FI Euroopan unionin virallinen lehti L 29/36

EFTAn VALVONTAVIRANOMAISEN PÄÄTÖS

N:o 205/09/KOL,

tehty 8 päivänä toukokuuta 2009,

perustaltaan terveiden pankkien pääomapohjan tilapäiseen vahvistamiseen tarkoitetusta järjestelystä rahoitusjärjestelmän vakauden ja reaalitalouden luotonsaannin edistämiseksi (Norja)

EFTAN VALVONTAVIRANOMAINEN (1), joka

OTTAA HUOMIOON Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (2) ja erityisesti sen 61–63 artiklan sekä pöytäkirjan 26,

OTTAA HUOMIOON valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden sopimuksen (3) ja erityisesti sen 24 artiklan,

OTTAA HUOMIOON valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 (4) olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan ja II osan 4 artiklan 3 kohdan,

OTTAA HUOMIOON valvontaviranomaisen suuntaviivat ETA-sopimuksen 61 ja 62 artiklan soveltamisesta ja tulkinnasta (5) ja erityisesti niiden jakson, jonka aiheena on rahoituslaitosten pääomapohjan vahvistaminen tämänhetkisessä finanssikriisissä: tuen rajaaminen välttämättömään vähimmäismäärään ja suojatoimet kilpailun kohtuuttoman vääristymisen estämiseksi (6),

OTTAA HUOMIOON pöytäkirjassa 3 olevan II osan 27 artiklassa tarkoitetuista täytäntöönpanosäännöksistä 14 päivänä heinäkuuta 2004 tehdyn päätöksen N:o 195/04/KOL (7)

SEKÄ KATSOO SEURAAVAA:

I TOSISEIKAT

1. Menettely

Norjan viranomaiset ilmoittivat 28. huhtikuuta 2009 pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan mukaisesti perustaltaan terveiden pankkien pääomapohjan tilapäiseen vahvistamiseen tarkoitetusta järjestelystä rahoitusjärjestelmän vakauden ja reaalitalouden luotonsaannin edistämiseksi (tapahtuma nro 516522) (8).

2. Tukitoimenpiteen tavoitteet

Norjan viranomaiset ovat selostaneet, että vallitsee huomattava epävarmuus siitä, miten Norjan talous sekä pankkien luotonantopolitiikka ja -toiminta kehittyvät. Reaalitalouden ja rahoitusjärjestelmän välillä on vahva keskinäinen riippuvuussuhde. Kun pankit haluavat lisääntyvien tappioiden vuoksi ottaa vähemmän riskejä, seurauksena saattaa olla luottojen tarjonnan kiristyminen. Norjan talous kärsii ulkoisen kysynnän vähentymisestä, ja tilannetta heikentää yrityksille ja kotitalouksille suunnatun luotonannon ehtojen kiristyminen. Tämä puolestaan haittaa investointeja ja reaalitalouden toimintaa ja kärjistää kaiken kaikkiaan yleisen taloustaantuman kielteisiä vaikutuksia.

Norjan viranomaisten mukaan Norjan keskuspankin (Norges Bank) ja rahoitusvalvontaviranomaisen (Kredittilsynet) suorittamista luotonantoa käsittelevistä kyselytutkimuksista ilmenee, että pankit ovat tiukentaneet varsinkin yritysluottojen luottokelpoisuusvaatimuksia huomattavasti. Vakavaraisuussuhde on pankkien kannalta tärkeä kysymys arvioitaessa niiden luotonantopolitiikkaa. Norjalaiset pankit ovat nykyisin vakavaraisia, mutta niiden on vahvistettava ensisijaisia omia varojaan, jotta ne pystyvät pitämään luottojen tarjonnan normaalilla tasolla.

Norges Bank suositteli joulukuussa 2008, että hallituksen olisi toteutettava pankkien vakavaraisuutta parantavia toimenpiteitä, jotta reaalitalouden luotonsaanti kohentuisi. Rahoitusvalvontaviranomainen kannatti tätä suositusta.

Norjan viranomaiset ovat selostaneet, että ensisijaisten omien varojen suhde on eräissä suurissa norjalaisissa pankeissa suhteellisen alhainen ja että kyseisten pankkien pääomapohjaa on tarpeen vahvistaa, jotta ne pystyvät jatkamaan luotonantoa reaalitaloudelle (9). Myös pienet pankit, joilla on korkea vakavaraisuussuhde, voivat tarvita lisää ensisijaisia omia varoja, jotta ne pystyvät pitämään luotonannon ennallaan tai lisäämään sitä ilmoitetun järjestelyn tavoitteiden mukaisesti. Norjan viranomaiset ennakoivat, että tietyillä pienillä pankeilla saattaa olla vähemmän mahdollisuuksia saada rahoitusta ja että niiden luottosalkku saattaa olla melko suppea. Näin ollen tällaiset pankit ovat alttiimpia maksuvalmiusriskeille verrattuina pankkeihin, joilla on laajempi liiketoimintapohja. Vaikka niillä on alun perin ollut korkeampi vakavaraisuussuhde, tällaiset tekijät saattavat merkitä, että niiden ensisijaiset omat varat ehtyvät helpommin kuin muiden pankkien. Norjan viranomaiset ovatkin todenneet, että pankkisektorin tilanteen ja Norjan talousnäkymien vuoksi tarvitaan valtion toimenpidettä, jolla pääomitetaan perustaltaan terveitä pankkeja rahoitusjärjestelmän vakauden ja reaalitalouden luotonsaannin edistämiseksi.

Järjestelyn tavoitteena on lisätä pankkien Tier 1 -pääomaa (10), jotta niillä olisi vahvempi asema ja paremmat mahdollisuudet ylläpitää tavanomaista luotonantotoimintaa. Järjestely on tarkoitettu vain perustaltaan terveille pankeille, ja Norjan viranomaisten mukaan järjestelyn avulla pyritään varmistamaan reaalitalouden luotonsaanti ja minimoimaan kilpailun vääristyminen.

Pääomitusjärjestelyn yhteydessä on perustettu valtion rahasto (Statens finansfond) (11), jonka tarkoituksena on tilapäisesti tarjota Tier 1 -pääomaa norjalaisille pankeille (12): rahasto hankkii joko hybridi-instrumentteja tai etuoikeutettuja pääomainstrumentteja kunkin pankin toimittaman hakemuksen pohjalta. Toiminnan ehtoja sääntelee rahaston ja kyseisen pankin välinen sopimus, jossa vahvistetaan pääomituksen yksityiskohdat (esim. nimellisarvo, määrä, vastike ja irtautumiskannustimet).

3. Tukitoimenpiteiden kansallinen oikeusperusta

Kansallinen oikeusperusta rahaston perustamiselle on Lov 6. mars 2009 nr. 12 om Statens finansfond. Rahastoon ja sen toimintoihin liittyvä täytäntöönpanoasetus on myös määrä antaa. (13)

4. Ohjelman talousarvio ja kesto

Vuonna 2008 Norges Bank toteutti makroekonomisen stressitestin, joka koski Norjan kuutta suurinta pankkia. Testissä jäljiteltiin synkkää skenaariota, jossa pankkien tappiot olisivat keskimäärin 2,3 % niiden riskipainotetuista omaisuuseristä. Testin pohjalta Norges Bank arvioi, että Norjan kymmenen suurimman pankin pääomatuen tarve on 34 miljardia Norjan kruunua. Testin tulosten mukaisesti rahastolle osoitettiin tähän riittävät varat (50 miljardia Norjan kruunua eli noin 5,1 miljardia euroa).

Järjestely on tilapäinen ja sääntöjen odotetaan tulevan voimaan toukokuussa 2009, jolloin rahastolle jää kuuden kuukauden toimintajakso, jonka aikana pääomatukea hakevien pankkien kanssa tehdään sopimukset. Rahastolle toimitettavien hakemusten määräajaksi asetetaan kuusi viikkoa ennen mainitun kuuden kuukauden mittaisen toimintajakson päättymistä, jotta rahastolle jää aikaa tehdä sopimus hakijapankin kanssa, ennen kuin toimintajakso päättyy marraskuussa 2009. Tänä aikana Norjan viranomaiset myös arvioivat, tarvittaisiinko toimenpidettä pidemmäksi aikaa. Jos näin on, järjestelystä ilmoitetaan uudelleen.

5. Pääomitusjärjestely

5.1 Tuensaajat

Norjan viranomaiset ovat ilmoittaneet, että ilmoitetusta järjestelystä voidaan myöntää tukea ainoastaan vakavaraisille norjalaisille pankeille.

Norjan rahoitusvalvontaviranomainen toimii portinvartijana, joka määrittää, onko pankki tukikelpoinen tämän järjestelyn mukaisesti. (14) Osana tavanomaisia valvontatehtäviään rahoitusvalvontaviranomainen saa kultakin pankilta tietoja lainasalkuista ja muista sen taseen eristä, liiketoimintasuunnitelmista sekä pankin oman arvion tulevista riskitekijöistä. Kun pankki hakee rahastolta pääomanlisäystä, rahoitusvalvontaviranomaista pyydetään antamaan arvio siitä, onko pankki järjestelyn mukaisesti tukikelpoinen. Asetuksen 2 artiklan mukaan ehtona on, että ”pankit selvästi täyttävät Tier 1 -vakavaraisuussuhdetta koskevan vaatimuksen myös silloin, kun lähitulevaisuuden todennäköiset muutokset otetaan huomioon.” Norjan viranomaisten mukaan rahoitusvalvontaviranomainen olettaa, että tämä vaatimus täyttyy, jos pankin ensisijaisten omien varojen suhdeluku on vähintään 6 % eli kaksi prosenttiyksikköä suurempi kuin säädetty vähimmäisvaatimus. Rahoitusvalvontaviranomainen perustaa tarkastelunsa joka tapauksessa ajantasaisiin tietoihin, joissa otetaan huomioon pankin altistuminen erilaisille riskeille, omaisuuserien laatu ja liiketoiminnan näkymät sekä omien varojen riittävyydelle muodollisesti määritetyt suhdeluvut, jotta voidaan päätellä, onko pankki perustaltaan terve myös lähitulevaisuuden todennäköisen kehityksen valossa.

5.2 Pääoman korotusten enimmäismäärät

Rahastosta pääomanlisäysten muodossa tehtävien ensisijaisten omien varojen korotusten enimmäisarvoiksi on vahvistettu seuraavat:

a) sellaisen pankin pääomapohjaa, jonka ensisijaisten omien varojen suhde on alle 7 %, voidaan vahvistaa siten, että ensisijaisten omien varojen suhde on enintään 10 %

b) sellaisen pankin pääomapohjaa, jonka ensisijaisten omien varojen suhde on 7–10 %, voidaan vahvistaa enintään 3 prosenttiyksikköä mutta ei siten, että ensisijaisten omien varojen suhde on yli 12 %

c) sellaisen pankin pääomapohjaa, jonka ensisijaisten omien varojen suhde on yli 10 %, voidaan vahvistaa enintään 2 prosenttiyksikköä. (15)

Pankkien, joiden ensisijaisten omien varojen on suurempi kuin 12 % valtion toteuttamien pääomanlisäysten jälkeen, on asiakirjapohjaisesti osoitettava pääoman tarpeensa, ja rahasto arvioi tapauksen pankin tilanteen pohjalta sekä sen mukaisesti, miten reaalitalouden luotonsaantia voidaan edistää.

Hakemuksiin, jotka koskevat ensisijaisten omien varojen korotusta, joka on suurempi kuin 2 prosenttiyksikköä, on myös liitettävä asianmukaiset asiakirjat, joilla perustellaan näin mittavan pääomanlisäyksen tarve.

Rahasto päättää myönnettävän sijoituksen määrästä erilaisten riskitekijöiden, liiketoimintasuunnitelmien ja näkymien arvioinnin perusteella. Norjan viranomaiset ovat selittäneet, että jos rahasto ei toimitetun näytön pohjalta ole vakuuttunut siitä, että järjestelyn mukainen tuki on tarpeen, se hylkää hakemuksen. Korkeimpaan riskiluokkaan kuuluvat pankit, jotka hakevat yli 2 prosenttiyksikön pääomankorotusta, kuuluvat erityisen tutkimuksen piiriin.

Tapaukset, joissa pääoman vahvistaminen on enemmän kuin 2 prosenttiyksikköä ensisijaisten omien varojen suhteesta, ilmoitetaan valvontaviranomaiselle.

5.3 Riskiluokan määrittäminen

Rahasto määrittää objektiivisten perusteiden mukaisesti kullekin pankille yhden kaikkiaan kolmesta riskiluokasta. (16) Riskiluokan mukaan määräytyy rahastosta sijoitetusta pääomasta maksettava korko, joka on kiinteä pankin ja rahaston välisen sopimuksen keston ajan.

Asetukseen mukaan riskiluokka on määritettävä seuraavasti niiden pankkien osalta, joilla on tunnustetun luottokelpoisuusluokituslaitoksen antama ulkoinen luokitus:

Riskiluokka 1 2 3 Luottoluokitus AA- tai parempi A- – A+ BBB + tai heikompi

Norjan viranomaiset ovat selvittäneet, että vain harvoilla Norjan pankeilla on kansainvälisten luottokelpoisuusluokituslaitosten antama luokitus. Norjan suurimmat pankit antavat kuitenkin säännöllisesti luokituksia muille pankeille. Pankit, joilla ei ole tunnustetun luottokelpoisuusluokituslaitoksen antamaa ulkoista luokitusta, arvioidaan periaatteiden mukaisesti, jotka muistuttavat virallisten luottokelpoisuusluokituslaitosten soveltamia periaatteita. (17)

Norjan viranomaiset arvioivat, että hyvin harvat norjalaiset pankit kuuluvat riskiluokkaan 1, joitakin pankkeja kuuluu riskiluokkaan 2 ja että suurin osa pankeista määritetään riskiluokkaan 3 (noin kolme neljännestä kaikista Norjan pankeista).

5.4 Pääomituksen instrumentit

Lainsäädännössä säädetään kahdesta vaihtoehtoisesta pääomainstrumentista: Tier 1 -hybridi-instrumentista (fondsobligasjon) ja Tier 1 -etuoikeutetun pääoman instrumentista (preferansekapitalinstrument). Kumpaakin instrumenttia voidaan pitää Tier 1 -pääomana eikä niihin liity äänioikeutta. Instrumenteilla on etuoikeus ei-kumulatiiviseen osuuteen vuosikorosta, minkä edellytyksenä on voitollisuus ja vakavaraisuussuhde, joka on vähintään 0,2 % suurempi kuin kullakin hetkellä edellytetty vähimmäisvakavaraisuussuhde. Korko katetaan, kunnes se on joko maksettu kokonaan tai voitto on käytetty loppuun.

Pääomituksen hinta määritetään kullekin pankille yksilöllisesti sovellettavan koron pohjalta. Lisäksi on pankin riskiluokan ja valitun instrumentin tyypin mukaisesti määräytyvä lisäosa.

Norjan viranomaiset katsovat, että järjestelmä, jolla korko lasketaan kunkin pankin ja instrumentin osalta, vastaa Euroopan keskuspankin (18)20. marraskuuta 2008 antamassa suosituksessa vahvistamaa menetelmää (19) ja on sen vuoksi pääomapohjan vahvistamista koskevien suuntaviivojen mukainen.

Norjan viranomaiset ovat selvittäneet, että Norjan pankkien omaisuuserät ovat suurelta osin vaihtuvakorkoisia. Korkoriskin minimoimiseksi pankit pyrkivät yleensä siihen, että korkosopimusten kesto on sama taseen kummallakin puolella. Erääntymisaikojen vastaavuus edellyttää näin ollen, että Norjan pankeilla on pääosin vaihtuvakorkoisia velkoja. Tätä taustaa vasten Norjan viranomaiset ovat ehdottaneet, että pääomituksesta maksettava korko perustuu joko valtion lyhytaikaisen kuuden kuukauden velkasitoumuksen tai valtion viiden vuoden joukkovelkakirjalainojen tuottoon.

Norjan viranomaisten antamisen selvitysten mukaan pääomituksesta pankille koituvat kustannukset pysyvät viisivuotisen kauden ajan muuttumattomina riippumatta siitä, minkä vaihtoehdon pankki valitsee. Tämän seikan tueksi viranomaiset vertaavat pääomituksesta pankeille koituvia nykyisiä nettokustannuksia, kun käytetään vaihtoehtona valtion viiden vuoden joukkovelkakirjalainojen tuottoa, ja toisaalta pääomituksesta pankeille koituvia nykyisiä nettokustannuksia, kun käytetään vaihtoehtona valtion kuuden kuukauden velkasitoumusten tuottoa viiden vuoden ajalta. (20)

Norjan viranomaiset katsovatkin, että vaikka valtion kuuden kuukauden velkasitoumuksen tuotto on nyt pienempi kuin valtion viiden vuoden joukkovelkakirjalainan tuotto, pääomituksesta pankeille koituvat kustannukset ovat viiden vuoden jaksolla samanlaiset riippumatta valitusta vaihtoehdosta.

5.4.1 Tier 1 -hybridi-instrumentti

Tier 1 -hybridi-instrumentin on katettava tappioita tavanomaisen osakepääoman jälkeen (ensisijaisuus tappioiden kattamisen osalta). Sen on tarkoitus olla kestoltaan rajoittamaton ja lunastettavissa oleva, ja sen kiinteäksi koroksi on määritetty Norjan valtion joukkolainakorko seuraavasti lisättynä:

— 5,0 % riskiluokan 1 pankeille

— 5,5 % riskiluokan 2 pankeille

— 6,0 % riskiluokan 3 pankeille. (21)

EKP:n suosituksen mukaisesti lisäosan vähimmäismäärä lasketaan siten, että liikkeeseen laskevan pankin etuoikeusasemaltaan huonompiin velkoihin perustuvien viiden vuoden luottoriskinvaihtosopimusten hintoihin viitejaksolla 1. tammikuuta 2007–31. elokuuta 2008 lisätään 200 peruspistettä toimintakustannusten kattamiseksi sekä 100 peruspistettä sen kuvastamiseksi, että hybridin etuoikeusasema on parempi kuin etuoikeusasemaltaan huonompien velkojen. Tämän jälkeen sovelletaan korotusta riskiluokkiin 2 ja 3 kuuluviin pankkeihin.

Norjan viranomaiset on ilmaisseet, että Norges Bankin arvion mukaan etuoikeusasemaltaan huonompiin velkoihin perustuvien luottoriskinvaihtosopimusten keskihinta DnB NOR:in (22) osalta, joka on ainoa norjalainen pankki, jonka luottoriskinvaihtosopimuksilla käydään kauppaa, on 100 peruspistettä kaudella 1. tammikuuta 2007–31. elokuuta 2008. (23)

Takaisinmaksun edistämiseksi korkoa nostetaan 1 prosenttiyksikkö sekä vuoden 4 että 5 jälkeen. Instrumentin nostettu kiinteä korko pysyy voimassa takaisinmaksuun asti. Takaisinmaksun edellytyksenä on, että rahoitusvalvontaviranomainen myöntää siihen luvan varmistettuaan, että vakavaraisuusvaatimukset täyttyvät myös takaisinmaksun jälkeen.

5.4.2 Tier 1 -etuoikeutetun pääoman instrumentti

Tier 1 -etuoikeutetun pääoman instrumentti on tasavertainen kantaosakkeiden kanssa (tappioiden kattaminen rinnakkain). Se voidaan lunastaa kolmen vuoden jälkeen. Se on tarkoitettu pakolliseksi vaihdettavaksi instrumentiksi, ja se vaihdetaan kantaosakkeiksi viiden vuoden kuluttua, ellei sitä makseta takaisin tai vaihdeta ennen sitä. Instrumentilla on kiinteä korko, joksi on määritetty Norjan valtion joukkolainakorko seuraavasti lisättynä:

— 6,0 % riskiluokan 1 pankeille

— 6,5 % riskiluokan 2 pankeille

— 7,0 % riskiluokan 3 pankeille. (24)

EKP:n suosituksen mukaisesti lisäosan vähimmäismääräksi on vahvistettu 600 peruspistettä (500 peruspistettä osakeriskipreemiota ja 100 peruspistettä toimintakustannusten kattamiseksi). Tämän jälkeen sovelletaan korotusta riskiluokkiin 2 ja 3 kuuluviin pankkeihin.

Kuten edellä todettiin, instrumentti voidaan lunastaa kolmen vuoden kuluttua. Lunastusarvon laskemismenetelmä täsmennetään pankin kanssa tehtävässä sopimuksessa eikä se voi olla pienempi kuin nimellisarvo. (25) Nopeaa takaisinmaksua edistetään esimerkiksi sisällyttämällä sopimukseen takaisinmaksukoron korotus neljäntenä ja viidentenä vuonna, jolloin aikaisempi takaisinmaksu on edullisempaa.

Takaisinmaksun kannustimena on myös se, että pakollisen muunnon sallimisen sijaan viiden vuoden kuluttua vahvistetaan muuntokurssi, joka on rahastolle edellisempi kuin muunto silloiseen markkinahintaan ja myös edellisempi rahastolle kuin takaisinmaksu ennen vuoden viisi loppua (eli valitulla menetelmällä säädetään nykyisten omistajien omistusta huomattavasti vähentävästä vaikutuksesta).

Norjan viranomaiset ovat selvittäneet, että rahastolla on oikeus muuntaa instrumentti kantaosakkeiksi/ensisijaisiksi pääomatodistuksiksi, jos etuoikeutettu pääoma muodostaa merkittävän osan pankin kirjanpidollisesta omasta pääomasta. Rahasto määrittää kunkin pankin kanssa tehtävässä sopimuksessa, mikä muodostaa merkittävän osuuden. Merkittävän osuuden kynnysarvo ei voi olla suurempi kuin 50 %. (26)

Yksittäiseen sopimukseen voi myös sisältyä pankin mahdollisuus muuntaa instrumentti kantaosakkeiksi/ensisijaisiksi pääomatodistuksiksi, jos ”omien varojen” arvoa on alennettu merkittävästi (yli 20 %). Menetelmä, jolla lasketaan rahaston muunnon yhteydessä saamien osakkeiden määrä, täsmennetään pankin kanssa tehtävässä sopimuksessa, ja sen avulla varmistetaan lunastusarvon ja potentiaalisen voiton sekä toisaalta muunnon ja potentiaalisen tappion välinen kohtuullinen suhde. (27)

5.5 Toimintalinjoihin liittyvät suojatoimet

Norjan viranomaisten mukaan järjestelyä täydennetään tietyillä toimintalinjoihin liittyvillä suojatoimilla.

Rahaston toteuttamien pääomitusten ehtona on, että tukea käytetään järjestelyn tavoitteiden mukaisesti eikä niiden vastaisesti ja että pankki ei käytä pääomitusta markkinoinnissaan tai toteuttaakseen aggressiivisia kaupallisia strategioita. (28)

Lisärajoituksina on esimerkiksi i) johtajien palkkojen ja muiden etujen nostamista koskeva kielto 31. joulukuuta 2010 asti, ii) bonusten lähes täydellinen kielto tilivuosina 2009 ja 2010 sekä kertyneiden bonusten maksukielto tämän jälkeen, iii) johtajille edullisin ehdoin myönnettävien osakkeiden tai vastaavien kielto ja iv) uusien osakeoptio-ohjelmien käynnistämistä tai nykyisten laajentamista tai uudistamista koskeva kielto.

II ARVIOINTI

1. Onko kyse valtiontuesta?

Sopimuksessa Euroopan talousalueesta 61 artiklan 1 kohta kuuluu seuraavasti:

”Jollei tässä sopimuksessa toisin määrätä, EY:n jäsenvaltion tai EFTA-valtion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu tämän sopimuksen toimintaan, siltä osin kuin se vaikuttaa sopimuspuolten väliseen kauppaan.”

Jotta toimenpide olisi valtiontukea, valtion on täytynyt myöntää se tai se on täytynyt myöntää valtion varoista. Ilmoitettu järjestely koostuu rahaston toteuttamista pääomanlisäyksistä, joiden varat saadaan valtion talousarviosta. Rahastolle on tätä varten osoitettu 50 miljardin Norjan kruunun kokonaisvarat.

Lisäksi edunsaajat voivat pääomitustoimenpiteiden ansiosta turvata vaadittavan pääoman edellisemmin ehdoin kuin rahoitusmarkkinoilla vallitsevien olosuhteiden puitteissa muutoin olisi mahdollista. Valvontaviranomainen katsoo, että pääomamarkkinoiden nykyisten vaikeuksien vuoksi investointeja tekee valtio, sillä mikään markkinoiden taloudellinen toimija ei olisi halukas investoimaan samoin ehdoin. Ilmoitettu toimenpide on lisäksi valikoiva siinä mielessä, että järjestelyn mukaisesti tukikelpoisia ovat ainoastaan perustaltaan terveet norjalaiset pankit eivätkä muut rahoituslaitokset tai yritykset. Tämä mahdollisuus puolestaan antaa tuensaajille taloudellista etua ja vahvistaa niiden asemaa suhteessa kilpailijoihin Norjassa ja muissa ETA:n jäsenvaltioissa. Sen vuoksi on katsottava, että tuki vääristää kilpailua ja vaikuttaa sopimuspuolten väliseen kauppaan.

Näistä syistä valvontaviranomainen katsoo, että ilmoitettu pääomitusjärjestely on ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

2. Menettelytapoja koskevat vaatimukset

Pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan mukaan ”EFTAn valvontaviranomaiselle on ilmoitettava tuen myöntämistä tai muuttamista koskevasta suunnitelmasta niin ajoissa, että se voi esittää huomautuksensa (…). Asianomainen valtio ei saa panna ehdottamiaan toimenpiteitä täytäntöön ennen kuin menettelyn tuloksena on saatu aikaan lopullinen päätös.”

Norjan viranomaiset ilmoittivat pääomitusjärjestelystä 28. huhtikuuta 2009 ja täyttivät näin ilmoitusvaatimuksen. Norjan viranomaiset ovat sitoutuneet siihen, että järjestelyä ei panna täytäntöön, ennen kuin valvontaviranomainen on hyväksynyt toimenpiteet, mikä on lopullisen päätöksen odottamista koskevan velvoitteen mukaista.

Valvontaviranomainen toteaa sen vuoksi, että Norjan viranomaiset ovat noudattaneet pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan mukaisia velvoitteitaan.

3. Tuen sääntöjenmukaisuus

3.1 ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan b alakohdan ja pääomapohjan vahvistamista koskevien suuntaviivojen soveltaminen

ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaan ”tukea Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämiseksi taikka EY:n jäsenvaltion tai EFTA-valtion taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseksi” (korostus lisätty) voidaan pitää sopimuksen toimintaan soveltuvana.

Valvontaviranomainen ei kiistä Norjan viranomaisten esittämää analyysia, jonka mukaan nykyinen globaali rahoituskriisi on supistanut reaalitalouden luotonsaantia kansallisella tasolla. Jos tilanteeseen ei puututtaisi, sillä olisi systeeminen vaikutus Norjan koko talouteen. Valvontaviranomainen katsoo tämän vuoksi, ilmoitetulla järjestelyllä pyritään korjaamaan Norjan talouden vakavaa häiriötä.

ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan b alakohdan pohjalta valvontaviranomainen antoi tammikuussa 2009 pääomapohjan vahvistamista koskevat suuntaviivat, joissa vahvistetaan säännöt nykyisen rahoituskriisin yhteydessä pääomittamisen muodossa myönnetyn tuen arviointia varten. Tämän vuoksi valvontaviranomainen arvio käsillä olevaa ilmoitusta pääomapohjan vahvistamista koskevien suuntaviivojen määräysten pohjalta.

Pääomapohjan vahvistamista koskevien suuntaviivojen mukaan ”rahoitusmarkkinoiden nykytilanteessa pankkien pääomapohjan vahvistaminen voi palvella useita tavoitteita. Ensinnäkin pääomasijoitukset vaikuttavat rahoitusjärjestelmän vakauden palauttamiseen ja auttavat palauttamaan luottamuksen, jota tarvitaan pankkien välisen luotonannon elvyttämiseksi. […] Toiseksi pääomasijoitusten tavoitteena voi olla reaalitalouden luotonsaannin varmistaminen.” (29) Lisäksi ”pankkien on voitava saada pääomaa riittävän edullisin ehdoin, jotta niiden pääomapohjan vahvistaminen tehoaa tarvittavalla tavalla. Toisaalta pääomasijoitustoimenpiteisiin liittyvillä ehdoilla olisi varmistettava tasapuoliset toimintaedellytykset ja pidemmällä aikavälillä palaaminen tavanomaisiin markkinaolosuhteisiin. Siksi valtion tukitoimien olisi oltava oikeasuhteisia ja tilapäisiä, ja ne olisi suunniteltava niin, että ne kannustavat pankkeja irtautumaan valtion tuesta heti kun markkinatilanne sen sallii (…). EFTA-valtioiden olisi aina varmistettava, että pankkien pääomapohjan vahvistaminen perustuu todelliseen tarpeeseen” (korostus lisätty). (30)

Ilmoitettujen toimenpiteiden on siis täytettävä seuraavat ehdot:

— Tarkoituksenmukaisuus (toimenpiteen riittävyys asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi): tukitoimenpiteen on oltava hyvin kohdennettu, jotta voidaan tehokkaasti täyttää tavoite, jonka mukaan on edistettävä rahoitusjärjestelmän vakautta ja reaalitalouden luotonsaantia.

— Tuen tarpeellisuus: tukitoimenpiteen on vastattava määrältään ja muodoltaan sitä, mikä on välttämätöntä ilmoitetun tavoitteen saavuttamiseksi. (31)

— Oikeasuhteisuus: tukitoimenpiteen myönteisten vaikutusten on oltava oikeassa suhteessa kilpailua vääristäviin vaikutuksiin, jotta kilpailun vääristyminen voidaan rajoittaa toimenpiteen tavoitteiden saavuttamisen kannalta välttämättömään.

3.2 Tarkoituksenmukaisuus

Valvontaviranomaisen on ensiksi arvioitava, onko ehdotettu toimenpide eli valtion toteuttama perustaltaan terveiden pankkien pääomapohjan vahvistaminen soveltuva, jotta saavutettaisiin ilmoitetut tavoitteet, jotka ovat rahoitusjärjestelmän vakauden ja reaalitalouden luotonsaannin edistäminen.

Valvontaviranomainen myöntää, että luottolaitokset saattavat tarvita lisäpääomaa nykyisessä markkinatilanteessa, jotta voitaisiin varmistaa riittävä luotonsaanti koko talouteen ja näin torjua kriisin jatkuvaa syvenemistä. Epävarmuus talousnäkymistä on lisäksi heikentänyt luottamusta rahoituslaitosten pitkän aikavälin vakauteen. Perustaltaan terveiden pankkien pääomituksilla on tarkoitus varmistaa, että rahoituslaitokset ovat pääomaltaan riittävän vahvoja, jotta ne kestävät mahdolliset tappiot paremmin ja voivat ylläpitää tavanomaista antolainaustoimintaansa.

Pääoman tarjoamista perustaltaan terveille pankeille voidaan näin olleen pitää tarkoituksenmukaisena toimenpiteenä, kun varmistetaan reaalitalouden luotonsaanti, kuten pääomapohjan vahvistamista koskevissa suuntaviivoissa edellytetään.

3.3 Tuen tarpeellisuus

Tukitoimenpiteen on vastattava määrältään ja muodoltaan sitä, mikä on välttämätöntä ilmoitetun tavoitteen saavuttamiseksi, kun otetaan huomioon nyt vallitsevat poikkeukselliset olosuhteet. Tämän vuoksi voidaan katsoa, että ainoastaan perustaltaan terveille pankeille annettava tuki on tarpeen mainittujen tavoitteiden kannalta.

Norjan viranomaiset ovat suunnitelleet, että ilmoitettu järjestely tulisi voimaan toukokuussa 2009 ja olisi toiminnassa kuuden kuukauden ajan. Pääomanlisäystä koskevien hakemusten määräajaksi asetetaan kuusi viikkoa ennen mainitun kuuden kuukauden toimintajakson päättymistä (syyskuun 2009 puolivälin aikoihin).

Pääomanlisäysten on lisäksi tarkoitus olla tilapäisiä. Ohjelmaan kuuluu kannustimia, joilla rohkaistaan pankkeja maksamaan niihin sijoitettu pääoma takaisin, ja ohjelmassa on määrätty monista toimintaa koskevista rajoitteista, joille myös kannustetaan paluuta tavanomaisiin markkinaoloihin.

Valvontaviranomainen katsoo, että rajoittamalla järjestelyn kestoa Norjan viranomaiset ovat rajanneet potentiaalisen valtiontuen koskemaan rahamarkkinoiden nykytilannetta ja niitä vakavia häiriöitä, joita Norjan taloudessa nyt esiintyy.

Pääomapohjan vahvistamista koskevissa suuntaviivoissa korostuu tarve tehdä ero perustaltaan terveiden, hyvin suoriutuvien pankkien ja heikommin suoriutuvien ongelmapankkien välille. (32)

Norjan viranomaiset ovat ilmoittaneet, että ilmoitetusta järjestelystä voidaan myöntää tukea ainoastaan perustaltaan terveille pankeille. Niiden tietojen pohjalta, joita pankit toimittavat hakiessaan pääomanlisäystä, sekä objektiivisten tietojen perusteella (muodollisesti määritetyt vakavaraisuussuhteet, analyysi kunkin pankin altistumisesta erilaisille riskeille, omaisuuserien laatu, liiketoiminnan näkymät jne.) Norjan rahoitusvalvontaviranomainen harjoittaa portinvartijatoimintaa ja arvioi, onko pankki perustaltaan terve. Järjestely on avoin ainoastaan niille pankeille, joiden rahoitusvalvontaviranomainen toteaa täyttävän Tier 1 -pääomaa koskevat vaatimukset ”reippaalla marginaalilla myös silloin, kun lähitulevaisuuden muutokset otetaan huomioon.” (33)

Voidaankin päätellä, että ilmoitetussa järjestelyssä noudatetaan pääomapohjan vahvistamista koskevissa suuntaviivoissa käytettyä erottelua eikä järjestelyä käytetä sellaisten pankkien pääomapohjan vahvistamiseen, jotka eivät ole perustaltaan terveitä.

EFTA-valtioiden olisi varmistettava, että pankkien pääomapohjan vahvistaminen perustuu todelliseen tarpeeseen. (34) Joulukuussa 2008 Norges Bank toteutti stressitestin, joka koski Norjan kuutta suurinta pankkia. Testissä jäljiteltiin synkkää skenaariota, jossa pankkien tappiot olisivat keskimäärin 2,3 % niiden riskipainotetuista omaisuuseristä. Norges Bank arvioi kymmenen suurimman pankin pääoman vahvistamistarpeeksi noin 34 miljardia Norjan kruunua tällaisten simuloitujen kielteisten tapahtumien seurauksena. Näiden päätelmien pohjalta Norjan viranomaiset ovat arvioineet, että 50 miljardia Norjan kruunua riittää lisäämään kaikkien Norjan pankkien ensisijaisia omia varoja keskimäärin 2,3 %. Järjestelyn budjetti on tämän vuoksi 50 miljardia Norjan kruunua.

Norjan viranomaisten ehdottama pääomanlisäysten taso on siis suhteutettu Norjan pankkimarkkinoilla vallitseviin erityisiin olosuhteisiin. Norjan viranomaiset ovat asettaneet enimmäisrajat niille ensisijaisten omien varojen suhteen lisäyksille, jotka tehdään pääomanlisäyksinä rahaston kautta, ja ne ovat yhteydessä pankin ensisijaisen pääoman tasoon ennen valtion toteuttamia toimia. Pankit, joiden ensisijaisten omien varojen suhde on pienempi kuin 7 % voivat näin ollen hakea pääomitusta, jolla niiden ensisijaisten omien varojen suhde nostetaan enintään 10 %:iin. (35) Pankit, joiden ensisijaisten omien varojen suhde on 7–10 % voivat hakea pääomasijoitusta enintään 3 prosenttiyksikköä, mutta enintään siten, että ensisijaisten omien varojen suhteeksi tulee 12 %. Pankit, joiden ensisijaisten omien varojen suhde on suurempi kuin 10 % voivat hakea pääomanlisäystä, jolla niiden ensisijaisten omien varojen suhdetta nostetaan enintään 2 prosenttiyksikköä.

Kuten edellä todettiin, pääomanlisäyksen todellisen määrän päättää rahasto ja se täsmennetään kunkin hakijapankin kanssa tehtävässä sopimuksessa. Etusijalle asetetaan lisäksi sellaisten pankkien hakemukset, joilla on systeemistä merkitystä, jolloin varmistetaan, että huomioon otetaan myös rahoitusmarkkinoiden vakauden palauttamista koskeva tavoite. (36) Lisäksi rahasto edellyttää lisäperusteluita kaikilta niiltä hakemuksilta, jotka koskevat yli 2 prosenttiyksikön pääomalisäystä, jotta voidaan varmistaa, että näin merkittävä pääomanlisäys on tarpeen.

Jos pääomanlisäys on ollut suurempi kuin 2 %, siitä ilmoitetaan valvontaviranomaiselle.

Rahasto edellyttää lisäperusteluita myös hakemuksista, jotka koskevat pääomanlisäystä, jonka myötä hakijapankin ensisijaisten ominen varojen suhde nousee yli 12 %:iin. Näin olleen rahasto pystyy varmistamaan, että valtion toiminta on tarpeen, vaikka pääomapohja on jo korkealla tasolla. Valvontaviranomainen huomauttaa, että tämä tilanne koskee lähinnä pieniä säästöpankkeja, joilla keinot omaan rahoitukseen ovat rajalliset. Nämä pankit edustavat pientä osaa markkinoista (vain 11 % pankkien yhteenlasketuista omaisuuseristä) ja toimivat lähinnä paikallisilla markkinoilla. Jos pankin erityistarvetta ei perustella riittävästi, rahasto hylkää hakemuksen.

Edellä esitettyjen seikkojen pohjalta valvontaviranomainen päättelee ilmoitetun järjestelyn rakentuvan siten, että kaikkien pääomalisäysten perustana oleva todellinen tarve varmistetaan.

3.4 Oikeasuhteisuus

Valvontaviranomaisen on lopuksi arvioitava, onko pääomanlisäykset tehty sellaisilla ehdoilla, joiden avulla tuen määrä voidaan minimoida ja kilpailun vääristyminen rajoittaa mahdollisimman vähäiseksi, kun ilmoitetut tavoitteet pyritään saavuttamaan.

Pääomapohjan vahvistamista koskevien suuntaviivojen mukaisesti kilpailun vääristymistä voidaan parhaiten rajoittaa pysyttelemällä hinnoittelussa lähellä markkinahintoja. (37) Pääomasijoitus pitäisikin suunnitella siten, että siinä otetaan huomioon kunkin laitoksen markkinatilanne ja kannustetaan pankkia luopumaan valtion sijoituksesta heti kun se on mahdollista. Pääomasijoitustoimenpiteiden arviointiin olisi tämän vuoksi käytettävä seuraavia tekijöitä: pääomasijoituksen tavoite, tuensaajapankin vakaus, vastike, irtautumiskannustimet, suojatoimet tuen väärinkäyttöä ja kilpailun vääristymistä vastaan.

Toimenpiteen tavoitetta ja pankkien vakautta on käsitelty edellä. Vastikkeessa on otettava asianmukaisesti huomioon seuraavat seikat:

— tuensaajan riskiprofiili

— valitun instrumentin erityispiirteet

— irtautumiskannustimet ja

— asianmukainen riskitön viitekorko. (38)

Suuntaviivoissa nimetään soveltuva menetelmä pääomasijoitusten hinnan määrittämiseksi. Siinä viitataan edellä mainitussa EKP:n suosituksessa esitettyihin menetelmiin. Menetelmään kuuluu hintahaarukan laskeminen erilaisten tekijöiden pohjalta. Alarajana on etuoikeusasemaltaan huonommassa asemassa olevan velan vaadittu tuottoaste ja ylärajana kantaosakkeiden vaadittu tuottoaste. Sekä ala- että yläraja koostuu valtion joukkovelkakirjalainan tuotosta ja ”lisäosista”. Kun hintahaarukkaa lasketaan jossakin tietyssä tilanteessa, olisi sekä kyseisten laitosten että EFTA-valtioiden erityispiirteiden kuvastuttava laskennassa. Valvontaviranomainen hyväksyy myös vaihtoehtoisia hinnoittelumenetelmiä edellyttäen, että ne johtavat korkeampaan tuottoon kuin EKP:n menetelmä. (39)

Etuoikeusasemaltaan huonommassa asemassa olevan velan vaadittu tuottoaste lasketaan näin ollen valtion joukkovelkakirjalainan tuottona, johon on lisätty liikkeeseen laskevan pankin luottoriskinvaihtosopimusten hinta sekä 200 peruspistettä toimintakustannusten kattamiseksi ja irtautumiskannustimien tarjoamiseksi. Etuoikeusasemaltaan huonommassa asemassa olevaa velkaa taloudellisilta ominaisuuksiltaan muistuttavien muiden hybridi-instrumenttien osalta näiden instrumenttien parempi etuoikeusasema toteutuu 100 peruspisteen lisäämisen avulla.

Norjan viranomaiset ovat ilmoittaneet, että Tier 1 -hybridi-instrumentti kuuluu edellä annetun kuvauksen piiriin, ja laskeneet kyseisen instrumentin vastikkeen valtion joukkovelkakirjalainojen tuotoksi, johon lisätään 5,0 % riskiluokkaan 1 kuuluvien pankkien osalta (lisäys on 5,5 % riskiluokassa 2 ja 6,0 % riskiluokassa 3). Viranomaiset ovat ilmoittaneet, että Norges Bankin arvion mukaan DnB NOR:in (Norjan suurin pankki ja ainoa, jota koskevia luottoriskinvaihtosopimustietoja on saatavilla) luottoriskinvaihtosopimusten hinta on 100 peruspistettä. Koska tällaisia tietoja ei ole muista Norjan pankeista, viranomaiset ovat soveltaneet kaikkiin pankkeihin samanlaisia lisäosia. EKP:n menetelmän soveltaminen merkitsisi tässä tapauksessa vähintään 400 peruspisteen lisäosaa. Kuten edellä todettiin, ilmoitetun järjestelyn mukainen lisäosan vähimmäismäärä on 500 peruspistettä, joten se täyttää suuntaviivojen vaatimukset näiltä osin.

Kantaosakkeiden vaadittu tuottoaste lasketaan näin ollen valtion joukkovelkakirjalainan tuottona, johon on lisätty liikkeeseen laskevan pankin luottoriskinvaihtosopimusten hinta sekä 500 peruspistettä toimintakustannusten kattamiseksi ja irtautumiskannustimien tarjoamiseksi. Kantaosakkeita taloudellisilta ominaisuuksiltaan muistuttavien muiden instrumenttien (mukaan luettuina kestoltaan rajoittamattomat instrumentit, jotka muunnetaan kantaosakkeiksi) vaaditun tuottoasteen pitäisi olla lähellä kantaosakkeiden vastaavaa arvoa.

Norjan viranomaiset ovat ilmoittaneet, että Tier 1 -etuoikeutetun pääoman instrumentti kuuluu edellä annetun kuvauksen piiriin, ja laskeneet kyseisen instrumentin vastikkeen valtion joukkovelkakirjalainojen tuotoksi, johon lisätään 6,0 % riskiluokkaan 1 kuuluvien pankkien osalta (lisäys on 6,5 % riskiluokassa 2 ja 7,0 % riskiluokassa 3). EKP:n menetelmän soveltaminen merkitsisi tässä tapauksessa lähes 600 peruspisteen lisäosaa, ja tämän vuoksi voidaan päätellä, että etuoikeutetun pääoman instrumentin lisäosa on suuntaviivojen mukainen.

Toinen vastikkeen tekijä on valtion joukkovelkakirjalainojen tuotto. (40) Ilmoitettu järjestely perustuu Norjan valtion viiden vuoden joukkovelkakirjaan. Ilmoitetussa järjestelyssä jätetään kuitenkin hakijapankeille mahdollisuus sitoa vastike valtion kuuden kuukauden velkasitoumukseen. Valvontaviranomainen panee merkille, että 6 kuukauden kelluva korko on tällä hetkellä noin 1 prosenttiyksikön alempi kuin viiden vuoden valtion kiinteä joukkolainakorko. Vastike olisi nyt näin ollen noin 1 prosenttiyksikön alhaisempi, jos pankki valitsee mahdollisuuden käyttää kuuden kuukauden kelluvaan korkoon perustuvaa vastiketta.

Norjan viranomaiset katsovat, että nämä kaksi pääomalisäyksen hinnoittelutapaa ovat yleensä samanarvoisia. Tämän tueksi viranomaiset esittävät vastikelaskelman sekä Norjan valtion nykyisen viiden vuoden joukkolainakoron että terminiinimarkkinoilta ostettujen valtion kuuden kuukauden velkasitoumusten nykyisten nettokustannusten pohjalta viiden vuoden ajalle. Perustana on teoria, jonka mukaan kiinteän ja kelluvan koron vastaavuus toteutuu ajan myötä.

Vaikka laskelmat perustuvat odotuksiin eikä niillä voida taata, että ennustettu korko toteutuu, valvontaviranomainen katsoo, että saatavilla olevien tietojen pohjalta on todennäköistä, että valtion kuuden kuukauden velkasitoumukseen sidottu vastike sijoittuu edellä kuvatulla menetelmällä määritettyyn hintahaarukkaan. Lisäksi valvontaviranomainen on pannut merkille, että lisäosat ovat suurempia kuin pääomapohjan vahvistamista koskevissa suuntaviivoissa edellytetyt vähimmäismäärät.

Kun asianmukainen viitekorko ja tarjottavan sijoitusinstrumentin ominaisuudet on käsitelty, on seuraavaksi tarkasteltava osana vastikkeen määritystä edunsaajan riskiprofiilia.

Kuten edellä todettiin, rahasto määrittää objektiivisten perusteiden mukaisesti kullekin pankille yhden kaikkiaan kolmesta riskiluokasta. (41) Riskiluokka määrää pääomalisäyksestä maksettavan koron. Pääomapohjan vahvistamista koskevien suuntaviivojen liitteessä 1 annetaan lisätietoja edunsaajan riskiprofiilin arvioinnista. Hakijapankin maksukyky, pääomalisäyksen suuruus, luottoriskinvaihtosopimusten nykyhinnat sekä hakijan luokitus ja näkymät nimetään merkittäviksi indikaattoreiksi.

Valvontaviranomainen katsoo, että edellä kohdassa I.5.3 kuvatussa rahaston arviointimenetelmässä otetaan riittävässä määrin huomioon nämä erilaiset indikaattorit ja että se näin olleen johtaa hakijapankin soveltuvaan riskiluokitukseen.

Norjan viranomaiset ovat lisänneet 50 peruspistettä riskiluokkaan 2 kuuluvien pankkien vastikkeeseen ja 100 peruspistettä riskiluokkaan 3 kuuluvien pankkien vastikkeeseen. Syyksi tähän on ilmoitettu ero, joka on havaittu DnB NOR:in ja muiden Norjan pankkien välillä etuoikeusasemaltaan huonommassa asemassa olevan velan luottoriskin aiheuttaman korkoeron osalta korotuksena DnB NOR:in arvioituun luottoriskinvaihtosopimusten hintaan nähden. Havaittiin, että ero matalimman ja korkeimman tuoton välillä on enintään noin 100 peruspistettä, joten keskitason riskin luokkien lisäosaksi asetettiin 50 ja korkean riskin luokkien lisäosaksi 100 peruspistettä.

Viimeisen suuntaviivoissa mainitun vastikkeiden osatekijän muodostavat järjestelmään rakennetut irtautumiskannustimet. Tältä osin valvontaviranomainen panee merkille, että Tier 1 -hybridi-instrumentin (josta voidaan luopua milloin tahansa) vastike kasvaa vuosina 4 ja 5 vuosittain 1 prosenttiyksiköllä ja että sen korko pysyy tällä korkeammalla tasolla takaisinmaksuun asti. Tier 1 -etuoikeutetun pääomainstrumentin osalta takaisinmaksu on mahdollista vasta kolmen vuoden kuluttua, ja viidennen vuoden lopulla instrumentti muunnetaan automaattisesti kantaosakkeiksi. Asetuksessa kuitenkin säädetään, että 1) takaisinmaksu tapahtuu vähintään nimellisarvoon ja arvoa korotetaan vuosina 4 ja 5 ja että 2) vuoden 5 lopussa tehtävä muuntaminen osakkeiksi tapahtuu ehdoilla, joilla kannustetaan pankkia luopumaan instrumentista ennen automaattista muuntamista. Norjan viranomaiset ovat myös ilmoittaneet, että luopumisen lisäkannustimena muuntomekanismin pitäisi olla rahastolle senhetkiseen markkina-arvoon tapahtuvaa muuntoa edullisempi, mikä edellyttäisi nykyisten omistajien omistusta huomattavasti vähentävää vaikutusta.

Valvontaviranomainen katsoo, että kun otetaan huomioon kaikki nämä tekijät, ilmoitetussa järjestelmässä säädetään yleisestä takaisin maksun tasosta, joka vastaa pääomapohjan vahvistamista koskevissa suuntaviivoissa vahvistettuja periaatteita.

Takaisin maksun ja irtautumiskannustimien lisäksi pääomapohjan vahvistamista koskevissa suuntaviivoissa viitataan suojatoimiin tuen väärinkäyttöä ja kilpailun vääristymistä vastaan ja edellytetään, että EFTA-valtiot liittävät pääomasijoituksiin vaikuttavia ja toteuttamiskelpoisia kansallisia suojatoimia, joilla varmistetaan, että sijoitettu pääoma käytetään reaalitalouden luotonsaannin ylläpitämiseen. Näin voidaan saavuttaa tehokkaasti tavoite eli reaalitalouden rahoittaminen. (42) Valvontaviranomainen panee tässä yhteydessä merkille, että ilmoitettuun järjestelyyn sisältyy pääomanlisäyksestä hyötyville pankeille määrättyjä käyttäytymissitoumuksia, joilla varmistetaan, että varoja ei käytetä muihin tarkoituksiin kuin reaalitalouden luotonsaannin tukemiseen. Asetuksen 6 kohdassa varmistetaan, että rahasto saa säännöllisesti tietoa edunsaajapankkien luotonannosta, 8 kohdassa edellytetään, että pääomanlisäyksestä hyötyvät pankit sitoutuvat käyttämään sen järjestelyn tavoitteiden mukaisesti eikä sen vastaisesti eli edistämään reaalitalouden luotansaantia ja 14 kohdassa myönnetään rahastolle valtuudet toteuttaa toimenpiteitä, jotta varmistetaan, että pääomanlisäystä koskevia ehtoja noudatetaan.

Valvontaviranomainen panee myös merkille, että Norjan viranomaisilla ei ole käynnissä muita pankkialalle suunnattuja valtiontukitoimenpiteitä.

4. Päätelmät

Edellä esitetyn arvioinnin perusteella valvontaviranomainen katsoo, että perustaltaan terveiden pankkien pääomapohjan tilapäiseen vahvistamiseen tarkoitetuttu, rahoitusjärjestelmän vakautta ja reaalitalouden luotonsaantia edistävä järjestely jonka täytäntöönpanoa Norjan viranomaiset suunnittelevat, soveltuu ETA-sopimuksen toimintaan ETA-sopimuksen 61 artiklan nojalla, kun sitä tarkastellaan yhdessä pääomapohjan vahvistamista koskevien suuntaviivojen kanssa.

Norjan viranomaisia muistutetaan siitä, että ne ovat velvollisia toimittamaan vuosikertomuksen ohjelman täytäntöönpanosta, kuten pöytäkirjassa 3 olevan II osan 21 artiklassa ja päätöksen N:o 195/04/KOL 6 artiklassa säädetään.

Norjan viranomaisia muistutetaan myös siitä, että valvontaviranomaiselle on ilmoitettava suunnitelmista muuttaa tätä järjestelyä.

ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

EFTAn valvontaviranomainen on päättänyt olla vastustamatta perustaltaan terveiden pankkien pääomapohjan tilapäiseen vahvistamiseen tarkoitetuttua järjestelyä rahoitusjärjestelmän vakauden ja reaalitalouden luotonsaannin edistämiseksi ETA-sopimuksen 61 artiklan nojalla, kun sitä tarkastellaan yhdessä pääomapohjan vahvistamista koskevien suuntaviivojen kanssa.

2 artikla

Tämä päätös on osoitettu Norjan kuningaskunnalle.

3 artikla

Ainoastaan englanninkielinen teksti on todistusvoimainen.

Tehty Brysselissä 8 päivänä toukokuuta 2009. EFTAn valvontaviranomaisen puolesta Per SANDERUD Puheenjohtaja Kurt JÄGER Kollegion jäsen

(1) Jäljempänä ’valvontaviranomainen’.

(2) Jäljempänä ’ETA-sopimus’.

(3) Jäljempänä ’valvonta- ja tuomioistuinsopimus’.

(4) Jäljempänä ’pöytäkirja 3’.

(5) Suuntaviivat ETA-sopimuksen 61 ja 62 artiklan sekä valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan soveltamista ja tulkitsemista varten, valvontaviranomainen hyväksynyt ja antanut 19. tammikuuta 1994, julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä (EYVL L 231, 3.9.1994, s. 1, ja ETA-täydennysosa N:o 32, 3.9.1994, s. 1). Jäljempänä ’valtiontuen suuntaviivat’. Valtiontuen suuntaviivojen ajantasaistettu versio on saatavilla valvontaviranomaisen verkkosivuilla: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/

(6) Jäljempänä ’pääomapohjan vahvistamista koskevat suuntaviivat’.

(7) Päätös N:o 195/04/KOL, tehty 14. heinäkuuta 2004 (EUVL L 139, 25.5.2006, s. 37, ja ETA-täydennysosa N:o 26, 25.5.2006, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä N:o 319/05/KOL, tehty 14. joulukuuta 2005 (EUVL C 286, 23.11.2006, s. 9, ja ETA-täydennysosa N:o 57, 23.11.2006, s. 31).

(8) Jäljempänä ’pääomitusjärjestely’.

(9) Vuoden 2008 lopussa oli yhteensä 121 norjalaista säästöpankkia ja 18 norjalaista liikepankkia. Ensisijaisten omien varojensuhde oli noin 77 prosentilla norjalaisista pankeista suurempi kuin 12 prosenttia. Kyseiset pankit olivat kuitenkin lähinnä säästöpankkeja, joiden osuus pankkien yhteenlasketuista omaisuuseristä on vain noin 11 prosenttia. Toisaalta erittäin harvoilla pankeilla ensisijaisten omine varojen suhde oli alle 7 prosenttia.

(10) Lainsäätäjän näkökulmasta Tier 1 -pääoma on pankin rahoitusvoimaan vaikuttava keskeinen tekijä. Tier 1 muodostuu ensisijaisesta pääomasta, johon kuuluvat lähinnä osakepääoma ja kertyneet rahastot (tai voittovarat), mutta siihen voi sisältyä myös ei-kumulatiivisia etuoikeutettuja osakkeita, joita ei lunasteta takaisin.

(11) Jäljempänä ’rahasto’.

(12) Käsitteeseen ’norjalaiset pankit’ sisältyvät ulkomaisten pankkien omistamat norjalaiset pankit mutta eivät ulkomaisten pankkien Norjassa toimivat sivukonttorit, muut luottolaitokset kuin pankit tai muun tyyppiset rahoituslaitokset.

(13) Jäljempänä ’asetus’.

(14) Asetuksen 2 artikla.

(15) Asetuksen 2 artikla.

(16) Asetuksen 10 artikla.

(17) Tämä tarkoittaa sitä, että arvioinnissa käytetään useita perusteita, kuten ensisijaisen pääoman osuus, kokonaistuotto, luottosalkun kokoonpano ja luoton laatu, talletusten ja lainan suhde, tappiot ja riskialttius (kuten luottoriski, maksuvalmiusriski, markkinariski ja operatiivinen riski). Rahasto tai sen palkkaamat asiantuntijat voivat käyttää Norjassa toimivien suurimpien pankkien antamia luokituksia, esim. DnB NOR:in luottoanalyysia (Norjan suurin rahoituspalveluryhmä) lähtökohtana määrittäessään sopivaa riskiluokkaa.

(18) Jäljempänä ’EKP’.

(19) Jäljempänä ’EKP:n suositus’.

(20) Pohjautuu terminiinimarkkinoilta ostettujen valtion kuuden kuukauden sijoitustodistusten tuottoon.

(21) Asetuksen 11 artikla.

(22) Norjan viranomaiset ovat laskeneet tämän luvun tavanomaisten etuoikeutettujen joukkovelkakirjalainojen kaikkien hintojen summasta suhteessa valtion joukkovelkakirjalainoihin ja luottoriskinvaihtosopimusten hinnoista suhteessa etuoikeutettuihin joukkovelkakirjalainoihin.

(23) Euroalueella EKP on sitä vastoin arvioinut, että kaikkien etuoikeusasemaltaan huonompiin velkoihin perustuvien A-luottoriskinvaihtosopimusten hintojen keskiarvo on 73 peruspistettä.

(24) Asetuksen 12 artikla.

(25) Asetuksen 13 artikla.

(26) Asetuksen 12 artikla.

(27) Jos muuntokurssiksi vahvistettaisiin alkuperäisen markkinahinnan ja muuntohetken markkinahinnan keskiarvo, rahaston saama hinnannousu olisi varmistettava korottamalla vastaavasti lunastusarvoa, jolloin saavutetaan symmetria tappioriskin ja potentiaalisen voiton välillä. Jos muuntokurssiksi vahvistettaisiin muuntohetken markkinahinta, rahasto ei osallistuisi osakkeen arvonmenetykseen ennen muuntoa. Tällöin myös hinnannousun pitäisi rahaston osalta olla rajatumpi.

(28) Asetuksen 8 artikla.

(29) Pääomapohjan vahvistamista koskevien suuntaviivojen 4 ja 5 kohta.

(30) Pääomapohjan vahvistamista koskevien suuntaviivojen 11 kohta.

(31) Asia C-390/06 Nuova Agricast v. Ministero delle Attività Produttive, tuomio 15.4.2008 (ei vielä julkaistu), 68 kohta. Tuomioistuin katsoi, että ”[k]uten asiassa 730/79 […] ilmenee, tukea, jolla parannetaan tuensaajayrityksen taloudellista tilannetta ilman, että tuki on tarpeen EY 87 artiklan 3 kohdassa määrättyjen tavoitteiden saavuttamiseksi, ei voida pitää yhteismarkkinoille soveltuvana.”

(32) Pääomapohjan vahvistamista koskevien suuntaviivojen 12 kohta.

(33) Asetuksen 2 artikla.

(34) Pääomapohjan vahvistamista koskevien suuntaviivojen 11 kohta.

(35) Koska pankit, joiden ensisijaisen pääoman osuus on pienempi kuin 6 %, eivät yleensä ole tukikelpoisia tässä järjestelyssä, tähän luokkaan kuuluvien pankkien enimmäiskorotus on 4 prosenttiyksikköä. Kuten edellä alaviitteessä 9 mainittiin, vain erittäin harvojen pankkien ensisijaisen pääoman taso on pienempi kuin 7 %.

(36) Asetuksen 2 artikla.

(37) Pääomapohjan vahvistamista koskevien suuntaviivojen 19 kohta.

(38) Pääomapohjan vahvistamista koskevien suuntaviivojen 23 kohta.

(39) Pääomapohjan vahvistamista koskevien suuntaviivojen 30 kohta.

(40) Tämä määritellään EKP:n suosituksessa seuraavasti: ”seuraavien summa: i) 5 vuoden EMU-viitelainan keskimääräinen tuotto pääomanlisäystä edeltävien 20 työpäivän aikana ja ii) valtion keskimääräinen tuottoero rahoituslaitoksen kotimaassa viitekaudella 1. tammikuuta 2007–31. elokuuta 2008.”

(41) Ks. alaviite 17.

(42) Pääomapohjan vahvistamista koskevien suuntaviivojen 39 kohta.