FI Euroopan unionin virallinen lehti L 300/1

EFTAn VALVONTAVIRANOMAISEN PÄÄTÖS

N:o 390/09/KOL,

tehty 7 päivänä lokakuuta 2009,

Mesta AS:n perustamisesta (Norja)

EFTAn VALVONTAVIRANOMAINEN (1), joka

OTTAA HUOMIOON Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (2) ja erityisesti sen 61–63 artiklan sekä pöytäkirjan 26,

OTTAA HUOMIOON EFTAn jäsenvaltioiden sopimuksen valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta (3) ja erityisesti sen 24 artiklan,

OTTAA HUOMIOON valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 (4) olevan I osan 1 artiklan 2 kohdan sekä II osan 4 artiklan 4 kohdan, 6 artiklan ja 7 artiklan 3 kohdan,

OTTAA HUOMIOON valvontaviranomaisen suuntaviivat ETA-sopimuksen 61 ja 62 artiklan soveltamisesta ja tulkinnasta (5) ja erityisesti julkisen palvelun velvoitteesta maksettavana korvauksena myönnettävää valtiontukea koskevan luvun,

OTTAA HUOMIOON pöytäkirjassa 3 olevan II osan 27 artiklassa tarkoitetuista täytäntöönpanosäännöksistä 14 päivänä heinäkuuta 2004 tehdyn valvontaviranomaisen päätöksen (6),

ON KEHOTTANUT mainittujen artiklojen mukaisesti asianomaisia esittämään huomautuksensa (7) ja ottaa huomioon nämä huomautukset,

SEKÄ KATSOO SEURAAVAA:

I TOSISEIKAT

1. MENETTELY

Valvontaviranomaiselle kanneltiin 30 päivänä elokuuta 2004 päivätyllä kirjeellä Norjan viranomaisten toimesta, jolla ne perustivat Mesta AS:n jatkamaan Norjan tielaitoksen (8) tuotantotoimintoja. Valvontaviranomainen vastaanotti ja kirjasi kirjeen saapuneeksi 2 päivänä syyskuuta 2004 (tapahtuma nro 291537).

Asiasta käydyn kirjeenvaihdon (9) jälkeen valvontaviranomainen ilmoitti Norjan viranomaisille 18 päivänä heinäkuuta 2007 päivätyllä kirjeellä tehneensä päätöksen N:o 350/07/KOL valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamiseksi Mesta AS:n perustamisen yhteydessä toteutetuista toimenpiteistä, jäljempänä ’menettelyn aloittamispäätös’.

Norjan viranomaiset esittivät huomautuksia 7 päivänä joulukuuta 2007 lähetetyllä kirjeellä (tapahtuma nro 456844). Menettelyn aloittamispäätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja sen ETA-täydennysosassa, ja asianomaisia pyydettiin esittämään huomautuksensa (10). Valvontaviranomainen sai huomautuksia neljältä asianomaiselta 29 päivänä tammikuuta sekä 4, 21 ja 27 päivänä helmikuuta 2008 (tapahtumat nro 461463, 463234, 466015 ja 467170). Lisähuomautuksia saatiin 4 päivänä huhtikuuta 2008 (tapahtuma nro 472381). Valvontaviranomainen toimitti nämä huomautukset 21 päivänä helmikuuta ja 7 päivänä huhtikuuta 2008 päivätyillä kirjeillä (tapahtumat nro 463245 ja 472529) Norjan viranomaisille kommentoitavaksi. Norjan viranomaiset esittivät huomautuksia 23 päivänä toukokuuta 2008 lähetetyllä kirjeellä (tapahtuma nro 478082).

Valvontaviranomainen ja Norjan viranomaiset kävivät epävirallisia puhelin- ja sähköpostikeskusteluja asiasta syksyllä 2008 ja keväällä 2009. Norjan viranomaiset vahvistivat valvontaviranomaiselle tuolloin annetut tiedot valtionhallinnosta ja sen uudistamisesta vastaavan ministeriön 6 päivänä heinäkuuta 2009 sähköisesti lähettämällä kirjeellä (tapahtuma nro 523766) (11).

2. VÄITETYN TUEN OLEMASSAOLOA KOSKEVIA TAUSTATIETOJA

2.1 KANTELU VALTIONTUEN OLEMASSAOLOSTA

Norjan tielaitos vastaa maanteiden ja katujen sekä siltojen ja tunneleiden rakentamisesta ja kunnossapidosta valtakunnallisella ja maakuntatasolla. Ennen tammikuun 1 päivää 2003 Norjan tielaitoksella oli piiritoimistojen kautta omat sisäiset tuotanto-osastonsa, jäljempänä ’tuotanto-osasto’. Ne vastasivat rakennustöistä tielaitoksen puolesta. Vuosina 2001–2002 Norjan viranomaiset kuitenkin päättivät toteuttaa sisäisten tuotantotoimintojensa rakenneuudistuksen. Hallitus ehdotti, että parlamentin olisi erotettava tuotantotoiminnot tielaitoksesta ja siirrettävä ne valtion omistamalle osakeyhtiölle (12). Hallinnolliset tehtävät, joihin sisältyvät tulevien rakennusurakoiden suunnittelu ja julkisten tarjouskilpailujen järjestäminen, säilyivät valtion hallinnossa.

Tielaitoksen tuotanto-osaston tuotantotoiminnot erotettiin 1 päivänä tammikuuta 2003 valtiosta ja siirrettiin uuteen yhtiöön, Mesta AS:ään. Kaikki tuotanto-osaston varat, oikeudet ja velvollisuudet siirrettiin Mesta AS:lle luontoissuorituksina (13). Varoihin sisältyivät koneet ja laitteet sekä tuotanto-osaston ja tielaitoksen väliset palvelusopimukset. Vastineeksi valtio sai uuden yhtiön osakkeita. Tällä hetkellä Mesta AS tekee rakennus- ja kunnossapitotöitä kilpaillen muiden markkinoilla toimivien yritysten kanssa.

Kantelijan mukaan Mesta AS saanut ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan vastaista valtiontukea neljän seikan vuoksi: i) valtio on rahoittanut rakenneuudistuksen kustannukset; ii) Mesta AS:lle siirretty kiinteä omaisuus arvostettiin alle markkina-arvon avaavassa taseessa; iii) Mesta AS on saanut ristikkäistukea seurauksena siitä, että tuotanto-osaston aikaisemmat sopimukset siirtyivät sille; ja iv) Mesta AS ei ole maksanut asiakirja- ja rekisteröintimaksuja, jotka tavallisesti on maksettava, kun kiinteistö siirtyy toisen omistukseen.

Seuraavassa kuvaillaan seikkoja, joilla on merkitystä arvioitaessa, sisältyykö näihin väitettyihin toimenpiteisiin valtiontukea.

2.2 RAKENNEUUDISTUS- JA MUUT UUDELLEENJÄRJESTELYTOIMENPITEET

Lainsäädännön valmisteluasiakirjojen mukaan noin 4 750 työntekijää kaikista työntekijöistä (yhteensä noin 5 000), jotka aikaisemmin olivat tuotanto-osaston palveluksessa, oli tarkoitus siirtää uuteen yhtiöön, Mesta AS:ään (14). Mesta AS:ään siirron seurauksena työntekijät menettäisivät virkamiesasemansa. Koska työntekijöillä oli oikeus kieltäytyä tällaisesta siirrosta, työntekijöille oli tarjottava kannustimia, jotka houkuttelivat hyväksymään siirron (15). Kaupallisesti elinvoimaisen yhtiön luomiseksi oli lisäksi tarpeen vähentää työvoimaa noin 1 700 työntekijällä noin 3 050 työntekijään (16).

Lainsäädännön valmisteluasiakirjoissa esitetään Norjan viranomaisten suunnittelemat rakenneuudistustoimenpiteet. Toimenpiteet olivat seuraavat: i) virkamieseläkeoikeuksien tilapäinen säilyttäminen (17); ii) erityistä eläkeikää koskevan oikeuden säilyttäminen (18); iii) varhaiseläkepaketit; ja muut toimenpiteet, jotka liittyivät iv) muuttoihin, työmatkoihin, palkan säilyttämiseen ja konekannan saneeraamiseen (19). Näitä nimitetään rakenneuudistustoimenpiteiksi, ja ne rahoitetaan suorilla avustuksilla. Alun perin tarkoituksena oli rahoittaa v) palkan korvausten muodostama kustannuserä suoralla rahoituksella (20). Juuri ennen Mesta AS:n avaavan taseen vahvistamista Norjan viranomaiset kuitenkin päättivät, että kyseiset kustannukset olisi sen sijaan katettava Mesta AS:lle annettavalla oman pääoman ehtoisella rahoituksella.

Neljän rakenneuudistustoimenpiteen suoralla avustuksella rahoitettavat kokonaiskustannukset arvioitiin alun perin 1 468 miljoonaksi Norjan kruunuksi (diskontattu nykyarvoon), ja valtion oli tarkoitus maksaa ne Mesta AS:lle erissä kolmen vuoden aikana vuosina 2003–2005 (21). Nämä rakenneuudistuskustannukset eivät sisältyneet Mesta AS:n avaavaan taseeseen, sillä tarkoituksena oli, että valtio rahoittaa rakenneuudistuskustannukset valtion talousarviosta vuosina 2003, 2004 ja 2005 (22).

Valtion vuoden 2006 talousarviosta ilmenee, että Mesta AS on saanut valtiolta yhteensä 993,6 miljoonaa Norjan kruunua rakenneuudistuskustannusten kattamiseen (23). Mesta AS oli käyttänyt tästä summasta 879,6 miljoonaa Norjan kruunua 30 päivään kesäkuuta 2008 mennessä. Rakenneuudistuksen kokonaiskustannukset arvioitiin 1 097,8 miljoonaksi Norjan kruunuksi (vuoden 2013 loppuun asti) (24). Norjan viranomaiset ovat selittäneet, että vaikka alun perin oli tarkoituksena, että valtio kattaisi kaikki rakenneuudistuskustannukset (mikä merkitsi sitä, että valtio myöntäisi lisävaroja, jos alkuperäinen rakenneuudistuskustannusten arvio (1 468 miljoonaa Norjan kruunua) olisi riittämätön), valtion talousarvioissa vuosille 2007 ja 2008 tehdään selväksi, että Mesta AS:lle ei myönnetä enää lisää rakenneuudistusvaroja sen jo saaman 993,6 miljoonan Norjan kruunun lisäksi (25).

Norjan viranomaiset ovat todenneet, että jos rakenneuudistuskustannukset osoittautuvat jakson lopussa Mesta AS:n saamaa summaa pienemmiksi, mikä on erittäin epätodennäköistä, ylijäämä on maksettava takaisin valtiolle.

Sääntelyn osalta Norjan viranomaiset antoivat lain tielaitoksen tuotantotoimintojen siirtämisestä valtion omistamaan osakeyhtiöön. Laissa säännellään joitakin tielaitokselta Mesta AS:ään siirrettyjen työntekijöiden oikeuksia (jäljempänä ’Mesta-laki’) (26).

2.2.1 Yleistä

Norjan viranomaiset ovat todenneet, että suurin haaste siirrettäessä työntekijöitä tuotanto-osastosta Mesta AS:ään oli mahdollistaa se, että uusi yhtiö pystyy toimimaan samoin ehdoin kuin kilpailijansa, ja näin luoda tasavertaiset toimintaedellytykset. Norjan viranomaiset päättivät siirtää työvoiman Mesta AS:lle ja jättää Mesta AS:n (eikä tielaitoksen) vastuulle toimenpiteet, jotka liittyvät työvoiman siirtämiseen ja vähentämiseen. Nämä toimenpiteet muodostivat osan kansallista tieverkostoa koskevien markkinoiden vapauttamista ja avaamista ja olivat ennakkoedellytys sille. Norjan valtio ei olisi avannut näitä markkinoita, jollei se olisi pystynyt luomaan uutta yhtiötä, jolla on riittävästi henkilöstöä. Norjan viranomaiset ovat todenneet, että tämä muodosti taustan valtion ammattiyhdistysten kanssa käymille neuvotteluille työntekijöiden siirtämisestä tuotanto-osastosta Mesta AS:ään. Neuvottelut johtivat 4 päivänä kesäkuuta 2002 osapuolten ”sopimukseen” tiettyjen virkamiesoikeuksien tilapäisestä jatkamisesta ja mahdollisuudesta tarjota varhaiseläkkeen kaltaisia toimenpiteitä työvoiman vähentämiseksi (27). Tämän sopimuksen erityispiirteitä kuvaillaan jäljempänä (28).

Ennen tammikuun 1 päivää 2003 Mesta AS:llä oli väliaikainen hallitus, joka edusti tulevaa yhtiötä. Norjan viranomaiset ovat todenneet, että väliaikainen hallitus ei osallistunut työntekijöitä koskeviin neuvotteluihin. Oikeus palkan korvaukseen sisällytettiin kuitenkin Mesta-lakiin (29). Sitä vastoin millään lailla tai muulla säädöksellä ei säännelty muita virkamiesoikeuksia.

Ennen sopimuksen sisältämien ehtojen kuvailua on hyödyllistä tarkastella lyhyesti tuotanto-osaston työntekijöiden asemaa ennen siirtoa Mesta AS:ään. Norjan viranomaiset ovat todenneet, että tuotanto-osaston työntekijät olivat valtion palveluksessa. Norjan lain mukaan valtion työntekijöillä on virkamiehen (30) asema, ja tällaisten työntekijöiden on oltava valtion eläkerahaston (”Statens pensjonskasse” tai ”SPK”) jäseniä (31). SPK:n jäsenyys takaa virkamiesten eläkeoikeudet. Virkamiesten oikeudesta erityiseen (varhaiseen) eläkeikään annetun lain mukaan eräillä tuotanto-osaston virkamiehillä (kuten autonkuljettajilla ja kokeilla) oli oikeus jäädä eläkkeelle erityisessä (varhaisessa) iässä (32).

Koska virkamiesasema liittyy valtion palveluksessa olemiseen, Mesta AS:ään siirrettyjen työntekijöiden virkamiesasema päättyi 1 päivänä tammikuuta 2003. Jollei tarkasteltavista työpaikkoja koskevista toimenpiteistä olisi päätetty, kyseiset työntekijät olisivat menettäneet virkamiesasemaan liittyvät oikeudet (33). Norjan viranomaiset ovat todenneet, että Norjan lain mukaan tuotanto-osaston siirtäminen Mesta AS:lle voidaan katsoa ”yrityksen siirroksi” (34). Yritysten siirtoa koskevien sääntöjen mukaisesti siirrettyjen työntekijöiden työsopimukset siirrettiin uuteen yhtiöön lukuun ottamatta eläkeoikeuksia (35). Koska uusi työnantaja ei ollut osa valtiota, Norjan viranomaisten mukaan tuotanto-osaston virkamiehillä oli oikeus kieltäytyä siirrosta Mesta AS:ään. Jos he kieltäytyisivät siirrosta, heidät voitaisiin kuitenkin irtisanoa virkamiehiin yleisesti sovellettavien sääntöjen mukaisesti, jollei toista sopivaa virkaa löydy: tällaisessa tilanteessa virkamiehillä on etuoikeus avoimiin virkoihin valtion hallinnossa (mutta ei palkan korvaukseen) (36).

Työntekijöillä oli näin ollen mahdollisuus pysyä halutessaan valtion palveluksessa, mutta tuotanto-osaston työntekijöiden siirtäminen uuteen yhtiöön (Mesta AS) oli kuitenkin edellytys sille, että markkinat voitaisiin yleensä vapauttaa. Tämän vuoksi Norjan viranomaisten oli tarjottava työntekijöille lisäkannustimia, jotta he suostuisivat siirtoon.

i) Virkamieseläkeoikeuksien tilapäinen säilyttäminen

Kuten edellä on kuvailtu, tielaitoksen työntekijöillä oli virkamiesasema, jonka he menettivät Mesta AS:ään siirron jälkeen. Edellä mainitun ammattiyhdistysten ja valtion välisen sopimuksen perusteella virkamieseläkeoikeudet kuitenkin säilyivät työntekijöillä viiden vuoden pituisen siirtymäkauden ajan (1 päivästä tammikuuta 2003 vuoden 2007 loppuun). Mesta AS:lle myönnetyn valtion rahoituksen tarkoituksena on kattaa ylimääräiset kustannukset, joita aiheutuu sen varmistamisesta, että työntekijöille taataan kyseisen ajanjakson aikana samansuuruiset eläkemaksut kuin virkamiehille (37).

Kuten edellä todettiin, SPK:n jäsenyys takaa virkamiesten eläkeoikeudet, ja näihin oikeuksiin liittyvät kustannukset maksetaan SPK:hon. Sen vuoksi viisivuotisen siirtymäkauden varmistamiseksi työntekijöiden jäsenyys SPK:ssa säilytettiin. Jotta Mesta AS pystyisi maksamaan työntekijöitään koskevat maksut, se haki SPK:n jäsenyyttä, joka sille myös myönnettiin (38).

Valtion rahoitus Mesta AS:lle rajoittuu tavallisen yksityisen eläkejärjestelmän keskimääräisten kustannusten ja SPK:n jäsenyyden säilyttämisestä aiheutuvien (korkeampien) kustannusten väliseen eroon. Alun perin kustannusten arvioitiin olevan noin 395 miljoonaa Norjan kruunua (39), mutta Norjan viranomaiset ovat ilmoittaneet, että 30 päivään kesäkuuta 2007 mennessä aiheutuneet kustannukset olivat 277,3 miljoonaa Norjan kruunua (ilman hallinnollisia kustannuksia) (40).

ii) Erityistä eläkeikää koskevan oikeuden säilyttäminen

Kuten edellä todettiin, joillakin Mesta AS:ään siirretyistä virkamiehistä oli oikeus jäädä eläkkeelle tavanomaista 67 vuoden eläkeikää aikaisemmin (65-vuotiaana). Ammattiyhdistysten ja valtion välisen sopimuksen mukaan niille tuotanto-osaston työntekijöille, joilla oli Mesta AS:n perustamisen aikaan enintään kymmenen vuotta eläkeikään (eli jotka olivat vähintään 55-vuotiaita), myönnettiin oikeus säilyttää 65 vuoden erityinen eläkeikä (41). Tämän järjestelyn mahdollisti se, että työntekijät olivat edelleen SPK:n jäseniä, kuten edellä kuvaillaan.

Valtion rahoitus Mesta AS:lle kattaa tavanomaisesta eläkejärjestelmästä aiheutuvien keskimääräisten kustannusten ja erityisen eläkeiän säilyttämisestä aiheutuvien kustannusten välisen eron. Alkuperäinen kustannusarvio oli noin 85 miljoonaa Norjan kruunua (42) (mukaan lukien hallinnolliset kustannukset, joiden osuus on noin 5 prosenttia kokonaismäärästä), mutta 30 päivään kesäkuuta 2007 mennessä aiheutuneet kokonaiskustannukset olivat 26,5 miljoonaa Norjan kruunua (ilman hallinnollisia kustannuksia) (43).

iii) Varhaiseläkepaketit

Ammattiyhdistysten ja valtion välisessä sopimuksessa todetaan myös, että kolmen vuoden aikana (1 päivästä tammikuuta 2003 vuoden 2005 loppuun) Mesta AS voisi tarjota tuotanto-osastosta siirretyille työntekijöille järjestelyä, jonka mukaan he voisivat jäädä eläkkeelle 60-vuotiaina tavanomaisen 67 vuoden eläkeiän sijasta (44). Yhtiö voisi tarjota varhaiseläkettä harkintansa mukaisesti työntekijäkohtaisen arvioinnin perusteella (45).

Valtion rahoitus Mesta AS:lle kattaa tavanomaisesta yksityisestä eläkejärjestelmästä aiheutuvien keskimääräisten kustannusten ja varhaiseläkkeen tarjoamisesta aiheutuvien kustannusten välisen eron. Lainsäädännön valmisteluasiakirjoissa valtion rahoittamat varhaiseläkejärjestelmien tarjoamisesta aiheutuvat kustannukset (mukaan lukien hallinnolliset kustannukset, joiden osuus on noin 5 prosenttia kokonaiskustannuksista) arvioitiin 911 miljoonaksi Norjan kruunuksi (46). Norjan viranomaiset ovat todenneet, että 470 työntekijää käytti hyväkseen tätä järjestelyä, ja 30 päivään kesäkuuta 2007 mennessä aiheutuneet kokonaiskustannukset olivat 691,9 miljoonaa Norjan kruunua (ilman hallinnollisia kustannuksia) (47).

iv) Muutot, työmatkat, palkan säilyttäminen ja konekannan saneeraus

Alustavien talousarvioasiakirjojen mukaan tämä kustannuserä kattaa kustannukset, joita aiheutuu muutoista (”flyttekostnader”), työmatkoista (”pendlergodtgjørelse”), palkan säilyttämisestä (”bibehold av lønn”) ja konekannan saneerauksesta (”maskiner–sanering”) (48). Norjan viranomaiset ovat todenneet, että siihen sisältyy myös kustannuksia, jotka liittyvät toimistojen muuttoon (”kontor–flyttekostnader”), tukitoimintojen muuttoon (”støttepunkter–flyttekostnader”) ja arkistojen siirtämiseen (”arkivoverføring”).

Palkan säilyttämiseen liittyvää toimenpidettä (jota ei ole toteutettu ja joka ei sen vuoksi ole aiheuttanut kustannuksia) lukuun ottamatta kaikki toimenpiteet toteutettiin Mesta AS:n perustamisajankohtana ja olivat voimassa vuoden 2005 loppuun. Kaikkiin toimenpiteisiin liittyvät kokonaiskustannukset arvioitiin alun perin 77 miljoonaksi Norjan kruunuksi (49), mutta Norjan viranomaisten mukaan tammikuussa 2006 aiheutuneet kokonaiskustannukset olivat noin 82,4 miljoonaa Norjan kruunua (ilman hallinnollisia kustannuksia). Valtio maksoi nämä kustannukset (50).

Tähän kustannuserään sisältyvät kustannukset, joita aiheutui johto- tai hallintohenkilöstön muutoista heidän siirtyessään Mesta AS:n palvelukseen. Koska henkilöstö aloitti työskentelyn Mesta AS:n toimipisteissä, jotka sijaitsivat eri paikkakunnilla kuin missä henkilöstö oli aikaisemmin työskennellyt tietaitoksen palveluksessa, joidenkin työntekijöiden oli vaihdettava kotipaikkaa aloittaessaan uudessa toimessaan. Kustannuksia olivat esimerkiksi todelliset, vahvistetut muuttokustannukset (”faktiske, legitimerte kostnader ved boligkjøp”), palkallinen muuttovapaa (”flyttepermisjon”) ja uuden asunnon etsimiseen liittyvistä matkoista aiheutuvat kustannukset (”visningsreise”).

Tämä kustannuserä kattaa myös kustannuksia, jotka katsottiin välttämättömiksi sen varmistamiseksi, että johto- tai hallintohenkilöstö siirtyy Mesta AS:n palvelukseen kauas kotipaikastaan. Kustannuksia ovat esimerkiksi koti- ja työpaikan väliset matkakustannukset (”hjemreise”), kaksinkertaisesta vuokrasta aiheutuvat kustannukset (”Dekning av husleie”) (51), koti- ja työpaikan välinen ajoneuvokorvaus (”kjøregodtgjørelse”) ja ateriakorvaus (”kostgodtgjørelse”).

Tähän kustannuserään sisältyvät kustannukset, joita aiheutuu muuttamisesta tielaitoksen toimistoista Mesta AS:n pääkonttoriin ja aluetoimistoihin. Kustannuksia aiheutui esimerkiksi vanhojen toimistojen siivoamisesta (”Rydding og rengjøring av gamle kontorer”), toimistotarvikkeiden pakkaamisesta (52) ja kuljettamisesta uusiin tiloihin (”Pakking og transport”), Mesta AS:n uusien toimistojen valmistelusta, kalustamisesta ja parantamisesta (”Klargjøring, innredning og oppgradering av nye kontorer”) sekä muuttojen hallinnoinnista (”administrasjon av flyttning”).

Tähän kustannuserään sisältyvät kustannukset, joita aiheutui vanhoista tiloista uusiin paikallisiin tukitoimintotiloihin muuttamiseen sekä vanhojen tukitoiminnoista vastaavien toimistojen uudelleenjärjestelystä Mesta AS:n uusiksi toimistoiksi. Siihen sisältyvät uuden ATK-järjestelmän luominen, mikä oli tarpeen siitä syystä, että tuotanto-osasto oli jakanut ATK-järjestelmän tielaitoksen muiden osastojen kanssa. Kustannuksia aiheutui esimerkiksi vanhojen tukitoiminnoista vastanneiden toimistojen siivoamisesta (”rydding og rengjøring av gamle driftsstøttepunkt”), toimistotarvikkeiden pakkaamisesta ja kuljettamisesta uusiin tiloihin (”pakking og transport”), uusien toimistojen valmistelusta, kalustamisesta ja parantamisesta (”klargjøring, innredning og oppgradering av nye kontorer”) sekä muuttojen hallinnoinnista (”administrasjon av flyttning”).

Tähän kustannuserään sisältyvät kustannukset, joita aiheutui sähköisten ja fyysisten arkistojen perustamisesta Mesta AS:ssä. Se kattaa kustannukset, joita aiheutui siitä, että merkitykselliset tielaitoksen arkistot erotettiin merkityksettömistä, ja Mesta AS:n uusien arkistojen perustamisesta. Kustannuksia aiheutui esimerkiksi kunkin arkiston tarvitsemien resurssien arvioinnista (”Ressursbehov pr. arkiv”), kopioinnista (”kopiering”), kuljetuksesta (”frakt”), valmistelutöistä (”klargjøring”) ja laadunvarmistus- ja turvallisuustoimista (”kvalitetssikring og sikkerhetsarbeid”).

Tämän kustannuserän voitaisiin olettaa kattavan kustannukset, jotka liittyvät koneiden korjaamiseen ja uudistamiseen, mutta niin ei kuitenkaan ole. Viranomaisten mukaan tuotanto-osasto oli ennen uudistusta suorittanut urakoita, joissa koneita ja muita laitteita oli jätetty rakennus- ja kunnostustyömaille (53). Siten tämä kustannuserä muodostui aikaisempiin työsopimuksiin liittyvistä velvoitteista ja siinä oli kyse työmaiden siivoamisesta (”opprydding”) sekä tarpeettomien koneiden poistamisesta, romuttamisesta ja kuljetuksesta (”fjerning, skroting, og fraktkostnader”). Poistettavat koneet olivat vanhoja ja rikkoutuneita eikä niitä voitu käyttää liiketoiminnassa, minkä vuoksi ne eivät sisältyneet koneiden (tai koko liiketoiminnan) arvostukseen (54). Norjan viranomaiset ovat todenneet, että Mesta AS antoi osan töistä alihankkijoille kaupallisin ehdoin. Toisen osan töistä Mesta AS suoritti itse hintaan, joka perustui tuntikustannuksiin (ilman voittomarginaalia) ja oli sen vuoksi alhaisempi kuin vastaavien töiden markkinahinta kyseisenä ajankohtana (55). Norjan viranomaiset ovat toimittaneet asiakirjoja, joissa luetellaan alihankkijoiden laskut ja Mesta AS:n itsensä perimät hinnat (56).

v) Palkan korvaus

Palkan korvauksen (”ventelønn”) muodostama kustannuserä ei ole osa Norjan viranomaisten rakenneuudistuskustannuksiksi kutsumia kustannuksia. Palkan korvaus oli kuitenkin yksi niistä kannustimista, joilla työntekijöitä houkuteltiin siirtymään Mesta AS:ään. Sitä tarkasteltaessa olisi otettava huomioon tarve vähentää työvoiman määrää.

Vaikka tuotanto-osastosta siirretyt työntekijät menettivät virkamiesasemansa, jotkin tästä asemasta johtuvat erityisoikeudet kuitenkin säilyivät tietyn aikaa. Mesta-laki koskee osaa näistä oikeuksista (57). Mesta-lain 4 §:ssä määrätään, että kolmen vuoden ajan Mesta AS:n palvelukseen siirtymisestä 1 päivänä tammikuuta 2003 niillä työntekijöillä, jotka myöhemmin irtisanotaan ja jotka täyttävät tietyt edellytykset (esimerkiksi vähintään yhden vuoden työssäoloaika), on oikeus asianmukaiseen virkaan valtion hallinnossa (”fortrinnsrett til annen statlig stilling”) tai, jollei tällaista virkaa voida tarjota, oikeus saada palkan korvausta (”ventelønn”).

Palkan korvauksesta säädetään virkamieslaissa (58). Se on järjestely, jonka mukaan virkamiehet, jotka on sanottu irti ja joille ei ole tarjottu muuta soveltuvaa työtä (laissa säädetyt edellytykset ja aikarajat huomioon ottaen), ovat oikeutettuja 2/3:aan irtisanomispäivän palkasta.

Alun perin palkan korvaukseen liittyvät kustannukset sisältyivät rakenneuudistuskustannuksiin, mutta työministeriö päätti myöhemmin, että arvioidut kustannukset olisi ennemminkin otettava huomioon määritettäessä Mesta AS:n oman pääoman suuruutta. Toisin sanoen valtio antaisi Mesta AS:lle varat kyseisten kustannusten rahoittamiseksi pääomasijoituksen muodossa (59). Tämä lähestymistapa perustui siihen, että oman pääoman muodossa annetun rahoituksen seurauksena irtisanomisia käytettäisiin varovaisemmin rakenneuudistusvälineenä uudessa yrityksessä. Sen sijaan käytettäisiin enemmän muita (halvempia) rakenneuudistusvälineitä, kuten virkavapaita alennetulla palkalla ja eläkepaketteja jne.

Alun perin suunniteltiin, että palkan korvausta koskevan ohjelman piiriin kuuluisi 450 työntekijää, ja sen kokonaiskustannukset olisivat noin 512 miljoonaa Norjan kruunua (60). Tätä arvioita päivitettiin lokakuussa 2002, jolloin työntekijämäärä muutettiin 150 työntekijäksi ja kokonaiskustannukset noin 150 miljoonaksi Norjan kruunuksi (61). Mesta AS:n omaa pääomaa määritettäessä otettiin huomioon viimeksi mainittu summa.

Pitääkseen kustannukset pieninä Mesta AS käytti seuraavia (halvempia) vaihtoehtoisia työvoiman vähentämiskeinoja (62). Norjan viranomaiset ovat kuitenkin todenneet, että tällaisten toimenpiteiden ja palkan korvauksen kokonaiskustannukset ovat 359 miljoonaa Norjan kruunua (josta 255,1 miljoonaa Norjan kruunua oli käytetty 21 päivään joulukuuta 2008 mennessä), ja ne ylittävät sen vuoksi selvästi tällaisten kustannusten kattamiseksi annetun summan:

Irtisanomispaketit on järjestely, jonka mukaan työntekijöiden työsuhde päättyy ilman palkan korvausta, minkä vastineeksi työntekijät saavat enintään vuoden palkan sekä taloudellista apua toisen työpaikan etsimiseksi.

Eläkepaketit on järjestely, jonka mukaan 62-vuotiaat työntekijät jäävät töistä ja saavat vastineeksi 66 prosenttia palkasta 67 vuoden eläkeikään asti ja oikeuden hankkia tavanomaisia eläkeoikeuksia tämän ajanjakson ajan.

Virkavapaa alennetulla palkalla on järjestely, jolla houkutellaan työntekijöitä, jotka saisivat oikeuden varhaiseläkkeeseen (60-vuotiaina) vuosien 2003 ja 2005 välillä, jäämään töistä aikaisemmin tarjoamalla vastineeksi 66:tta prosenttia palkasta siihen ajankohtaan asti, jolloin he olisivat saaneet oikeuden varhaiseläkkeeseen.

2.3 KONEIDEN JA LAITTEIDEN (”KALUSTO”) SEKÄ KIINTEISTÖJEN JA RAKENNUSTEN (”KIINTEISTÖT”) ARVO AVAAVASSA TASEESSA

Seuraavassa tarkastellaan sitä, kuinka kiinteän omaisuuden arvo määritettiin Mesta AS:n lopullisessa avaavassa taseessa. Kaksi tilintarkastusyhtiötä palkattiin arvonmääritystä varten: tielaitos palkkasi uutta yhtiötä perustettaessa Ernst & Youngin, ja liikenne- ja viestintäministeriö palkkasi Deloitte & Touchen suorittamaan laadunarvioinnin omaisuuden arvostuksesta ja ehdotetusta avaavasta taseesta sekä varmistamaan prosessin ja sen yhteydessä sovelletut menetelmät ja periaatteet. Myöhemmin Ernst & Youngista tuli Mesta AS:n tilintarkastaja.

Lyhyesti voidaan todeta, että toukokuussa 2002 tilintarkastajat aloittivat omaisuuden arvostuksen simuloidun jatkuvuusperiaatteen (eli rekonstruoidun kirjanpitoarvon) perusteella, mutta he muuttivat arvostusperiaatteen ”reaaliarvoiseksi” elokuussa 2002. Sekä kalustoa että kiinteistöjä arvioitiin yksittäin (tai ryhminä) (tarkempia tietoja jäljempänä 2.3.1 jaksossa). Lokakuussa 2002 tilintarkastajat arvioivat Mesta AS:n koko liiketoiminnan käyvän arvon toimivana yrityksenä diskontatun kassavirran menetelmän perusteella (tarkempia tietoja jäljempänä 2.3.2 jaksossa). Diskontattu kassavirta osoitti, että liiketoiminnan kokonaisarvo (eli toimintapääoma) oli yksittäisten omaisuuserien arvostuksesta saatua arvoa pienempi. Koska Norjan osakeyhtiölain mukaan oman pääoman määrä ei saa ylittää liiketoiminnan kokonaisarvoa, yksittäisten omaisuuserien (tai niiden ryhmien) arvoa alennettiin.

2.3.1 Omaisuuserien arvostaminen erikseen

vi) Kalusto

Omaisuuserien arvostusta varten tielaitos, Arthur Andersen & Co AS, Norjan hallituksen lakimies, ViaNova ja Skagerak Forsikringsmegling AS laativat raportin, joka on päivätty 10 päivänä toukokuuta 2002 ja jonka nimi on Avaava tase (63). Arvostus perustui periaatteessa ”kirjanpitoarvoon”. Koska kirjanpitolaki (64) ei kuitenkaan koske valtion hallintoa, tuotanto-osaston tileissä esitetyt arvot oli muotoiltava uudelleen vastaamaan sitä, mitä ne olisivat olleet, jos tuotanto-osastoon olisi sovellettu yleistä kirjanpitolakia (65). Näin ollen arvostusperiaatteena oli ennemminkin ”kirjanpitoarvon määrittäminen jälkikäteen” tai yksinkertaisesti ”simuloitu jatkuvuus”. Tämän perusteella tuotanto-osaston tileissä kaluston arvoksi 1 päivänä tammikuuta 2002 ilmoitettu 1 111 miljoonaa Norjan kruunua muutettiin 866 miljoonaksi Norjan kruunuksi. Tämä arvo muutettiin 747 miljoonaksi Norjan kruunuksi 1 päivänä tammikuuta 2003.

Tielaitoksen, Ernst & Youngin, Via Novan ja Skagerak Forsikringsmegling AS:n myöhemmin laatimasta, elokuussa 2002 päivätystä raportista, jonka nimi on Avaava tase (66), ilmenee kuitenkin, että heinäkuussa 2002 päätettiin, että Mesta AS:lle siirrettävät tuotanto-osaston omaisuuserät olisi arvostettava ”reaaliarvon” eikä ”simuloidun jatkuvuuden” periaatteen perusteella, koska reaaliarvo on läpinäkyvämpi arvostusperiaate.

Tielaitoksen, Ernst & Youngin, Via Novan, OPAK:n ja Skagerak Forsikringsmegling AS:n laatimassa, 20 päivänä joulukuuta 2002 päivätyssä raportissa, jonka nimi on Avaavan taseen liite: omaisuuserien arvostus , esitetään kaluston arvo reaaliarvon perusteella (67). Reaaliarvon määrittämisessä noudatettiin kahta lähestymistapaa: eräiden kalustoryhmien osalta lähtökohtana oli valtion hallinnossa kirjattu kirjanpitoarvo, jota tarkistettiin arvonlisäveron, poistoaikojen ja eräiden harkinnanvaraisten arvostusten huomioon ottamiseksi. Toisten kalustoryhmien osalta arvot perustuivat ulkoisiin arvostuksiin ja hintoihin (68). Tämän perusteella kaluston reaaliarvon arvioitiin olevan 572 miljoonaa Norjan kruunua ja kaikkien omaisuuserien kokonaisarvon 1 162 miljoonaa Norjan kruunua (69).

Ernst & Young on myöhemmin todennut, että edellä mainitussa raportissa, jossa käytetään 747 miljoonan Norjan kruunun suuruista simuloidun jatkuvuuden mukaista kirjanpitoarvoa lähtökohtana 572 miljoonan Norjan kruunun suuruisen reaaliarvon määrittämiseksi, esitetyt laskelmat ovat harhaanjohtavia. Ernst & Youngin mukaan tällaiset laskelmat eivät olleet osa prosessia, jossa määritettiin Mesta AS:lle siirrettävän kaluston reaaliarvo.

vii) Kiinteistöt

Toukokuussa 2002 laaditussa avaavaa tasetta koskevassa raportissa valtion hallinnon 1 päivänä tammikuuta 2002 rekisteröimä kiinteistöjen kirjanpitoarvo oli 596 miljoonaa Norjan kruunua. Sen jälkeen kun tästä poistettiin ne kiinteistöt, joita ei ollut tarkoitus siirtää Mesta AS:lle, ja arvoa tarkistettiin simuloidun jatkuvuuden periaatteen mukaisesti, arvioitu arvo oli 277 miljoonaa Norjan kruunua.

Kun arviointiperiaate muuttui simuloidusta jatkuvuudesta reaaliarvoon, riippumaton kiinteistöalan asiantuntija OPAK arvioi kiinteistöjen arvon. Norjan viranomaiset ovat toimittaneet 28 päivänä elokuuta 2002 päivätyn asiantuntija-arvion, jossa OPAK arvioi 375 kiinteistön arvon olevan noin 336 miljoonaa Norjan kruunua (70). OPAK:n laatimassa, 31 päivänä lokakuuta 2002 päivätyssä seurantaraportissa todettiin, että muun muassa 16 kiinteistön lisäyksen seurauksena kiinteistöjen arvioitu arvo oli 395 miljoonaa Norjan kruunua. Ernst & Young on todennut, että tämän jälkeen niiden kiinteistöjen pois jättäminen, joita ei ollut tarkoitus siirtää Mesta AS:ään, ja vuokrakiinteistöjä (71) koskevat oikaisut pudottivat kiinteistöjen arvon 331 miljoonaan Norjan Kruunuun (72).

Joulukuussa 2002 laadittu raportti ”Avaavan taseen liite: omaisuuserien arvostus” osoittaa, että vaikka simuloidun jatkuvuuden periaatteeseen perustuva kiinteistöjen arvo oli 596 miljoonaa Norjan kruunua, reaaliarvoon perustuvan periaatteen soveltaminen johti 331 miljoonan Norjan kruunun arvoon.

2.3.2 Diskontattuun kassavirtaan perustuva arvostus

Samanaikaisesti omaisuuserien yksittäisen arvostuksen kanssa mutta siitä erillään arvioitiin koko liiketoiminnan käypä arvo toimivana yrityksenä käyttäen diskontatun kassavirran menetelmää, joka on kuvailtu Ernst & Youngin 20 päivänä lokakuuta 2002 päivätyssä arvonmääritystä koskevassa raportissa (73). Raportissa päätellään, että diskontatun kassavirran menetelmää soveltamalla toimintapääoma (74) on noin 600 miljoonaa Norjan kruunua (+/– 25 %). Analyysi perustui vuosien 2003–2012 kassavirtojen arviointiin. Kyseisinä vuosina nykyarvon arvioitiin olevan negatiivinen 300 miljoonalla Norjan kruunulla ja loppuarvon 900 miljoonaa Norjan kruunua (75). Tuottoasteeksi vahvistettiin 6,7 prosentin nimellistuotto verojen jälkeen (76).

Ernst & Youngin mukaan toimintapääoma (600 miljoonaa Norjan kruunua) muodostuu kokonaisvarallisuudesta, josta on vähennetty lyhytaikaiset velat. Vertailun vuoksi omaisuuserien yksittäisen arvostuksen mukainen arvio oli 1 162 miljoonaa Norjan kruunua. Jos 1 162 miljoonasta Norjan kruunusta vähennetään lyhytaikaiset velat (464 miljoonaa Norjan kruunua), toimintapääomaksi (77) saadaan 698 miljoonaa Norjan kruunua. Tämä on enemmän kuin koko liiketoiminnan käypään arvoon perustustuvasta arvostuksesta (eli diskontatun kassavirran menetelmällä) saatu 600 miljoonaa Norjan kruunua. Norjan osakeyhtiölain mukaan oma pääoma ei saa ylittää liiketoiminnan kokonaisarvoa, minkä vuoksi omaisuuserien arvoa oli pienennettävä (78). Näin ollen Ernst & Young pienensi omaisuuserien arvoa, jotta toimintapääoma laskisi 619 miljoonaan Norjan kruunuun. Tämä esitetään seuraavassa (79):

Kiinteä omaisuus 1 053 Käyttöpääoma 109 Lyhytaikaiset velat (464) Netto 698 Tarkistus alaspäin – kalusto (25) Tarkistus alaspäin – kiinteistöt (54) Tarkistus alaspäin yhteensä (79) Arvo alaspäin tarkistuksen jälkeen 619 Velat (eläkkeet) 319 Oma pääoma 300 Oma pääoma käteisen muodossa 1 600 Oma pääoma yhteensä avaavassa taseessa 1 900

Edeltävästä ilmenee, että omaisuuden arvoa tarkistettiin alaspäin 79 miljoonaa Norjan kruunua. Koska kiinteistöjen ja kaluston arvosta oli paljon epävarmuutta, alaspäin tarkistus jaettiin niiden kesken seuraavasti:

Kaluston arvioitu reaaliarvo 572 Hankinnat 44 Tarkistus alaspäin (25) Arvo avaavassa taseessa 591 Kiinteistöjen arvioitu reaaliarvo 331 Hankinnat 4 Tarkistus alaspäin (54) Arvo avaavassa taseessa 281

2.3.3 Laadun arviointi

Samanaikaisesti reaaliarvon määrittämisen kanssa Deloitte & Touche oli aloittanut (lokakuussa 2002) ensimmäisten arvonmääritysten (jotka perustuivat simuloituun jatkuvuuteen) vertaamisen tuloksiin, jotka saatiin diskontatun kassavirran menetelmällä. Deloitte & Touche havaitsi, että (simuloidun jatkuvuuden mukaista) kiinteän omaisuuden arvoa oli pienennettävä 1 137 miljoonasta Norjan kruunusta (80) 937 miljoonaan Norjan kruunuun (eli 200 miljoonaa Norjan kruunua) (81).

2.3.4 Arvostus lopullisessa avaavassa taseessa

Mesta AS:n Ernst & Youngin, ViaNova Planin ja Trafikk AS:n avustuksella laatimassa 1 päivänä tammikuuta 2003 päivätyssä lopullisessa avaavassa taseessa (liite A) ilmoitetaan kiinteän omaisuuden kokonaisarvoksi 977 miljoonaa Norjan kruunua (82).

Lopullinen avaava tase vahvistaa, että joulukuun 2002 raportissa (”Avaavan taseen liite: omaisuuserien arvostus”) ilmoitettua koneiden 572 miljoonan Norjan kruunun arvoa tarkistettiin alaspäin 25 miljoonaa 547 miljoonaan Norjan kruunuun. Lisäsijoitusten ja joidenkin pienten oikaisujen huomioinnin jälkeen kaluston lopulliseksi arvoksi muodostui 594 miljoonaa Norjan kruunua.

Tehtyjen 4 miljoonan Norjan kruunun hankintojen jälkeen kiinteistöjen reaaliarvo oli 335 miljoonaa Norjan kruunua, ja 54 miljoonan Norjan kruunun suuruinen tarkistus alaspäin (joka oli tarpeen diskontatun kassavirtamenetelmän seurauksena) merkitsi sitä, että kiinteistöjen arvoksi tuli 281 miljoonaa Norjan kruunua.

2.4 SIIRTYMÄSOPIMUSTEN SIIRTÄMINEN JA NIIDEN ARVO AVAAVASSA TASEESSA

2.4.1 Rakennussopimukset

Norjan viranomaisten mukaan 1 päivästä tammikuuta 2003 kaikista uusista rakennusurakoista (esimerkiksi teiden, tunneleiden, satama-alueiden ja siltojen rakentamisesta) järjestettiin julkinen hankintamenettely.

Sen hetkiset rakennusurakat oli kuitenkin siirrettävä Mesta AS:lle, jotta keskeneräiset rakennusurakat voitaisiin saattaa päätökseen. Sen hetkisten urakoiden monimutkaisuus ja kesto vaihtelivat, mutta ne kaikki umpeutuivat vuoden tai kahden vuoden sisällä Mesta AS:n perustamisesta. Norjan viranomaisten mukaan rakennussopimukset siirrettiin Mesta AS:lle sopimuksille alun perin vahvistetuin hinnoin. Norjan viranomaisten mukaan nämä hinnat vastaavat markkinahintoja. Ennen 1 päivää tammikuuta 2003 suuri osa rakennusurakoista kilpailutettiin, minkä vuoksi tielaitos oli saanut kokemusta markkinoiden hintatasosta. Lisäksi tielaitoksen ja tuotanto-osaston sisäiset rakennussopimukset oli hinnoiteltava sisäisten ohjeiden mukaisesti, jotka sisälsivät sisäisten sopimusten hinnoittelua koskevia sääntöjä (83). Sisäisten ohjeiden mukaan avointen tarjouskilpailujen yhteydessä hinnoista saadun kokemuksen on muodostettava perusta hintojen määrittämiselle sisäisissä sopimuksissa: julkisten tarjouskilpailujen hintoja olisi joko käytettävä suoraan tai sisäisten sopimusten hintojen olisi perustuttava arvioihin, joita on verrattu markkinahintoihin ja (tarvittaessa) laskettu markkinatasolle (84). Kummassakin tapauksessa tielaitoksen yleisenä ehtona oli, että sisäisten sopimusten hintojen olisi vastattava markkinoiden hintatasoa (85). Norjan viranomaiset ovat myös selventäneet lopuksi, että kaikkia palveluja koskevia veroja ja maksuja lukuun ottamatta verotukselliset ja muut sääntelyvaatimukset eivät vaikuttaneet hintaan, jolla sopimukset siirrettiin (86).

Hinnat, joilla rakennussopimukset siirrettiin Mesta AS:lle, olivat samat kuin ne hinnat, joita käytettiin urakoista saatavien tulojen määrittämisessä diskontatun kassavirran menetelmässä.

2.4.2 Teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevat sopimukset

Mesta AS:lle siirtyi 102 voimassa olevaa teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevaa sopimusta (”funksjonsavtaler”) (87). Nämä sopimukset kattoivat tiepäällysteisiin, tiemerkintöihin, ojitukseen, hiekoitukseen sekä tulviin ja lumivyöryihin liittyviä töitä, ja niiden voimassaolo päättyisi viimeistään neljän vuoden kuluessa, eli vuoden 2006 kolmannella vuosineljänneksellä. Keston mukaan ne jakautuvat neljään luokkaan jäljempänä esitetyn mukaisesti. Teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevien sopimusten voimassaolon päättyessä tielaitos aloitti noin 25 prosentista sopimuksia julkisen tarjouskilpailun kunkin vuoden syyskuun 1 päivänä seuraavalla tavalla:

— A-luokka: 24 sopimusta, joiden voimassaolo päättyi syksyllä 2003

— B-luokka: 25 sopimusta, joiden voimassaolo päättyi syksyllä 2004

— C-luokka: 27 sopimusta, joiden voimassaolo päättyi syksyllä 2005

— D-luokka: 26 sopimusta, joiden voimassaolo päättyi syksyllä 2006.

Kuhunkin luokkaan kuuluu sopimuksia, jotka kattavat maantieteellisiä alueita tasaisesti joka puolella Norjaa (palvelun tarjoamisen vakauden varmistamiseksi jatkossa), ja luokat jakautuvat myös toteutettavien töiden vaikeusasteen mukaan. Luokkaan A kuuluvat yksinkertaisimmat työt pienillä alueilla (eli alueilla, joilla liikenne, sääolosuhteet ja tietyyppi aiheuttavat vähän haasteita), kun taas luokkaan D kuuluvat sekä tietyypin (esimerkiksi vuoristo- ja jyrkännetiet) että liikenteen ja sään puolesta vaikeimmat työt. Luokkiin B ja C kuuluvat työt näiden ääripäiden välillä.

Norjan viranomaiset ovat todenneet, että tuotanto-osaston teiden ylläpidosta ja hoidosta tekemien sopimusten nojalla tarjottujen palvelujen hinnat eivät muuttuneet siirrettäessä sopimukset Mesta AS:lle.

2.4.3 Arvo, jolla sopimukset siirrettiin

Hinnat, joilla sopimukset siirrettiin, ilmenevät Norjan viranomaisten lähettämästä Excel-taulukosta, joka on samankaltainen kuin Veidekke ASA:n aikaisemmin toimittama taulukko (88). Menettelyn aloittamispäätöksen jälkeen Norjan viranomaiset ovat päivittäneet arviota kokonaishinnasta, jolla rakennussopimukset siirrettiin Mesta AS:lle, 2 960 miljoonasta Norjan kruunusta 2 942 miljoonaan Norjan kruunuun (89). Norjan viranomaiset ovat lisäksi päivittäneet arviota kokonaishinnasta, jolla teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevat sopimukset siirrettiin Mesta AS:lle, 5 750 miljoonasta Norjan kruunusta 5 866 miljoonaan Norjan kruunuun. Katsauksessa ei ilmoiteta yksittäisten sopimusten hintaa.

2.4.4 Myöhemmistä tarjouskilpailuista seurauksena oleva hintataso

Tielaitoksen, ViaNova Planin ja Trafikk AS:n tilaamassa ja julkaisemassa raportissa analysoidaan sopimusten hintatasoa joulukuussa 2003 (”ViaNovan raportti”). ViaNovan raportista ilmenee, että useista Mesta AS:lle siirretyistä teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevista sopimuksista järjestettiin julkinen tarjouskilpailu tammikuussa 2003. Yksi raportin päätelmistä oli se, että niiden siirtymäsopimusten, joista järjestettiin julkinen tarjouskilpailu vuoden 2003 aikana, kustannustaso näyttää olevan noin 32 prosenttia alhaisempi kuin vastaavien Mesta AS:lle siirrettyjen siirtymäsopimusten alkuperäinen kustannustaso. Norjan viranomaiset ovat todenneet sen olevan totta, että tielaitos ei aloittanut uudelleenneuvotteluja (jäljellä olevien) siirtymäsopimusten hintojen alentamiseksi.

Norjan viranomaiset ovat toimittaneet katsauksen hinnoista, jotka olivat seurausta teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevien sopimusten kilpailuttamisesta vuosina 2003–2006. Norjan viranomaisten toimittamassa katsauksessa esitetyt summat ovat (joitakin eroja lukuun ottamatta) samanlaiset kuin summat Veidekke ASA:n toimittamassa Excel-taulukossa, johon sisältyy myös taulukko, jossa verrataan voittavaa (eli alinta) tarjousta kussakin tarjouskilpailussa niihin hintoihin, joilla sopimukset siirrettiin. Veidekke ASA:n tekemän vertailun mukaan vuosina 2003–2006 tehdyissä sopimuksissa voittaneiden tarjousten hinnat olivat yleensä alhaisempia kuin hinnat, joilla sopimukset oli aiemmin siirretty Mesta AS:lle. Vertailu osoittaa myös, että Mesta AS:n itse myöhemmissä tarjouskilpailuissa tarjoamat hinnat ovat alhaisempia kuin hinnat, joilla sopimukset on siirretty Mesta AS:lle (90).

(miljoonaa Norjan kruunua) Tarjouskilpailun vuosi Voittanut tarjous Summa, jolla sopimuksen siirtohinta ylittää voittaneen hinnan Summa, jolla sopimuksen siirtohinta ylittää Mesta AS:n tarjoukset tarjouskilpailuissa 2003 1 226,6 94 67 2004 1 605,2 328 282 2005 1 857,1 760 563 2006 7 455,5 948 900

Viranomaisten toimittama katsaus niistä teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevista sopimuksista, joista on vuosina 2003–2006 järjestetty tarjouskilpailu, osoittaa Mesta AS:n voittaneen 14 sopimusta vuonna 2003 järjestetyissä 24 tarjouskilpailussa. Vuonna 2004 Mesta AS voitti 13 sopimusta yhteensä 25 sopimuksesta ja vuonna 2005 Mesta AS voitti 20 sopimusta yhteensä 29 sopimuksesta. Vuonna 2006 Mesta AS voitti 21 sopimusta 30 sopimuksesta (91). Tämä merkitsee sitä, että tarjolla olleista 108 sopimuksesta Mesta AS sai 68 sopimusta, eli noin 62,7 prosenttia.

2.4.5 Aiemmat hintojen tarkastelut ja tielaitoksen kokemus

Norjan viranomaiset ovat todenneet, että ennen Mesta AS:n perustamista Norjan suurkäräjät tuki viittä koe-/pilottisopimusta, joista tielaitos aikoi järjestää tarjouskilpailun. Viranomaisten mukaan kilpailussa tarjottuja hintoja käytettiin tämäntyyppisten sopimusten sisäisessä arvioinnissa (Mesta AS:n perustamisesta vuonna 2001 tehtyä päätöstä edeltävällä ja sen jälkeisellä ajanjaksolla). Hintoja ei ole kuitenkaan käytetty perustana siirtymäsopimusten hintojen määrittämiselle. Valvontaviranomaisen tiedustellessa syytä tähän Norjan viranomaiset totesivat, että siirtymäsopimusten arvo oli päätetty määrittää sopimusten kustannuspohjan perusteella.

Viranomaisten mukaan voittaneet hinnat viidessä koe-/pilottisopimuksessa olivat seuraavat:

— Bærum (1998) viisi vuotta: 74 940 000 Norjan kruunua

— Nedre Romerike (1999) viisi vuotta: 56 000 000 Norjan kruunua

— Ibestad Dyrøy (1999) neljä vuotta: 30 418 400 Norjan kruunua

— Lågendalen (2000) neljä vuotta: 45 706 323 Norjan kruunua

— Våler og Åsnes (2001) viisi vuotta: 39 018 023 Norjan kruunua.

Tielaitos laati joulukuussa 2000 raportin, jossa se tarkasteli tuotanto-osaston teiden ylläpito- ja hoitopalvelujen kilpailukykyä (92). Raportti sisältää elokuun 2000 alustavat tulokset, ja kilpailukyky on laskettu määrittämällä sopimuksen laskettujen kustannusten ja sovitun hinnan välinen suhde. Tuotanto-osaston sopimusten tapauksessa kustannukset muodostivat 94 prosenttia hinnasta, kun taas yksityisten yrittäjien tekemissä sopimuksissa kustannukset muodostivat 71 prosenttia hinnasta. Näyttää siltä, että koe-/pilottisopimukset toimivat tämän päätelmän perustana. Raportin sivulla 7 Bærumia koskeva sopimuksen keskimääräisen vuotuisen arvon todetaan olevan 15 miljoonaa Norjan kruunua julkisen tarjouskilpailun seurauksena. Tämä luku on saatu kertomalla kilometrikohtainen hinta (125 000) tien pituudella (120 km), jonka tuloksena on 15 miljoonaa Norjan kruunua (tai 75 miljoonaa Norjan kruunua viiden vuoden aikana) (93). Nedre Romerikea koskevan sopimuksen vuotuiseksi arvoksi ilmoitetaan 11,2 miljoonaa Norjan kruunua. Kilometrihinta 50 000 kerrottuna 198 kilometrillä tietä antaa tulokseksi 9,9 miljoonaa Norjan kruunua (tai 49,5 miljoonaa Norjan kruunua viiden vuoden aikana) (94).

Suurkäräjien liikennekomitean liikenneministeriölle vuosina 1999–2000 tielaitoksen tilanteesta esittämistä kysymyksistä ilmenee lisäksi, että Akerhusissa oli suoritettu analyysi, joka osoitti teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevien sopimusten hintatason olleen 20–25 prosenttia korkeampi kuin yksityisten sopimusten hinnat (95). Lisäksi 17 päivänä huhtikuuta 2001 päivätyssä lehdistötiedotteessa tielaitos viittaa siihen, että niiden neljän sopimuksen, joiden nojalla yksityiset toimijat tarjosivat teiden ylläpito- ja hoitopalveluja, ja niiden sopimusten, joiden nojalla tuotanto-osasto tarjosi vastaavia palveluja, välinen vertailu osoitti, että yksityisten toimijoiden tarjoama alhaisin hinta oli noin 15–20 prosenttia alhaisempi kuin tuotanto-osaston hinta.

2.4.6 Siirtymäsopimukset ja avaava tase

Norjan viranomaiset ovat todenneet, että siirtymäsopimukset olivat omaisuuseriä, jotka muodostivat osan diskontatusta kassavirrasta ja otettiin sen vuoksi huomioon arvioitaessa Mesta AS:n kokonaisarvoa. Diskontatun kassavirran analyysista saatujen tulosten perusteella sopimusportfolion (96) arvo oli kuitenkin liian alhainen minkään arvon määrittämiseksi sille (97).

2.4.7 Tilapäinen julkisen palvelun velvoite

Norjan viranomaiset ovat todenneet, että Norjan viranomaiset asettivat ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan mukaisesti Mesta AS:lle julkisen palvelun velvoitteen tarjota 1 päivästä tammikuuta 2003 alkaen teiden ylläpito- ja hoitopalveluja kansalliselle maantieverkostolle. Velvoite poistettiin vähitellen, ja se päättyi 1 päivänä syyskuuta 2006. Julkisen palvelun tehtävä on kuvailtu yksityiskohtaisesti tielaitoksen vuonna 1999 julkaisemassa (vuonna 2003 päivitetyssä) raportissa, joka koskee teiden ylläpidon ja hoidon standardeja (98). Raportissa esitetään perusvaatimukset sen varmistamiselle, että teiden ylläpito- ja hoitopalvelujen taso on riittävä tieturvallisuuden säilyttämiseksi, asettamalla tunneleita, ojitusta, tiepäällystystä, siltoja, laitureita ja jalkakäytäviä koskevat konkreettiset standardit tai toimet (”standardisointiraportti”) (99). Standardisointiraportissa vahvistetaan myös erityiset standardit teiden luotettavalla kunnossapidolle talvella tieturvallisuuden säilyttämiseksi. Palvelutehtävä on annettu Mesta AS:lle kuhunkin Mesta AS:lle myönnettyyn sopimukseen sisältyvällä määräyksellä, jossa kuvaillaan lyhyesti merkitykselliset standardit ja viitataan teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevaan standardisointiraporttiin.

Norjan viranomaisten mukaan edellä kuvailtu julkisen palvelun tehtävä osoitettiin Mesta AS:lle, jotta voitaisiin taata riittävä tieturvallisuuden taso syyskuuhun 2006 asti. Tältä osin viranomaiset ovat todenneet, että tielaitos vastaa tieturvallisuudesta ja sen vähimmäistason varmistamisesta valvomalla korjaus- ja kunnossapitotöitä (100). Tässä tehtävässä oli 1 päivään tammikuuta 2003 asti kyse pääasiassa yhden palveluntarjoajan eli tuotanto-osaston töiden valvonnasta. Tämän päivämäärän jälkeen tehtävän laajuus kuitenkin muuttuisi, koska teiden kunnossapitotyöt kilpailutettaisiin ja sen vuoksi useat eri palveluntarjoajat tekisivät niitä. Lainsäädännön valmisteluasiakirjoista ilmenee tältä osin, että markkinoiden asteittaisen avaamisen tarkoituksena oli varmistaa, että tielaitos pystyisi edelleen valvomaan riittävässä määrin tiestandardeja ja varmistamaan, että turvallisuus pysyy tyydyttävällä tasolla (101).

Norjan viranomaiset ovat lisäksi todenneet, että tämä on myös syy siihen, että kaikkein riskialteimmista ja vaativimmista urakoista järjestettiin tarjouskilpailu prosessin lopussa, kun taas yksinkertaisimmista ja pienimmistä urakoista järjestettiin tarjouskilpailu ensimmäisenä (102). Jättämällä vaativimmat urakat viimeiseksi tielaitos olisi jo saanut melko paljon kokemusta useiden palveluntarjoajien valvomisesta ensimmäisten tarjouskilpailukierrosten jälkeen. Sen vuoksi tielaitoksella oli parhaat mahdolliset edellytykset jatkaa tieturvallisuuden valvontaa silloin, kun vaativammat urakat kilpailutettiin (103).

Julkisista palveluista suoritetuista korvauksista Norjan viranomaiset ovat toimittaneet seuraavat taulukot, joissa esitetään Mesta AS:n tarjoamien palvelujen kustannukset, tulot ja tuottoaste teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevien siirtymäsopimusten mukaisesti (104). Tässä yhteydessä Norjan viranomaiset ovat todenneet, että Mesta AS piti erillistä kirjanpitoa jokaisesta siirtymäsopimuksesta vuosina 2003–2006. Näin ollen seuraavissa taulukoissa esitetyt tulot (ja kustannukset) liittyvät suoraan teiden ylläpitoa ja hoitoa koskeviin siirtymäsopimuksiin.

Taulukko 1 osoittaa, että suhteessa Mesta AS:ään sijoitettuun kokonaispääomaan, pääomaa on osoitettu teiden ylläpitoa ja hoitoa koskeville siirtymäsopimuksille samassa suhteessa kuin mikä siirtymäsopimuksista saatujen tulojen osuus on kokonaistuloista.

Mesta AS – pääoman kohdentaminen

(miljoonaa Norjan kruunua) Kokonaispääoma 2003 2004 2005 2006 Avaava tase 2 686 3 989 4 291 4 643 Päättävä tase 3 989 4 291 4 643 4 340 Keskiarvo 3 338 4 140 4 467 4 492 Mestan kokonaisliikevaihto 6 386 5 899 6 076 4 492 Ylläpidon ja hoidon kokonaisliikevaihto 3 645 3 613 3 235 3 253 Ylläpidon ja hoidon liikevaihdon osuus suhteessa kokonaisliikevaihtoon 57 % 61 % 53 % 55 % Ylläpitoon ja hoitoon kohdennettu pääoma 1 905 2 536 2 378 2 460 Siirtymäsopimuksiin kohdennetun ylläpito- ja hoitopääoman osuus (%) 96 % 81 % 60 % 30 % Siirtymäsopimuksiin kohdennetun ylläpito- ja hoitopääoman osuus (NOK) 1 835 2 050 1 437 748

Seuraavassa taulukossa esitetään Mesta AS:n kustannukset, tulot ja todellinen tuottoaste teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevien siirtymäsopimusten perusteella vuosina 2003–2006. Norjan viranomaiset ovat tarkentaneet, että erityistä tuottoastetta ei ollut vahvistettu etukäteen teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevien siirtymäsopimusten osalta.

Mesta AS: Teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevien siirtymäsopimusten tulot, kustannukset ja tuottoaste

(miljoonaa Norjan kruunua) 2003 2004 2005 2006 Yhteensä Tulot 2 116 1 871 1 293 586 5 866 Voitto ennen veroja (105) 277 175 199 151 802 Voitto verojen jälkeen 199 126 144 108 577 Voittomarginaali 9 % 7 % 11 % 18 % Siirtymäsopimuksiin kohdennettu pääoma 1 835 2 050 1 437 748 6 070 Todellinen pääoman tuottoaste 10,86 % 6,15 % 9,98 % 14,50 %

Norjan viranomaiset ovat todenneet, että keskimääräinen tuottoaste teiden ylläpito- ja hoitomarkkinoilla eli ns. ”viitetuottoaste”, on painotettu keskimääräinen pääomakustannus (WACC) verojen jälkeen, eli 8,42 prosenttia (106).

Seuraavassa taulukossa esitetään, kuinka viitetuottoaste muodostuu.

Viitetuottoasteen muodostuminen

Painotettu keskimääräinen pääomakustannus (WACC) Riskitön korko (107) ennen veroja 3,85 % Markkinaehtoinen riskipreemio (108) 5,00 % Kokonaispääoman beeta 0,90 Nettovelka / oma pääoma Oman pääoman beeta 1 Oman pääoman kustannus verojen jälkeen 8,85 % Vieraan pääoman kustannus Riskitön korko ennen veroja 3,85 % Lainapreemio 2,50 % Vieraan pääoman kustannus ennen veroja 6,35 % Verokanta 28 % Vieraan pääoman kustannus verojen jälkeen 4,57 % Painotettu keskimääräinen pääomakustannus (WACC) Oman pääoman kustannus 8,85 % Oman pääoman osuus 90 % Oman pääoman painotettu kustannus verojen jälkeen 8,00 % Vieraan pääoman kustannus verojen jälkeen 4,6 % Vieraan pääoman osuus 10 % Vieraan pääoman painotettu kustannus verojen jälkeen 0,5 % Kokonaispääoman WACC verojen jälkeen 8,42 %

8,42 prosentin viitetuottoaste perustuu beetaan, joka on 1. Beetan vahvistamisen osalta voidaan todeta, että

— 15 vastaavan yrityksen (kuten Veidekke ASA, Skanska AB-B SHS, PEAB AB) beeta-arvot 40 kuukauden aikana on huomioitu (109)

— tuottoaste on korreloitu Morgan Stanleyn ”All Country World Index” -indeksin mukaan (110)

— oman pääoman osuuden katsotaan noudattavan alan keskimääräistä tasoa (15 vastaavan yrityksen perusteella) (111).

Seuraavassa taulukossa esitetään viitetuottoprosentin ja Mesta AS:n teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevien sopimusten perusteella kyseisinä vuosina saaman todellisen tuoton välinen ero.

Tuottoaste

2003 2004 2005 2006 Yhteensä Mesta: tuottoaste 10,86 % 6,15 % 9,98 % 14,5 % Viitetuottoaste 8,42 % 8,42 % 8,42 % 8,42 % Tuoton ylijäämä 2,44 % –2,27 % 1,56 % 6,08 % Tuoton ylijäämä (miljoonaa Norjan kruunua) (miljoonaa Norjan kruunua) 44,8 –46,4 22,5 45,5 66,4

2.5 ASIAKIRJA- JA REKISTERÖINTIMAKSUT

Mesta-lain mukaan tuotanto-osastolta Mesta AS:lle siirretyt kiinteistöt rekisteröitäisiin Norjan kiinteistörekisterissä ”nimenmuutoksena” (112). Tämä merkitsi sitä, että Mesta AS voisi rekisteröidä kiinteistönsä kiinteistörekisteriin ilman asiakirja- ja rekisteröintimaksuja, jotka tavallisesti on maksettava kiinteistön omistusoikeuden siirtyessä Norjassa (113).

Norjassa hallinnollinen käytäntö, josta käytetään nimitystä ”jatkuvuusperiaate”, mahdollistaa poikkeuksen asiakirja- ja rekisteröintimaksujen maksamisesta tapauksissa, joissa yrityksen katsotaan ”jatkuvan” jossakin muodossa. Oikeusministeriö on antanut kahdet ohjeet jatkuvuusperiaatteen soveltamisesta. Tammikuun 1 päivänä 2003 sovellettiin ensimmäisiä ohjeita, joiden mukaan ainoastaan osakeyhtiöiden sulautumat voivat hyötyä jatkuvuusperiaatteesta (114). Toisissa ohjeissa tämä käytäntö laajennetaan sulautumien purkamiseen ja konversioihin 1 päivästä heinäkuuta 2005 alkaen (115).

2.6 SYYT MENETTELYN ALOITTAMISEEN

Valvontaviranomainen teki 18 päivänä heinäkuuta 2007 päätöksen muodollisen tutkimuksen aloittamisesta sen alustavan havainnon vuoksi, että Mesta AS:n yhteydessä perustettuihin toimenpiteisiin voisi sisältyä valtiontukea, johon ei voitaisi soveltaa yhtäkään ETA-sopimuksessa määrätyistä poikkeuksista (116). Valvontaviranomainen epäili tämän vuoksi toimenpiteiden soveltuvuutta ETA-sopimuksen toimintaan. Merkityksellisissä toimenpiteissä on kyse rakenneuudistustoimenpiteistä, omaisuuserien arvostuksesta, Mesta AS:lle siirretyistä siirtymäsopimuksista sekä asiakirja- ja rekisteröintimaksuista vapauttamisesta.

3. KOLMANSIEN HUOMAUTUKSET

Neljä asianomaista lähetti huomautuksia menettelyn aloittamispäätöksen jälkeen. Valvontaviranomainen ja asianomaiset ovat sen jälkeen käyneet kattavaa vuoropuhelua näistä kysymyksistä.

3.1 ARNTZEN DE BESCHE – MESTA AS

Asianajotoimisto Arntzen de Besche, jäljempänä ’Arntzen’, on toimittanut huomautuksia Mesta AS:n puolesta.

Rakenneuudistustoimenpiteisiin saadusta valtion korvauksesta Arntzen toteaa, että avainkysymyksenä on se, kuuluvatko kustannukset valtion vastuulle. Ainoastaan silloin kun näin ei ole, rakenneuudistuskustannusten voidaan katsoa olevan Mesta AS:n vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia ja tällaisten kustannusten korvaamisen muodostavan taloudellisen edun. Asiassa Combus annetun tuomion mukaan ratkaiseva seikka on se, onko kyse korvauksesta, jolla ”alennetaan yrityksen vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia”, ja ainoastaan tällaisista kustannuksista vapauttaminen muodostaa taloudellisen edun (117).

On erotettava toisistaan korvaus, jolla katetaan i) yrityksen tavanomaisen toiminnan kustannuksia ja ii) määrättyjä kustannuksia, jotka eivät aiheudu yrityksen tavanomaisesta toiminnasta eivätkä vastaa kilpailijoiden kustannusvelvoitteita. Jälkimmäisistä kustannuksista maksettu korvaus voi, kuten tässä tapauksessa, ainoastaan hyvittää tai kumota rakenteellisen haitan takaamalla tasavertaiset toimintaedellytykset eikä sen vuoksi ole valtiontukea. Tämän perusteella Arntzen väittää, että Mesta AS:lle rakenneuudistustoimenpiteistä maksettu korvaus on peräisin valtion maksuvelvollisuudesta ja sen tavoitteena on hyvittää rakenteellisia haittoja eikä siihen sen vuoksi sisälly valtiontukea.

Siinä tapauksessa, että valvontaviranomainen toteaa rakenneuudistustoimenpiteisiin sisältyvän valtiontukea, Arntzen väittää tuen soveltuvan ETA-sopimuksen toimintaan, koska se mahdollistaa Mesta AS:lle kilpailemisen tasavertaisin edellytyksin kilpailulle vasta avatuilla markkinoilla. Koska Mesta AS:n tuotantoyksikkö oli aikaisemmin valtion sisäinen palveluntarjoaja, Mesta AS:n organisaatio oli sen perustamisajankohtana kelvoton kilpailuun. Ilman korvausta Mesta AS:n kilpailuasema vahingoittuisi. Komissio on Destia-päätöksessään todennut, että markkinoiden avaaminen on yhteisen edun mukainen yhteisön tavoite (118). Lisäksi hukkakustannuksiin liittyvää valtiontukea koskevien suuntaviivojen tavoitteena on helpottaa yritysten siirtymistä kilpailun alaisille markkinoille. Suljetuilta markkinoilta (osittain) vapautetuille markkinoille siirtymisen helpottamista koskevan yhteisen tavoitteen saavuttamiseksi myönnetty (ajallisesti ja vaikutuksiltaan rajoitettu) tuki on yhteisen tavoitteen mukaista ja auttaa tasoittamaan kilpailun vääristymistä. Tässä yhteydessä huomautetaan, että Mesta AS:n on maksettava takaisin ylimääräiset rakenneuudistusvarat.

Kaluston arvostuksesta Arntzen väittää, että siirryttäessä arvostusperiaatteessa kirjanpitoarvosta reaaliarvoon diskontatun kassavirran analyysissa saatiin yrityksen arvoksi 600 miljoonaa Norjan kruunua. Omaisuuserien arvostus ei muuta kokonaisarvoa eikä siihen sen vuoksi liity valtiontukiongelmia. Diskontatun kassavirran analyysin tulosten perusteella omaisuuserien arvoa (mukaan lukien lyhytaikaiset velat) pienennettiin 698 miljoonan Norjan kruunun reaaliarvosta 619 miljoonaan Norjan kruunuun. Tarkistus oli näin ollen 79 miljoonaa Norjan kruunua eikä 200 miljoonaa Norjan kruunua.

Siirtymäsopimuksista Arntzen toteaa, että Mesta AS:lle maksettiin korvausta ainoastaan palvelujen tarjoamisesta kyseisten sopimusten nojalla aiheutuneista kustannuksista eikä se sen vuoksi saanut valtiontukisäännöissä tarkoitettua taloudellista etua. Arntzen väittää myös, että taloudellisen edun osoittamiseksi valvontaviranomaisen on verrattava Mesta AS:lle siirrettyjen sopimusten todellista hintaa viitehintaan. Hinnat, joilla sopimukset siirrettiin Mesta AS:lle, olisivat ylihinnoiteltuja ainoastaan silloin, jos valvontaviranomainen pystyy osoittamaan, että 1 päivänä tammikuuta 2003 olemassa olleet yritykset olisivat pystyneet tarjoamaan samanlaisia palveluja halvemmalla. Todistustaakka on valvontaviranomaisella.

Arntzen väittää myös, että itse asiassa 1 päivänä tammikuuta 2003 ei ollut markkinahintaa, sillä kaikki teiden ylläpito- ja hoitopalvelut suoritettiin sisäisesti ja Mesta AS:n perustamisella luotiin käytännössä monopoli 1 päivänä tammikuuta 2003. Pilottiurakoiden kilpailuttamisesta saatuja hintoja ei voida käyttää viitehintoina. Ensinnäkin valvontaviranomainen ei ole osoittanut, että muut yritykset olivat todella valmiita ja kykeneviä tarjoamaan kyseiset palvelut halvemmalla. Asian tärkeyden vuoksi valvontaviranomaisen olisi suoritettava yksityiskohtainen arviointi siitä, olivatko muut yritykset todella valmiita tarjoamaan kyseiset palvelut halvemmalla. Ainoastaan tällöin kyse voi olla valtiontuesta. Toiseksi, pilottisopimusten julkisista tarjouskilpailuista saadut hinnat olivat alhaisempia kuin hinnat, joilla sopimukset siirrettiin Mesta AS:lle, mutta nämä kaksi sopimusryhmää eivät ole samanlaisia. Tämä merkitsee sitä, että pilottisopimusten ei voida katsoa edustavan markkinahintaa. Tältä osin huomautetaan, että yhden pilottisopimuksen, Bærum-sopimuksen, alkuperäistä sopimushintaa nostettiin 25 prosenttia lisätöiden vuoksi. Suuri osa tällaisista lisätöistä sisältyy Mesta AS:lle siirrettyihin siirtymäsopimuksiin. Valvontaviranomaisella ei myöskään ole tietoja, joiden mukaan yritykset, jotka voittivat pilottisopimukset tai vuoden 2003 jälkeen sopimuksista järjestetyt tarjouskilpailut, todella kattavat palvelujen tarjoamisesta aiheutuvat kustannukset. Jos yritykset eivät kata kustannuksiaan, kyse ei ole tehokkaasta markkinoiden avaamisesta.

3.2 THOMMESSEN – VEIDEKKE ASA

Asianajotoimisto Thommessen Krefting Greve Lund AS, jäljempänä ’Thommessen’, on toimittanut huomautuksia Veidekke ASA:n puolesta.

Rakenneuudistustoimenpiteistä Thommessen väittää, että asiassa Combus annetussa tuomiossa tunnustetaan, että valtion rahoitus aikaisemmasta työvoimalainsäädännöstä johtuvan kustannustehottomuuden kattamiseksi ei ole valtiontukea, jos se on oikeassa suhteessa rakenteelliseen haittaan. Kaikki korvaukset, jotka ylittävät rakenteellisesta haitasta aiheutuvien kustannusten ja vertailukelpoisen yrityksen työvoimakustannusten välisen eron, ovat valtiontukea. Valtion toimenpiteellä ei pitäisi vapauttaa Mesta AS:ää aikaisemmin syntyneistä eläkevelvoitteista vaan ainoastaan tulevista rakenteellisista haitoista (vuodesta 2003 eteenpäin). Thommessen väittää, että Mesta AS sai liian paljon korvauksia rakenteellisista haitoista. Sen vuoksi valvontaviranomaisen olisi varmistettava, saiko Mesta AS liian suuren henkilöstömääränsä vuoksi etuja, jotka merkitsivät sitä, että (liian suuren henkilöstömäärän) rakenteellinen haitta oli yliarvioitu. Toisin sanoen valvontaviranomaisen on selvitettävä, kumoutuiko liian suuren henkilöstömäärän luoma haitta sillä, että käytettävissä oli ylimääräistä ja halpaa työvoimaa. Tältä osin kiinnitetään huomiota siihen, että Mesta AS:n kannattavuus oli alun perin odotettua huomattavasti parempi sen kolmen ensimmäisen toimintavuoden aikana. Asiakirjasta St.prp. nr 1 (2007–2008) ilmenee, että kullekin vuodelle myönnetyt varat ylittivät vastuulla olevat rakenneuudistustoimenpiteet, mikä merkitsi liian suuria korvauksia.

Valvontaviranomaisen olisi erityisesti varmistettava, oliko valtiolla mahdollisuus joidenkin työntekijöiden uudelleensiirtoon, uudelleenkohdentamiseen tai korvaamiseen sen sijaan, että heille tarjottiin varhaiseläkettä. Valvontaviranomaisen olisi pyydettävä Norjan viranomaisia esittämään todisteet siitä, että varhaiseläke oli välttämätön henkilöstökysymysten ratkaisemiseksi. Valvontaviranomaisen olisi varmistettava, korvasivatko viranomaiset ainoastaan tavanomaisesta yksityisestä eläkejärjestelmästä ja valtion eläkerahaston jäsenyydestä aiheutuvien keskimääräisten kustannusten välisen eron ja oliko korvaus rajattu virkamiehiin. Valvontaviranomaisen olisi varmistettava, kuuluvatko erityisen eläkeiän säilyttämisestä aiheutuvat kustannukset tavallisesti yrityksen budjettiin, minkä vuoksi ne eivät olisi rakenteellinen haitta, jolloin korvaus voi olla valtiontukea. Valvontaviranomaisen olisi myös arvioitava toimenpidettä yritysten siirrosta annetun direktiivin nojalla.

Thommessen toteaa myös, että hallituksen ohjeiden mukaan työnantaja voi hakea jatkuvaa jäsenyyttä työministeriöltä. Jos tästä kieltäydytään, kyseinen henkilö voidaan ohjeiden mukaan liittää eläkejärjestelmään niin sanotun suljetun jäsenyyden järjestelyllä. Thommessen kysyy, onko suljettua jäsenyyttä harkittu vaihtoehtona sille, että Mesta AS:lle maksetaan korvauksia rakenneuudistustoimenpiteistä. Thommessen väittää, että Mesta AS on saattanut ottaa vastuulleen velvoitteen, jota sen ei ollut pakko ottaa vastuulleen. Jos Mesta AS:n rakenneuudistuskustannukset ovat seurausta siitä, että se on vapaaehtoisesti ottanut vastuulleen (tai säilyttänyt) tällaisia velvoitteita, kyse on Mesta AS:n päätöksestä. Kustannukset, joita Mesta AS:n ei ollut lain mukaan pakko ottaa vastuulleen, ovat yrityksen budjettiin tavallisesti sisältyviä kustannuksia, ja valtion rahoitus niiden korvaamiseen on valtiontukea.

Rakenneuudistuskustannusten korvaaminen voi olla ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaa ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla, jos tuen välttämättömyyttä ja suhteellisuutta koskevia ehtoja noudatetaan. Tältä osin tavoitetta lisätä entisen tuotanto-osaston tehokkuutta on verrattava tavoitteeseen lisätä kilpailua markkinoilla. Thommessen väittää, että Mesta AS:n kilpailukyvystä on osoituksena se, että se on voittanut suuren osuuden julkisista hankintasopimuksista tehokkaan markkinakilpailun kustannuksella. Mesta AS on selvästi suurin toimija 60 prosentin markkinaosuudella. Jatkuvasti pienenevä tarjouksentekijöiden määrä julkisissa tarjouskilpailuissa vahvistaa tämän. Ongelma on se, että Mesta AS sai liian paljon korvauksia rakenteellisista haitoista. Markkinat ovat yksinkertaisesti muuttuneet oligopolistisista markkinoista duopolistisiksi markkinoiksi, joilla Mesta AS on määräävässä asemassa oleva toimija. Valvontaviranomaisen on varmistettava, että kyseiset toimenpiteet eivät anna etua, josta on seurauksena markkinoiden vääristyminen.

Omaisuuden arvostuksesta Thommessen toteaa, että valvontaviranomaisen on tarkasteltava asiaa siitä riippumattomasti, noudattaako avaava tase Norjan kirjanpito- ja yhtiösäännöksiä. Thommessen toteaa tältä osin, että Norjan osakeyhtiölakiin sisältyy sääntö, jolla varmistetaan, että osakepääoman osuus ei ylitä käypää arvoa. Vaikka yhtiön hallitus voi olla vastuussa käyvän arvon ylittävästä arvostuksesta, se ei ole vastuunalainen käyvän arvon alittavasta arvostuksesta. Sen vuoksi Thommessenin mielestä olisi hankittava erillinen riippumaton asiantuntijalausunto siitä, onko omaisuuserät arvostettu markkina-arvoon.

Thommessen on samaa mieltä siitä, että omaisuuserien arvostuksen olisi perustuttava käypään arvoon toimivana yrityksenä, ja se voisi perustua diskontatun kassavirran analyysiin. Norjan kirjanpitolain 4 §:n 2 momentin mukaan analyysin on perustuttava ”parhaan arvion” periaatteeseen. Thommessen toteaa, että Norjan viranomaisten toimittama arvio ei ole tämän periaatteen mukainen vaan sen perustana ovat yksipuoliset perusteet omaisuuserien arvon laskemiseksi. Ensinnäkin, vaikka diskontatun kassavirran analyysissa myönnetään, että siihen liittyy epävarmuustekijöitä, yksittäisten omaisuuserien käyvän arvon määrittely osoitti, että reaaliarvo oli paljon suurempi, ja sen vuoksi diskontatun kassavirran menetelmää olisi pitänyt tarkistaa ylöspäin. Toiseksi, diskontatun kassavirran analyysista ilmenee, että loppuarvo oli 900 miljoonaa Norjan kruunua, mutta sitä tarkistettiin alaspäin, koska vuosien 2003–2012 kassavirtojen arvioitiin olevan – 300 miljoonaa. Thommessen väittää, että Mesta AS:n perustamiseen ja toimintatulokseen liittyviä epävarmuustekijöitä liioiteltiin tarkoituksena tarkistaa omaisuuserien käypää arvoa alaspäin. Kolmanneksi, ulkopuolinen arvio 18 kalustoryhmän arvosta oli 424 miljoonaa Norjan kruunua. Tämä on huomattavasti enemmän kuin 148 miljoonaa Norjan kruunua, joka saatiin 37 koneryhmän arvonmäärityksestä. Thommessenin mukaan on käsittämätöntä, kuinka Mesta AS:n kaluston, jonka määrä ylittää Veidekke ASA:n kaluston määrän, markkina-arvo on määritetty Veidekke ASA:n kaluston arvoa pienemmäksi. Valvontaviranomaisen olisi tutkittava tätä. Lopuksi Thommessen toteaa, että on epätavallista, että toimivan yrityksen käypään arvoon ei sisälly goodwill-arvoa.

Tämän lisäksi Thommessen toteaa, että kaluston arvon tarkistaminen alaspäin 200 miljoonalla Norjan kruunulla ja kiinteistöjen arvon 50 miljoonalla Norjan kruunulla (ero 331 miljoonaan Norjan kruunuun ja 281 miljoonaan Norjan kruunuun) merkitsee etua, koska omaisuuserien alhaisempi arvo tarkoittaa sitä, että poistot ovat pienempiä ja siten liikevoitto suurempi. Tämä ylimääräinen liikevoitto on valtiontukea. Mitä suuremmaksi omaisuuserien arvo määritetään, sitä suurempi vaaditun tuottoasteen olisi oltava. Näin ollen alhaisempi arvonmääritys merkitsee sitä, että Norjan viranomaisten vuositulos on liian alhainen, ja ero oikeaan arvonmääritykseen perustuvaan voittoon on valtiontukea.

Siirtymäsopimusten osalta Thommessen panee tyytyväisenä merkille, että Norjan viranomaiset myöntävät markkinahinnan (joka on saatu julkisista tarjouskilpailuista) ja sen hinnan, jolla teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevat siirtymäsopimukset siirrettiin, välisen eron; tämä ero on noin 2 miljardia Norjan kruunua (119). Thommesen toteaa Norjan viranomaisten väitteestä, jonka mukaan sopimuksista saatavat arvioidut bruttotulot ovat osa avaavaa tasetta eikä sopimusten markkina-arvoa ole tarpeen arvioida, että diskontatun kassavirran analyysissa oletetaan virheellisesti, että sopimukset on siirretty markkinahintaan (120). Mitä tulee väitteeseen, että 1 päivänä tammikuuta 2003 ei ollut markkinahintaa tai luotettavia markkinahinnan indikaattoreita, Norjan viranomaiset jättävät huomioimatta pilottiurakoista saadut hinnat, markkinahinnan samanlaisilla markkinoilla muissa Pohjoismaissa ja vuonna 2003 ja sen jälkeen järjestetyistä julkisista tarjouskilpailuista saadut hinnat.

Mesta AS sai korvausta rakenteellisista haitoista 993,6 miljoonan Norjan kruunun suuruisella rakenneuudistusrahoituksella, 1 600 miljoonan kruunun suuruisella käteispääomalla ja sille siirrettyjen siirtymäsopimusten ylihinnoittelun kautta. Mesta AS on saanut kahdesti korvausta samoista rakenneuudistuskustannuksista. Norjan viranomaiset olivat tietoisia siitä, että markkinahinta oli 25–30 prosenttia alhaisempi kuin tuotanto-osaston ja tielaitoksen välinen sisäinen hinnoittelu – tämä oli nimenomaan syy markkinoiden vapauttamiseen. Tässä yhteydessä viitataan tielaitoksen joulukuussa 2000 laatimaan raporttiin, jonka mukaan tuotanto-osaston kustannukset olivat paljon suuremmat kuin yksityisten yrittäjien kustannukset samanlaisissa urakoissa. Thommessenin mukaan markkinahinnasta oli hyvät todisteet. Lopuksi Thommessen toteaa, että jos markkinahinta täytyy määrittää Mesta AS:n kustannusten perusteella, silloin merkitykselliset Mesta AS:n kustannukset ovat rakenneuudistustoimenpiteiden maksamisen jälkeiset kustannukset, eli ”kilpailukykyisen” Mesta AS:n kustannukset, eivätkä sen Mesta AS:n kustannukset, jolla on rakenneuudistuskustannuksia, jotka on korvattu (tai korvataan). Jos huomioon otetaan kilpailukykyisen Mesta AS:n kustannukset, Thommessenin mukaan Mesta AS on saanut noin 181 miljoonaa Norjan kruunua liikaa korvauksia (sopimusten siirtymähintojen ja myöhemmistä tarjouskilpailuista saatujen hintojen välinen ero).

3.3 SCHJØDT

Asianajotoimisto Schjødt, joka toimitti huomautuksia nimettömän kantelijan puolesta, totesi rakenneuudistustoimenpiteistä, että rahoitus virkamiesasemasta johtuvien etujen säilyttämiseksi ei ole valtiontukea, jos rahoitus myönnetään yksittäisille henkilöille objektiivisten perusteiden mukaan eikä siitä aiheudu etua tietyille yrityksille. Sitä vastoin rahoitus työntekijöiden sellaisten etuuksien kattamiseen, jotka kuuluvat yritysten tavanomaisiin rasitteisiin, on valtiontukea. Näin ollen on kysyttävä, minkä voidaan katsoa kuuluvan yritysten tavanomaisiin taloudellisiin rasitteisiin. Schjødt toteaa, että kyse on valtiontuesta ainoastaan silloin, jos etuus ylittää sen, mitä työmarkkinoilta palkatuille työntekijöille tarjottaisiin. Combus-asiassa annettu tuomio (jota vastaan ei ole haettu muutosta) osoitti, että suorat maksut työntekijöille vastineeksi virkamiesasemasta luopumisesta eivät sisällä tukea yritykselle (121). Tuomio Combus-asiassa annettiin kuitenkin ajankohtana, jolloin oli paljon epävarmuutta rakenteellisista haitoista, ja joka tapauksessa ei ole selvää, ovatko tosiseikat Mesta AS:n tapauksessa samanlaiset kuin Combus-asiassa, ja voidaanko Combus-asiaa sen vuoksi pitää luotettava ennakkotapauksena tämän asian kannalta.

Schjødt toteaa, että muun muassa henkilöstön muuttoja, työmatkoja, toimistomuuttoja ja tukitoimintojen muuttoja koskevat korvaukset ovat valtiontukea, jota ei voida katsoa ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi. Lisäksi konekannan saneeraukseen liittyviä kustannuksia ei voida korvata ja samalla laskea negatiiviseksi omaisuuseräksi.

Schjødt ei hyväksy Mesta AS:n saaman rakenneuudistustuen katsomista ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi pelastamis- ja rakenneuudistustoimenpiteisiin myönnettävää valtiontukea koskevien suuntaviivojen perusteella. Mesta AS ja sen edeltäjä eivät olleet ja eivät ole vaikeuksissa suuntaviivoissa tarkoitetussa merkityksessä, eikä suuntaviivoja edes sovelleta uusiin yrityksiin, jotka syntyvät uudelleenjärjestelytoimista.

Omaisuuserien arvostuksesta Schjødt huomauttaa, että riippumaton arvio voisi olla hyödyllinen arvioitaessa omaisuuserien väitettyä aliarvostusta. Aliarvostus yhdessä 1 600 miljoonan Norjan kruunun suuruisen käteissijoituksen kanssa voisi johtaa suurempaan omavaraisuusasteeseen kuin mikä olisi seurausta markkinataloussijoittajaperiaatteen oikeasta soveltamisesta. Tässä yhteydessä olisi varmistettava myös, ovatko Norjan viranomaiset luopuneet asianmukaisesta tuotosta sijoituksilleen.

Siirtymäsopimuksista Schjødt huomauttaa, että Norjan viranomaisten väitteiden mukaan i) sopimukset olisi siirrettävä markkinahintaan, jotta kyse ei olisi valtiontuesta, ja ii) viranomaisten toimia on arvioitava kyseisenä ajankohtana saatavilla olleiden tietojen perusteella, mikä merkitsee sitä, että myöhempiä todisteita (joiden mukaan siirtymäsopimusten hinnat ylittivät markkinahinnan) ei voida ottaa huomioon (122). Schjødt toteaa kuitenkin, että jälkikäteen saadut todisteet voidaan ottaa huomioon, jos ne ainoastaan vahvistavat kyseisenä ajankohtana jo saatavilla olleet tiedot. Norjan viranomaiset olivat tietoisia siitä, että Mesta AS:lle siirrettyjen sopimusten hinnat ylittävät kaikella todennäköisyydellä markkinahinnan. Uudelleenjärjestelyn takana olivat nimenomaan tehokkuusedut ja ”enemmän arvoa vähemmällä rahalla” (123). Statskonsultin vuonna 2001 laatimasta raportista ilmenee, että Oslon kaupunki on kilpailuttanut teiden ylläpitoon ja hoitoon liittyvät toimintonsa vuodesta 1996, ja se on johtanut teiden ylläpidon ja hoidon kustannusten vähenemiseen noin 20 prosenttia. Tielaitoksen itsensä vuonna 2001 laatimasta raportista ilmeni myös, että yksityisten toiminnanharjoittajien kanssa teiden ylläpidosta ja hoidosta tehdyt sopimukset olivat kilpailukykyisempiä kuin tuotanto-osaston sopimukset.

Käytettävissä olevien tietojen perusteella toimimisen sijasta Norjan viranomaiset jättivät huomioimatta aikaisemmat kokemukset ja siirsivät sopimukset markkinahinnan ylittävillä hinnoilla. Schjødt katsoo, että Norjan viranomaiset eivät voi sivuuttaa tällaisia tietoja. Viranomaiset olisivat helposti voineet soveltaa yleistä pienennysastetta sopimusportfolioon. Schjødt katsoo lisäksi, että liian suurten hintojen hyväksyntää ei voida sallia, koska Mesta AS:lle on jo maksettu korvauksia rakenneuudistustoimenpiteistä, ja sopimushinnat eivät perustuneet julkisiin tarjouskilpailuihin eikä niihin sisältynyt tarkistusmekanismia. Sen vuoksi Mesta AS:n tapaus eroaa täysin Destiasta (124).

Norjan viranomaiset ovat toistuvasti todenneet, että teiden ylläpidon ja hoidon markkinoilla ei ollut yksityisiä toiminnanharjoittajia, vaikka asiakirjasta St. prp. nr.1 (2001–2002) ilmenee, että 30 prosenttia teiden ylläpito- ja hoitotöistä kilpailutetaan markkinatoimijoiden kesken. Lisäksi edellä mainitussa Statskonsultin raportissa todetaan, että tielaitos toteuttaa suurimman osan teiden ylläpitoon ja hoitoon liittyvistä töistä, mutta 28 prosenttia töistä oli kuitenkin pantu markkinoille. Mitä tulee siihen, että tielaitoksen on hankittava taito kilpailuttaa urakoita, Schjødt huomauttaa, että tielaitos oli käyttänyt tällaista taitoa tuotanto-osaston kanssa tehdyn teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevan sopimuksen (”funksjonsavtale”) kautta, joten tämä taito olisi täytynyt olla hankittu jo vuoteen 2003 mennessä. Viranomaiset eivät ole selittäneet, kuinka taito kilpailuttaa urakoita markkinatoimijoille eroaa taidosta, jota se on käyttänyt tehdessään sopimuksia tuotanto-osaston kanssa.

Asiakirjamaksusta Schjødt toteaa, että vapautus siitä on taloudellinen etu Mesta AS:lle, eikä jatkuvuusperiaatetta voida soveltaa, koska todellista omistusoikeuden siirtoa ei tapahdu. Mesta AS:ää koskevat tosiseikat ovat samanlaiset kuin Entra-asiassa, ja sen vuoksi Mesta AS:lle myönnetyt edut ovat valtiontukea kuten Entra-asiassa. Koska kiinteistöjen arvoa on tarkistettu alaspäin avaavassa taseessa, tuen määrää ei voida laskea sen perusteella vaan sitä on arvioitava siirrettyjen kiinteistöjen reaaliarvon perusteella.

3.4 WIERSHOLM – SKANSKA

Asianajotoimisto Wiersholm toimitti huomautuksia Skanskan puolesta.

Wiersholm toteaa, että markkinahinnan alapuolelle arvostettuihin omaisuuseriin perustuva tuottoaste ei noudata yksityistä markkinataloussijoittajaa koskevaa periaatetta. Wiersholm huomauttaa, että kiinteän omaisuuden arvosta on suurta epävarmuutta, kuten valvontaviranomainen toteaa, eivätkä Norjan viranomaiset sen mielestä ole noudattaneet yksityistä markkinataloussijoittajaa koskevaa periaatetta. Norjan viranomaiset eivät ole selittäneet, miksei kaikkien kalustoryhmien reaaliarvoa arvioitu ulkoisesti (vaan ainoastaan 18 ryhmän, kun ryhmiä on yhteensä 55) ja miksi arviointimenetelmät vaihtelivat eri ryhmissä. Wiersholmin mielestä riippumaton arviointi on välttämätön. Ottaen huomioon tässä asiassa esitettyjen lukujen suuruuden, komission Destia-päätöksessään omaksumaa periaatetta, jonka mukaan omaisuuserien siirtäminen kirjanpitoarvoon ei ole tukea (eli kirjanpitoarvoperiaate), ei voida soveltaa suoraan (125). Se viittaa valvontaviranomaisen päätökseen Arcus-asiassa (126), jossa tuotantolaitoksia ja muita omaisuuseriä siirrettiin valtion monopolilta Arcus-yhtymälle. Valvontaviranomainen totesi Arcus-asiassa, että siirretyt omaisuuserät oli arvostettu 264 miljoonaa Norjan kruunua alle markkina-arvon ja että valtion saama korvaus oli saman verran alakantissa. Tämä merkitsi sitä, että Arcus-yhtymä sai tämän verran valtiontukea. Päätös osoittaa, että omaisuuserien arvostuksen tarkastelu Mesta AS:ää koskevassa asiassa on tärkeää.

Siirtymäsopimusten osalta Wiersholm viittaa valvontaviranomaisen menettelyn aloittamispäätöksessä esittämään toteamukseen, jonka mukaan markkinahinnan alittava sopimushinta sisältää taloudellisen edun palveluntarjoajalle. Wiersholmin mukaan Norjan viranomaisten kanta on se, ettei sillä ole merkitystä, siirrettiinkö sopimukset Mesta AS:lle markkinahintaan. Tärkein seikka on se, että sopimuksista saatavat bruttotulot sisältyvät kassavirta-analyysiin ja on otettu huomioon Mesta AS:n avaavassa taseessa luontoissuorituksena. Norjan viranomaiset ovat kuitenkin todenneet myös, että siirtymäsopimusten osuus tästä arvosta oli vain pieni. Wiersholmin mukaan viranomaiset eivät voi jättää huomioimatta sitä, että on välttämätöntä määrittää markkinahinta diskontatun kassavirran bruttotulojen perusteella. Komissio totesi selvästi päätöksessään aloittaa menettely Destia-asiassa, että korotus on valtiontukea: ”Tieliikelaitokselle koituu tästä taloudellista etua, joka rahoitetaan valtion varoista: Tieliikelaitos saa valtiolta samasta palvelusta enemmän rahaa kuin tavanomainen markkinatoimija.” (127)

Skanska on eri mieltä Norjan viranomaisten väitteestä, jonka mukaan Mesta AS:n perustamisajankohtana ei ollut olemassa markkinahintaa. Markkinahinta oli jo olemassa pilottisopimusten kautta, ja Veidekke ASA:n analyysi, johon viitataan menettelyn aloittamispäätöksessä, osoittaa selvästi eron sopimusten siirtohintojen ja samojen sopimusten myöhemmästä kilpailuttamisesta saatujen hintojen välillä. Myöhempiä hinnan laskuja koskevat odotukset eivät merkitse sitä, että hintoihin, joilla sopimukset siirrettiin Mesta AS:lle, ei sisältynyt taloudellista etua. Viranomaiset yrittävät perustella hinnoittelupolitiikkaa väittämällä, että markkinat eivät olleet täysin avoinna kilpailulle vuosina 2003–2006. Mesta AS kuitenkin hyötyi ylihinnoitelluista sopimuksista, jotka olivat vielä voimassa markkinoiden avaamisvaiheessa. Mesta AS:n keskimääräinen hintataso on noussut siirtymäkauden aikana, kun taas Skanskan keskimääräinen hintataso on pysynyt vakaana. Tämä perustuu sellaisten tarjouskilpailujen analysointiin, joihin sisältyy sekä rakennussopimuksia että teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevia sopimuksia ajanjaksolla 1 päivästä elokuuta 20021 päivään helmikuuta 2008. Analyysin perusteella näyttää siltä, että Mesta AS:n keskimääräiset hinnat ovat nousseet tasolta, jolla ne olivat 20 prosenttia Skanskan hintoja pienemmät, Skanskan hintatason yläpuolelle. Tämä osoittaa, että Mesta AS:lle siirrettyihin sopimuksiin sisältyi taloudellista etua, joka on valtiontukea.

4. NORJAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET

4.1 RAKENNEUUDISTUS- JA UUDELLEENJÄRJESTELYTOIMENPITEET

Norjan viranomaiset ovat todenneet, että rakenneuudistustoimenpiteisiin myönnettyyn valtion rahoitukseen ei sisälly valtiontukea.

Tältä osin Norjan viranomaiset ovat todenneet, että Mesta AS:n perustamiseen 1 päivänä tammikuuta 2003 liittyi useita haittatekijöitä, jotka johtuivat siitä, että tuotanto-osasto oli osa valtion hallintoa ja työntekijöillä oli virkamiesasema. Haittatekijöihin sisältyi liian suuren työntekijämäärän (1 700) siirtäminen Mesta AS:lle ja se, että työntekijöiden virkamieseläkeoikeudet (tai vaihtoehtoiset oikeudet) säilytettiin siirtymäkauden ajan. Mesta AS maksoi tällaisten oikeuksien säilyttämisestä aiheutuvat lisäkustannukset siirtymäkauden aikana (128). Mesta AS:lle rakenneuudistustoimenpiteisiin myönnetyn rahoituksen tarkoituksena oli korvata Mesta AS:lle se, että se perustettiin kaupallisiin toimintoihin kuulumattomien kustannusten kanssa, kuten virkamiesten ylimääräiset eläkekustannukset, joita kilpailijoilla ei ole. Norjan viranomaisten mielestä tällaiset (korvattavat) kustannukset johtuvat velvoitteista, jotka ovat seurausta siitä, että tuotanto-osasto oli osa valtion hallintoa, ja ne kuuluvat sen vuoksi valtion vastuulle. Sen vuoksi korvaus tällaisten kustannusten kattamiseen ei muodosta taloudellista etua Mesta AS:lle.

Lisäksi Norjan viranomaiset ovat todenneet, että se olisi voinut saavuttaa saman tuloksen toteuttamalla kyseiset rakenneuudistustoimenpiteet ennen tuotanto-osaston muuntamista Mesta AS:ksi. Tämä olisi kuitenkin vienyt aikaa ja ollut vähemmän kustannustehokas vaihtoehto ja sen seurauksena viivyttänyt markkinoiden vapauttamista. Tässä yhteydessä Norjan viranomaiset huomauttavat, että jos rakenneuudistustoimenpiteet olisi toteutettu ennen muuntamista, siihen ei olisi sisältynyt tukea, ja nettovaikutus Mesta AS:n kannalta on sama riippumatta siitä, toteutetaanko toimenpiteet etu- vai jälkikäteen. Norjan viranomaisten mielestä se, että vaihtoehtoinen lähestymistapa ei aiheuttaisi valtiontukiongelmia, osoittaa, että rakenneuudistuskustannusten korvaamiseen ei sisälly taloudellista etua Mesta AS:lle.

Väitteidensä tueksi Norjan viranomaiset viittaavat Combus-asiaan, jossa yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että korvaus toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on hyvittää rakenteellinen haitta, ei ole valtiontukea (129). Tässä asiassa Tanskan hallitus maksoi virkamiehille 100 miljoonaa Tanskan kruunua vastineeksi luopumisesta virkamiesasemasta (ja siihen liittyvistä oikeuksista) Combusiin siirron yhteydessä. Norjan viranomaiset huomauttavat myös, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että Tanskan hallitus olisi voinut saavuttaa saman tuloksen olemalla siirtämättä virkamiehiä Combusiin: ” … Tanskan valtio olisi voinut … saavuttaa saman tuloksen ottamalla samat virkamiehet takaisin julkishallinnon tehtäviin erityistä hyvitystä maksamatta, jolloin Combus olisi voinut käyttää välittömästi yksityisoikeuden soveltamisalaan kuuluvia työsopimussuhteisia toimihenkilöitä.” (130)

Norjan viranomaiset ovat väittäneet, että Combus-tuomion perusteella ratkaiseva seikka on se, onko korvauksessa kyse toimenpiteistä, ”joilla alennetaan yrityksen vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia tai joita on pidettävä sellaisena taloudellisena etuna, jota edunsaajayritys ei olisi saanut tavanomaisten markkinoilla sovellettavien ehtojen mukaan”. Viranomaisten mukaan tämä lausunto oikeuttaa lähestymistapaan, jonka mukaan olisi erotettava toisistaan ”yrityksen toiminnasta aiheutuneet kustannukset ja kustannukset, jotka on määrätty yritykselle mutta jotka eivät kuulu yrityksen tavanomaiseen budjettiin”. Viranomaisten mielestä korvaus jälkimmäisistä kustannuksista ei ole taloudellinen etu vaan pelkästään hyvittää rakenteellisen haitan, jota yrityksen kilpailijoilla ei ole.

Tästä erillään Norjan viranomaiset ovat väittäneet, että jos taloudellinen velvoite ”sisältyy” luontoissuoritukseen, se pienentää yrityksen kokoisnettoarvoa, ja siirtäjä voi sen vuoksi maksaa korvausta tällaisista taloudellisista velvoitteista, jotta ne pysyisivät neutraaleina. Mesta AS:n luontoissuorituksiin sisältyi useita haittatekijöitä, joita ei liity kaupallisiin toimintoihin. Luontoissuoritusten arvon pienentämisen sijasta viranomaiset pitivät niiden arvon ennallaan ja sen sijaan maksoivat korvausta rakenneuudistustoimenpiteistä.

Sen väitteen tueksi, että taloudelliset velvoitteet eivät vaikuttaneet luontoissuorituksen arvoon (ja että viranomaisten olisi sen vuoksi maksettava korjausta tällaisten velvoitteiden kielteisestä vaikutuksesta), Norjan viranomaiset ovat viitanneet Mesta AS:n nettonykyarvon laskemiseen ja omaan pääomaan. Tässä yhteydessä ne viittaavat Deloitte & Touchen 12 päivänä joulukuuta 2002 päivättyyn raporttiin (131), jossa todetaan seuraavaa: ”Rakenneuudistuskustannukset on arvioitu olemassa olevien työvoiman vähentämissuunnitelmien ja voimassa olevien palkkasopimusten perusteella. Yritykselle siirtyvät voimassa olevat työsopimukset ja sen on maksettava niistä aiheutuvat kustannukset, mutta valtiolle kuuluvista velvoitteista aiheutuvat kustannukset katetaan määrärahoilla vuosina 2003, 2004 ja 2005.” Lisäksi ”yrityksen rakenneuudistukseen sisältyy kustannuksia, jotka ovat seurausta menneisyydestä julkisena yhtiönä ja ovat sellaisina syntyneet jo ennen yrityksen perustamista. Yritykselle siirtyvät voimassa olevat työsopimukset ja sen on maksettava niistä aiheutuvat kustannukset, mutta hallitukselle kuuluvista velvoitteista aiheutuvat kustannukset katetaan määrärahoilla vuosina 2003, 2004 ja 2005.” Deloitte & Touche toteaa myös, että tästä syystä Mesta AS:lle myönnettiin rahoitusta, jolla katettiin rakenneuudistuskustannukset (jotka eivät sisältyneet avaavaan taseeseen) kolmen vuoden aikana.

Norjan viranomaiset väittävät, että omistajan täytyy pystyä tasoittamaan samat haitat, kuin mitä yksityinen ostaja olisi vaatinut, jos tuotanto-osasto olisi myyty ilman kaupan joutumista valtiontukisääntöjen soveltamisalaan: jos tuotanto-osasto olisi myyty, ostaja olisi havainnut rakenteen olevan soveltumaton kaupallisiin toimintoihin ja vaatinut i) ostohinnan alentamista haittojen suuruudella; tai ii) että myyjä (eli viranomaiset) kattaa kustannukset, joita yrityksen muuntaminen kaupallisiin toimintoihin soveltuvaksi edellyttää.

a) Varhaiseläkkeet, virkamieseläkeoikeuksien säilyttäminen ja erityisen eläkeiän säilyttäminen

Norjan viranomaiset muistuttavat, että varhaiseläkettä tarjottiin, jotta voitaisiin vähentää virkamiesasemassa olevia työntekijöitä. Norjan viranomaisten mukaan on väärin väittää, että järjestely merkitsee sitä, että Mesta AS hyötyi näiden työntekijöiden tekemästä työstä maksamatta työsopimuksesta aiheutuvia täysiä kustannuksia. Valtiolle olisi ollut kalliimpaa pitää työntekijät kuin siirtää heidät Mesta AS:ään ja korvata Mesta AS:lle varhaiseläkejärjestelyt (132). Näin ollen korvaus varhaiseläkkeistä ei kuulu ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

Norjan viranomaiset väittävät, että korvaus virkamieseläkkeen säilyttämisestä johtuu suoraan työntekijöiden aikaisemmasta virkamiesasemasta ja sen olisi sen vuoksi katsottava kuuluvan Norjan viranomaisten vastuulle. Sama pätee järjestelyyn erityisen eläkeiän säilyttämiseksi (jota sovellettiin tiettyihin työntekijöihin tuotanto-osaston palveluksessa). Molemmissa tapauksissa korvaus on kattanut ainoastaan virkamiesten eläkkeistä tai erityisestä eläkeiästä aiheutuvien kustannusten ja tavallisista eläkejärjestelmistä aiheutuvien kustannusten välisen eron. Mesta AS:n kilpailijoilla ei ole tällaisia työntekijöitään koskevia velvoitteita, ja sen vuoksi korvaus näistä toimenpiteistä ei sisällä ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

b) Toimistomuutot, tukitoimintojen muutot, arkistojen siirto ja henkilöstön muutot

Toimistomuutoista aiheutuvat kustannukset eivät johtuneet Mesta AS:n toiminnoista vaan olivat seurausta tuotanto-osaston maantieteellisestä sijainnista. Myös tukitoimintojen muutoista aiheutuneet kustannukset ovat seurausta toiminnoista ennen Mesta AS:n perustamista eikä niitä sen vuoksi voida pitää kustannuksina, jotka tavallisesti sisältyvät yrityksen budjettiin, vaan ne johtuvat ennemminkin valtion velvoitteista. Sama koskee arkistojen siirtoon liittyviä kustannuksia. Toisin kuin valvontaviranomainen toteaa menettelyn aloittamispäätöksessä, tämä pätee myös tuotanto-osaston henkilöstön muuttokustannuksiin, sillä henkilöstön oli vaihdettava kotipaikkaa aloittaessaan työskentelyn Mesta AS:n uusissa toimitiloissa. Tältä osin Norjan viranomaiset ovat myös huomauttaneet, että oli välttämätöntä tarjota avainhenkilöstölle kannustimia irtisanoutumisriskin pienentämiseksi. Avainhenkilöstölle tarjotut työmatkakustannukset kahden vuoden aikana (eli 1 päivään tammikuuta 2005 asti) olivat myös seurausta tuotanto-osaston toiminnoista tällaisen henkilöstön kannustamiseksi pysymään Mesta AS:n palveluksessa.

c) Päätelmä ja soveltuvuutta koskevat väitteet

Edellä esitetyn perusteella Norjan viranomaiset päättelevät, että yhteenkään niistä rakenneuudistustoimenpiteistä, joille on myönnetty rahoitusta, ei sisälly taloudellista etua Mesta AS:lle. Koska valtio on myöntänyt Mesta AS:lle ainoastaan 993,6 miljoonaa Norjan kruunua rakenneuudistuskustannusten kattamiseksi (vaikka rakenneuudistuskustannusten arvioitu kokonaismäärä on 1 097,8 miljoonaa Norjan kruunua), Mesta AS saa korvauksia noin 104,2 miljoonaa Norjan kruunua liian vähän (133).

Jos valvontaviranomainen kuitenkin päättelee, että rakenneuudistustoimenpiteisiin sisältyy valtiontukea, Norjan viranomaisten mukaan tuki soveltuu ETA-sopimuksen toimintaan 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla, koska i) toimenpiteillä on Euroopan yhteisen edun mukainen tavoite; ii) Mesta AS:n rakenneuudistus on välttämätön tämän tavoitteen saavuttamiseksi; ja iii) tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.

Norjan viranomaisten mukaan markkinoiden avaaminen kilpailulle on Euroopan yhteisen edun mukainen tavoite (134). Tarkasteltava olevassa asiassa valtion omistaman yrityksen perustaminen kilpailemaan tasavertaisin edellytyksin uusien markkinatulokkaiden kanssa oli välttämätöntä markkinoiden avaamiseksi. Norjan viranomaiset muistuttavat, että kansalliset viranomaiset voivat vapaasti valita, kuinka markkinoiden avaamisen olisi tapahduttava. Viranomaiset huomauttavat myös, että teiden ylläpidon ja hoidon markkinoiden avaaminen kilpailulle on kilpailun kannalta parempi vaihtoehto kuin se, että valtio jatkaa kyseisiä toimintoja tai että markkinat avataan kilpailulle vain osittain.

Kilpailuvaikutuksen osalta on otettava huomioon teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevien toimintojen rakenneuudistuksen taloudellinen kokonaisvaikutus: Mesta AS:llä oli perustamisestaan lähtien rakenteellinen haitta kilpailijoihin verrattuna. Näin ollen taloudelliselta kannalta tarkasteltuna Mesta AS ei ollut samanlaisessa tilanteessa kuin kilpailijansa, sillä Mesta AS:n vastattavana oli rasite, joka siirtyi aikaisemmalta valtion tuotanto-osastolta. Sen vuoksi kilpailuvaikutuksia analysoitaessa on otettava huomioon ETA-sopimuksen 125 artiklan neutraliteettiperiaate. Norjan viranomaisten mielestä tämä merkitsee sitä, että on hyväksyttävää maksaa Mesta AS:lle korvausta rakenteellisista haitoista, jotta voidaan perustaa kaupallisesti suuntautunut yritys. Viranomaiset huomauttavat myös, että rakenneuudistustoimenpiteisiin myönnetty tuki rajoittui siihen määrään, joka oli välttämätön markkinoiden avaamiseksi kilpailulle. Lisäksi tuki ei ole muuttanut kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.

4.2 SIIRTYMÄSOPIMUKSET

Norjan viranomaiset huomauttavat, että hinnat, joilla rakennussopimukset ja teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevat sopimukset siirrettiin Mesta AS:lle, ovat samat kuin ne hinnat, joita käytettiin määritettäessä tuloja diskontatun kassavirran analyysissa. Näin ollen sopimukset olivat omaisuuserinä mukana yrityksen kokonaisarvon määrityksessä, ja kokonaisarvo puolestaan oli osa luontoissuoritusta. Sen vuoksi sopimuksiin ei luontoissuorituksina sisälly ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Tämän seurauksena ei ole tarpeen arvioida, siirrettiinkö sopimukset Mesta AS:lle markkinahintaan.

Norjan viranomaiset huomauttavat kuitenkin rakennussopimuksista, että sisäisten ohjeiden noudattamisen johdosta hinnat, joilla rakennussopimukset siirrettiin, vastaavat julkisista tarjouskilpailuista saatua hintatasoa.

Teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevien sopimusten osalta 1 päivänä tammikuuta 2003 ei ollut markkinahintaa tai markkinahinnan osoittavaa luotettavaa lähdettä, koska tuotanto-osasto tarjosi kaikki teiden ylläpito- ja hoitopalvelut (135). Norjan viranomaisten mielestä teiden ylläpito- ja hoitourakoiden markkinoita ei avattu kilpailulle 1 päivänä tammikuuta 2003 vaan vasta 1 päivänä syyskuuta 2003 (ja ainoastaan osittain) (136). Tielaitos oli 1 päivään tammikuuta 2003 asti vastannut kaikista julkiseen tieverkostoon liittyvistä teiden ylläpito- ja hoitourakoista. Koska kyseisille palveluille ei sen vuoksi ollut markkinoita 1 päivänä tammikuuta 2003, ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin siirtää siirtymäsopimukset tuotanto-osastossa aikaisemmin vahvistettuihin kustannuksiin perustuviin hintoihin. Kolmansien esittämät huomautukset eivät heikennä tätä näkemystä.

Tässä yhteydessä Norjan viranomaiset ovat myös väittäneet, että syy siihen, ettei (kypsiä) markkinoita ollut olemassa, oli se, etteivät yksityiset toiminnanharjoittajat olleet 1 päivänä tammikuuta 2003 valmiita tarjoamaan merkityksellisiä palveluja tieturvallisuuden säilyttämiseksi (137). Sen vuoksi katsottiin olevan kaikkien edun mukaista avata teiden ylläpidon ja hoidon markkinat asteittain: asteittainen avaaminen varmistaisi sopimusten järkevän jakautumisen, koska toiminnanharjoittajien ei tarvitsisi tehdä tarjouksia koko sopimusportfoliosta yhtenä ja samana päivänä. Asteittainen avaaminen olisi myös yhdenmukaista sen kanssa, että toiminnanharjoittajien on tarpeen lisätä asteittain taitojaan palveluntarjoajina siirtymäkauden aikana, ja siten markkinoiden kypsymisen kanssa (138). Asteittainen avaaminen olisi myös hallinnollisesti helpompi vaihtoehto ja sen ansiosta tielaitos pystyisi kehittämään taitoja merkityksellisten palvelujen ostajana (139). Norjan viranomaisten mukaan lainsäädännön valmisteluasiakirjoissa vahvistetaan tämä lähestymistapa korostamalla, että nämä tekijät olivat syynä siihen, etteivät markkinat olleet vielä kypsät kilpailulle 1 päivänä tammikuuta 2003 (140).

Siinä tapauksessa että valvontaviranomainen katsoisi markkinatoimijoiden pystyneen tarjoamaan merkitykselliset palvelut, Norjan viranomaiset väittävät, että ei ollut luotettavia lähteitä, joiden mukaan hinnat olivat alhaisemmat kuin siirtymäsopimuksissa vahvistetut hinnat. Viittä pilottisopimusta ei olisi voitu käyttää viitehintoina, sillä ne olivat osa prosessia tielaitoksen ”ammattilaistamiseksi”. Tähän prosessiin sisältyi teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevan mallisopimuksen laatiminen. Tätä mallisopimusta olisi testattava sisäisissä teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevissa sopimuksissa (141) ja viidessä pilottisopimuksessa (142), jotta tielaitos saisi kokemusta sopimusviranomaisen roolista. Sen vuoksi pilottisopimusten tarkoituksena ei ollut markkinahinnan selvittäminen.

Lisäksi pilottisopimuksista esitetyt tarjoukset vaihtelivat selvästi (esimerkiksi Våler/Åsnes-sopimuksesta korkein tarjous oli 63 miljoonaa Norjan kruunua ja alhaisin 30,4 miljoonaa Norjan kruunua). Tällainen ero osoittaa, että markkinat eivät olleet kypsät eivätkä hinnat sen vuoksi voineet osoittaa luotettavasti hintatasoa (143). Lisäksi pilottisopimukset kattavat alle 2 prosenttia koko tieverkostosta (1 000 kilometriä yhteensä 54 000 kilometristä) eli pienen maantieteellisen alueen. Pilottisopimusten mukaisiin tehtäviin sisältyi myös lisätöitä (144). Hyvä esimerkki on Selmer ASA:n alkuperäisellä 74 940 323 Norjan kruunun sopimushinnalla voittama Bærum-sopimus. Lisätöiden vuoksi hintaan oli lisättävä 18 726 793 Norjan kruunua, mikä nosti sopimushintaa 25 prosenttia. Lisätöiden määrä pilottivaiheessa osoittaa, että tielaitos laski väärin teiden ylläpitoa ja hoitoa koskeviin sopimuksiin sisältyvän työmäärän. Tällaiset lisätyöt kuitenkin sisältyivät Mesta AS:lle siirrettyihin siirtymäsopimuksiin. Tältä osin viranomaiset kiinnittävät huomiota siihen, että raportissa 118 varoitetaan vertaamasta Bærum-sopimuksesta saatuja kokemuksia muihin sopimuksiin (145). Norjan viranomaisten mielestä pilottisopimusten hintoja ei sen vuoksi voitu pitää luotettavina markkinahinnan indikaattoreina.

Tämän lisäksi Norjan viranomaiset vastustavat sitä menettelyn aloittamispäätöksessä esitettyä (ja Veidekke ASA:n toistamaa) väitettä, jonka mukaan teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevien sopimusten vuonna 2003 kilpailutetun ensimmäisen ryhmän hintatasoa voitaisiin käyttää pohjana määritettäessä jäljellä olevien teiden ylläpitoa ja hoitoa koskevien siirtymäsopimusten hintataso. Norjan viranomaisten mukaan tämä hintataso ei ole luotettava, koska teiden ylläpito- ja hoitopalvelujen markkinat eivät ole kypsät vielä nykyäänkään siinä mielessä, että on mahdotonta ennustaa julkisten hankintamenettelyjen tuloksia. Korkeimpien ja alhaisimpien tarjousten suuret erot sopimuksissa ovat osoitus tästä. Pienin ero oli 2 prosenttia ja suurin puolestaan 113 prosenttia. Tämä ei ole riittävä peruste markkinahinnan määrittämiselle. Norjan viranomaiset asettavat kyseenalaiseksi sen, voidaanko markkinahinta määrittää alhaisimman tarjouksen perusteella epäkypsillä markkinoilla. Norjan viranomaiset katsovat, että siirtymäsopimusten hintataso ei ylittänyt sitä, ”mitä olisi pidettävä kestävänä markkinahintana ajankohtana, jolloin siirtymäsopimukset siirrettiin …”. Arvioinnin on joka tapauksessa perustuttava yrityksen perustamisajankohtana käytettävissä olleisiin tietoihin.

Jos valvontaviranomainen kuitenkin päättelee, että Mesta AS:lle siirrettyjen sopimusten hintoihin sisältyy kaikesta huolimatta valtiontukea, Norjan viranomaisten mielestä tämä tuki soveltuu ETA-sopimuksen toimintaan 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan tai 59 artiklan 2 kohdan nojalla.

ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan osalta Norjan viranomaiset ovat väittäneet, että Mesta AS perustettiin monopolististen markkinoiden avaamiseksi täydelle kilpailulle ja kestävien markkinoiden luomiseksi neljän vuoden pituisen siirtymäkauden ajaksi (146). Asteittainen avaaminen oli välttämätöntä sen varmistamiseksi, että valtakunnallisten teiden turvallisuus säilyy. Kuten jo on todettu, lainsäädännön valmisteluasiakirjoissa vahvistetaan, että tielaitoksen (jolla oli vähän kokemusta palvelujen ostamisesta ja sopimusvelvoitteiden valvonnasta) taitoja oli parannettava (147). Lisäksi markkinatoimijat tarvitsivat sopeutumisaikaa pystyäkseen hoitamaan kyseiset tehtävät. Lisäämällä julkisia tarjouskilpailuja asteittain katsottiin, että yritykset pystyisivät lisäämään kykyjään ja tekemään investointeja riittäväntasoisten teiden ylläpito- ja hoitopalvelujen tarjoamiseksi. Kuten edellä on todettu, markkinoiden asteittainen avaaminen varmistaa sopimusten järkevän jakautumisen verrattuna tilanteeseen, jossa kaikki sopimukset olisi kilpailutettu samanaikaisesti (148). Tieturvallisuuden säilyttämiseksi tarkoituksena oli kilpailuttaa ensin helpoimmat sopimukset ja vaativimmat (tiet ankarilla ilmastoalueilla ja muuttuvissa sääolosuhteissa) viimeiseksi. Lopuksi Norjan viranomaiset väittävät, että oli perusteltua myöntää Mesta AS:lle rahoitusta siirtymäsopimuksista aiheutuneiden kustannusten kattamiseksi. Olisi kohtuutonta edellyttää, että Mesta AS tarjoaa siirtymäsopimusten mukaiset palvelut kattamatta kustannuksia, sillä Mesta AS:n kustannukset ovat suuremmat kuin sen kilpailijoilla (149).

Kaikki siirtymäsopimusten kautta myönnetty tuki oli oikeasuhteista, koska niiden kesto oli rajattu enintään neljään vuoteen ja hinta oli kiinteä hinta, joka kannusti parantamaan tehokkuutta. Lisäksi ensimmäisten kolmen vuoden aikana odotettua pal