1991R2568 — HU — 01.11.2003 — 020.001

Ez a dokumentum kizárólag tájékoztató jellegű, az intézmények semmiféle felelősséget nem vállalnak a tartalmáért

Módosította:







(*) Ez a jogi aktus sosem jelent meg magyar nyelven.









▼B

A BIZOTTSÁG 2568/91/EGK RENDELETE

(1991. július 11.)

az olívaolaj és az olívamaradék-olaj jellemzőiről és az ezekre vonatkozó elemzési módszerekről







AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA, tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre, tekintettel a legutóbb a 3577/90/EGK rendelettel ( 1 ) módosított, az olajok és zsírok piaca közös szervezésének létrehozásáról szóló, 1966. szeptember 22-i 136/66/EGK tanácsi rendeletre ( 2 ) és különösen annak 35a. cikkére, mivel a 136/66/EGK rendelet melléklete tartalmazza az egyes tagállamokban, a Közösségen belül és a harmadik országokkal folytatott kereskedelemben forgalmazott olívaolajok és az olívamaradék-olajok jellemzését és meghatározását; mivel az érintett termékek tisztaságának és minőségének szavatolása érdekében, más fennálló rendelkezések sérelme nélkül a különböző típusú olajok megkülönböztetésére meg kell határozni fizikai és kémiai jellemzőiket és a szűzolaj érzékszervekkel meghatározható jellemzőit; mivel a különböző típusú olajok jellemzőit a Közösség egész területén azonos módon kell meghatározni; mivel ebből a célból ki kell alakítani a vegyi elemzés és érzékszervi értékelés közösségi módszereit; mivel egy átmeneti időszakra engedélyezni kell a tagállamokban használt egyéb analitikai módszerek alkalmazását is, azzal a feltétellel, hogy amennyiben eltérés mutatkozik az eredmények között, akkor a közös módszer segítségével kapott eredmény a meghatározó; mivel az olívaolajok fizikai és kémiai jellemzőinek és az elemzés módszereinek meghatározása a Kombinált Nómenklatúra 15. árucsoportja kiegészítő megjegyzéseinek módosítását vonja maga után; mivel a szűzolaj érzékszervekkel meghatározható jellemzőinek értékelése magában foglalja válogatott és szakképzett kóstolói csoportok felállítását; mivel meg kell határozni az ilyen rendszer felállításához szükséges időt; mivel tekintetbe véve azokat a problémákat, amelyek néhány tagállam esetén ezeknek a kóstolói csoportoknak a felállítása során felmerülhetnek, engedélyezni kell más tagállamokban működő kóstolói csoportok igénybevételét; mivel annak biztosítására, hogy az olíva-maradékanyagok behozatalára alkalmazott lefölözések rendszere megfelelően működjön, egységes módszert kell megállapítani a szóban forgó termékek olajtartalmának meghatározására; mivel a kereskedelem megzavarásának elkerülése érdekében rendelkezni kell az ennek a rendeletnek a hatálybalépését megelőzően csomagolt olajok korlátozott időn belül történő felhasználásáról; mivel hatályon kívül kell helyezni a legutóbb az 1858/88/EGK rendelettel ( 3 ) módosított 1058/77/EGK bizottsági rendeletet ( 4 ); mivel az Olaj- és Zsírpiaci Irányítóbizottság nem nyújtott be véleményt az elnöke által meghatározott határidőn belül, ELFOGADTA EZT A RENDELETET:







▼M20

1. cikk

(1) Azok az olajok, amelyeknek jellemzői megegyeznek az e rendelet I. mellékletének 1. és 2. pontja szerintiekkel, szűz olívaolajnak minősülnek a 136/66/EGK rendelet mellékletének 1. a) és b) pontja értelmében.

(2) Az az olaj, amelynek jellemzői megegyeznek az e rendelet I. mellékletének 3. pontja szerintiekkel, lampante olívaolajnak minősül a 136/66/EGK rendelet melléklete 1. c) pontja értelmében.

(3) Az az olaj, amelynek jellemzői megegyeznek az e rendelet I. mellékletének 4. pontja szerintiekkel, finomított olívaolajnak minősül a 136/66/EGK rendelet mellékletének 2. pontja értelmében.

(4) Az az olaj, amelynek jellemzői megegyeznek az e rendelet I. mellékletének 5. pontja szerintiekkel, finomított olívaolajokból és szűz olívaolajokból álló olívaolajnak minősül a 136/66/EGK rendelet mellékletének 3. pontja értelmében.

(5) Az az olaj, amelynek jellemzői megegyeznek az e rendelet I. mellékletének 6. pontja szerintiekkel, nyers olívamaradék-olajnak minősül a 136/66/EGK rendelet mellékletének 4. pontja értelmében.

(6) Az az olaj, amelynek jellemzői megegyeznek az e rendelet I. mellékletének 7. pontja szerintiekkel, finomított olívamaradék-olajnak minősül a 136/66/EGK rendelet mellékletének 5. pontja értelmében.

(7) Az az olaj, amelynek jellemzői megegyeznek az e rendelet I. mellékletének 8. pontja szerintiekkel, olívamaradék-olajnak minősül a 136/66/EGK rendelet mellékletének 6. pontja értelmében.

▼B

2. cikk

(1) Az olajok I. melléklet szerinti jellemzőinek megállapítása a következő elemzési módszerekkel történik:

— a szabad zsírsavak mennyiségének az olajsav százalékban történő meghatározása a II. melléklet szerinti módszerrel,

— a peroxid-index meghatározása a III. melléklet szerinti módszerrel,

▼M19

— for determination of the wax content, the method given in Annex IV,

▼B

— a szterintartalom meghatározása a V. melléklet szerinti módszerrel,

— az eritrodiol és az uvaol meghatározása a VI. melléklet szerinti módszerrel,

— a triglicerid 2. pozícióján található telített zsírsavak meghatározása a VII. melléklet szerinti módszerrel,

▼M20 —————

▼B

— a spektrofotometriai elemzés a IX. melléklet szerinti módszerrel,

— a zsírsavösszetétel meghatározása a X. A. és a X. B. melléklet szerinti módszerrel,

— az illékony halogénezett oldószerek meghatározása a XI. melléklet szerinti módszerrel,

— a szűz olívaolaj érzékszervekkel meghatározható tulajdonságainak értékelése a XII. melléklet szerinti módszerrel,

▼M20 —————

▼M11

— a sztigmasztadiének mennyiségének meghatározásához a XVII. mellékletben meghatározott módszer,

▼M13

— for determining the content of triglycerides with ECN42, the method set out in Annex XVIII,

▼M19

— for determination of the aliphatic alcohol content, the method given in Annex XIX,

▼M19

(2) Verification by national authorities or their representatives of the organoleptic characteristics of virgin oils shall be effected by tasting panels approved by the Member States.

The organoleptic characteristics of an oil as referred to in the first subparagraph shall be deemed consonant with the category declared if a panel approved by the Member State confirms the grading.

Should the panel not confirm the category declared as regards the organoleptic characteristics, at the interested party's request the national authorities or their representatives shall have two counter-assessments carried out by other approved panels, at least one by a panel approved by the producer Member State concerned. The characteristics concerned shall be deemed consonant with the characteristics declared if at least two of the counter-assessments confirm the declared grade. If that is not the case, the interested party shall be responsible for the cost of the counter-assessments.

▼M17

(3) When the national authorities or their representatives verify the characteristics of the oil as provided for in paragraph 1, samples shall be taken in accordance with international standards EN ISO 661 on the preparation of test samples and EN ISO 5555 on sampling. However, notwithstanding point 6.8 of standard EN ISO 5555, in the case of batches of such oils in immediate packaging not exceeding 100 litres, the sample shall be taken in accordance with Annex Ia to this Regulation.

▼M19

Without prejudice to standard EN ISO 5555 and Chapter 6 of standard EN ISO 661, the samples taken shall be put in a dark place away from strong heat as quickly as possible and sent to the laboratory for analysis no later than:

— the tenth working day after they are taken, during the period from October to May, and

— the fifth working day after they are taken, during the period from June to September.

▼M17

(4) ►M20 A (3) bekezdésben említett ellenőrzések céljára a II., III., IX., X. és XII. mellékletben említett elemzéseket és – ha a nemzeti törvények előírják – az ellenvizsgálatokat a minimális eltarthatósági idő előtt kell elvégezni. Amennyiben a mintavétel több mint négy hónappal a lejárati idő előtt történik, az elemzéseket legkésőbb a mintavételt követő negyedik hónapban el kell végezni. Az említett rendeletben előírt egyéb elemzések vonatkozásában semmiféle határidőt nem kell alkalmazni. ◄

Unless the sample was taken less than one month before the minimum durability date, if the results of the analyses do not match the characteristics of the category of olive oil or olive-residue oil declared, the party concerned shall be notified no later than one month before the end of the period laid down in the first subparagraph.

▼M19

(5) For the purpose of determining the characteristics of olive oils by the methods provided for in paragraph 1, the analysis results shall be directly compared with the limits laid down in this Regulation.

▼M20

2a. cikk

A nemzeti hatóságok és képviselőik a következőképpen vizsgálhatják meg, hogy egy minta megfelel-e a bejelentett kategóriának:

a) vagy bármilyen sorrendben végrehajtják az I. mellékletben előírt elemzéseket;

b) vagy az I. B. mellékletben a döntési fán előírt sorrendet követve hajtják végre azokat, amíg el nem jutnak a döntési fán szereplő valamelyik döntésig.

▼M19 —————

▼M5

►M19 3. ◄ cikk

Amennyiben megállapítást nyer, hogy egy olaj érzékszervekkel meghatározható jellemzői nem felelnek meg az olaj leírásának, az érintett tagállam az egyéb szankciók sérelme nélkül a feltárt szabálytalanság mértékének megfelelő közigazgatási pénzügyi szankciót állapít meg.

A szabálytalanság mértékének megállapítása során figyelembe kell venni különösen a megfelelő körülmények között tárolt olaj jellemzőinek természetes változásait.

A tagállamok minden félév elején tájékoztatják a Bizottságot a megelőző félév során feltárt szabálytalanságok számáról és jellegéről, valamint az alkalmazott szankciókról.

▼M5

4. cikk

▼M19

(1) The Member States may approve assessment panels so that national authorities or their representatives can assess and verify organoleptic characteristics.

The terms of approval shall be set by Member States and ensure that:

— the requirements of Annex XII.4 are met,

— the panel head is given training recognised for this purpose by the Member State,

— continued approval depends on performance in annual checks arranged by the Member State.

Member States shall notify to the Commission a list of approved panels and the action taken under this paragraph.

▼M5

(2) Amennyiben a tagállamok számára problémát jelent ezeknek a csoportoknak a felállítása a saját területükön, felkérhetnek egy másik tagállamban elfogadott kóstolói csoportot.

(3) Valamennyi tagállam listát készít a szakmai- vagy ágazati szervezetek által az (1) bekezdésben meghatározott feltételekkel összhangban felállított kóstolói csoportokról, továbbá biztosítja e feltételek betartását.

▼M19 —————

▼B

6. cikk

(1) Az olívaolaj kinyeréséből származó olajpogácsa és egyéb maradékanyagok (KN-kód: 2306 90 11 és 2306 90 19) olajtartalmának meghatározása a XV. mellékletben szabályozott módszerrel történik.

(2) Az (1) bekezdésben említett olajtartalmat az olaj súlyának a szárazanyag súly százalékos arányában fejezik ki.

▼M20

7. cikk

A szennyező anyagok jelenlétére vonatkozó közösségi rendelkezéséket alkalmazni kell.

A halogénezett oldószerek esetében a következő határértékek vonatkoznak minden olívaolaj-kategóriára:

— a maximális oldószertartalom minden egyes kimutatott halogénezett oldószer esetében: 0,1 mg/kg,

— a maximális összesített oldószertartalom az összes észlelt halogénezett oldószer tekintetében: 0,2 mg/kg.

▼B

8. cikk

(1) A tagállamok értesítik a Bizottságot az e rendelet végrehajtására hozott intézkedéseikről.

(2) A tagállamok minden félév elején egy, a megelőző félévben végrehajtott tesztek elemzési adatait tartalmazó beszámolót küldenek a Bizottságnak.

Az eredményeket az Olaj- és Zsírpiaci Irányítóbizottság a 136/66/EGK rendelet 39. cikkében szabályozott eljárásnak megfelelően veszi tekintetbe.

9. cikk

A 1058/77/EGK rendelet hatályát veszti.

10. cikk

(1) Ez a rendelet az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő harmadik napon lép hatályba.

A XII. melléklet szerinti módszer azonban ►M1 1992. november 1. ◄ -jétől hatályos, kivéve az intervenciós rendszer működésével kapcsolatos műveleteket.

▼M5

Ez a módszer nem vonatkozik az 1992. november 1. előtti forgalombahozatal céljára készített szűz olívaolajra.

▼B

(2) E rendeletet nem kell alkalmazni a hatálybalépését megelőzően csomagolt és 1992. október 31-ig forgalomba hozott olívaolajra és olívamaradék-olajra.

Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.









MELLÉKLETEK

ÖSSZEFOGLALÁS







I. melléklet: Az olívaolaj jellemzői ▼M17 annex Ia: Sampling of batches of olive oil or olive-residue oil in immediate packaging not exceeding 100 litres ▼M20 I. B. melléklet: Döntési fa ▼B II. melléklet: A szabad zsírsavak meghatározása III. melléklet: A peroxidszám meghatározása IV. melléklet: ►M6 A viasztartalom meghatározása kapillárisoszlop gáz-folyadék kromatográfiás eljárással ◄ V. melléklet: A szterinek összetételének és mennyiségének meghatározása kapillárisoszlop gázkromatográfiával VI. melléklet: Az eritrodiol és az uvaol meghatározása VII. melléklet: A triglicerid 2. pozícióján lévő telített zsírsavak meghatározása ▼M20 ————— ▼B IX. melléklet: Spektrofotometrikus vizsgálat ultraibolya fényben X.A. melléklet: A zsírsavak metil-észtereinek gázkromatográfiás elemzése annex X B: Preparation of the fatty acid methyl esters from olive oil and olive-pomace oil XI. melléklet: Az olívaolaj illékony halogénezett oldószereinek meghatározása annex XII: Organoleptic assessment of virgin olive oils ▼M20 ————— ▼M19 ————— ▼B XV. melléklet: Az olívamaradék olajtartalma XVI. melléklet: A jódszám meghatározása ▼M11 XVII. melléklet: A sztigmasztadiének mennyiségének meghatározása a növényi olajokban ▼M13 annex XVIII: Method for determining the content of triglycerides with ECN42 ▼M19 annex XIX: Method for determining aliphatic alcohol content

▼M20









I. MELLÉKLET

AZ OLÍVAOLAJ-TÍPUSOK JELLEMZŐI







Kategória Savtartalom (%) * Peroxidszám mEq O2/kg * Viaszok mg/kg ** Telített zsírsavak a triglicerid 2. pozíciójában (%) Sztigmasztadiének mg/kg (1) Az ECN42-es TAG-ok elméleti és HPLC-s értéke közötti különbség K232 * K270 * Delta K * Organoleptikus értékelésnél hibamedián (Md) * Organoleptikus értékelésnél „gyümölcsösségi” medián (Mf) * 1. Extra szűz olívaolaj ≤ 0,8 ≤ 20 ≤ 250 ≤ 1,5 ≤ 0,15 ≤ 0,2 ≤ 2,50 ≤ 0,22 0,01 Md = 0 Mf > 0 2. Szűz olívaolaj ≤ 2,0 ≤ 20 ≤ 250 ≤ 1,5 ≤ 0,15 ≤ 0,2 ≤ 2,60 ≤ 0,25 0,01 Md ≤ 2,5 Mf > 0 3. Lampante olívaolaj > 2,0 – ≤ 300 (2) ≤ 1,5 ≤ 0,50 ≤ 0,3 – – – Md > 2,5 (3) – 4. Finomított olívaolaj ≤ 0,3 ≤ 5 ≤ 350 ≤ 1,8 – ≤ 0,3 – ≤ 1,10 ≤ 0,16 – – 5. Finomított olívaolajból és szűz olívaolajokból álló kevert olívaolaj ≤ 1,0 ≤ 15 ≤ 350 ≤ 1,8 – ≤ 0,3 – ≤ 0,90 ≤ 0,15 – – 6. Nyers olívamaradék-olaj – – > 350 (4) ≤ 2,2 – ≤ 0,6 – – – – – 7. Finomított olívamaradék-olaj ≤ 0,3 ≤ 5 > 350 ≤ 2,2 – ≤ 0,5 – ≤ 2,00 ≤ 0,20 – – 8. Olívamaradék-olaj ≤ 1,0 ≤ 15 > 350 ≤ 2,2 – ≤ 0,5 – 1,70 ≤ 0,18 – – (1) A kapillárisoszlopon szétválasztható (vagy szét nem választható) izomerek mennyiségének összege. (2) Vagy, ha a hibamedián nem haladja meg a 2,5-et, és a gyümölcsösségi medián nulla. (3) A 300 mg/kg és 350 mg/kg közötti viasztartalmú olajok lampante olívaolajnak minősülnek, ha az össz-alifásalkoholtartalom nem haladja meg a 350 mg/kg-ot, vagy az eritrodiol- és uvaoltartalom nem haladja meg a 3,5 %-ot. (4) A 300 mg/kg és 350 mg/kg közötti viasztartalmú olajok lampante olívaolajnak minősülnek, ha az össz-alifásalkoholtartalom magasabb, mint 350 mg/kg, vagy az eritrodiol- és uvaoltartalom magasabb, mint 3,5 %.







Kategória (1)Zsírsavtartalom Az olajsav transz-izomerjeinek összege (%) Linol- és linolénsav transz-izomerjeinek összege (%) Szterinösszetétel Összes szterin (mg/kg) Eritrodiol és uvaol (%) Mirisztinsav (%) Linolénsav (%) Arachin-sav (%) Eikozánsav (%) Behénsav (%) Lignocerinsav (%) Koleszterin (%) Brasszikaszterin (%) Kampeszterin (%) Sztigmaszterin (%) Béta-szito- szterin (2) (%) Delta-7-sztigma-szterin (%) 1. Extra szűz olívaolaj ≤ 0,05 ≤ 1,0 ≤ 0,6 ≤ 0,4 ≤ 0,2 ≤ 0,2 ≤ 0,05 ≤ 0,05 ≤ 0,5 ≤ 0,1 ≤ 0,4 < Kamp. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 000 ≤ 4,5 2. Szűz olívaolaj ≤ 0,05 ≤ 1,0 ≤ 0,6 ≤ 0,4 ≤ 0,2 ≤ 0,2 ≤ 0,05 ≤ 0,05 ≤ 0,5 ≤ 0,1 ≤ 0,4 < Kamp. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 000 ≤ 4,5 3. Lampante olívaolaj ≤ 0,05 ≤ 1,0 ≤ 0,6 ≤ 0,4 ≤ 0,2 ≤ 0,2 ≤ 0,10 ≤ 0,10 ≤ 0,5 ≤ 0,1 ≤ 0,4 – ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 000 ≤ 4,5 (3) 4. Finomított olívaolaj ≤ 0,05 ≤ 1,0 ≤ 0,6 ≤ 0,4 ≤ 0,2 ≤ 0,2 ≤ 0,20 ≤ 0,30 ≤ 0,5 ≤ 0,1 ≤ 0,4 < Kamp. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 000 ≤ 4,5 5. Finomított olívaolajból és szűz olívaolajokból álló kevert olívaolaj ≤ 0,05 ≤ 1,0 ≤ 0,6 ≤ 0,4 ≤ 0,2 ≤ 0,2 ≤ 0,20 ≤ 0,30 ≤ 0,5 ≤ 0,1 ≤ 0,4 < Kamp. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 000 ≤ 4,5 6. Nyers olívamaradék-olaj ≤ 0,05 ≤ 1,0 ≤ 0,6 ≤ 0,4 ≤ 0,3 ≤ 0,2 ≤ 0,20 ≤ 0,10 ≤ 0,5 ≤ 0,2 ≤ 0,4 – ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 2 500 > 4,5 (4) 7. Finomított olívamaradék-olaj ≤ 0,05 ≤ 1,0 ≤ 0,6 ≤ 0,4 ≤ 0,3 ≤ 0,2 ≤ 0,40 ≤ 0,35 ≤ 0,5 ≤ 0,2 ≤ 0,4 < Kamp. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 800 > 4,5 8. Olívamaradék-olaj ≤ 0,05 ≤ 1,0 ≤ 0,6 ≤ 0,4 ≤ 0,3 ≤ 0,2 ≤ 0,40 ≤ 0,35 ≤ 0,5 ≤ 0,2 ≤ 0,4 < Kamp. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 600 > 4,5 (1) Egyéb jelenlévő zsírsavak (%-ban): palmitin-: 7,5–20,0; palmitolaj-: 0,3–3,5; heptadekán-: 0,3; heptadekán-: 0,3; sztearin-: 0,5–5,0; olaj-: 55,0–83,0; linolén-: 3,5–21,0. (2) Delta-5-23-sztigmasztadienol + kleroszterin + béta-szitoszterin + szitosztanol + delta-5-avenaszterin + delta-5-24-sztigmasztadienol. (3) A 300 mg/kg és 350 mg/kg közötti viasztartalmú olajok lampante olívaolajnak minősülnek, ha az össz-alifásalkoholtartalom nem haladja meg a 350 mg/kg-ot, vagy az eritrodiol- és uvaoltartalom nem haladja meg a 3,5 %-ot. (4) A 300 mg/kg és 350 mg/kg közötti viasztartalmú olajok lampante olívaolajnak minősülnek, ha az össz-alifásalkoholtartalom magasabb, mint 350 mg/kg, vagy az eritrodiol- és uvaoltartalom magasabb, mint 3,5 %. Megjegyzések: a) A vizsgálatok eredményeit annyi tizedesjegy pontossággal kell kifejezni, amennyit az egyes jellemzők esetében használnak. Az utolsó számjegyet egy egységgel meg kell növelni, ha az ezt követő számjegy 4-nél nagyobb. b) Elég, ha egyetlen jellemző nem felel meg a megadott értékeknek, az olaj kategóriáját meg kell változtatni, vagy az olajat e rendelet alkalmazásában nem megfelelő tisztaságúnak lehet nyilvánítani. c) Ha az olaj minőségével kapcsolatos jellemzőt csillag (*) jelöli, az azt jelenti, hogy: — a lampante olívaolaj esetében ezeket a határértékeket nem kell egyidejűleg betartani, — egyéb szűz olívaolajok esetében ezek közül a határértékek közül legalább egynek a be nem tartása a szűz olívaolajok kategóriáján belüli átsorolással jár. d) A két csillaggal (**) jelölt jellemzők azt jelentik, hogy egyik érintett olívamaradék-olaj esetében sem kell egyidejűleg betartani ezeket a határokat.









I. A. MELLÉKLET

A 100 LITERT MEG NEM HALADÓ KÖZVETLEN CSOMAGOLÁSBAN SZÁLLÍTOTT OLÍVAOLAJBÓL ÉS OLÍVAMARADÉK-OLAJBÓL TÖRTÉNŐ MINTAVÉTEL

Ezt a mintavételi módszert olyan, 125 000 litert meg nem haladó olívaolaj- vagy olívamaradékolaj-szállítmányokra kell alkalmazni, amelyek közvetlen csomagolása nem haladja meg a 100 litert.

Amennyiben a szállítmány meghaladja a 125 000 litert, azt 125 000 litert meg nem haladó tételekre kell osztani. Amennyiben a szállítmány nem éri el a 125 000 litert, azt egy tételnek kell tekinteni. A módszert azután minden egyes tételre alkalmazni kell.

A vételezendő elsődleges minták minimális számát a tétel mérete határozza meg, az 1. pontban szereplő táblázatnak megfelelően.

Az elsődleges minta méretét a közvetlen csomagolás űrtartalma határozza meg, a 2.1. pontban szereplő táblázatnak megfelelően.

A szállítmány, az elsődleges minta és a laboratóriumi minta fogalmát az EN ISO 5555 szabvány határozza meg.

A tétel az értékesítési egységek olyan csoportját jelenti, amelyeket olyan körülmények között termeltek, gyártottak és csomagoltak, hogy az egyes értékesítési egységekben lévő olaj minden analitikai jellemző vonatkozásában homogénnek tekinthető.

1. A VÉTELEZENDŐ ELSŐDLEGES MINTÁK SZÁMA

A vételezendő elsődleges minták minimális számát a tétel mérete határozza meg az alábbi táblázatnak megfelelően:







A tétel mérete (liter) kisebb, mint Az elsődleges minták minimális száma 7 500 2 25 000 3 75 000 4 125 000 5

Az elsődleges mintákhoz kiválasztott közvetlen csomagoknak egymás mellett kell elhelyezkedniük a tételben.

Kétség esetén a tagállamok megnövelik a vételezendő elsődleges minták számát.

2. AZ ELSŐDLEGES MINTÁK TARTALMA

2.1. Az elsődleges mintáknak a következőket kell tartalmazniuk:



Amennyiben a közvetlen csomagolás űrtartalma: Az elsődleges minta az alábbi számú közvetlen csomagból származó olajat tartalmaz: a) 5 liter vagy annál nagyobb a) 3 közvetlen csomag b) 3 liter vagy annál nagyobb, de kisebb, mint 5 liter b) 3 közvetlen csomag c) 2 liter vagy annál nagyobb, de kisebb, mint 3 liter c) 3 közvetlen csomag d) 1 liter vagy annál nagyobb, de kisebb, mint 2 liter d) 6 közvetlen csomag e) 0,75 liter vagy annál nagyobb, de kisebb, mint 1 liter e) 6 közvetlen csomag f) kisebb, mint 0,75 liter f) a több mint 1,5 liter össztérfogatot kitevő minimális számú csomagokban lévő olaj háromszorosa

2.2. Az elsődleges mintákat az elemzés idejéig a közvetlen csomagolásban kell tartani. Az elsődleges mintákban lévő olajat ezután – adott esetben – három laboratóriumi mintára kell bontani, hogy elvégezzék: a) a II., III., IX. és X. mellékletben említett elemzéseket; b) a XII. mellékletben említett elemzéseket; c) az egyéb elemzéseket.

2.3. Az elsődleges mintát képező csomagokat a nemzeti jogban előírt ellenőrzési eljárásokkal összhangban kell felosztani.

3. ELEMZÉSEK ÉS EREDMÉNYEK

a) Az 1. pontban említett minden egyes elsődleges mintát az EN ISO 5555 szabvány 2.5. pontja szerint laboratóriumi mintákra kell felosztani, és a következők szerint kell elemezni: — a szabad zsírsavak meghatározása a 2. cikk (1) bekezdésének első francia bekezdésében foglaltak szerint, — a peroxid-index meghatározása a 2. cikk (1) bekezdésének második francia bekezdésében foglaltak szerint, — a spektrofotometriás vizsgálat a 2. cikk (1) bekezdésének nyolcadik francia bekezdésében foglaltak szerint, — a zsírsavösszetétel meghatározása a 2. cikk (1) bekezdésének kilencedik francia bekezdésében foglaltak szerint.

b) Amennyiben az a) pontban említett elemzések eredményeinek valamelyike nem felel meg az olaj bejelentett kategóriája jellemzőinek, az egész tételt nem megfelelőnek kell nyilvánítani. Amennyiben az adott módszer reprodukálhatósági jellemzőinek figyelembevételével az a) pontban említett elemzések eredménye nem egységes az egyazon tételből vett összes elsődleges minta esetében, az egész tételt nem egységesnek kell nyilvánítani, és a tételből származó mindegyik elsődleges mintát alá kell vetni az egyéb megkövetelt elemzésnek. Máskülönben a tételből származó egyik elsődleges mintát kell alávetni az egyéb megkövetelt elemzésnek.

c) Amennyiben a b) pont második bekezdésében említett vizsgálatok eredményeinek valamelyike nem felel meg az olaj bejelentett kategóriája jellemzőinek, az egész tételt nem megfelelőnek kell nyilvánítani. Amennyiben a b) pont második bekezdésében említett vizsgálatok minden eredménye megfelel az olaj bejelentett kategóriája jellemzőinek, az egész tételt megfelelőnek kell nyilvánítani.

▼M20









I. B. MELLÉKLET

DÖNTÉSI FA ANNAK ELLENŐRZÉSÉRE, HOGY EGY OLÍVAOLAJ-MINTA MEGFELEL-E A BEJELENTETT KATEGÓRIÁNAK

Az elemzést, amely azt ellenőrzi, hogy egy olívaolaj vagy olívamaradék-olaj megfelel-e a bejelentett kategóriának, az alábbiak szerint lehet elvégezni:

a) vagy az I. mellékletben meghatározott jellemzőknek való megfelelés ellenőrzésére szolgáló elemzések véletlenszerű sorrendben történő elvégzésével; vagy

b) a döntési fán meghatározott elemzéseknek az ott feltüntetett sorrendben történő végrehajtásával, amíg el nem jutnak a döntési fán szereplő valamelyik döntésig.

A szennyező anyagokra vonatkozóan az Európai Közösség szabványainak való megfelelés ellenőrzéséhez megkövetelt elemzéseket külön kell elvégezni.

A döntési fa az olívaolaj és olívamaradék-olaj minden kategóriájára vonatozik. 1–11-ig számozott táblákból áll, amelyeket az érintett olaj bejelentett kategóriája alapján az áttekintő táblán megállapított sorrendben kell alkalmazni.

Magyarázat az áttekintő táblához és az 1–11. táblához:

— a kettős vonal (=) az akkor követendő útvonalat jelzi, amennyiben az előző keretben meghatározott feltételek teljesülnek (pozitív válasz). A pontozott vonal (…) a meg nem felelés esetén követendő, eltérő útvonalat jelzi,

— az 1–11. tábla négyzeteinek fejléce az e rendeletben előírt elemzésekre utal az e melléklet 1. függelékében előírt egyenértékűség-táblázat alapján,

— az 1–11. tábla negatív döntést jelentő köreiben a zárójelben megjelenő betűk az e melléklet 2. függelékében megadott megjegyzésekre utalnak. A betűk önmagukban nem jelentik az elemzés elvégzésének kötelezettségét, illetve nem jelentik az említett feltevések bizonyosságát.









1. FÜGGELÉK

Ekvivalenciatáblázat e rendelet mellékletei és a döntési fában meghatározott elemzések között







– Savasság II. melléklet A szabad zsírsavak meghatározása – Peroxidérték III. melléklet A peroxidérték meghatározása – UV-spektrometria IX. melléklet Spektrofotometrikus vizsgálat – Organoleptikus értékelés XII. melléklet A szűz olívaolaj organoleptikus értékelése – 3,5-Sztigmasztadiének XVII. melléklet A növényi olajok sztigmasztadiénjeinek meghatározási módszere – Zsírsavak transz-izomerjei X. A. melléklet és A zsírsavak metil-észtereinek gázkromatográfiás elemzése X. B. melléklet A zsírsavak metil-észtereinek preparátumai – Zsírsavtartalom X. A. melléklet és A zsírsavak metil-észtereinek gázkromatográfiás elemzése X. B. melléklet A zsírsavak metil-észtereinek preparátumai – ΔECN42 XVIII. melléklet Az ECN42 trigliceridek összetételének meghatározása (a HPLC-adatok és az elméleti összetétel közötti különbség) – Szterinösszetétel és -összmennyiség V. melléklet A szterinek összetételének és mennyiségének meghatározása kapillárisoszlop-gázkromatográfiával – Eritrodiol és uvaol VI. melléklet Az eritrodiol és az uvaol meghatározása – Viaszok IV. melléklet A viasztartalom meghatározása kapillárisoszlop-gázkromatográfiával – Alifás alkoholok XIX. melléklet Az alifás alkoholok mennyiségének meghatározása kapillárisoszlop-gázkromatográfiával – Triglicerid 2. pozícióján lévő telített zsírsavak VII. melléklet A triglicerid 2. pozícióján lévő telített zsírsavak meghatározása









2. FÜGGELÉK

1. tábla

a) Lásd a szűz vagy a lampante olívaolajat (2. tábla, Minőségi kritériumok vagy 4. tábla, Minőségi és tisztasági kritériumok)

b) Lásd a lampante olívaolajat (4. tábla, Minőségi és tisztasági kritériumok)

2. tábla

a) Lásd a lampante olívaolajat (4. tábla, Minőségi és tisztasági kritériumok)

b) Lásd az extra szűz olívaolajat (1. tábla, Minőségi kritériumok)

3. tábla

a) Finomított olajat tartalmaz (olíva- vagy egyéb)

b) Olívamaradék-olajat tartalmaz

4. tábla

a) Lásd az extra szűz olívaolajat és a szűz olívaolajat (1. tábla és 2. tábla, Minőségi kritériumok)

b) Finomított olajat tartalmaz (olíva- vagy egyéb)

c) Olívamaradék-olajat tartalmaz

d) Észterezett olajokat tartalmaz

7. tábla

a) Olívamaradék-olajat tartalmaz

b) Észterezett olajokat tartalmaz

8. tábla

a) Finomított olajat tartalmaz (olíva- vagy egyéb)

b) Lásd a lampante olívaolajat (4. tábla, Minőségi és tisztasági kritériumok)

c) Észterezett olajokat tartalmaz

11. tábla

a) Észterezett olajokat tartalmaz

▼B









II. MELLÉKLET

A SZABAD ZSÍRSAVAK MEGHATÁROZÁSA

1. A SAVASSÁG MEGHATÁROZÁSA

A szabad zsírsavak meghatározása az olívaolajban. A szabad zsírsavtartalmat a hagyományosan számított savasság alapján adják meg.

1.1. Alapelv

A mintát feloldják oldószerek keverékében és a jelen lévő szabad zsírsavakat kálium-hidroxid etanolos oldatával titrálják.

1.2. Reagensek

Minden esetben elismert analitikai minőségű reagenseket és desztillált vagy hasonló minőségű vizet kell használni.

1.2.1. Dietil-éter; 95 % etanol (v/v), azonos térfogatarányú keveréke. Megjegyzés: A dietil-éter kiemelten tűzveszélyes és robbanó peroxidokat képezhet. Használata során különleges óvatosságra van szükség. Semlegesítse pontosan a felhasználás pillanatában kálium-hidroxid oldattal (1.2.2.), 100 ml keverékenként 0,3 ml fenolftalein oldat (1.2.3.) hozzáadásával. Megjegyzés: Amennyiben nincs mód dietil-étert használatára, etanolt és metil-benzolt tartalmazó oldószerkeverék használható. Szükség esetén az etanol propanol–2-vel helyettesíthető.

1.2.2. Kálium-hidroxid, titrált etanolos oldat, c(KOH), megközelítőleg 0,1 mol/l vagy szükség esetén c(KOH), megközelítőleg 0,5 mol/l. A kálium-hidroxid etanolos oldatának pontos töménységét ismerni és ellenőrizni kell közvetlenül a felhasználás előtt. Használjon a felhasználás előtt legalább öt nappal korábban készült, barna üvegben tárolt és gumidugóval lezárt oldatot. Az oldatnak színtelennek vagy szalmaszínűnek kell lennie. Megjegyzés: A kálium-hidroxid stabil színtelen oldatát a következő módon lehet elkészíteni. Forraljon fel 1 000 ml etanolt 8 g kálium-hidroxiddal és 0,5 g alumíniumreszelékkel és folytassa a forralást egy órán keresztül. Közvetlenül ezután desztillálja. A desztillátumban oldjon fel szükséges mennyiségű kálium-hidroxidot. Hagyja néhány napig állni, majd öntse le az átlátszó felső folyadékot a leülepedett kálium-karbonátról. Az oldat desztilláció nélkül is elkészíthető a következő módon: 1 000 ml etanolhoz adjon 4 ml alumínium-butilátot és hagyja állni a keveréket néhány napig. Öntse le a felül lévő folyadékot és oldja fel a kívánt mennyiségű kálium-hidroxidot. Az oldat használatra készen áll.

1.2.3. Fenolftalein 10 g/l oldata 95-96 % (v/v) etanolban vagy alkáli-kékben (erősen színezett zsírok esetén 20 g/l oldat 95-96 % (v/v) etanolban.

1.3. Berendezés

Szokványos laboratóriumi berendezés, beleértve a következőket:

1.3.1. analitikai mérleg;

1.3.2. 250 ml-es kúpos fenekű lombik;

1.3.3. 10 ml-es büretta 0,05 ml-es beosztással.

1.4. Eljárás

1.4.1. A minta előkészítése a tesztre (Végezze el a tesztet a leszűrt mintán. Amennyiben a nedvesség és a szennyeződések együttesen nem haladják meg az 1 %-ot, a mintát használja további kezelés nélkül; amennyiben meghaladják az 1 %-ot, le kell szűrni).

1.4.2. Mintavételezés A mintavételezést a várható savszámnak megfelelően végezze, a következő táblázat szerint:



Várható savszám Minta tömege (g) Mérési pontosság (g) < 1 20 0,05 1–4 10 0,02 4–15 2,5 0,01 15–75 0,5 0,001 > 75 0,1 0,0002 Mérje meg a mintát a kúpos fenekű lombikban (1.3.2.).

1.4.3. Meghatározás Oldja fel a mintát (1.4.2.) dietil-éter és etanol (1.2.1.) 50-150 ml korábban semlegesített keverékében. Keverés közben végezzen titrálást 0,1 mol/l kálium-hidroxid oldattal (1.2.2.) (lásd a 2. megjegyzést), amíg az indikátor változni kezd (a fenolftalein rózsaszín színe legalább 10 másodpercig nem múlik el). 1. megjegyzés: A kálium-hidroxid etanolos titrált oldata (1.2.2.) helyett kálium vagy nátrium hidroxid vizes oldata is használható, amennyiben a hozzáadott víz mennyisége nem vált ki fázisszétválást. 2. megjegyzés: Amennyiben a szükséges 0,1 mol/l kálium-hidroxid oldat mennyisége meghaladja a 10 ml-t, használjon 0,5 mól/l oldatot. 3. megjegyzés: Amennyiben az oldat titrálás közben átlátszatlanná válik, adjon hozzá megfelelő mennyiségű oldószert (1.2.1.), hogy átlátszó oldatot kapjon.

1.5. Savasság: az olajsav százalékában kifejezve

A savasság súlyszázaléka a következő:

ahol:

V = a felhasznált titrált kálium-hidroxid oldat térfogata ml-ben;

c = a felhasznált titrált kálium-hidroxid oldat pontos koncentrációja mol/l-ben;

M = a használt sav molsúlya g/mol-ban az eredmény kifejezésére (= 282);

m = a minta súlya g-ban.

Eredményként ►M6 két számítás ◄ számtani közepét kell venni.









III. MELLÉKLET

A PEROXIDSZÁM MEGHATÁROZÁSA

1. CÉL

Ez az előírás olajok és zsírok peroxidszámának meghatározását írja le.

2. ALKALMAZÁSITERÜLET

Az előírás állati és növényi eredetű olajokra és zsírokra alkalmazható.

3. MEGHATÁROZÁS

A peroxidszám a mintában található azon anyagok mennyisége aktív oxigén/kg milliekvivalensben kifejezve, amelyek kálium-jodidot oxidálnak a megadott üzemi körülmények között.

4. ALAPELV

A vizsgált mennyiség ecetsavas és kloroformos oldatának kezelése kálium-jodid oldattal. A felszabadított jód titrálása standardizált nátrium-tioszulfát oldattal.

5. BERENDEZÉS

Minden felhasznált berendezésnek redukáló- vagy oxidálóanyagoktól mentesnek kell lennie.

Megjegyzés: Ne zsírozza be a csiszolt felületeket.

5.1. 3 ml-es üvegkanál.

5.2. Megközelítőleg 250 ml térfogatú lombikok csiszolt nyakkal és dugókkal, előzetesen kiszárítva és tiszta, száraz inert gázzal (nitrogénnel vagy lehetőleg széndioxiddal) feltöltve.

5.3. 25 vagy 50 ml-es büretta 0,1 ml-es beosztással.

6. REAGENSEK

6.1. Analitikai reagens minőségű kloroform, amelyet mentesítettek az oxigéntől a rajta átbuborékoltatott tiszta, száraz inert gázárammal.

6.2. Analitikai reagens minőségű jégecet, amelyet mentesítettek az oxigéntől a rajta átbuborékoltatott tiszta, száraz inert gázárammal.

6.3. Kálium-jodid frissen készített, jódtól és jódsavaktól mentes, telített vizes oldata.

6.4. Nátrium-tioszulfát 0,01 vagy 0,002 mol/l pontosan standardizált vizes oldata, közvetlenül a felhasználás előtt standardizálva.

6.5. Keményítőoldat, 10 g/l vizes diszperzió, frissen készítve természetes oldható keményítőből.

7. MINTA

Figyeljen, Hogy a minta vételezése és tárolása fénytől védve történjen, és hidegben, teljesen megtöltött üvegedényekben, csiszolt üveg vagy parafadugóval lezárva legyen tárolva.

8. ELJÁRÁS

A tesztet szórt nappali fény vagy mesterséges megvilágítás mellett kell végezni. A minta tömegét mérje meg üvegkanálban (5.1.) vagy ennek hiányában lombikban (5.2.) a legközelebbi 0,001 g-ra kerekítve, a várt peroxidszámnak megfelelően a következő táblázat szerint:







Várható peroxidszám (meq) A vizsgált mennyiség súlya (g) 0–12 5,0–2,0 12–20 2,0–1,2 20–30 1,2–0,8 30–50 0,8–0,5 50–90 0,5–0,3

Vegye le a lombik (5.2.) dugóját és tegye bele a vizsgált mennyiséget tartalmazó üvegkanalat. Adjon hozzá 10 ml kloroformot (6.1.). Keveréssel oldja fel gyorsan a vizsgált mennyiséget. Adjon hozzá 15 ml ecetsavat (6.2.), majd 1 ml kálium-jodid oldatot (6.3.). Tegye rá gyorsan a dugót, rázza egy percen keresztül, majd hagyja állni pontosan öt percig fénytől védve, 15–25 °C hőmérsékleten.

Adjon hozzá megközelítőleg 75 ml desztillált vizet. Titrálja a felszabadított jódot a nátrium-tioszulfát oldattal (6.4.) (0,002 Mol/l oldat a várhatóan 12-nél alacsonyabb peroxidszám esetén és 0,01 Mol/l a várhatóan 12-nél magasabb peroxidszám esetén), miközben erőteljesen rázza, indikátorként keményítőoldatot (6.5.) használva.

Egy tesztminta esetén végezzen két meghatározást.

Ezzel egyidejűleg végezzen ellenőrző tesztet. Amennyiben az ellenőrző teszt eredménye meghaladja a 0,05 ml 0,01 mol/l nátrium-tioszulfát (6.4.) értéket, cserélje ki az elszennyeződött reagenseket.

9. AZ EREDMÉNYEK KIFEJEZÉSE

A peroxidszám (PV) aktív oxigén/kg milliekvivalensben kifejezve a következő képlettel határozható meg:

ahol:

V = a teszthez felhasznált standardizált nátrium-tioszulfát oldat (6.4.) ml-jeinek száma, az ellenőrző teszt figyelembevételével korrigálva;

T = a felhasznált nátrium-tioszulfát oldat (6.4.) pontos moláris koncentrációja;

m = a vizsgált adag súlya g-ban;

Eredményként a két elvégzett meghatározás számtani közepét kell venni.

▼M6









IV. MELLÉKLET

A VIASZTARTALOM MEGHATÁROZÁSA KAPILLÁRISOSZLOP GÁZ-FOLYADÉK KROMATOGRÁFIÁS ELJÁRÁS SEGÍTSÉGÉVEL

1. HATÁLY

Ez a módszer egyes zsírok és olajok viasztartalmának meghatározására szolgál vizsgálati körülmények között.

Különösen a sajtolással és az extrahálással nyert olívaolajok (olívapogácsa-olaj) megkülönböztetésére használható.

2. ALAPELV

Megfelelő belső standard hozzáadása a zsírhoz vagy olajhoz, majd frakcionálás kromatográfiás eljárás segítségével hidratált szilikagél oszlopon. A vizsgálati körülmények között elsőként eluált frakció (amelynek a polaritása kisebb, mint a triglicerideké) kivonása, majd közvetlen elemzés kapillárisoszlop gáz-folyadék kromatográfiás berendezés segítségével.

3. BERENDEZÉS

3.1. 25 ml térfogatú Erlenmeyer-lombik.

3.2. Kromatográfiás oszlop üvegből, 15 mm belső átmérőjű, 30–40 cm hosszú.

3.3. Megfelelő gáz-folyadék kromatográfiás berendezés kapilláris oszloppal, az alábbiakból álló, az oszlopba a közvetlen bejuttatást biztosító rendszerrel felszerelve: 3.3.1 A kívánt hőmérsékletet ± 1 °C pontossággal tartani képes termosztát-vezérlésű kemence az oszlopokhoz. 3.3.2. Hideg befecskendező az oszlopba történő közvetlen befecskendezéshez. 3.3.3. Láng-ionizációs detektor és konverter-erősítő. 3.3.4. Rögzítő-integráló berendezés, amely képes együtt működni a konverter-erősítő berendezéssel (3.3.3.), a reagálási sebessége 1 másodperc alatt van, változtatható papírsebességű. 3.3.5. Üvegből vagy ömlesztett szilícium-dioxidból készült kapilláris oszlop, 10–15 m hosszú, belső átmérője 0,25–0,32 mm, belülről SE–52 vagy SE–54 folyadék vagy azzal egyenértékű borítású, egyenletes 0,10–0,30 μm rétegvastagságban.

3.4. Mikrofecskendő, amely alkalmas 10 μl mennyiség oszlopba történő befecskendezésére, betétben edzett tűvel.

4. REAGENSEK

4.1. Szilkagél 70/230 nyílásméretű, cikkszám: Merck 7754. Helyezze a szilikagélt a kemencébe 500 °C hőmérsékletre négy óra hosszára. Hagyja lehűlni, majd adjon hozzá 2 % vizet. Az iszap homogenizálásához rázza erőteljesen. Felhasználás előtt legalább 12 órán keresztül tartsa sötétben.

4.2. A kromatográfiás eljáráshoz megfelelő n–hexán.

4.3. A kromatográfiás eljáráshoz megfelelő etil-éter.

4.4. A kromatográfiás eljáráshoz megfelelő n–heptán.

4.5. Lauril-arahidát 0,1 % (m/v) standard oldata hexánban (belső standard).

4.6. Vivőgáz: a gázfolyadék kromatográfiás eljáráshoz megfelelő tisztaságú hidrogén.

4.7. Segédgázok: — a gáz-folyadék kromatográfiás eljáráshoz megfelelő tisztaságú hidrogén, — a gáz-folyadék kromatográfiás eljáráshoz megfelelő tisztaságú levegő.

5. ELJÁRÁS

5.1. A viaszfrakció leválasztása.

5.1.1 A kromatográfiás oszlop előkészítése. Oldjon fel 15 g 2 % víztartalmú szilikagélt vízmentes n–hexánban és vigye be az oszlopba. Hagyja spontán módon leülepedni. A leülepedést elektromos keverő segítségével fejezze be, hogy a kromatográfiás sáv minél homogénebb legyen. Szűrjön át 30 ml n–hexánt a szennyeződések eltávolítására.

5.1.2. Oszlop kromatográfiás eljárás. Mérjen pontosan 500 mg mintát a 25 ml térfogatú lombikba, és adjon hozzá megfelelő mennyiségű belső standardot, a feltételezett viasztartalom függvényében, azaz adjon hozzá olívaolaj esetén 0,1 mg, olívapogácsa-olaj esetén 0,25–0,5 mg lauril-arahidátot. Két 2 ml n-hexán adag segítségével öntse át az előkészített mintát az 5.1. pont szerint előkészített kromatográfiás oszlopba. Hagyja, hogy az oldószer az abszorber felső szintje fölé érjen 1 mm-rel. Ezután indítsa el a kromatográfiás elúciót; gyűjtsön össze a 99:1 arányú n–hexán/etil-éter keverékből 140 ml-t megközelítőleg 15 csepp/10 másodperc sebességgel (2,1 ml/perc). Szárítsa ki az eredményül kapott frakciót egy forgó bepárlón, amíg majdnem az összes oldószer el nem párolog. Az utolsó 2–3 ml oldószert gyenge nitrogénáramban távolítsa el, majd adjon hozzá 10 ml n–heptánt.

5.2. Gáz-folyadék kromatográfiás elemzés.

5.2.1. Előzetes eljárás, az oszlop kondicionálása. 5.2.1.1. Tegye az oszlopot a gáz-folyadék kromatográfiás berendezésbe, a bemeneti csatlakozót az oszlopon lévő rendszerre, a kimenetet pedig a detektorra csatlakozatva. Ellenőrizze a gáz-folyadék kromatográfiás berendezést (gázkörök működése, detektor és rögzítő berendezés hatásfoka stb.). 5.2.1.2. Az első alkalommal használt kapilláris oszlopokat ajánlatos kondicionálni. Fúvasson át egy kis gázt az oszlopon, majd kapcsolja be a gáz-folyadék kromatográfiás berendezést. Fokozatosan melegítse addig, amíg a hőmérséklet legalább 20 °C-kal meghaladja az üzemi hőmérsékletet (megjegyzés). Ezt a hőmérsékletet tartsa legalább két órán keresztül, majd hozza a berendezést üzemi körülmények közé (gázáram szabályozása, bontóláng begyújtása, csatlakoztatás az elektronikus rögzítőhöz, a kemence oszlophőmérsékletének szabályozása, a detektor szabályozása stb.). Rögzítse a jelet az elemzés elvégzéséhez szükséges legmagasabb érzékenységnél legalább kétszer nagyobb érzékenységgel. Az alapvonalnak lineárisnak és mindennemű csúcstól mentesnek kell lennie, valamint eltéréssel kell rendelkeznie. A negatív egyenes vonalú eltérés az oszlop tökéletlen tömítettségét jelzi, míg a pozitív eltérés az oszlop nem megfelelő kondicionálását jelzi. Megjegyzés: A kondicionálási hőmérsékletet minden esetben tartsa legalább 20 °C-kal alacsonyabban, mint az alkalmazott eluálószerhez előírt legmagasabb hőmérséklet.

5.2.2. Az üzemi körülmények megválasztása. 5.2.2.1. Az üzemi körülmények általában az alábbiak: — oszlophőmérséklet: kezdetben 80 °C, majd ezt percenként 30 °C-kal emelje 120 °C-ra, majd programozza percenként 5 °C-os hőmérsékletemelkedésre a 340 °C eléréséig, — a detektor hőmérséklete: 350 °C, — a vivőgáz lineáris sebessége: hidrogén 20–35 cm/s, — a berendezés érzékenysége: a minimális elnyelés 4–16-szorosa, — a rögzítés érzékenysége: 1–2 mV a skála aljától, — papírsebesség: 30 cm/h, — befecskendezett mennyiség: 0,5–1 μl oldat. A fenti feltételek az oszlop és a gáz-folyadék kromatográfiás berendezés jellemzőinek megfelelően módosíthatók (hogy a kapott kromatogrammok megfeleljenek az alábbi feltételeknek: a C32 belső standard retenciós ideje legyen 25 ± 2 perc, és a viaszok legmagasabb csúcsa legyen a skála aljától számított 60–100 % tartományon belül). 5.2.2.2. A csúcsok integrálási paramétereit úgy határozza meg, hogy a kérdéses csúcsok területeiről helyes értékelést kapjon.

5.2.3. Az elemzés elvégzése. 5.2.3.1. A 10 μl-es mikrofecskendő segítségével szívjon fel 1 μl oldatot; húzza vissza a dugattyút, ameddig a tű ki nem ürül. Helyezze a tűt a befecskendező rendszerbe, majd egy-két másodperc elteltével fecskendezze be gyorsan az oldatot. Megközelítőleg öt másodperc elteltével óvatosan húzza ki a tűt. 5.2.3.2. Végezze el a rögzítést, amíg a viaszok teljes mértékben eluálódnak. Az alapvonalnak minden esetben ki kell elégítenie az előírt feltételeket (5.2.1.2.).

5.2.4. A csúcs azonosítása. A csúcsokat a retenciós idők alapján azonosítsa az azonos vizsgálati körülmények mellett elemzett, ismert retenciós idejű viaszok keverékével történő összehasonlítás alapján. Az 1. ábrán egy szűz olívaolaj viasz kromatogramja látható.

5.2.5. Mennyiségi elemzés 5.2.5.1. A belső standardnak és a C40–C46 nyílt szénláncú észtereknek megfelelő csúcsok területeit az integráló berendezés segítségével határozza meg. 5.2.5.2. Az egyes észterek mg/kg zsírban kifejezett viasztartalmát az alábbi képlet alapján határozza meg: ahol: Ax = az egyes észterek csúcsainak területe; As = a lauril-arahidát csúcsának területe; ms = a hozzáadott lauril-arahidát tömege milligrammban; m = a meghatározni kívánt minta tömege grammban.

6. AZ EREDMÉNYEK KIFEJEZÉSE

A különböző viasztartalmakat és azok összegét mg/kg zsírban adja meg.









FÜGGELÉK

A gáz lineáris sebességének meghatározása

Fecskendezzen 1-3 μl metánt (propánt) a normál üzemi körülményekre beállított gáz-folyadék kromatográfiás berendezésbe. Mérje meg a gáz oszlopon történő átáramlásának idejét a befecskendezés pillanatától a csúcs kiemelkedésének pillanatáig (tM).

A lineáris gyorsaságot az L/tM formulával kell meghatározni cm/mp-ben, ahol L az oszlop cm-ben megadott hosszúsága, tM pedig a másodpercben mért idő.

▼B









V. MELLÉKLET

A SZTERINEK ÖSSZETÉTELÉNEK ÉS MENNYISÉGÉNEK MEGHATÁROZÁSA KAPILLÁRIS-OSZLOP GÁZKROMATOGRÁFIÁVAL

1. CÉL

A módszer a zsírszerű anyagok egyedi és összes szterintartalmának meghatározását írja le.

2. A MÓDSZER ALAPELVE

A zsírszerű anyagot, amelyhez belső standardként β-kolesztanint adnak, etanolos kálium-hidroxid oldattal szappanosítják, majd a nem szappanosítható anyagot dietil-éterrel kivonják.

A szterin frakciót kromatográfia segítségével leválasztják a nem szappanosítható anyagról egy bázikus szilikagél rétegen. A szilikagélből visszanyert szterineket trimetil-szilil-éterré alakítják és kapilláris-oszlop gázkromatográfia segítségével elemzik.

3. BERENDEZÉS

3.1. 250 ml térfogatú gömbölyű fenekű lombik visszafolyós hűtővel és csiszolt üveg csatlakozásokkal.

3.2. 500 ml térfogatú választótölcsérek.

3.3. 250 ml térfogatú lombikok.

3.4. Komplett elemzőberendezés vékonyréteg kromatográfiához, 20 × 20 cm nagyságú üveg tárgylemezekkel.

3.5. 366 vagy 254 nm hullámhosszúságú ultraibolya lámpa.

3.6. 100 μl és 500 μl térfogatú mikrofecskendő.

3.7. Hengeres szűrőtölcsér G 3 porózus válaszfallal (15–40 μm porozitás), megközelítőleg 2 cm átmérőjű és megközelítőleg 5 cm magas, vákuum alatti szűrésre alkalmas, 12/21 csiszolt üveg apacsatlakozóval.

3.8. 50 ml térfogatú vákuum lombik 12/21 csiszolt üveg anyacsatlakozóval a szűrőtölcsérrel (3.7.) való használathoz.

3.9. 10 ml térfogatú kúpos fenekű kémcső dugóval.

3.10. Gázkromatográf kapilláris oszloppal történő használatra, a következőkből álló bontórendszerrel felszerelve: 3.10.1. termosztatikus kamra az oszlopok számára (oszlopkemence) a kívánt hőmérséklet ± 1 °C pontosságon belüli tartásához; 3.10.2. szabályozható hőmérsékletű gőzölögtető berendezés perszilán borítású üveggel; 3.10.3. láng-ionizációs detektor és konverter erősítő; 3.10.4. regisztráló-integrátor berendezés a konverter erősítővel (3.10.3.) történő használatra, amelynek a válaszideje nem haladja meg az egy másodpercet, változtatható papírsebességű.

3.11. Üvegből vagy ömlesztett szilícium-dioxidból készült 20–30 m hosszúságú, 0,25–0,32 mm belső átmérőjű kapilláris oszlop SE–52 vagy SE–54, illetve azzal egyenértékű folyadékfázissal teljesen és egyenletesen bevonva, amelynek rétegvastagsága 0,10–0,30 μm.

3.12. 10 μl térfogatú mikrofecskendő gázkromatográfiához, keményített tűvel.

4. REAGENSEK

4.1. Kálium-hidroxid, megközelítőleg 2 mol/L etanolos oldat: 130 g kálium-hidroxid (minimum 85 % koncentrációjú) hűtés közben feloldva 200 ml desztillált vízben, majd etanollal feltöltve egy liter mennyiségűre. Az oldatot jól lezárt, sötét színű üvegben kell tárolni.

4.2. Analízishez megfelelő tisztaságú dietil-éter.

4.3. Analízishez megfelelő tisztaságú vízmentes nátrium-szulfát.

4.4. Szilikagél bevonatú, 0,25 mm vastagságú üveg tárgylemezek, fluoreszencia indikátor nélkül (kereskedelmi fogalomban kapható).

4.5. Kálium-hidroxid, megközelítőleg 2 mol/L etanolos oldat: 13 g kálium-hidroxid feloldva 20 ml desztillált vízben, majd etanollal feltöltve egy liter mennyiségűre.

4.6. Benzol a kromatográfiához (lásd 5.2.2.).

4.7. Aceton a kromatográfiához (lásd 5.2.2.).

4.8. Hexán a kromatográfiához (lásd 5.2.2.).

4.9. Dietil-éter a kromatográfiához (lásd 5.2.2.).

4.10. Analízishez megfelelő tisztaságú kloroform (lásd 5.2.2.).

4.11. Referenciaoldat a vékonyréteg-kromatográfiához: koleszterin vagy fitoszterinek ►M6 2 % ◄ -os oldata kloroformban.

4.12. 2,7–dikloro-fluoreszcein 0,2 %-os oldata etanolban. Ez egy kissé bázikussá téve néhány csepp 2 mól/L alkoholos kálium-hidroxid oldat hozzáadásával.

4.13. Vízmentes piridin a kromatográfiához.

4.14. Hexametil-diszilizán.

4.15. Trimetil-kloroszilán.

4.16. Szterin-trimetilszil-éterek referenciaoldatai. A felhasználáskor kell előállítani az azokat tartalmazó olajokból származó tiszta szterinekből vagy szterinek keverékéből.

4.17. β–kolesztanin, 0,2 % (m/V) oldata kloroformban (belső standard).

4.18. Vivőgázok: hidrogén és hélium, gázkromatográfiai felhasználáshoz megfelelő tisztaságú.

4.19. Segédgázok: — hidrogén, gázkromatográfiai felhasználáshoz megfelelő tisztaságú, — levegő, gázkromatográfiai felhasználáshoz megfelelő tisztaságú.

5. ELJÁRÁS

5.1. Nem szappanosítható anyag készítése. 5.1.1. Egy 500 μl mikrofecskendő segítségével tegyen a 250 ml-es lombikba olyan mennyiségű 0,2 %-os β–kolesztanin kloroformos oldatot (4.17.), amelyben a kolesztanin mennyisége az analízishez vett minta szterintartalmának megközelítőleg 10 %-a. Például 5 g mintához adjon 500 μl 0,2 %-os β–kolesztanin oldatot, ha olívaolajat analizál, és 1 500 μl-t, ha ►M6 ————— ◄ olívaolajpogácsa- olajat analizál. Nitrogénáramban való párologtatással szárítsa ki, mérjen pontosan 5 g-ot a száraz, szűrt mintából ugyanabba a lombikba. Az észlelhető mennyiségű koleszterint tartalmazó ►M6 olajok ◄ esetében olyan csúcsok jelennek meg, amelyek retenciós ideje megegyezik a kolesztaninével. Ennek előfordulása esetén a szterinfrakciót kétszer kell elemezni, egyszer belső standard nélkül, egyszer pedig belső standarddal ►M6 vagy betulinolt kell használni a kolesztanol helyett ◄ . 5.1.2. Adjon hozzá 50 ml 2 mol/L etanolos kálium-hidroxid oldatot, csatlakoztassa a visszafolyós hűtőt és vízfürdőben fokozatosan hevítse forrásig, a melegítés során erőteljesen keverve, amíg a szappanképződés meg nem indul (az oldat tisztává válik). Folytassa a melegítést további 20 percen keresztül, majd adjon hozzá 50 ml desztillált vizet a kondenzátor tetején keresztül, ezután szerelje le a kondenzátort és hűtse le a lombikot megközelítőleg 30 °C-ra. 5.1.3. A lombik tartalmát töltse át egy 500 ml térfogatú választótölcsérbe többszöri, összesen megközelítőleg 50 ml desztillált vízzel történő öblítés mellett. Adjon hozzá megközelítőleg 80 ml dietil-étert és 30 másodpercen keresztül rázza erőteljesen, majd hagyja a két fázist szétválni (1. megjegyzés). Válassza le az alsó vizes fázist, és gyűjtse össze egy másik választótölcsérbe. Végezzen két további kivonást a vizes fázison hasonló módon, esetenként 60–70 ml etil-éter felhasználásával. 1. megjegyzés: Az emulziók megszüntethetők permetszerűen hozzáadott kis mennyiségű etilalkohol vagy metilalkohol segítségével. 5.1.4. Az éter-kivonatokat keverje össze egy közös választótölcsérben, majd mossa át desztillált vízzel (50 ml-enként), amíg a mosóvíz semleges reakciót nem mutat. A mosóvíz eltávolítását követően szárítsa meg az éterfázist vízmentes nátrium-szulfáttal, szűrje át vízmentes nátrium-szulfáton egy 250 ml térfogatú lombikba, amelynek súlyát előzőleg lemérte, a tölcsért és a szűrőt mossa ki kis mennyiségű dietil-éterrel. 5.1.5. Párologtassa el az étert néhány ml mennyiségűre, majd gyenge vákuum vagy nitrogénáram alatt szárítsa ki; a szárítást kemencében fejezze be 100 °C hőmérsékleten, megközelítőleg negyed órán keresztül, majd egy szárítóberendezésben történő lehűtés után mérje meg a súlyát.

5.2. A szterinfrakciók elkülönítése. 5.2.1. Készítsen elő bázikus lapokat. Merítse be a szilikagél lapokat (4.4.) teljesen 0,2 mol/L etanolos kálium-hidroxid oldatba (4.5.) 10 másodpercre, majd hagyja őket füstszekrényben száradni két óráig, végül helyezze őket 100 °C hőmérsékletű kemencébe egy órára. Vegye ki a lapokat a kemencéből és felhasználásig tegye őket kalcium-klorid szárítóberendezésbe. Az így kezelt lapokat 15 napon belül fel kell használni. 2. megjegyzés: Amennyiben bázikus szilikagél lapokat használ a szterin-frakció leválasztásához, akkor nincsen szükség a nem-szappanosítható anyagok timfölddel történő kezelésére. Ebből az következik, hogy minden savas jellegű komponens (zsírsavak és egyéb savak) visszamarad a kiindulásnál és a szterinek sávja egyértelműen elválik a nyílt szénláncú alkohol- és a triterpénalkohol sávoktól. 5.2.2. Benzol és aceton 95:5 térfogatarányú (v/v) oldatát vezesse be egy lemezkifejlesztő kamrába megközelítőleg 1 cm mélységben. Az előbbi helyett használhatja hexán és etil-éter 65:35 térfogatarányú (v/v) oldatát is. Zárja le a tartályt és hagyja megközelítőleg egy fél órán keresztül, hogy beálljon az egyensúly a gőz és a folyadék között. Eluálószerbe mártott szűrőpapírcsíkok erősíthetők a tartály belső felületére, hogy megközelítőleg egyharmadával csökkenjen a kifejlesztési idő és egyenletesebb legyen az összetevők leoldása. 3. megjegyzés: A kifejlesztő keveréket minden analízishez cserélni kell, hogy reprodukálható leoldási körülmények álljanak fenn. 5.2.3. Készítsen a nem szappanosítható anyagból (5.1.5.) megközelítőleg 5 %-os kloroformos oldatot és a 100 μl térfogatú mikrofecskendő segítségével ebből 300 μl-t kenjen fel a lehető legegyenletesebb és lehető legvékonyabb csíkokban, minimális vastagságban egy kromatográf lapra (5.2.1.), a lap valamely végétől megközelítőleg 2 cm-re. A szterinsáv kifejlesztés utáni azonosítására a csíkokhoz igazodva vigyen fel 2–3 μl szterin referenciaoldatot (4.11.). 5.2.4. A lemezt helyezze az 5.2.2. pont szerint előkészített kifejlesztő tartályba. A környezeti hőmérsékletet 15–20°C között kell tartani. A tartályt azonnal fedéllel zárja le és a mintát hagyja eluálódni, ameddig az oldószer eleje el nem éri a lemez felső élétől számított 1 cm távolságot. Ekkor vegye ki a lemezt a kifejlesztő tartályból és meleglevegő-áram segítségével vagy rövid időre az elszívófülkébe helyezve párologtassa el az oldószert. 5.2.5. Kismértékben és egyenletesen permetezze be a lemezt 2,7–diklorofluoreszcein oldattal. Mikor ultraibolya fényben nézi a lapot, a szterinsávot a referenciaoldat elszíneződésével történő összehasonlítás alapján lehet felismerni. A fluoreszkáló terület mentén jelölje be a sáv határait fekete ceruzával. 5.2.6. A kijelölt területen található szilikagélt kaparja le egy fémspatulával. Az eltávolított és apróra zúzott anyagot tegye egy szűrőtölcsérbe (3.7.). Adjon hozzá 10 ml forró kloroformot és alaposan keverje össze fémspatula segítségével, majd vákuumban szűrje le, a szűrletet gyűjtse össze a kúpos fenekű lombikban (3.8.), amely a szűrőtölcsérhez van csatlakoztatva. A tölcsérben bennmaradó anyagot mossa ki háromszor dietil-éterrel (minden alkalommal megközelítőleg 10 ml-rel), a szüredéket gyűjtse ugyanabba a tölcsérhez csatlakoztatott lombikba. Párolja be a szüredéket megközelítőleg 4–5 ml térfogatúra, és a maradék oldatot töltse egy 10 ml térfogatú kémcsőbe (3.9.), amelynek súlyát előzőleg lemérte; a kémcsövet gyenge nitrogénáramban kismértékű melegítéssel párolja be. Oldja fel ismét a maradékot néhány csepp acetonnal, ismét szárítsa meg, párolja, majd helyezze egy kemencébe 105 °C hőmérsékletre 10 percre, ezután vegye ki, hűtse le szárítóberendezésben és mérje meg a súlyát. A kémcsőben maradt anyag a szterinfrakció.

5.3. Trimetilsziles éterek készítése 5.3.1. Töltse a szterinfrakciót tartalmazó kémcsőbe a szililesedés reagensét, amely 9:3:1 térfogatarányú (v/v/v) (4. megjegyzés) piridin-hexametildiszilizin-trimetilkloroszilán keverékből áll, a szterinek minden milligrammjához 50 μl-nyi mennyiségben úgy, hogy közben ne vegyen fel nedvességet (5. megjegyzés). 4. megjegyzés: A használatra kész oldatok kereskedelmi forgalomban kaphatók. Egyéb szilanizációs reagensek, mint például trimetilszilil, trifluoroacetamid + 1 % trimetilkloroszilán, amelyet azonos térfogatú víztelen piridinnel kell hígítani, szintén kaphatók. 5.3.2. Dugózza le a kémcsövet, és óvatosan (felfordítás nélkül) rázza addig, amíg a szterinek teljesen feloldódnak. Ezután hagyja legalább 15 percig szobahőmérsékleten állni, majd ezt követően centrifugálja néhány percig. A tiszta oldat gázkromatográfiás vizsgálatra kész. 5. megjegyzés: Kismértékű opálosság kialakulása, ami normális jelenség, nem okoz problémát. A fehér csomók kialakulása vagy a rózsaszín elszíneződés megjelenése a nedvesség jelenlétét, illetve a reagens elhasználódását jelzik. Ebben az esetben a tesztet meg kell ismételni.

5.4. Gázkromatográfiás elemzés. 5.4.1. Előzetes műveletek és az oszlop tömítése. 5.4.1.1. A kapilláris oszlopot illessze be a gázkromatográfba úgy, hogy az oszlop bemenetét csatlakoztassa ahhoz a párologtatóhoz, amely a bontórendszerhez csatlakozik, az oszlop kimenetét pedig a detektorhoz. Végezze el a gázkromatográfiás berendezés általános ellenőrzését (gázszerelvények szivárgása, a detektor hatásfoka, a hasítórendszer és a felvevő rendszer hatásfoka stb.). 5.4.1.2. Amennyiben első alkalommal használja az oszlopot, célszerű azt kondicionálni. Fúvasson át egy kevés vivőgázt a kapilláris oszlopon, majd kapcsolja be a gázkromatográfiás berendezést, és kezdje el fokozatosan melegíteni addig, amíg a hőmérséklet legalább 20 °C-kal meghaladja az üzemi hőmérsékletet (6. megjegyzés). Ezt a hőmérsékletet tartsa legalább két órán keresztül, majd helyezze az egész berendezést üzemi körülmények közé (gázáramok és a bontás szabályozása, bontóláng begyújtása, csatlakoztatás az elektronikus íróhoz, az oszlopkamra beszabályozása, a detektor és az injektor hőmérséklete stb.) és rögzítse a jelet az analízis során tervezett legmagasabb szintnél legalább kétszer nagyobb érzékenységgel. Az alapvonalnak lineárisnak kell lennie, illetve mindennemű csúcstól és ingadozástól mentesnek. A negatív egyenes vonalú drift az oszlop csatlakozásainak tökéletlen tömítettségét jelzi, míg a pozitív drift az oszlop nem megfelelő kondicionálását jelzi. 6. megjegyzés: A kondicionálás hőmérsékletének legalább 20 °C-kal alacsonyabbnak kell lennie, mint az alkalmazott stacioner fázis esetén várható maximális hőmérséklet. 5.4.2. Az üzemi körülmények megválasztása. 5.4.2.1. Az irányadó üzemi körülmények a következők: — oszlophőmérséklet: 260 °C ± 5 °C, — a párologtató hőmérséklete: 280 °C, — a detektor hőmérséklete: 290 °C, — a vivőgáz lineáris sebessége: hélium 20–35 cm/s, hidrogén 30–50 cm/s, — bontási tényező: 1:50–1:100, — a berendezés érzékenysége: a minimális elnyelés 4–16-szorosa, — a rögzítés érzékenysége: 1–2 mV fs, — papírsebesség: 30–60 cm/h, — a befecskendezett anyag mennyisége: 0,5–1 μl TMSE oldat. A fenti feltételek az oszlop és a gázkromatográf jellemzőinek megfelelően módosíthatók, hogy a kapott kromatogramok megfeleljenek a következő feltételeknek: — a β–szitoszterin retenciós idejének 20 ± 5 percnek kell lennie, — a kampeszterin csúcsnak olívaolaj esetén (átlagos tartalom 3 %) a teljes skála 15 ± 5 %-ának, szójaolaj esetén (átlagos tartalom 20 %) a teljes skála 80 ± 10 %-ának kell lennie, — minden jelenlévő szterint szét kell választani. A szétválasztáson túl minden csúcsot teljesen fel kell bontani, azaz a csúcs vonalának a következő csúcs kezdete előtt vissza kell térnie az alapvonalhoz. Azonban a nem teljes felbontás elfogadható abban az esetben, ha a TRR 1,02-nél lévő csúcs a függőleges segítségével kiszámítható. 5.4.3. Az elemzési eljárás. 5.4.3.1. A 10 μl térfogatú mikrofecskendő segítségével szívjon fel 1 μl hexánt majd 0,5 μl levegőt, ezt követően pedig 0,5-1 μl mintaoldatot. A mikrofecskendő dugattyúját felfelé mozgatva ürítse ki a tűt. A tűt vezesse be a befecskendező berendezés válaszfalán, majd 1–2 másodperc elmúltával fecskendezze be gyorsan az oldatot és 5 másodperc múlva lassan húzza ki a tűt. 5.4.3.2. Folytassa a rögzítést, ameddig a jelenlévő szterinek TMSE keveréke teljesen eluálódott. Az alapvonalnak továbbra is meg kell felelnie az előírásoknak (5.4.1.2.). 5.4.4. A csúcsok azonosítása Az egyes csúcsok azonosítását a retenciós idő alapján és az azonos körülmények között analizált szterin TMSE keverékkel összehasonlítva végezze. A szterinek a következő sorrendben eluálódnak: koleszterin, brasszikaszterin, 24–metilén koleszterin, kampeszterin, kampesztanin, sztigmaszterin, Δ 7–kampeszterin, Δ 5,23–sztigmasztadienol, kleroszterin, β–szisztoszterin, szisztosztanin, Δ 5–avenaszterin, Δ 5, 24–sztigmasztadienol, Δ 7–sztigmaszterin, Δ 7–avenaszterin. Az SE–52 és SE–54 oszlopok szitoszterinjének retenciós ideje az 1. táblázatban látható. Az 1. ábrán és a 2. ábrán néhány olaj jellegzetes kromatogramja látható. 5.4.5. Mennyiségi értékelés. 5.4.5.1. Az β–kolesztanol és a szterin csúcsainak területét az integrátor segítségével számítsa ki. Ne vegye figyelembe az 1. táblázat felsorolásában nem szereplő vegyületektől származó csúcsokat. Az β–kolesztanol reakció együtthatójának értékét vegye 1-nek. 5.4.5.2. Az egyes szterinek mg/100 g zsírszerű anyagban megadott koncentrációját a következő módon lehet kiszámítani: ahol: Ax = az x szterin csúcsának területe ►M6 ————— ◄ ; As = a β–kolesztanin csúcsának területe ►M6 ————— ◄ ; ms = a hozzáadott β–kolesztanin tömege milligrammban; m = a meghatározni kívánt minta tömege grammban.

6. AZ EREDMÉNYEK KIFEJEZÉSE

6.1. Jegyezze fel az egyes szterinek mg/100 g zsírszerű anyagban megadott mennyiségét, illetve összegüket az „összes szterin” mennyiségeként.

6.2. Az egyes szterinek koncentrációját a vonatkozó csúcs területének és az összes szterincsúcs területének hányadosából határozza meg. ahol Ax = az x szterin csúcsának területe, ∑A = az összes szterincsúcs alatti terület.









FÜGGELÉK

A gáz lineáris sebességének meghatározása

Fecskendezzen 1–3 μl metánt vagy propánt a normál üzemi körülményekre beállított gázkromatográfba, és mérje meg a metán vagy propán oszlopon történő átáramlásának idejét a befecskendezés pillanatától a csúcs megjelenésének pillanatáig (tM).

A cm/s-ben megadott lineáris sebesség az L/tM kifejezésből adódik, ahol az L az oszlop hossza centiméterben, a tM pedig a stopperórával mért idő másodpercben.







1. táblázat A szterinek relatív retenciós ideje Csúcs Megnevezés Relatív retenciós idő SE 54 oszlop SE 52 oszlop 1 koleszterin Δ-5-kolszten-3β-ol 0,67 0,63 2 kolesztanol 5α-olesztan-3β-ol 0,68 0,64 3 brasszikaszterin [24S]-24-metil-Δ-5,22-kolesztadien-3β-ol 0,73 0,71 4 24-metilén-koleszterin 24-metilén-Δ-5,24-kolesztenn-3β-ol 0,82 0,80 5 kampeszterin [24R]-24-metilΔ-5-koleszten-3β-ol 0,83 0,81 6 kampesztanol [24R]-24-metil-kolesztan-3β-ol 0,85 0,82 7 sztigmaszterin [24R]-24-etil-Δ-5,22-kolesztadien-3β-ol 0,88 0,87 8 Δ-7-kampeszterin [24R]-24-metil-Δ-7-kolesztadien-3β-ol 0,93 0,92 9 Δ-5,23-sztigmasztadienol [24R,S]-24-etil-Δ-5,23-kolesztadien-3β-ol 0,95 0,95 10 kleroszterin [24S]-24-etil-Δ-5,25-kolasztadien-3β-ol 0,96 0,96 11 β-szitoszterin [24R]-24-etil-Δ-5-kolasztan-3β-ol 1,00 1,00 12 szitosztanol 24-etil-kolasztan-3β-ol 1,02 1,02 13 Δ-5-avenaszterin [24Z]-24-etilidén-5- koleszten-3β-ol 1,03 1,03 14 Δ-5,24-sztigmasztadienol [24R,S]-24-etil-Δ-5,24-kolesztadien-3β-ol 1,08 1,08 15 Δ-7-sztigmasztenol [24R,S]-24-etil-Δ-7,24-kolesztadienn-3β-ol 1,12 1,12 16 Δ-7-avenaszterin [24Z]-24-etilidién-Δ-7-koleszten-3β-ol 1,16 1,16

1. ábra

Egy nyers olívaolaj szterinfrakciójának gázkromatogramja

2. ábra

Egy finomított olívaolaj szterinfrakciójának gázkromatogramja









VI. MELLÉKLET

AZ ERITRODIOL ÉS AZ UVAOL MEGHATÁROZÁSA

BEVEZETÉS

Az eritrodiol (gyakran az eritrodiolt és az uvaolt közösen glikoloknak nevezik) néhány zsírszerű anyagra jellemző, a nem szappanosítható frakció egy összetevője. Az oldószeresen extrahált olívaolajban lényegesen magasabb koncentrációban található, mint egyéb olajokban, mint például a sajtolt olívaolajban és a szőlőmagolajban, ami szintén tartalmazza, így az eritrodiol jelenléte az oldószeresen extrahált olívaolajra utalhat.

1. CÉL

A módszer az eritrodiol kimutatását írja le zsírszerű anyagokban.

2. A MÓDSZER ALAPELVE

A zsírszerű anyagot kálium-hidroxid etanolos oldatával szappanosítják. Ezután a nem szappanosítható frakciót dietil-éterrel kivonják és timföldoszlopon történő átvezetéssel tisztítják.

A nem szappanosítható anyagokat szilikagél lapokon vékonyréteg-kromatográfiás vizsgálattal elemzik, míg szét nem válnak a szterin- és az eritrodiol-frakciónak megfelelő sávok. A lapról visszanyert szterint és eritrodiolt feloldják trimetilszil-éterekben, majd a keveréket gázkromatográfiás eljárással elemzik.

Az eredményt az eritrodiol és szterinek keverékében található eritrodiol százalékában adják meg.

3. BERENDEZÉS

3.1. Az v. mellékletben (a szterintartalom meghatározása) szereplő berendezés.

4. REAGENSEK

4.1. Az v. mellékletben (a szterintartalom meghatározása) szereplő reagensek.

4.2. Eritrodiol referenciaoldata, 0,5 %-os oldat kloroformban.

5. ELJÁRÁS

5.1. A nem szappanosítható anyagok előkészítése.

Az V. melléklet 5.1.2. bekezdése szerint.

5.2. Az eritrodiol és a szterinek leválasztása.

5.2.1. Lásd az V. melléklet 5.2.1. bekezdését.

5.2.2. Lásd az V. melléklet 5.2.2. bekezdését.

5.2.3. Készítsen a nem szappanosítható anyagból 5 %-os kloroformos oldatot. A 0,1 ml térfogatú mikrofecskendő segítségével ebből az oldatból 0,3 ml-t kenjen fel a lehető legegyenletesebb és lehető legvékonyabb csíkokban egy kromatográflapra, a lap alsó végétől megközelítőleg 1,5 cm-re. A lap egyik végére helyezzen néhány mikroliter koleszterin- és eritrodiololdatot referenciaként.

5.2.4. A lemezt helyezze az 5.2.1. szerint előkészített kifejlesztő tartályba. A környezeti hőmérsékletet megközelítőleg 20 °C körül kell tartani. A tartályt azonnal zárja le a fedéllel, és a mintát hagyja eluálódni, ameddig az oldószer eleje el nem éri a lemez felső élétől számított 1 cm távolságot. Ekkor vegye ki a lemezt a kifejlesztő tartályból, és meleglevegő-áram segítségével párologtassa el az oldószert.

5.2.5. Kismértékben és egyenletesen permetezze be a lemezt 2,7–diklorofluoroszcein alkoholos oldattal. Ultraibolya fényben nézve a lapot, a szterin és az eritrodiol sávot a referenciaoldat elszíneződésével történő összehasonlítás alapján lehet felismerni. A fluoreszkáló terület mentén jelölje be a sáv határait.

5.2.6. A kijelölt területen található szilikagélt kaparja le egy fémspatulával. A lapról eltávolított anyagot tegye egy 50 ml térfogatú lombikba. Adjon hozzá 15 ml forró kloroformot, rázza össze és szűrje át egy szinterelt-üveg szűrőlapú tölcséren, hogy a szilikagél átkerüljön a szűrőre. Mossa ki háromszor (minden alkalommal 10 ml) forró kloroformmal, és gyűjtse össze a szűrletet egy 100 ml térfogatú lombikba. A szűrletet párolja 4-5 ml térfogatúra, öntse át egy kalibrált 10 ml térfogatú kúpos fenekű centrifugakémcsőbe, nitrogénáramban gyengén hevítve szárítsa ki, majd mérje meg a súlyát.

5.3. A trimetilszil-észterek készítése.

Az V. melléklet 5.3. bekezdése szerint.

5.4. Gázkromatográfiás analízis.

A fenti eljárás 5.4. bekezdése szerint. A gázkromatográf üzemi körülményeinek az analízis során olyanoknak kell lenniük, hogy elvégezhető legyen a szterinek elemzése, és leválasztható legyen az eritrodiolból és az uvaolból a TMSE.

A minta befecskendezését követően addig folytassa a rögzítést, amíg a szterinek jelen vannak, illetve az eritrodiol és az uvaol eluálódott. Ezután azonosítsa a csúcsokat (az eritrodiol és az uvaol β-szitoszterinhez képest meghatározott retenciós ideje megközelítőleg 1,45, illetve 1,55), majd számítsa ki a területeket.

6. AZ EREDMÉNYEK KIFEJEZÉSE

ahol:

A1 = az eritrodiolcsúcs területe ►M6 ————— ◄ ;

A2 = az uvaolcsúcs területe ►M6 ————— ◄ ;

∑Aszterinek = az összes szterincsúcs alatti terület ►M6 ————— ◄ .

Az eredményt egy tizedesjegy pontosságig kell megadni.









VII. MELLÉKLET

OLAJOK ÉS ZSÍROK TRIGLICERIDJEINEK 2. POZÍCIÓJÁN LÉVŐ ZSÍRSAVAK MEGHATÁROZÁSA

1. CÉL

Ez az előírás egy olajnak vagy zsírnak a glicerin 2–pozícióján (vagy belső pozícióján) észteresedő zsírsav frakció összetételének meghatározását írja le.

2. ALKALMAZÁSI TERÜLET

Ezt az előírást olyan olajokra és zsírokra kell alkalmazni, amelyek olvadáspontja a pankreatin lipáz hatásának sajátságai miatt 45 °C alatt van.

Ezt az előírást nem lehet fenntartások nélkül alkalmazni a következőkből jelentős mennyiséget tartalmazó olajokra és zsírokra: 12 vagy annál kevesebb szénatomot tartalmazó zsírsavak (kókuszdió- és pálmamagolajok, vajzsír) vagy nagymértékben telítetlen zsírsavak (több mint négy kettős kötéssel), amelyek 20 vagy több szénatomot tartalmaznak (hal és tengeri állatok olaja), vagy a savcsoporton kívül oxidált csoportokat tartalmazó zsírsavak.

3. ALAPELV

A savas olajok és zsírok semlegesítése oldószerben. Tisztítás timföldoszlopon történő keresztülvezetéssel. Trigliceridek részleges hidrolízise pankreatin-lipázzal, meghatározott időn keresztül. A kialakult monogliceridek leválasztása vékonyréteg-kromatográfiás módszer segítségével és a monogliceridek metanolízise. A metil-észterek elemzése gáz-folyadék kromatográfiás módszer segítségével.

4. BERENDEZÉSEK

4.1. 100 ml térfogatú gömbölyű fenekű lombik.

4.2. 25 ml térfogatú gömbölyű fenekű lombik.

4.3. 1 m hosszú levegőkondenzátor, amely illeszkedik a 4.2. lombikba.

4.4. 250 ml térfogatú kúpos lombik.

4.5. 50 ml térfogatú főzőpohár.

4.6. 500 ml térfogatú választótölcsér.

4.7. 13 mm belső átmérőjű, 400 mm hosszú kromatográfiás üvegoszlop összesütött üveglemezzel a csapnál.

4.8. 10 ml térfogatú centrifugakémcső csiszolt üvegdugóval.

4.9. 5 ml térfogatú büretta 0,05 ml-es beosztással.

4.10. 1 ml-es fecskendő vékony tűvel.

4.11. Mikrofecskendő 3–4 μl-es cseppek adagolásához.

4.12. Anyagelosztó eszköz vékonyréteg-kromatográfiás vizsgálathoz.

4.13. 20 × 20 cm méretű üveglapok vékonyréteg-kromatográfiás vizsgálathoz.

4.14. Üveg kifejlesztőtartály vékonyréteg-kromatográfiás vizsgálathoz, csiszolt üveg fedéllel, a 20 × 20 cm méretű üveglapok fogadására alkalmas.

4.15. Vékonyréteg-kromatográfiás vizsgálathoz való permet.

4.16. 103 ± 2 °C hőmérsékletre beállított kemence.

4.17. 30–45°C között 0,5 °C-onként szabályozható termosztát.

4.18. Forgó párologtató.

4.19. Vibráló elektromos keverő, amely lehetővé teszi a centrifugakémcső erőteljes keverését.

4.20. Ultraibolya lámpa a vékonyréteg-lemezek vizsgálatához.

4.21. pH-mérő. 4.22. Spirálkeverő. 4.23. 5 ml-es büretta. 4.24. Stopperóra.

4.25. Laboratóriumi keverő, amely alkalmas heterogén anyagok diszpergálására és keverésére.

5. REAGENSEK

5.1. n–hexán vagy ennek hiányában könnyűbenzin (bp 30–50 °C), kromatográfiás eljáráshoz megfelelő minőségű.

5.2. 2–propanol vagy etanol, 95 (v/v), analitikai reagens minőségű.

5.3. 2–propanol vagy etanol 1/1 vizes oldat.

5.4. Dietil-éter, peroxidoktól mentes.

5.5. Aceton.

5.6. Hangyasav legalább 98 %-os (m/m) töménységben.

5.7. Kifejlesztőoldat: n-hexán (5.1.), dietil-éter (5.4.) és hangyasav (5.6.) 70/30/1 (v/v/v) arányú keveréke.

5.8. Aktivált timföld kromatográfiás eljáráshoz, semleges, Brockmann I. fokozatú.

5.9. Szilícium-dioxid por kötőanyaggal, a vékonyréteg-kromatográfiás eljáráshoz megfelelő minőségű.

5.10. Megfelelő minőségű pankreatin lipáz (1. és 2. megjegyzés).

5.11. Nátrium-hidroxid, 120 g/l vizes oldat.

5.12. Sósav, 6 Mol/l vizes oldat.

5.13. Kalcium-klorid (CaCl2), 220 g/l vizes oldat.

5.14. Nátrium-kolát (enzim minőségű), 1 g/l vizes oldat.

5.15. Pufferoldat: tris-hidroximetilaminometán 1 M vizes oldatát állítsa be pH 8 értékűre sósav (5.12.) hozzáadásával (ellenőrizze kompenzátorral).

5.16. Fenolftalein, 10 g/l oldat 95 % (v/v) etanolban.

5.17. 2′, 7′-diklorofluoreszcein, 2 g/l oldat 95 % (v/v) etanolban, 100 ml-enként egy csepp 1 N nátrium-hidroxid oldattal kissé lúgossá téve.

5.18. Semlegesített olaj. 5.19. Nátrium-hidroxid, 0,1 M vizes oldat. 5.20. Nátrium-kolát (enzim minőségű), 200 g/l vizes oldat. 5.21. Gumiarábikum, 100 g/l vizes oldat.

6. A MINTA ELŐKÉSZÍTÉSE

Amennyiben a minta savassága a II. melléklet szerint meghatározva 3 % alatti, akkor közvetlenül timföldön tisztítsa, a 6.2. szerint.

Amennyiben a minta savassága a II. melléklet szerint meghatározva 3 % feletti, akkor oldószer jelenlétében lúggal semlegesítse a 6.1. szerint, majd szűrje át timföldön a 6.2. szerint.

6.1. Semlegesítés lúggal oldószer jelenlétében. Töltsön egy választótölcsérbe (4.6.) megközelítőleg 10 g nyers olajat és adjon hozzá 100 ml hexánt (5.1.), 50 ml 2-propanolt (5.2.), néhány csepp fenolftalein-oldatot (5.16.) és az olaj szabad savasságának megfelelő mennyiségű nátrium-hidroxid oldatot (5.11.) plusz 0,3 %-ot feleslegben. Egy percen keresztül rázza erőteljesen, majd adjon hozzá 50 ml desztillált vizet, majd rázza fel ismét, ezután hagyja leülepedni. A leválasztást követően távolítsa el az alsó szappanréteget. Távolítsa el az esetleges többi réteget (nyálka, oldhatatlan anyag) is. Mossa át a semlegesített olaj hexánoldatát többször 25-30 ml 2–propanol oldatban (5.3.), amíg a fenolftalein rózsaszín árnyalata el nem tűnik. A hexán nagyobbik részét távolítsa el vákuum alatt végzett bepárlással a forgó párologtatóban (4.18.), szárítsa ki az olajat 30–40°C hőmérsékleten, vákuumban vagy tiszta nitrogénáram segítségével, amíg a hexán teljesen el nem távozik.

6.2. Tisztítás timföldön történő keresztülvezetéssel. Készítsen 15 g aktivált timföld (5.8.) szuszpenziót 50 ml hexánban (5.1.), keverés közben öntse a kromatográfiás oszlopra (4.7.). Hagyja a timföldet egyenletesen leülepedni és hagyja az oldószerszintet az abszorber fölötti 1–2 mm-re süllyedni. Óvatosan öntsön az oszlopra 25 ml hexánban (5.1.) feloldott 5 g olajat. Gyűjtse össze az oszlopból kifolyó anyagot egy kerek fenekű lombikban (4.1.).

7. A KROMATOGRÁFIÁS LEMEZ ELŐKESZÍTESE. Alaposan tisztítsa meg az üveglapokat (4.13.) etanollal, könnyűbenzinnel és acetonnal, hogy a zsírszerű anyagok minden maradékát eltávolítsa. Egy kúpos lombikba (4.4.) tegyen 30 g szilícium-dioxid port (5.9.). Adjon hozzá 60 ml desztillált vizet. Zárja le dugóval és egy percen keresztül rázza hevesen. A szuszpenziót azonnal öntse az anyagelosztó eszközre (4.12.), majd vonja be a tiszta üveglapokat 0,25 mm vastagon. Szárítsa az üveglapokat 15 percig a levegőn, majd ezt követően egy órán keresztül a kemencében (4.16.) 103 ± 2 °C hőmérsékleten. Használat előtt szárítóberendezésben hűtse le a lapokat szobahőmérsékletre. A kész lapok kereskedelmi forgalomban kaphatók.

8. ELJÁRÁS 8.1. Hidrolízis pankreatin-lipázzal. Mérjen a centrifugakémcsőbe (4.8.) megközelítőleg 0,1 g előkészített mintát; amennyiben a minta folyékony olaj, a következők szerint járjon el. Adjon hozzá 20 mg lipázt (5.10.) és 2 ml pufferoldatot (5.15.). Rázza fel alaposan, de óvatosan, majd ezt követően adjon hozzá 0,5 ml nátrium-kolát oldatot (5.14.) és 0,2 ml kalcium-klorid oldatot (5.13.). Zárja le a kémcsövet a csiszolt dugóval, rázza fel óvatosan (kerülje a benedvesedését), majd azonnal tegye a kémcsövet a 40 ± 0, 5 °C hőmérsékleten tartott termosztátba (4.17.), ezután kézzel rázza pontosan egy percig. Vegye ki a kémcsövet a termosztátból, az elektromos keverő (4.19.) segítségével keverje fel alaposan, pontosan két percig. Hűtse le rögtön folyó víz alatt; adjon hozzá 1 ml sósavat (5.12.) és 1 ml dietil-étert (5.4.). Zárja le a dugóval és az elektromos keverő segítségével alaposan keverje el. Hagyja állni, és a fecskendő (4.10.) segítségével távolítsa el a szerves réteget, amennyiben a centrifugálást követően szükséges. 8.2. A monogliceridek leválasztása vékonyréteg-kromatográfiás eljárással. A mikrofecskendő (4.11.) segítségével vigye fel a kivonatot a kromatográfiás lapra megközelítőleg 1,5 cm-re az alsó éltől, a lehető legkeskenyebb vékony, egyenletes vonalban. Állítsa a lemezt a telített kifejlesztőtartályba (4.14.), és a kifejlesztő oldószerrel (5.7.) fejlessze ki megközelítőleg 20 °C-os hőmérsékleten, a lemez felső élétől megközelítőleg 1 cm-ig. Szárítsa meg a lemezt a tartály hőmérsékletével megegyező hőmérsékletű levegőn, majd permetezze be a 2′, 7′-diklorofluoreszcein oldattal (5.17.). Azonosítsa a monogliceridsávot (R f megközelítőleg 0,035) ultraibolya fény alatt (4.20.). 8.3. A monogliceridek elemzése gáz-folyadék kromatográfiás eljárással. Spatula segítségével távolítsa el a 8.2. pontban előállított sávot (az alapvonalon található komponenseket ne távolítsa el) és tegye a metilező lombikba (4.2.). Az összegyűjtött szilícium-dioxidot kezelje közvetlenül a X. B. melléklet szerinti módszerek valamelyikével, hogy a monoglicerideket metil-éterekké alakítsa, majd vizsgálja meg az észtereket gázkromatográfiás eljárással a X. A. mellékletnek megfelelően.

9. AZ EREDMÉNYEK KIFEJEZÉSE A 2–pozíción található zsírsavösszetételt egy tizedesjegy pontossággal számítsa ki (3. megjegyzés).

10. MEGJEGYZÉSEK 1. megjegyzés: A lipáz aktivitásának beállítása Megfelelő keverőben 165 ml gumiarábikum-oldat (5.21.), 15 g jégzúzalék és 20 ml semlegesített olaj (5.18.) keverékének összerázásával készítsen olajemulziót. Egy főzőpohárba (4.5.) tegyen 10 ml-t ebből az emulzióból, majd ezután 0,3 ml nátrium-kolát oldatot (5.20.) és 20 ml desztillált vizet. Tegye a főzőpoharat egy 37 ± 0, 5 °C hőmérsékleten tartott termosztátba (4. megjegyzés); helyezze bele egy pH-mérő (4.21.) elektródáit és egy keverőspirált (4.22.). Egy büretta (4.23.) segítségével cseppenként adagolja a nátrium-hidroxid oldatot (5.19.), amíg a pH-érték 8,5 nem lesz. Adjon hozzá megfelelő mennyiséget a lipáz vizes szuszpenziójából (lásd alább). Amint a pH-mérő 8,3-at mutat, indítsa el a stopperórát (4.24.), és olyan sebességgel csepegtesse a nátrium-hidroxid oldatot (5.19.), hogy a 8,3 pH-érték megmaradjon. Minden percben olvassa le a felhasznált lúgoldat térfogatát. A megfigyeléseket rögzítse grafikonon, az időértékeket használva abszcisszaként, az állandó pH-érték fenntartásához szükséges lúgoldat ml-ben kifejezett térfogatát pedig ordinátaként. Lineáris grafikont kell kapnia. A fentiekben szereplő lipázszuszpenzió 1/1000 (m/m) vizes szuszpenzió. A tesztekhez annyit kell ebből a szuszpenzióból használni, hogy megközelítőleg 1 ml lúgos oldat fogyjon 4–5 perc alatt. Rendszerint megközelítőleg 1–5 mg porra van szükség. A lipázegység definíciója a következő: az az enzimmennyiség, amely percenként 10 μ–savekvivalenst szabadít fel. A felhasznált por lipáz egység/mg-ban kifejezett „A” aktivitása a következő képlettel határozható meg: , ahol V a percenként felhasznált nátrium-hidroxid oldat (5.19.) száma a grafikonból kiszámítva, m a por vizsgált mennyiségének tömege mg-ban. 2. megjegyzés: A lipáz elkészítése. Kielégítő lipázaktivitású lipázok kaphatók kereskedelmi forgalomban, de lehetséges laboratóriumi elkészítésük is a következők szerint: Hűtsön le 5 kg friss sertés-hasnyálmirigyet 0 °C hőmérsékletűre, távolítsa el a környező szilárd zsiradékot és a kötőszövetet, majd dörzsölje szét egy keverőgépben, hogy pépes folyadékot kapjon. A keverővel (4.25.) keverje össze a pépet 2,5 l vízmentes acetonnal 4-6 órán keresztül, majd centrifugálja. Extrahálja a maradékot még háromszor, azonos mennyiségű acetonnal, majd két alkalommal aceton és dietil-éter 1/1 (V/V) keverékével, majd kétszer dietil-éterrel. Szárítsa a maradékot in vacuo 48 órán keresztül, hogy stabil port kapjon, amely hűtőszekrényben tárolható. 3. megjegyzés: Minden esetben javasolt ugyanannak a mintának meghatározni a zsírsav-összetételét, mivel ennek a 2–pozícióban lévő savak összetételével történő összehasonlítása segít a kapott számok értelmezésében. 4. megjegyzés: A hidrolízis hőmérséklete 37 °C-ra van beállítva, mivel folyékony olajat használunk. A vizsgált minta hőmérséklete azonban 40 °C, hogy a legfeljebb 45 °C olvadáspontú zsírok vizsgálata is lehetséges legyen.

▼M20 —————

▼B









IX. MELLÉKLET

SPEKTROFOTOMETRIKUS VIZSGÁLAT ULTRAIBOLYA FÉNYBEN

ELŐSZÓ

Az ultraibolya fény alatt végzett spektrofotometriás vizsgálat segítségével a zsír minőségével, tartósítási állapotával és a technológiai folyamatok által benne okozott változásokkal kapcsolatos információk állapíthatók meg.

A módszernél megadott hullámhossz elnyelése a jelen lévő konjugált dién- és triénrendszereknek köszönhető. Ezeket az abszorpciókat fajlagos kioltásban E1 % 1cm (kioltás a zsír meghatározott 1 %-os oldatában, 1 cm vastagságban) fejezik ki, amelyet egyezményesen K-val („kioltási tényezőnek” is nevezik) jelölnek.

1. CÉL

A módszer az olívaolajok ultraibolya fényben történő spektrofotometrikus vizsgálatának eljárását írja le.

2. A MÓDSZER ALAPELVE

A kérdéses zsírt feloldják a szükséges oldószerben, majd az adott hullámhossztartományban meghatározzák az oldat kioltását a tiszta oldathoz viszonyítva. A fajlagos kioltást a spektrofotométer által mutatott értékből számítják ki.

3. BERENDEZÉS

3.1. Spektrofotométer a 220-360 nm hullámhosszúságú ultraibolya tartományban a kioltás mérésére, az egyes nanométerértékek leolvasásának lehetőségével.

3.2. 1 cm optikai hosszúságú szögletes kvarcküvetták fedéllel. Vízzel vagy más megfelelő oldószerrel feltöltve a küvetták között nem lehet nagyobb eltérés, mint 0,01 kioltási egység.

3.3. 25 ml térfogatú, beosztásos lombikok.

▼M6

3.4. Kromatográfiás oszlop, felső része 270 mm hosszú, 35 mm átmérőjű, az alsó rész 270 mm hosszú és az átmérője megközelítőleg 10 mm.

▼B

4. REAGENSEK

4.1. Spektrofotometriailag tiszta izo-oktán (2,2,4–trimetilpentán). A desztillált vízhez képest ennek a transzmissziós tényezője legalább 60 % a 220 nm hullámhosszon és legalább 95 % a 250 nm hullámhosszon, vagy — spektrofotometriailag tiszta ciklohexán: a desztillált vízhez képest ennek a transzmissziós tényezője legalább 40 % a 220 nm hullámhosszon és legalább 95 % a 250 nm hullámhosszon. ▼M6 ————— ▼B

4.2. Lúgos timföld az oszlop-kromatográfiához, az I. függelék szerint előkészítve és ellenőrizve.

4.3. n-hexán a kromatográfiához.

5. ELJÁRÁS

5.1. A kérdéses mintának teljesen homogénnek kell lennie és nem lehetnek benne feltételezett szennyeződések. A szobahőmérsékleten folyékony olajokat megközelítőleg 30 °C hőmérsékleten át kell szűrni papíron, a kemény zsírokat homogenizálni kell, és át kell szűrni az olvadáspontjukat legfeljebb 10 °C-kal meghaladó hőmérsékleten.

5.2. Mérje meg pontosan a súlyát megközelítőleg 0,25 g ilyen módon előkészített mintának, tegye egy 25 ml térfogatú beosztásos lombikba és töltse fel a jelig a megadott oldószerrel, majd homogenizálja. A kapott oldatnak teljesen tisztának kell lennie. Amennyiben opálosság vagy zavarosság lép fel, gyorsan szűrje át papíron.

5.3. Töltsön meg egy küvettát a kapott oldattal, majd a referenciaként használt oldat segítségével mérje meg a kioltást a megfelelő hullámhosszon a 232–276 nm-es tartományban. A kapott kioltási értékeknek a 0,1–0,8 tartományba kell esniük. Amennyiben ettől eltérnek, a mérést meg kell ismételni sűrűbb, illetve hígabb oldattal.

5.4. Amennyiben a fajlagos kioltást timföldön való átvezetést követően kell meghatározni, a következők szerint járjon el. Tegyen a kromatográfiás oszlopba 30 g lúgos timföld–hexán szuszpenziót. Az adszorbens leülepedését követően távolítsa el a felesleges hexánt, a timföld fölött megközelítőleg 1 cm magasságig. Oldjon fel az 5.1. pont szerint homogenizált és szűrt zsírból 10 g-ot 100 ml hexánban és öntse az oldatot az oszlopba. Gyűjtse össze az eluátumot, párologtassa el az összes oldószert vákuum alatt megközelítőleg 25 °C hőmérsékleten. Az így kapott zsírral azonnal járjon el az 5.2. pont szerint.

6. AZ EREDMÉNYEK KIFEJEZÉSE

6.1. Jegyezze fel a Különböző hullámhosszokon a következő módon kiszámított fajlagos kioltásokat (kioltási tényezőket): , ahol: Kλ = fajlagos kioltás a λ hullámhosszon; Eλ = a mért kioltás a λ hullámhosszon; c = az oldat koncentrációja g/100 ml-ben; s = a küvetta vastagsága cm-ben. Az eredményeket két tizedesjegyig adja meg.

6.2. Az olívaolajok spektrofotometriás elemzése az EGK-rendeleteknek megfelelő hivatalos módszer szerint kiterjed a fajlagos kioltás izo-oktán oldatban 232 és 270 nm hullámhosszon történő meghatározására, illetve a K meghatározására, amely a következő képlettel számítható ki: , ahol Km az m – maximális elnyelésű – 270 nm körüli hullámhosszon mért fajlagos kioltás.









I. FÜGGELÉK

A timföld előkészítése és aktivitásának ellenőrzése

A.1.1. A timföld előkészítése

Tegyen egy hermetikusan lezárt tartályba előzőleg kemencében három órán keresztül 380-400 °C hőmérsékleten kiszárított timföldet, adjon hozzá minden 100 g timföldhöz 5 ml desztillált vizet, zárja le azonnal a tartályt, rázza fel többször, majd használat előtt legalább 12 óráig hagyja állni.

A.1.2. A timföld aktivitásának ellenőrzése

Készítsen elő egy kromatográfiás oszlopot 30 g timfölddel. Az 5.4. pontban leírtak szerint vezesse keresztül az oszlopon a következő keveréket:

— 95 % szűz olívaolaj, amelynek a 268 nm hullámhosszon a fajlagos kioltása kevesebb, mint 0,18,

— 5 % őröltmogyoró-olaj, amelyet a finomítási folyamat során olyan festékfölddel kezeltek, amelynek a 268 nm

hullámhosszon a fajlagos kioltása legalább 4.

Amennyiben az oszlopon történő átvezetést követően a keverék fajlagos kioltása 268 nm hullámhosszon több, mint 0,11, akkor a timföld megfelelő, ha kevesebb, akkor növelni kell a dehidratációs szintet.









II. FÜGGELÉK

A spektrofotométer kalibráLása

A.2. A berendezést időközönként (legalább hathavonta) ellenőrizni kell hullámhossz-átvitel, illetve átviteli pontosság szempontjából.

A.2.1. A hullámhossz ellenőrizhető higanygőzlámpa vagy megfelelő szűrők segítségével.

A.2.2. A fotocella és a fénysokszorozó átvitelének ellenőrzéséhez a következők szerint járjon el: mérjen ki 0,2000 g kálium-kromátot a spektrofotometriához és oldja fel 0,05 N kálium-hidroxid oldatban egy 1 000 ml térfogatú beosztásos lombikban, majd töltse fel a jelölésig. Az így kapott oldatból vegyen pontosan 25 ml-t, tegye át egy 500 ml térfogatú beosztásos lombikba, majd ugyanazzal a kálium-hidroxid oldattal töltse fel ismét a jelig. Mérje meg az így kapott oldat kioltását a 275 nm hullámhosszon, referenciaként a kálium-hidroxid oldatot használva. Az 1 cm-es küvettával mért kioltásnak 0,200 ± 0, 005 értékűnek kell lennie.









X. A. MELLÉKLET

A ZSÍRSAVAK METIL-ÉSZTEREINEK GÁZKROMATOGRÁFIÁS ELEMZÉSE

1. CÉL

Ez a módszer általános iránymutatót ad a töltetes vagy kapilláris oszlopokat használó gázkromatográfiás vizsgálat alkalmazására, a X. B. mellékletben megállapított módszer segítségével kapott zsírsavakból és metil-észterekből álló keverék minőségi és mennyiségi jellemzőinek meghatározására.

A módszer nem alkalmazható polimerizált zsírsavak esetében.

2. REAGENSEK

2.1. Vivőgáz

Inert gáz (nitrogén, hélium, argon, hidrogén stb.), alaposan kiszárítva, az oxigéntartalma kevesebb, mint 10 mg/kg.

1. megjegyzés:

A hidrogén, amelyet csak a kapilláris oszlopokban használnak vivőgázként, megkétszerezheti az elemzés sebességét, de veszélyes. Rendelkezésre állnak a védőfelszerelések.

2.2. Segédgázok

2.2.1. Hidrogén (tisztaság ≥ 99,9 %), szerves szennyeződésektől mentes.

2.2.2. Levegő vagy oxigén, szerves szennyeződésektől mentes.

2.3. Referenciaminta

Tiszta zsírsavak metil-észtereinek, illetve ismert összetételű zsírok metil-észtereinek keveréke, lehetőség szerint a vizsgált zsíros anyaghoz hasonló.

Meg kell akadályozni a politelítetlen zsírsavak oxidációját.

3. BERENDEZÉS

A következő útmutató A betétes és/vagy kapilláris oszlopokat és láng-ionizációs detektort alkalmazó gázkromatográfiához használt szokásos felszerelésre vonatkozik. Minden berendezés megfelelő, amely a 4.1.2. pontban meghatározott hatásfokot és felbontást biztosítja.

3.1. Gázkromatográf

A gázkromatográf a következő elemekből áll:

3.1.1. Befecskendező rendszer

A befecskendező rendszert használhatja

a) a lehető legkisebb holtterű betétes oszlopokkal (ebben az esetben a befecskendező rendszernek el kell viselnie az oszlop hőmérsékleténél 20–50°C-kal magasabb hőmérsékletre történő hevítést), vagy

b) kapilláris oszlopokkal, amely esetben a befecskendező rendszernek kifejezetten az ilyen oszlopokkal történő használatra tervezettnek kell lennie. A befecskendező rendszer lehet osztott típusú vagy az oszlopon lévő osztatlan típusú.

2. megjegyzés:

Amennyiben nem fordulnak elő 16 szénatomnál kevesebbet tartalmazó zsírsavak, mozgó tűs injektor használható.

3.1.2. Kemence

A kemencének képesnek kell lennie az oszlop legalább 260 °C hőmérsékletre történő hevítésére, illetve a kívánt hőmérséklet tartására betétes oszlop esetében 1 °C-on belüli pontossággal, kapilláris oszlop esetében 0,1 °C pontossággal. Az utóbbi követelmény különösen fontos ömlesztett szilícium-dioxid csövek használata esetén.

A hőmérséklet-programozott fűtés használata minden esetben ajánlatos, különösen a 16-nál kevesebb szénatomot tartalmazó zsírsavak esetén.

3.1.3. Betétes oszlop

3.1.3.1. Az elemezni kívánt anyaggal szemben semleges anyagból (úgymint üveg vagy rozsdamentes acél) készült oszlop, a következő méretekkel: a) hossz: 1–3 m. Hosszú láncú zsírsavak jelenléte esetén (C20 felett) viszonylag rövid oszlopot kell használni. A 4 vagy 6 szénatomú savak elemzésekor ajánlatos 2 m hosszú oszlopot kell használni; b) belső átmérő: 2–4 mm. 3. megjegyzés: Amennyiben több, mint három kettős kötést tartalmazó politelítetlen komponens van jelen, azok rozsdamentes acél oszlopban elbomolhatnak. 4. megjegyzés: Használható betétes ikeroszlopból álló rendszer is.

3.1.3.2. Betét a következő összetevőkből: a) talapzat: savazott és szilanizált kovaföld vagy egyéb megfelelő semleges talapzat, kis tartományon belüli szemcsemérettel (125–200 μm határértékek között 25 μm-es tartományon belül), az átlagos szemcseméret arányos az oszlop belső átmérőjével és hosszával; b) stacionerfázis: poliészter típusú poláris folyadék (például dietilén-glikol-poliszukcinát, butándiol-poliszukcinát, etilénglikol-poliadipát stb.), cianoszilikonok vagy egyéb olyan folyadék, amely lehetővé teszi a kívánt kromatográfiás leválasztást (lásd a 4. pontot). A stacionerfázisnak a betét 5–20 %-át (m/m) kell kitennie. A nem-poláris stacionerfázis felhasználható bizonyos leválasztásokhoz.

3.1.3.3. Az oszlop kondicionálása Amennyiben lehetséges, az oszlop detektorról leválasztott állapotában fokozatosan hevítse a kemencét 185 °C hőmérsékletre és a frissen előkészített oszlopon vezessen keresztül inert gáz áramot 20–60 ml/perc sebességgel ezen a hőmérsékleten legalább 16 órán keresztül, majd további 2 órán keresztül 195 °C hőmérsékleten.

3.1.4. Kapilláris oszlop

3.1.4.1. A vizsgált anyagok tekintetében semleges anyagból (általában üveg vagy szilícium-dioxid) készült cső. A belső átmérője 0,2–0,8 mm. A belső felületét a stacionerfázisból álló bevonat felvitele előtt megfelelően kezelni kell (például felületkikészítés, inaktiválás). A legtöbb esetben a 25 mm hosszúság elegendő.

3.1.4.2. Stacionerfázis, rendszerint poliglikol (poli(etilén glikol) 20 000), poliészter (butándiol-poliszukcinát) vagy poláris polisziloxán (cianoszilikonok) típusú. A kötött (keresztbe kapcsolt) oszlopok használhatók. 5. megjegyzés: Fennáll a veszélye, hogy a poláris polisziloxánok megnehezítik a linolénsav és a C20 savak azonosítását és leválasztását. A bevonatoknak vékonyak, azaz 0,1–0,2 μm-eseknek kell lenniük.

3.1.4.3. Az oszlop összeszerelése és kondicionálása Tartsa be a kapillárisoszlopok összeszerelésének normál szabályait, vagyis az oszlopok elrendezése a kemencén (talapzaton), szerelvények kiválasztása és összeszerelése (szivárgásmentesség), az oszlop végének elhelyezése a befecskendező rendszerben és a detektorban (a holtterek csökkentése). Helyezze az oszlopot vivőgáz árama alá (például 0,3 bar (30 kPa) 25 mm hosszú és 0,3 mm belső átmérőjű oszlop esetén). Kondicionálja az oszlopot a kemence környezeti hőmérsékletéről induló, a stacioner fázis lebomlási határa alatti 10 °C-ig terjedő, 3 °C/perc sebességű felfűtésével. Tartsa a kemencét ezen a hőmérsékleten egy órán keresztül, a nullapont stabilizálódásáig. Az izotermikus körülmények között történő munkához állítsa vissza 180 °C hőmérsékletre. 6. megjegyzés: A megfelelően kondicionált oszlopok kereskedelmi forgalomban kaphatók.

3.1.5. Olyan detektor, amelyet fel lehet hevíteni az oszlop hőmérséklete fölé.

3.2. Fecskendő

A fecskendő maximális térfogata 10 μl, 0,1 μl-es beosztásokkal.

3.3. Íróberendezés

Amennyiben a vizsgált keverék összetételének kiszámítása regisztrálógörbe alapján történik, szükség van egy nagypontosságú, a használt berendezésekkel kompatibilis elektronikus íróberendezésre. Az íróberendezésnek a következő jellemzőkkel kell rendelkeznie:

a) a működési sebesség 1,5 s alatt, lehetőleg 1 s (a működési sebesség az író tollnak egy 100 %-os jel hirtelen bevezetésekor a 0-tól a 90 %-os helyzetbe történő elmozdulásához szükséges idő);

b) papír szélessége: minimum 20 cm;

c) papírsebesség: 0,4-2,5 cm/perc között állítható.

3.4. Integrátor

Egy elektronikus integrátor segítségével gyors és pontos számítások végezhetők. Az integrátornak megfelelő érzékenységűnek kell lennie, lineáris válaszjelet kell adnia, és a nullpont-eltérés korrekciónak megfelelőnek kell lennie.

4. ELJÁRÁS

A 4.1–4.3. pontban leírt műveletek a láng-ionizációs detektor használatára vonatkoznak.

Választható a hővezetőképesség-mérő detektort alkalmazó (a hővezetési képesség változásának elvén működő) gázkromatográf is. Ekkor az üzemi körülmények a 6. pontban leírtak szerint módosulnak.

4.1. Tesztkörülmények

4.1.1. Az optimális üzemi körülmények megválasztása 4.1.1.1. Betétes oszlop A tesztkörülmények megválasztása során a következő változókat kell figyelembe venni: a) az oszlop hossza és átmérője; b) a stacionerfázis jellege és mennyisége; c) az oszlop hőmérséklete; d) a vivőgáz térfogatárama; e) a kívánt felbontás; f) a vizsgált adag mennyisége, amelyet úgy kell megválasztani, hogy a detektorból és az elektrométerből álló berendezés lineáris válaszjelet adjon; g) az elemzés időtartama. Az 1. táblázatban és a 2. táblázatban megadott értékek általában a kívánt eredményekhez vezetnek, azaz metil-sztearát és eluátuma esetén az oszlop métereiként legalább 2 000 elvi lap 15 percen belül. Amennyiben a berendezés lehetővé teszi, a befecskendező rendszernek megközelítőleg 200 °C hőmérsékletűnek kell lennie, a detektor hőmérsékletének meg kell egyeznie vagy magasabbnak kell lennie az oszlopénál. Rendszerint a láng-ionizációs detektorba bevezetett hidrogén és a vivőgáz térfogatáramának aránya 1:2–1:1 között változik, az oszlop átmérőjének függvényében. Az oxigén térfogatárama a hidrogén térfogatáramának 5–10-szerese.



1. táblázat Az oszlop belső átmérője mm A vivőgáz térfogatárama ml/perc 2 15–25 3 20–40 4 40–60



2. táblázat A stacionerfázis koncentrációja % (m/m) Az oszlop hőmérséklete °C 5 175 10 180 15 185 20 185 4.1.1.2. Kapilláris oszlop A kapilláris oszlopok hatásfok- és permeabilitási jellemzői azt jelentik, hogy az összetevők közötti szétválasztás és az elemzés időtartama nagymértékben függ a vivőgáz oszlopbeli sebességétől. Ezért az üzemi körülmények optimalizálására van szükség ennek a paraméternek (egyszerűbben az oszlop fejveszteségének) a változtatásával, attól függően, hogy a leválasztást szeretnénk növelni vagy gyorsabb analízist szeretnénk végezni.

4.1.2. Az elméleti lapok számának (hatásfok), valamint a felbontásnak a meghatározása (lásd az 1. ábrát). Végezze el az azonos mennyiségű metil-sztearátból és metil-oleátból álló keverék elemzését (például metil-észterek kakaóvajból). Úgy válassza meg az oszlop és a vivőgáz-áram hőmérsékletét, hogy a metil-sztearátcsúcs maximuma az oldószercsúcs után megközelítőleg 15 perccel jelentkezzen. Olyan mennyiségű metil-észter keveréket használjon, amennyi ahhoz kell, hogy a metil-sztearátcsúcs a teljes skála háromnegyedét foglalja el. A következő képlet segítségével számítsa ki az elméleti lapok n számát (hatásfok): illetve az R felbontást, a következő képlet segítségével: , ahol: dr1 a retenciós távolság mm-ben, a kromatogram kezdetétől a metil-sztearát csúcs maximumáig; ω1 és ω2: a metil-sztearát és a metil-oleát csúcsok szélessége mm-ben, a görbék inflexiós pontjaiban vett érintőinek az alapvonallal való metszéspontjai között mérve; Δ: a metil-sztearát és a metil-oleát csúcsok maximumai közötti távolság mm-ben; ▼M2 és az lr felbontási együtthatót, az alábbi képlet segítségével: ahol: a = a legkisebb csúcs magassága az alapvonaltól mérve; b = két egymás melletti csúcs közötti völgy legalacsonyabb pontjának magassága az alapvonaltól mérve. ▼B 1. ábra Kromatogram az elméleti lapok (hatásfok) számának és a felbontás meghatározásához Olyan üzemi körülményeket kell választani, amelyek metil-sztearát esetén az oszlop hosszának egy méterére legalább 2 000 elméleti lapot és legalább 1,25 felbontást eredményeznek.

4.2. Vizsgált adag

A fecskendővel (3.2.) szívjon fel 0,1–0,2 μl, a X. B. melléklet szerint elkészített metil-észter oldatot és fecskendezze az oszlopba.

A nem oldott észterek esetén készítsen megközelítőleg 100 mg/ml kromatografikus tisztaságú heptánoldatot, és ebből fecskendezzen be 0,1–1 ml mennyiséget.

Amennyiben a csak nyomokban jelenlévő összetevőket elemzi, a vizsgált mennyiség növelhető (legfeljebb a 10-szereséig).

4.3. Elemzés

Az üzemi körülményeknek rendszerint a 4.1.1. pontban meghatározottak szerintieknek kell lenniük.

A 12-nél kevesebb szénatomot tartalmazó zsírsavak meghatározása esetén azonban alacsonyabb, a 20-nál több szénatomot tartalmazó zsírsavak meghatározásánál pedig magasabb oszlophőmérsékletet lehet alkalmazni. Alkalmanként hőmérséklet-programozást lehet alkalmazni mindkét esetben. Például amennyiben a minta 12-nél kevesebb szénatomot tartalmazó zsírsavak metil-észtereit tartalmazza, a mintát 100 °C hőmérsékleten fecskendezze be (vagy 50–60°C hőmérsékleten, amennyiben vajsav is jelen van), és azonnal kezdje meg a hőmérséklet emelését percenként 4–8 °C-kal az optimális értékre. Bizonyos esetekben a két eljárás kombinálható.

A programozott melegítést követően folytassa az eluálást állandó hőmérsékleten, ameddig mindegyik komponens eluálódik. Amennyiben a berendezés nem rendelkezik programozható fűtéssel, akkor használja 100 °C és 195 °C között beállított két fix hőmérsékleten.

Amennyiben szükséges, javasolt, hogy végezzen elemzést két különböző polaritású rögzített fázison a fedett csúcsok kizárhatóságának igazolására, például abban az esetben, mikor a C18:3 és C20:0, vagy C18:3 és C18:2 konjugáltak egyszerre vannak jelen.

4.4. A referenciakromatogram és a referenciagrafikonok elkészítése

Elemezze a standard referenciakeveréket (2.3.) ugyanazon üzemeltetési körülmények mellett, mint a mintát, és mérje meg az alkotó zsírsavak retenciós idejeit vagy retenciós távolságait. Féllogaritmikus papíron szerkessze meg minden telítetlenségi fokhoz a retenciós idő vagy távolság logaritmusának és a szénatomok számának grafikonját. Izotermikus körülmények között az azonos telítetlenségi fokú egyenes láncú savak grafikonjainak egyeneseknek, valamint megközelítőleg párhuzamosaknak kell lenniük.

El kell kerülni az olyan körülményeket, mint például a „fedett csúcsok jelenléte”, azaz amikor a felbontás nem elegendő a két összetevő elválasztásához.

5. AZ EREDMÉNYEK KIFEJEZÉSE

5.1. Minőségi elemzés

Azonosítsa a minta metil-észter csúcsait a 4.4. pont szerint grafikonokból, amennyiben szükséges, interpolálással.

5.2. Mennyiségi elemzés

5.2.1. Az összetétel meghatározása

Eltekintve a kivételes esetektől, használja a belső normalizációs módszert, azaz induljon ki abból, hogy a minta minden összetevője szerepel a kromatogramon, így a csúcsok alatti összes terület az összetevők 100 %-át jelenti (teljes eluálás).

Amennyiben a berendezések között integrátor is van, használja az abból származó adatokat. Amennyiben nincsen, határozza meg az egyes csúcsok alatti területeket úgy, hogy a csúcsok magasságát szorozza meg a közepes magasságukban mérhető szélességükkel, és amennyiben szükséges, vegye figyelembe a rögzítés során használt különféle csillapításokat.

5.2.2. A számítási módszer

5.2.2.1. Általános eset Számítsa ki egy adott i összetevő esetében a mennyiséget a metil-észterek tömegének százalékában kifejezve úgy, hogy meghatározza az adott összetevő csúcsa alatti terület nagyságát az összes csúcs alatti területhez képest, a következő képlet segítségével: , ahol: Ai az i komponensnek megfelelő csúcs alatti terület; ∑A az összes csúcs alatt található területek összege. Az eredményt egy tizedes pontosságig adja meg. 7. megjegyzés: Ebben az általános esetben a relatív területeken alapuló számítások eredményét súlyszázaléknak tekintjük. Azokban az esetekben, mikor ez a feltevés nem alkalmazható, lásd az 5.2.2.2. pontot.

5.2.2.2. A korrekciós tényezők használata Bizonyos esetekben, például nyolcnál kevesebb szénatomot tartalmazó zsírsavak vagy másodlagos csoportokat tartalmazó savak jelenlétében, hővezetőképesség-detektorok használatakor vagy amikor kifejezetten a legnagyobb pontosságra van szükség, korrekciós tényezőket kell használni a csúcsterületek százalékarányainak az összetevők tömegszázalékára történő átváltásához. A korrekciós tényezőket a metil-észterek ismert összetételű referenciakeverékének a mintáéval megegyező üzemi körülmények mellett végzett elemzése során kapott kromatogramja segítség