EFTAN VALVONTAVIRANOMAISEN PÄÄTÖS N:o 112/96/COL,

tehty 11 päivänä syyskuuta 1996,

kymmenennestä muutoksesta valtion tukea koskeviin menettelysääntöihin ja aineellisiin sääntöihin

EFTAN VALVONTAVIRANOMAINEN

on muuttanut 19 päivänä tammikuuta 1994 (1) annettuja valtion tukea koskevia menettelysääntöjä ja aineellisia sääntöjä (2), sellaisina kuin ne ovat viimeksi muutettuina 15 päivänä toukokuuta 1996 (3), seuraavasti.

Korvataan valtion tuen suuntaviivojen luku 10 seuraavasti:

"10. TUKI PIENILLE JA KESKISUURILLE YRITYKSILLE (1)

1) Tämän jakson säännöt eivät rajoita ohjelmia, joille on jo myönnetty lupa niiden hyväksymispäivänä. Näitä ohjelmia voidaan kuitenkin tarkastella valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 1 kohdan mukaisesti (2).

2) Tämän jakson sääntöjä sovelletaan pk-yrityksille myönnettävään tukeen kaikilla teollisuuden aloilla, poikkeuksena ne alat, joita koskevat teollisuuden alakohtaiset säännöt. Kaikkea tällaisten alojen pk-yrityksille myönnettävää tukea koskevat kunkin teollisuuden alan säännöt. Tällaisia sääntöjä on nykyisin teräs-, laivanrakennus-, tekokuitu- ja moottoriajoneuvoteollisuudessa sekä kuljetusalalla.

10.1. Johdanto

1) Pk-yritysten osuus on ratkaiseva työpaikkojen luonnissa ja yleisemmällä tasolla ne ovat yhteiskunnan vakauteen ja talouden kehitykseen vaikuttava tekijä. Yleisesti tunnustetaan, että pk-yritykset kärsivät lukuisista esteistä, jotka saattavat hidastaa niiden kehitystä. Yksi näistä ovat ongelmat pääoman ja luoton saannissa, minkä tärkeimmät syyt ovat puutteelliset tiedot, rahoitusmarkkinoiden vastahakoisuus riskinotossa sekä pk-yritysten tarjoamien vakuuksien rajallisuus. Pk-yritysten vähäiset voimavarat rajoittavat niiden mahdollisuuksia saada tietoa, erityisesti uudesta teknologiasta ja mahdollisista markkinoista. Uusien sääntelyjärjestelmien täytäntöönpanosta koituu usein lisäkustannuksia pk-yrityksille. Markkinoiden puutteet, jotka rajoittavat pk-yritysten yhteiskunnan kannalta myönteistä kehitystä, ovat perusteena valvontaviranomaisen myönteiselle näkemykselle, jonka mukaan se on valmis sallimaan pk-yrityksille annettavan valtion tuen siltä osin kuin tuki ei vaikuta alaan suhteettoman voimakkaasti, kun otetaan huomioon sen suhteellinen osuus ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen yhteisen edun mukaisten tavoitteiden saavuttamisessa.

2) ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa kielletään yleisesti, kuitenkin tietyin poikkeuksin `EY:n jäsenvaltion tai EFTA-valtion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa . . . siltä osin kuin se vaikuttaa sopimuspuolten väliseen kauppaan . . .`. Pk-yrityksille annettava valtion tuki kuuluu yleensä tämän määräyksen soveltamisalaan. Tällainen tuki tarjoaa edun tietyille yrityksille, toisin kuin yleiset toimenpiteet, jotka suosivat koko talouden yrityksiä. Tuki saattaa vaikuttaa ETAn sisäiseen kauppaan, koska monet pk-yritykset vievät osan tuotannostaan ja koska useimmilla teollisuudenaloilla pk-yritysten aseman vahvistuminen paikallisilla tai kansallisilla markkinoilla vaikeuttaa muualta ETAn alueelta tulevien tuottajien pääsyä kyseisille markkinoille.

3) Eräät pk-yritykset, erityisesti tietyt mikro-yritykset harjoittavat kuitenkin liiketoimintaa, johon ei kuulu kauppaa ETAn sopimusosapuolten välillä (esimerkiksi paikallisten palveluiden tarjonta). Tällaiseen toimintaan annettu tuki ei kuulu ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

4) Vaikka kaikki tietylle yritykselle myönnetty tuki voikin vääristää kilpailua, kaikella tuella ei ole havaittavaa vaikutusta ETAn sisäiseen kauppaan ja kilpailuun. Näin on erityisesti vähäisen tuen osalta, vaikka sitä ei yleensä myönnetä ainoastaan pk-yrityksille. Vähämerkityksistä tukea koskevalla säännöllä, joka tunnetaan de minimis -sääntönä (3), vahvistetaan tukikynnys, jota pienempään määrään ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta eikä tuesta tarvitse antaa tietoa etukäteen valvontaviranomaiselle valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

10.2. Pk-yritysten määrittely

1) Näiden suuntaviivojen soveltamista varten pk-yritys määritellään (4) yritykseksi,

- jossa on vähemmän kuin 250 työtekijää (5) ja

- jonka

- vuosiliikevaihto (6) (7) on enintään 40 miljoonaa ecua tai

- vuosittaisen taseen loppusumma on enintään 27 miljoonaa ecua ja

- joka täyttää jäljempänä määritellyn riippumattomuusehdon.

2) Jos on tarpeen erottaa toisistaan `pienet` ja `keskisuuret` yritykset, `pienellä` yrityksellä tarkoitetaan yritystä,

- jossa on vähemmän kuin 50 työntekijää ja

- jonka

- vuosiliikevaihto on enintään 7 miljoonaa ecua tai

- vuosittaisen taseen loppusumma on enintään 5 miljoonaa ecua ja

- joka täyttää jäljempänä määritellyn riippumattomuusehdon.

3) Riippumattomia yrityksiä ovat yritykset, joiden pääomasta tai äänivaltaisista osakkeista 25 prosenttia tai enemmän ei ole yhden sellaisen yrityksen omistuksessa tai sellaisten yritysten yhteisomistuksessa, joihin ei voida soveltaa tilanteen mukaan joko pk-yrityksen tai pienen yrityksen määritelmää. Tämä kynnysarvo voidaan ylittää kahdessa seuraavassa tapauksessa:

- jos yritys on julkisten sijoitusyhtiöiden, riskipääomayhtiöiden tai sijoittavien laitosten omistuksessa edellyttäen, että nämä eivät yksin tai yhdessä valvo yritystä,

- jos pääoma on jakautunut siten, että sen omistuksen määrittäminen ei ole mahdollista, ja jos yritys vakuuttaa voivansa täydellä syyllä olettaa, ettei 25 prosentin suuruinen tai suurempi osuus yrityksestä ole yhden sellaisen yrityksen omistuksessa tai sellaisten yritysten yhteisomistuksessa, joihin ei voida soveltaa tilanteen mukaan joko pk-yrityksen tai pienen yrityksen määritelmää.

4) Nämä kolme ehtoa (henkilökunnan määrä, liikevaihto tai tase ja riippumattomuus) ovat kasautuvia eli kaikkien kolmen on täytettävä. Riippumattomuusehto, jonka mukaan suurella yrityksellä ei saa olla 25:tä prosenttia tai enempää pk-yrityksen pääomasta, on käytäntönä useissa ETA-maissa, joissa tätä prosenttiosuutta pidetään kynnyksenä, jonka jälkeen valvonta on mahdollista. Ainoastaan todella riippumattomien pk-yritysten huomioon ottamiseksi on löydettävä tapa poistaa sellaiset pk-yritysten oikeudelliset järjestelyt, joiden avulla pk-yritykset voivat muodostaa yksittäistä pk-yritystä huomattavasti voimakkaamman taloudellisen ryhmän. Edellä mainittuja kynnysarvoja laskettaessa on tämän vuoksi laskettava yhteen edunsaajayrityksen ja kaikkien niiden yritysten tiedot, joissa sillä on suoraan tai epäsuorasti 25 prosenttia tai enemmän pääomasta tai äänivallasta.

10.3. Tuen arviointiperusteet

10.3.1. Yleiset periaatteet

1) Valvontaviranomainen voi pitää yhteismarkkinoille soveltuvana ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti `tukea tietyn taloudellisen toiminnan kehityksen . . . edistämiseksi, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla`. Voidakseen hyötyä tästä poikkeuksesta valtion tuen on ensinnäkin oltava luonteeltaan kannustavaa, se ei missään tapauksessa saa ainoastaan aiheuttaa pysyviä tai kausittaisia vähennyksiä kustannuksiin, joista yrityksen on tavallisesti selvittävä säilyttäen vallitseva tilanne, kuten toimintatuen kohdalla tapahtuu (8), ja sen on oltava tarpeellista sellaisten tavoitteiden saavuttamiseksi, joita ei pelkillä markkinavoimilla saavutettaisi. Näiden tavoitteiden on oltava yhteisen edun mukaisia. Tuki on myös suhteutettava niihin esteisiin, jotka on voitettava yhteisen edun perusteella toivottaviksi katsottujen sosio-ekonomisten hyötyjen turvaamiseksi: myönteisten vaikutusten on oltava suurempia kuin valtion tuen haitalliset vaikutukset kilpailuun ja kauppaan.

10.3.2. Tuen tarkoitus ja hyväksyttävät intesiteetit

10.3.2.1. Aineelliset investoinnit

1) Aineellisiksi `investoinneiksi` määritellään (9) käyttöomaisuuden investointi:

- `uutta yritystä perustettaessa, olemassa olevan yritystä laajennettaessa tai ryhdyttäessä olemassa olevan yrityksen tuote- tai tuotantomenetelmän perustavaa laatua olevaan muutostoimintaan (järkeistämällä, uudelleen järjestämällä tai uudenaikaistamalla)` tai

- `ottamalla haltuun yritys, joka on lopettanut toimintansa tai joka olisi lopettanut sen, ellei tällainen haltuunotto olisi tapahtunut.`

2) Tuen intensiteetti lasketaan hyväksyttävien kustannusten, eli todellisten maa-, rakennus- ja laitoskustannusten avulla. Jos kyseessä on yrityksen haltuunotto, olisi tarkasteltava omaisuuden myyntihintaa.

3) Alueilla, jotka eivät kuulu alueellisen tuen piiriin (10), valvontaviranomainen voi myöntää 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla tukea pk-yrityksille, jos bruttotukena (11) mitattava tuen intensiteetti osuutena edellisessä kohdassa tarkoitetuista kustannuksista ei ylitä 15:ta prosenttia pienillä yrityksillä tai 7,5:tä prosenttia keskisuurilla yrityksillä.

4) Tukea saavilla alueilla valvontaviranomainen voi hyväksyä pk-yrityksille annettavan tuen, joka ylittää sen kyseisen alueen suurten yritysten alueelliselle investointituelle hyväksymän tason:

- bruttomääräisesti kymmenellä prosenttiyksiköllä 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan soveltamisalaan kuuluvilla alueilla, jos tuen kokonaismäärä on enintään 30 prosenttia netto,

- bruttomääräisesti viidellätoista prosenttiyksiköllä 61 artiklan 3 kohdan a alakohdan soveltamisalaan kuuluvilla alueilla, jos tuen kokonaismäärä on enintään 75 prosenttia netto.

5) Kun EFTA-valtion ehdottama rahoitus kattaa menoja, jotka eivät kuulu valtion kustannusten edellä määriteltyyn määräytymisperusteeseen, on tuki laskettava uudelleen suhteessa hyväksyttäviin kustannuksiin (12). EFTA-valtiot voivat myös vapaasti myöntää muiden kuin näiden suuntaviivojen määritelmän mukaisesti korvauskelpoisten menojen osalta tukea vähämerkityksistä tukea koskevan säännön (de minimis -sääntö) sallimissa rajoissa.

10.3.2.2. Aineettomat investoinnit teknologian siirron muodossa

1) Valvontaviranomainen suhtautuu myönteisesti tutkimusta ja kehitystä (T& K) varten myönnettyyn tukeen. Koulutus- ja konsultointitukeen sisältyy tämän vuoksi tuki, jolla on tarkoitus rohkaista pk-yrityksiä käyttämään kehittynyttä teknologiaa, jota ne eivät olisi itse pystyneet kehittämään. Tämä tapahtuu siten, että hyväksytään rajoitettu apu teknologian siirtämiseksi tutkimuslaitoksista tai toisista yrityksistä pk-yrityksille. Koska lisenssien myöntäjien ja haltijoiden käytettävissä olevat tiedot ovat erilaisia uuden teknologian osalta ja markkinoilla on myös muita teknologian siirtoon liittyviä puutteita ja tietyn teknologian tai osaamisen hankintaan liittyy kustannuksia, joita on niiden luonteen vuoksi mahdotonta saada takaisin, saattaa olla perusteltua antaa julkista apua pk-yritysten hankinnoille tällä alalla samalla, kun rajoitetaan tämän avun vaikutusta kilpailuun. Valvontaviranomainen saattaa tämän vuoksi sallia kotimaan alueellisen tuen ulkopuolelle jääville pk-yrityksille annettavan tuen, joka ei ylitä seuraavaa bruttointensiteettiä prosenttiosuutena patenttioikeuksien, lisenssien, osaamisen tai patentoimattoman teknisen tiedon hankintakustannuksista (13): 15 prosenttia pienten yritysten osalta tai 7,5 prosenttia keskisuurten yritysten osalta.

2) Tukea saavilla alueilla valvontaviranomainen voi hyväksyä pk-yrityksille annettavan tuen, joka ylittää sen kyseisen alueen suurille yrityksille hyväksymän alueellisen investointituen tason:

- bruttomääräisesti kymmenellä prosenttiyksiköllä 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisilla alueilla, jos tuen kokonaismäärä on enintään 30 prosenttia netto;

- bruttomääräisesti viidellätoista prosenttiyksiköllä 61 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisilla alueilla, jos tuen kokonaismäärä on enintään 75 prosenttia netto.

10.3.2.3. Konsulttipalvelut, koulutus ja tietämyksen levittäminen

1) Yleensä hyväksytään 50 prosentin brutto-osuuteen asti tuki, joka on tarkoitettu ulkopuolisten konsulttien tarjoamiin konsulttipalveluihin uudessa tai vakiintuneessa pk-yrityksessä tai pk-yrityksen henkilökunnalle hallinnon, rahoituskysymysten, uuden teknologian (erityisesti tietotekniikan), saasteiden vähentämisen, henkisen omaisuuden oikeuksien suojelun tai vastaavan alalla annettavaan koulutukseen tai uusien hankkeiden toteutettavuuden tutkimiseen. Kutakin ohjelmaa tarkastellaan kuitenkin sen tarjoamien etujen perusteella, ja erityisesti kiinnitetään huomiota toteutettavan toiminnan ja markkinoiden väliseen etäisyyteen, mahdollisiin yksittäisiä yrityksiä koskeviin kustannuskattoihin, kaikkiin mahdollisuuksiin yhdistää tuki muihin tukimuotoihin sekä muihin asiaan mahdollisesti vaikuttaviin tekijöihin. Tietyissä poikkeuksellisissa olosuhteissa valvontaviranomainen voi hyväksyä myös 50 prosenttia ylittävän tuen. Tukea saavat alueet ovat yksi tällainen tapaus. Myös yleisiin tiedotuskampanjoihin voidaan myöntää intensiteetiltään suurempaa tukea, jos yksittäisen yrityksen siitä saama taloudellinen etu on vähäistä.

2) On tärkeää huomauttaa, että näihin toimenpiteisiin eivät sisälly:

- sellaisiin investointeihin annettava tuki, jotka todennäköisesti kirjataan yrityksen taseessa varoihin aineettomina oikeuksina (T& K-kustannukset, toimiluvat, patentit, lisenssit jne.) ja joita käsitellään kohdissa 10.3.2.2 ja 10.3.2.6, tai

- jatkuva tai määräaikainen tuki, joka ei toimi kannustimena ja joka liittyy yrityksen tavanomaisiin käyttömenoihin (tavanomainen veroneuvonta, säännölliset oikeuspalvelut, mainonta jne.).

10.3.2.4. Tuki pk-yrityksen siirrolle

1) Valvontaviranomainen tunnustaa ongelmat, joita pk-yritykset ja erityisesti perheyritykset kohtaavat, jos niiden on yrityksen siirtoon liittyvien voittamattomien vaikeuksien vuoksi lopetettava toimintansa. Jos myös ostaja on pk-yritys, sille voidaan myöntää tukea, jolla avustetaan yrityksen siirtoa aineellisiin investointeihin myönnettävää tukea koskevien edellä kohdassa 10.3.2.1 esitettyjen sääntöjen mukaisesti.

10.3.2.5. Ympäristönsuojelutuki

1) Ympäristönsuojeluun myönnettävää tukea käsitellään näiden suuntaviivojen 15 jaksossa olevien sääntöjen pohjalta. Pk-yrityksille annettava ympäristötuki voi olla bruttoarvoltaan enintään 10 prosenttiyksikköä suurempaa kuin suurille yrityksille tavallisesti sallittu tukiaste.

10.3.2.6. T& K-tuki

1) T& K-tukea käsitellään näiden suuntaviivojen 14 jaksossa olevien sääntöjen pohjalta. Pk-yrityksille annettava T& K-tuki voi olla bruttoarvoltaan enintään 10 prosenttiyksikköä suurempaa kuin suurille yrityksille tavallisesti sallittu tukiaste.

10.3.2.7. Työllisyystuki

1) Työllisyystukea käsitellään näiden suuntaviivojen 18 jaksossa olevien sääntöjen pohjalta. Valvontaviranomainen suhtautuu erityisen myönteisesti tukeen, jolla luodaan uusia työpaikkoja pk-yrityksiin.

10.3.2.8. Muihin tarkoituksiin myönnettävä tuki

1) Suurin osa pk-yritysten tukiohjelmista, joista valvontaviranomainen saa ilmoituksen, kuuluu edellä lueteltuihin ryhmiin. Valvontaviranomainen saattaa kuitenkin hyväksyä myös tuen muille perustelluille toimenpiteille, joilla pyritään auttamaan pk-yrityksiä, esimerkiksi rohkaisemalla niiden välistä yhteistyötä, tai joilla edistetään kulttuurin ja kulttuuriperinnön säilyttämistä, sillä edellytyksellä, että ne eivät vaikuta kaupan olosuhteisiin ja kilpailuun yleisen edun vastaisissa määrin.

(1) Tämä jakso vastaa pienille ja keskisuurille yrityksille annettavaa tukea koskevia yhteisön suuntaviivoja, jotka komissio on hyväksynyt 20. maaliskuuta 1996 (EYVL N:o C 213, 23.7.1996, s. 4). Yhteisön suuntaviivojen toimintaa tarkastellaan niiden oltua voimassa kolmen vuoden ajan. Tarvittaessa suuntaviivoihin voidaan tehdä tarkistuksia.

(2) Ks. näiden suuntaviivojen 7 jakso.

(3) Ks. näiden suuntaviivojen 12 jakso.

(4) Pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä 3 päivänä huhtikuuta 1996 annetun komission suosituksen 96/280/EY mukaisesti (EYVL N:o L 107, 30.4.1996, s. 4). Komissio muuttaa liikevaihdolle ja taseelle valittuja enimmäismääriä tarvittaessa ja yleensä joka neljäs vuosi tämän suosituksen hyväksymisen jälkeen yhteisön muuttuvien olosuhteiden huomioon ottamiseksi.

(5) Työntekijöiden määrä on vuotuisten työpanosyksiköiden määrä, jolla tarkoitetaan koko vuoden aikana kokopäiväisessä työssä olleiden palkansaajien määrää ja jossa osa-aikaiset tai kausityöntekijät lasketaan yksikön osina. Vuodeksi otetaan viimeisin päättynyt tilivuosi.

(6) `Liikevaihdolla` tarkoitetaan tässä yhtiömuodoltaan tietynlaisten yhtiöiden tilinpäätöksistä (ETA-sopimuksen liitteen XXII 4 kohdassa tarkoitettu säädös) annetun neuvoston neljännen direktiivin 78/660/ETY (EYVL N:o L 222, 14.8.1978, s. 11), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/8/EY (EYVL N:o L 82, 25.3.1994, s. 33), 28 artiklassa määriteltyä "nettoliikevaihtoa", eli "yhtiön tavanomaiseen toimintaan liittyvästä tuotteiden myynnistä ja palvelujen tarjoamisesta saatavat tuotot vähennettyinä myynnin oikaisuerillä sekä arvonlisäverolla ja muilla suoraan liikevaihdon perusteella määrättävillä veroilla".

(7) Jos taseen päättymispäivänä yritys ylittää tai alittaa työntekijöitä tai taloudellisia tietoja koskevat rajat, se joko tämän seurauksena saa tai menettää "pk-yrityksen", "keskisuuren yrityksen", "pienen yrityksen" tai "mikroyrityksen" (alle kymmenen työntekijää) aseman ainoastaan, jos tämä toistuu kahtena peräkkäisenä tilivuotena. Liikevaihto ja taseen kokonaisarvo ovat viimeksi tarkastetulta 12 kuukauden tilikaudelta. Jos kyseessä on uusi yritys, jonka kirjanpitoa ei ole vielä tarkastettu, sovellettavat arvot saadaan tilivuoden aikana tehdyistä luotettavista arvioista.

(8) On tiettyjä poikkeuksellisia olosuhteita, jossa toimintatukea voidaan myöntää alueille, joita koskee 61 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan mukainen alueellinen tuki. Ks. näiden suuntaviivojen 28 jakso.

(9) Näiden suuntaviivojen 25 kohdan 11 alakohdan mukaisesti.

(10) Ks. näiden suuntaviivojen 28 jakso.

(11) Eli tuen nimellisarvo (veroton) ja korkotukien diskontattu veroton arvo osuutena investointikustannuksista. Nettoluvut ovat verollisia.

(12) Tämä sääntö ei koske kustannuksia, jotka ovat tukikelpoisia jäljempänä kuvattavien tukimuotojen osalta.

(13) Jäljempänä esitettävät säännöt eivät koske sellaisten patenttioikeuksien, lisenssien jne. hankintakustannuksia, jotka muodostavat osan sellaisista T& K-hankkeen hyväksytyistä kustannuksista, jotka avun saaja on esittänyt näiden suuntaviivojen 14.6 kohdan 1 alakohdan neljännen alakohdan mukaisesti ja jotka ovat omassa T& K-hanketyypissään sallittujen tasojen mukaisia."

Tehty Brysselissä 11 päivänä syyskuuta 1996.

EFTAn valvontaviranomaisen puolesta

Puheenjohtaja

Knut ALMESTAD

(1) Jäljempänä `valtion tuen suuntaviivat`.

(2) EYVL N:o L 231, 3.9.1994, s. 1

(3) EYVL N:o L 245, 26.9.1996, s. 28