szerinti csoportosítására vonatkozó kritériumokat, valamint a leghatékonyabb ellenőrzési eljárásokat;

c) meghatározzák az egyéb prioritásokat és a leghatékonyabb ellenőrzési eljárásokat;

d) meghatározzák a takarmányok és élelmiszerek előállításának, feldolgozásának és forgalmazásának szakaszait, ezen belül a takarmányok felhasználását, amelyek a legmegbízhatóbb és legindikatívabb információt szolgáltatják a takarmány- és élelmiszerjog betartásával kapcsolatosan;

e) ösztönzik a legjobb gyakorlatok bevezetését az ellenőrzési rendszer minden szintjén;

f) ösztönzik a nyomon követhetőségi rendszerek hatékony ellenőrzésének fejlődését;

g) tanáccsal szolgálnak az ellenőrzési tevékenységek teljesítményének és eredményeinek rögzítésére szolgáló rendszerek fejlesztésére vonatkozóan;

h) a hatósági szolgálatok megszervezése és működtetése tekintetében tükrözik a megfelelő nemzetközi fórumok normáit és ajánlásait;

i) meghatározzák a 4. cikk (6) bekezdésében említett auditok lefolytatásának kritériumait;

j) meghatározzák a 44. cikkben előírt éves jelentések szerkezetét, valamint az abban szerepeltetendő információkat;

k) megadják a többéves nemzeti ellenőrzési tervek felmérésekor alkalmazandó fő teljesítménymutatókat.

(2) Ha szükséges, az iránymutatásokat a tagállamok által, a 44. cikkel összhangban benyújtott éves jelentések elemzésének vagy a 45. cikkel összhangban végzett közösségi ellenőrzések figyelembevételével kell kiigazítani.

44. cikk

Éves jelentések

(1) A többéves nemzeti ellenőrzési tervek végrehajtásának megkezdése után egy évvel, majd ezt követően minden évben a tagállamoknak jelentést kell benyújtaniuk a Bizottsághoz, amely a következőkre tér ki:

a) a többéves nemzeti ellenőrzési tervekben a 42. cikk (3) bekezdésében említett tényezők figyelembevétele érdekében tett bármely módosítás;

b) a többéves nemzeti ellenőrzési terv rendelkezései értelmében az előző évben elvégzett ellenőrzések és auditok eredményei;

c) a szabályok be nem tartása megállapított eseteinek típusa és száma;

d) a többéves nemzeti ellenőrzési tervek hatékony működésének biztosítását célzó intézkedések, ezen belül a végrehajtási intézkedések és ezek eredményei.

(2) A jelentés és különösen a hatósági ellenőrzések eredményei egységes megjelenésének elősegítése érdekében az (1) bekezdésben említett információknak figyelembe kell venniük a Bizottság által a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően kidolgozandó iránymutatásokat.

(3) A tagállamok véglegesítik jelentéseiket, és a jelentések tárgyát képező év végét követő hat hónapon belül eljuttatják azokat a Bizottsághoz.

(4) Az (1) bekezdésben említett jelentések, a 45. cikkel összhangban elvégzett közösségi ellenőrzések eredményei és bármely más idevágó információ fényében a Bizottság éves jelentést dolgoz ki a hatósági ellenőrzések átfogó működéséről a tagállamokban. Ez a jelentés adott esetben ajánlásokat is tartalmazhat a következőkkel kapcsolatban:

a) a hatósági ellenőrzési és auditálási rendszerek lehetséges fejlesztése a tagállamokban, beleértve azok alkalmazási körét, irányítását és végrehajtását;

b) az ágazatokat vagy tevékenységeket érintő konkrét ellenőrzési intézkedések, függetlenül attól, kiterjednek-e ezekre a többéves nemzeti ellenőrzési tervek;

c) különös jelentőségű ügyek kezelését célzó koordinált tervek.

(5) A Bizottság jelentésében megfogalmazott következtetések és ajánlások alapján adott esetben ki kell igazítani a többéves nemzeti ellenőrzési terveket és a kapcsolódó iránymutatásokat.

(6) A Bizottság a jelentést benyújtja az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak, és nyilvánosan hozzáférhetővé teszi.







VI. CÍM

KÖZÖSSÉGI TEVÉKENYSÉGEK







I. FEJEZET

KÖZÖSSÉGI ELLENŐRZÉSEK

45. cikk

Közösségi ellenőrzések a tagállamokban

(1) Az általános és konkrét auditokat a tagállamokban a Bizottság szakértői végzik. A Bizottság kijelölhet szakértőket a tagállamokból is, hogy segítsék saját szakértőinek munkáját. Az általános és konkrét auditokat a tagállamok illetékes hatóságaival együttműködésben kell megszervezni. Az auditokat rendszeresen kell végezni. Fő céljuk annak felülvizsgálata, hogy a tagállamokban végzett hatósági ellenőrzések elvégzése általánosságban a 41. cikkben említett többéves nemzeti ellenőrzési tervekkel és a közösségi joggal összhangban történik-e. E célra és az auditok eredményességének és hatékonyságának elősegítése érdekében a Bizottság az ilyen auditok elvégzése előtt felkérheti a tagállamokat, hogy a lehető leghamarabb nyújtsák be a nemzeti ellenőrzési tervek frissített változatait.

(2) Az általános auditokat egy vagy több meghatározott területre kiterjedő, különös auditok és vizsgálatok egészíthetik ki. Ezek a különös auditok és vizsgálatok különösen a következő célokat szolgálják:

a) a többéves nemzeti ellenőrzési terv, a takarmány- és élelmiszerjog, és az állatok egészségével és kíméletével kapcsolatos jogszabályok végrehajtásának felülvizsgálata, és adott esetben magukban foglalhatják a hatósági szolgálatok és az auditált ágazattal kapcsolatos létesítmények helyszíni vizsgálatait;

b) az illetékes hatóságok működésének és szervezetének felülvizsgálata;

c) a fontos vagy ismétlődő problémák kivizsgálása a tagállamokban;

d) a szükséghelyzetek, felmerülő problémák vagy új folyamatok kivizsgálása a tagállamokban.

(3) A Bizottság minden elvégzett ellenőrzés eredményeiről jelentést készít. Jelentése adott esetben ajánlásokat tartalmaz a tagállamok számára a takarmány- és élelmiszerjog, illetve az állat-egészségügyi és állatok kíméletére vonatkozó szabályok betartásának javítására vonatkozóan. A Bizottság jelentéseit nyilvánosan hozzáférhetővé teszi. A valamely tagállamban végzett ellenőrzésekről szóló jelentések esetében a Bizottság észrevételezésre megküldi az illetékes hatóságnak a jelentés tervezetét, majd a végleges jelentés elkészítésekor figyelembe veszi ezeket az észrevételeket, és a végleges jelentéssel együtt az illetékes hatóság észrevételeit is közzé teszi.

(4) A Bizottság éves ellenőrzési programot dolgoz ki, azt előzetesen közli a tagállamokkal, és jelentést készít ennek eredményeiről. A Bizottság módosíthatja a programot a takarmány- és élelmiszerbiztonság, az állategészségügy, az állatok kímélete és a növényegészségügy terén elért előrehaladás figyelembevétele érdekében.

(5) A tagállamok:

a) a közösségi ellenőrzések eredményeként megfogalmazott ajánlások fényében megfelelő nyomon követési tevékenységeket végeznek;

b) minden segítséget megadnak és minden dokumentumot és egyéb technikai támogatást biztosítanak, amelyet a Bizottság szakértői az ellenőrzések eredményes és hatékony elvégzése érdekében kérnek;

c) biztosítják, hogy a Bizottság szakértői minden telephelyre és azok minden részére bejussanak, továbbá hozzáférjenek minden olyan információhoz, ezen belül számítógépes rendszerekhez, amelyek feladataik ellátása szempontjából lényegesek.

(6) A tagállamokban végzett közösségi ellenőrzésekkel kapcsolatos részletes szabályokat a 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően lehet megállapítani vagy módosítani.

46. cikk

Közösségi ellenőrzések harmadik országokban

(1) A Bizottság szakértői hatósági ellenőrzéseket végezhetnek harmadik országokban annak felülvizsgálata érdekében, hogy a 47. cikk (1) bekezdésében említett információk alapján megfelelnek-e a harmadik országokban hatályban lévő jogszabályok és rendszerek a közösségi takarmány- és élelmiszerjognak, valamint a közösségi állat-egészségügyi jogszabályoknak, illetve egyenértékűek-e azokkal. A Bizottság szakértőket jelölhet ki a tagállamokból, hogy segítsék saját szakértőinek munkáját. Az ilyen hatósági ellenőrzések különösen a következőkre terjednek ki:

a) a harmadik ország jogszabályai;

b) a harmadik ország illetékes hatóságainak szervezete, hatáskörük és függetlenségük, a rájuk vonatkozó felügyelet, valamint az alkalmazandó jogszabályok hatékony végrehajtására vonatkozó hatáskörük;

c) a hatósági ellenőrzéseket végző személyzet képzése;

d) az illetékes hatóságok számára hozzáférhető források, beleértve a diagnosztikai eszközöket;

e) a prioritásokon alapuló, dokumentált ellenőrzési eljárások és ellenőrzési rendszerek megléte és működtetése;

f) adott esetben az állategészségügy, a zoonózisok és a növényegészségügy helyzete, valamint a Bizottság és az érintett nemzetközi fórumok állat- vagy növénybetegségek kitöréséről történő értesítésére alkalmazott eljárások;

g) az állatok, növények és az ezekből készült termékek behozatalára vonatkozó hatósági ellenőrzések mértéke és működtetése;

h) a közösségi követelmények betartása vagy az azokkal való egyenértékűség tekintetében a harmadik ország által nyújtott biztosítékok.

(2) A harmadik országban végzett ellenőrzések eredményességének és hatékonyságának elősegítése érdekében a Bizottság az ilyen ellenőrzések elvégzése előtt kérheti, hogy az érintett harmadik ország benyújtsa a 47. cikk (1) bekezdésében említett információkat, és adott esetben az ilyen ellenőrzések végrehajtásával kapcsolatos írásos anyagokat.

(3) A harmadik országban végzett közösségi ellenőrzések gyakoriságát a következők alapján kell meghatározni:

a) a közösségbe kivitt termékek kockázatértékelése;

b) a közösségi jogszabályok rendelkezései;

c) az érintett országból származó behozatal nagyságrendje és jellege;

d) a Bizottság szolgálatai vagy más felügyeleti szervek által már elvégzett ellenőrzések eredményei;

e) az importellenőrzések és a tagállamok illetékes hatóságai által már elvégzett bármely más ellenőrzések eredményei;

f) az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóságtól vagy hasonló szervektől kapott információk;

g) a nemzetközileg elismert szervektől, így például az Egészségügyi Világszervezettől (WHO), a Codex Alimentarius Bizottságtól és az Nemzetközi Állatjárványügyi Hivataltól (OIE) vagy más forrásoktól kapott információk;

h) új betegségek helyzetével vagy más olyan körülmények felmerülésével kapcsolatos bizonyítékok, amelyek azt eredményezhetik, hogy valamely harmadik országból behozott élő állatok, élő növények, illetve takarmányok vagy élelmiszerek egészségügyi kockázatokat jelentenek;

i) az egyes harmadik országokban kialakuló szükséghelyzetek kivizsgálásának és az arra való reagálásnak a szükségessége.

▼M7

Az a) pontban előírt kockázatok értékelését célzó kockázatmeghatározási kritériumokat a Bizottság határozza meg. Az e rendelet nem alapvető fontosságú elemeinek kiegészítéssel történő módosítására irányuló ezen intézkedéseket a 62. cikk (4) bekezdésében említett, ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni.

▼B

(4) A harmadik országokban végzett közösségi ellenőrzésekkel kapcsolatos eljárást és azok részletes szabályait a 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően lehet megállapítani vagy módosítani.

Ezek különösen a következőkkel kapcsolatos eljárásokat és részletes szabályokat tartalmazzák:

a) harmadik országokban, kétoldalú egyezmény keretében elvégzett ellenőrzések;

b) más harmadik országokban végzett ellenőrzések.

Ugyanezen eljárásnak megfelelően a fenti ellenőrzések díjait viszonossági alapon lehet megállapítani.

(5) Ha egy közösségi ellenőrzés során az emberek vagy állatok egészségét érintő súlyos kockázatra derül fény, a Bizottság a 178/2002/EK rendelet 53. cikkével összhangban azonnal megteszi a kellő szükséghelyzeti intézkedéseket, vagy a közösségi jogszabályokban szereplő egyéb védintézkedéseket.

(6) A Bizottság minden elvégzett közösségi ellenőrzés eredményeiről jelentést készít. Jelentései adott esetben ajánlásokat is tartalmaznak. A Bizottság jelentéseit nyilvánosan hozzáférhetővé teszi.

(7) A Bizottság előzetesen közli a tagállamokkal a harmadik országokban végzett ellenőrzésekkel kapcsolatos programját, és jelentést készít annak eredményeiről. A takarmány- és élelmiszerbiztonság, illetve az állat- és növényegészségügy terén elért előrehaladás figyelembevétele érdekében a Bizottság módosíthatja ezt a programot.







II. FEJEZET

BEHOZATALI FELTÉTELEK

47. cikk

Általános behozatali feltételek

(1) A Bizottság felel azért, hogy bekérje a közösségbe árut kivinni szándékozó harmadik országoktól az egészségügyi ellenőrzési rendszerek szervezésével és irányításával kapcsolatos alábbi, pontos és naprakész információkat:

a) a területén elfogadott vagy javasolt bármely, egészségügyi és növény-egészségügyi szabályozás;

b) a területén működő bármely ellenőrzési és vizsgálati eljárás, termelési és karanténozási kezelés, peszticid-tolerancia és élelmiszeradalék jóváhagyási eljárás;

c) kockázat-értékelési eljárások, figyelembe vett tényezők, továbbá az egészségügyi vagy növény-egészségügyi védekezés megfelelő szintjének meghatározása;

d) adott esetben a 46. cikkben említett ellenőrzéseknek megfelelően tett ajánlásokat kísérő nyomon követése.

(2) Az (1) bekezdésben említett információnak az áruk jellegével arányosnak kell lennie, és figyelembe veheti a harmadik ország konkrét helyzetét és szerkezetét, valamint a Közösségbe kivitt termékek jellegét. Tartalmának legalább a Közösségbe kivinni kívánt árukra ki kell terjednie.

(3) Az (1) és (2) bekezdésben említett információ a következőkre is kiterjedhet:

a) a Közösségbe kivinni kívánt árukon elvégzett nemzeti ellenőrzések eredményei;

b) az idevágó ellenőrzési rendszer szerkezetében és működésében bekövetkezett, valamint különösen a közösségi követelmények vagy ajánlások betartása érdekében tett jelentősebb változások.

(4) Ha egy harmadik ország nem nyújtja be ezeket az információkat, vagy ha az információk nem megfelelőek, a 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően eseti jelleggel és szigorúan ideiglenes alapon különleges behozatali feltételeket lehet megállapítani az érintett harmadik országgal folytatott egyeztetéseket követően.

(5) Az (1), (2) és (3) bekezdésben említett információk összeállításának és Bizottság elé terjesztésének módját meghatározó iránymutatásokat, továbbá a harmadik országoknak az említett információk összeállítására időt biztosító átmeneti intézkedéseket a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően kell meghatározni.

48. cikk

Különleges behozatali feltételek

▼M7

(1) Amennyiben a harmadik országokból vagy azok régióiból történő árubehozatal esetén tiszteletben tartandó feltételeket és részletes eljárásokat a közösségi jog és különösen a 854/2004/EK rendelet nem írja elő, azokat szükség esetén a Bizottság állapítja meg. Az e rendelet nem alapvető fontosságú elemeinek kiegészítéssel történő módosítására irányuló ezen intézkedéseket a 62. cikk (4) bekezdésében említett, ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni.

▼B

(2) Az (1) bekezdésben említett feltételek és részletes eljárások közé a következők tartozhatnak:

a) azon harmadik országok listájának összeállítása, amelyekből meghatározott termékek behozhatók az I. mellékletben említett területek valamelyikére;

b) a szállítmányokat kísérő bizonyítványok mintájának meghatározása;

c) a termék vagy állat kategóriájától, illetve az ezekhez kapcsolódó lehetséges kockázatoktól függő különleges behozatali feltételek.

(3) A harmadik országok csak akkor tüntethetők fel a (2) bekezdés a) pontjában említett listákban, ha illetékes hatóságaik megfelelő biztosítékokat nyújtanak a közösségi takarmány- és élelmiszerjog és állat-egészségügyi szabályok betartása, illetve az azokkal való egyenértékűség tekintetében.

(4) A listák összeállításakor vagy frissítésekor különösen figyelembe kell venni a következő kritériumokat:

a) a harmadik országnak az érintett ágazatra vonatkozó jogszabályai;

b) a harmadik ország illetékes hatóságának és ellenőrző szerveinek szerkezete és szervezete, valamint ezek hatásköre, és az érintett jogszabályok végrehajtására vonatkozóan nyújtható biztosítékok;

c) a megfelelő hatósági ellenőrzések megléte;

d) a takarmányokban és élelmiszerekben, illetve élő állatokban jelentkező veszélyekkel kapcsolatban a harmadik ország általi információszolgáltatás rendszeressége és gyorsasága;

e) a harmadik ország által a következőkre nézve nyújtott biztosítékok:

i. az azon létesítményekre alkalmazott feltételek, amelyekből a közösségbe takarmány vagy élelmiszer hozható be, megfelelnek a közösségi takarmány- és élelmiszerjog követelményeinek vagy egyenértékűek azokkal;

ii. összeállítják és naprakészen tartják az ilyen létesítményeket listáját;

iii. a létesítmények listáját és annak frissített változatait haladéktalanul közlik a Bizottsággal;

iv. a létesítményeket a harmadik ország illetékes hatósága rendszeres és hatékony ellenőrzéseknek veti alá.

(5) A (2) bekezdés c) pontjában említett különleges behozatali feltételek elfogadásakor figyelembe kell venni az érintett harmadik ország által szolgáltatott információkat és szükség esetén az ilyen harmadik országokban elvégzett közösségi ellenőrzések eredményeit. Különleges behozatali feltételeket egyetlen termékre vagy termékek egy csoportjára lehet megállapítani. Vonatkozhatnak továbbá egyetlen harmadik országra, vagy egy harmadik ország régióira, vagy harmadik országok egy csoportjára.

49. cikk

Egyenértékűség

(1) Egy ekvivalencia-megállapodás végrehajtását vagy egy kielégítő auditot követően a 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően döntés hozható annak elismeréséről, hogy a harmadik országok vagy régióik által adott területeken alkalmazott intézkedések a Közösségben alkalmazottakkal egyenértékű biztosítékokat nyújtanak, amennyiben a harmadik országok objektív bizonyítékokkal szolgálnak erre vonatkozóan.

(2) Az (1) bekezdésben említett döntés meghatározza az adott harmadik országból vagy egy harmadik ország adott régiójából történő behozatalt szabályozó feltételeket.

A feltételek közé a következők tartozhatnak:

a) a termékekhez csatolandó bizonyítványok jellege és tartalma;

b) a Közösségbe történő behozatalra vonatkozó meghatározott követelmények;

c) szükség esetén azon régiók vagy létesítmények listáinak összeállításakor és módosításakor alkalmazandó eljárások, amelyekből a behozatal engedélyezett.

(3) Az (1) bekezdésben említett döntést ugyanezen eljárásnak megfelelően és haladéktalanul hatályon kívül kell helyezni, ha az egyenértékűség elismerésének elfogadáskor megállapított bármely feltétel már nem teljesül.

50. cikk

A fejlődő országoknak nyújtott támogatás

(1) A 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően a következő intézkedéseket lehet elfogadni és fenntartani mindaddig, amíg igazolhatóan eredményesen biztosítják, hogy a fejlődő országok be tudják tartani e rendelet rendelkezéseit:

a) a Közösségbe kivitt termékekre vonatkozóan a 47. cikkben és a 48. cikkben említett követelmények lépcsőzetes bevezetése. A említett követelmények betartása terén tett előrehaladást is értékelni kell, és ezt figyelembe kell venni annak meghatározásakor, hogy a követelmények egésze vagy azok egy része alól milyen konkrét, időben korlátozott mentességek szükségesek. A lépcsőzetes bevezetés során figyelembe kell továbbá venni a (2) bekezdésben említett intézményi kapacitás kiépítése terén történt előrehaladást;

b) segítség a 47. cikkben említett információk nyújtásához, szükség esetén közösségi szakértők bevonásával;

c) a fejlődő országok és a tagállamok közötti közös projektek előmozdítása;

d) iránymutatások kidolgozása a fejlődő országok segítése érdekében a Közösségbe kivitt termékek hatósági ellenőrzéseinek megszervezése terén;

e) közösségi szakértők küldése a fejlődő országokba a hatósági ellenőrzések megszervezésének segítése érdekében;

f) a fejlődő országokban az ellenőrzést végző személyzet részvétele az 51. cikkben említett tanfolyamokon.

(2) A Közösség fejlesztési együttműködési politikájának keretében a Bizottság előmozdítja a fejlődő országoknak nyújtott támogatást általánosságban a takarmány- és élelmiszerbiztonság, és különösen a takarmány- és élelmiszerszabványok betartása tekintetében, az 5., 12., 47. és 48. cikkben említett követelmények teljesítéséhez szükséges intézményi kapacitás kiépítése érdekében.







III. FEJEZET

AZ ELLENŐRZÉST VÉGZŐ SZEMÉLYZET KÉPZÉSE

51. cikk

Az ellenőrzést végző személyzet képzése

(1) A Bizottság tanfolyamokat szervezhet a tagállamok illetékes hatóságainak a rendeletben említett hatósági ellenőrzésekért felelős személyzete számára. E tanfolyamok célja harmonizált megközelítés kialakítása a tagállamokban végzett hatósági ellenőrzések terén. Különösen a következőkkel kapcsolatos képzések tartozhatnak ezek közé:

a) a közösségi takarmány- és élelmiszerjog, illetve az állat-egészségügyi és az állatok kíméletére vonatkozó szabályok;

b) ellenőrzési módszerek és technikák, például a vállalkozók által a takarmány- és élelmiszerjog, illetve az állat-egészségügyi és az állatok kíméletére vonatkozó szabályok betartása céljából kidolgozott rendszerek auditálása;

c) a Közösségbe behozott árukon elvégzendő ellenőrzések;

d) a takarmány- és élelmiszertermelési, feldolgozási és forgalomba hozatali módszerek és technikák.

(2) Az (1) bekezdésben említett tanfolyamok nyitva állhatnak harmadik országokból, és különösen fejlődő országokból érkező résztvevők számára.

(3) A tanfolyamok megszervezésével kapcsolatos részletes szabályokat a 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően lehet megállapítani.







IV. FEJEZET

EGYÉB KÖZÖSSÉGI TEVÉKENYSÉGEK

52. cikk

Harmadik országok által a tagállamokban végzett ellenőrzések

(1) A tagállamok illetékes hatóságainak felkérésére és azokkal együttműködve közösségi szakértők segíthetik a tagállamokat a harmadik országok által végzett ellenőrzések során.

(2) Ilyen esetekben azok a tagállamok, melyek területén egy harmadik ország ellenőrzést kíván végezni, tájékoztatják a Bizottságot a tervezésről, az alkalmazás köréről, a dokumentációról, továbbá bármely más idevágó információról, ami lehetővé teszi a Bizottság számára a hatékony részvételt az ellenőrzésben.

(3) A Bizottság segítsége különösen a következő célokat szolgálja:

a) a közösségi takarmány- és élelmiszerjog, illetve az állat-egészségügyi és az állatok kíméletére vonatkozó szabályok tisztázása;

b) a harmadik ország által végzett ellenőrzés szempontjából esetleg hasznos, közösségi szinten rendelkezésre álló információk és adatok szolgáltatása;

c) egységesség biztosítása a harmadik országok által végzett ellenőrzések vonatkozásában.

53. cikk

Koordinált ellenőrzési tervek

A Bizottság a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően koordinált terveket ajánlhat. Ezeket a terveket:

a) évente kell megszervezni adott programmal összhangban;

és

b) ha szükségesnek ítélik, ad hoc alapon is meg lehet szervezni, különösen a takarmányok, élelmiszerek és állatok által jelentett veszélyek mértékének meghatározása céljából.







VII. CÍM

VÉGREHAJTÁSI INTÉZKEDÉSEK







I. FEJEZET

NEMZETI VÉGREHAJTÁSI INTÉZKEDÉSEK

54. cikk

Intézkedések a szabályok be nem tartása esetén

(1) Amikor az illetékes hatóság a szabályok be nem tartását állapítja meg, fellép annak biztosítása érdekében, hogy a vállalkozó orvosolja a helyzetet. Annak eldöntése során, hogyan lépjen fel, az illetékes hatóság figyelembe veszi a szabályok be nem tartásának jellegét, valamint a vállalkozóra vonatozó korábbi adatokat a szabályok be nem tartásával kapcsolatban.

(2) A fenti fellépés adott esetben a következő intézkedésekből állhat:

a) közegészségügyi eljárások előírása vagy a takarmányok vagy élelmiszerek biztonságosságának, illetve a takarmány- vagy élelmiszerjog, valamint az állat-egészségügyi és az állatok kíméletére vonatkozó szabályok betartásának biztosításához szükségesnek ítélt bármely egyéb intézkedés;

b) a takarmányok, élelmiszerek vagy állatok forgalomba hozatalának, behozatalának vagy kivitelének korlátozása vagy megtiltása;

c) nyomon követés és szükség esetén a takarmány vagy élelmiszer visszahívásának, bevonásának és/vagy megsemmisítésének elrendelése;

d) a takarmányok vagy élelmiszerek eredeti rendeltetésétől eltérő célra történő felhasználásának engedélyezése;

e) az érintett vállalkozás egésze vagy egy része működésének megfelelő időre történő felfüggesztése vagy bezárása;

f) a létesítmény engedélyezésének felfüggesztése vagy visszavonása;

g) a harmadik országokból származó szállítmányok kapcsán a 19. cikkben említett intézkedések;

h) bármely más intézkedés, amelyet az illetékes hatóság helyénvalónak ítél.

(3) Az illetékes hatóság az érintett vállalkozót vagy annak egy képviselőjét:

a) írásban értesíti az (1) bekezdéssel összhangban foganatosítandó intézkedésekkel kapcsolatos döntéséről, a döntés indoklásával együtt;

és

b) tájékoztatja az ilyen döntések elleni fellebbezési jogáról, valamint az alkalmazandó eljárásról és határidőkről.

(4) Az illetékes hatóság adott esetben a küldő tagállam illetékes hatóságát is értesíti döntéséről.

(5) Az e cikk alapján felmerülő összes kiadást a felelős takarmány- és élelmiszeripari vállalkozó állja.

55. cikk

Szankciók

(1) A tagállamok megállapítják a takarmány- és élelmiszerjog, valamint az állat-egészségügy és az állatok kíméletének védelmével kapcsolatos más közösségi rendelkezések megsértésekor alkalmazandó szankciókat, és minden szükséges intézkedést megtesznek ezek végrehajtásának biztosítására. Az előírt szankcióknak hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük.

(2) A tagállamok haladéktalanul értesítik a Bizottságot a takarmány- és élelmiszerjog megsértésekor alkalmazandó rendelkezésekről, és bármely későbbi módosításról.







II. FEJEZET

KÖZÖSSÉGI VÉGREHAJTÁSI INTÉZKEDÉSEK

56. cikk

Védintézkedések

(1) A 178/2002/EK rendelet 53. cikkében előírt eljárás szerint intézkedéseket kell tenni, ha:

a) a Bizottság bizonyítékkal rendelkezik arra vonatkozóan, hogy egy tagállam ellenőrzési rendszereiben súlyos hiba áll fenn;

és

b) ez a hiba akár közvetlenül, akár a környezeten keresztül lehetséges és széles körű kockázatot jelenthet az emberi egészségre, az állatok e