FI Euroopan unionin virallinen lehti L 219/7

EFTAn VALVONTAVIRANOMAISEN PÄÄTÖS

N:o 328/09/KOL,

tehty 15 päivänä heinäkuuta 2009,

Islannin satamalaeista (Islanti)

EFTAn VALVONTAVIRANOMAINEN (1), joka

OTTAA HUOMIOON Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (2) ja erityisesti sen 61–63 artiklan sekä pöytäkirjan 26,

OTTAA HUOMIOON EFTAn jäsenvaltioiden välisen, valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamista koskevan sopimuksen (3) ja erityisesti sen 24 artiklan,

OTTAA HUOMIOON valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 2 kohdan sekä II osan 4 artiklan 4 kohdan, 6 artiklan, 7 artiklan 2 kohdan ja 7 artiklan 5 kohdan (4),

OTTAA HUOMIOON valvontaviranomaisen suuntaviivat ETA-sopimuksen 61 ja 62 artiklan soveltamisesta ja tulkinnasta (5) ja erityisesti laivanrakennusta ja aluetukea koskevat suuntaviivat,

OTTAA HUOMIOON valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan II osan 27 artiklassa tarkoitetuista täytäntöönpanosäännöksistä 14 päivänä heinäkuuta 2004 tehdyn valvontaviranomaisen päätöksen N:o 195/04/KOL (6),

ON MAINITTUJEN artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa (7) ja ottanut huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

I. TOSISEIKAT

1 Menettely

Islannin viranomaiset ilmoittivat valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan mukaisesti 7 päivänä toukokuuta 2007 päivätyllä kirjeellä (tapahtuma N:o 420581) Islannin satamalakeihin tehdyistä muutoksista, joilla säädetään (muun muassa) laituriasennuksille ja luotsiveneiden käytölle myönnettävästä tuesta sekä laivahissi- ja laivanosturilaitteistoihin, laituriasennuksiin ja luotsiveneisiin liittyvistä vahingonkorvauksista. Tukea myönnetään vuonna 1984 perustetusta satamien kehittämisrahastosta (jäljempänä ’rahasto’).

Käytyään Islannin viranomaisten kanssa kirjeenvaihtoa (8) valvontaviranomainen ilmoitti 12 päivänä joulukuuta 2007 päivätyllä kirjeellä Islannin viranomaisille, että se oli päättänyt aloittaa pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn näiden toimenpiteiden osalta.

Valvontaviranomaisen päätös N:o 658/07/KOL menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja sen ETA-täydennysosassa (9), ja tällä prosessilla valvontaviranomainen kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa asiasta.

Islannin viranomaiset vastasivat 15 päivänä helmikuuta 2008 päivätyllä kirjeellä (tapahtuma N:o 465549).

Valvontaviranomainen sai yhden huomautuksen yhdeltä asianomaiselta 23 päivänä huhtikuuta 2008 (tapahtuma N:o 476888). Valvontaviranomainen välitti 20 päivänä toukokuuta 2008 päivätyllä kirjeellä (tapahtuma N:o 477796) huomautuksen Islannin viranomaisille, joille annettiin tilaisuus esittää siitä kantansa. Kirjeeseen ei saatu virallista (kirjallista) vastausta.

2 Ehdotetun toimenpiteen kuvaus

Islannin satamalaki on puitelaki – satamalaki N:o 61/2003 (sellaisena kuin se on muutettuna lailla N:o 11/2006 ja lailla N:o 28/2007), jolla säädetään (10) kuntien omistuksessa olevien islantilaisten satamalaitteistojen ja -infrastruktuurin rahoituksesta ja niille aiheutuvien vahinkojen korvaamisesta.

Yksityiskohtainen selvitys Islannin satamia koskevista kyseisistä säännöksistä sisältyy 12 päivänä joulukuuta 2007 tehtyyn valvontaviranomaisen päätökseen N:o 658/07/KOL, jolla muodollinen menettely aloitettiin. Jäljempänä valvontaviranomainen keskittyy niihin säännöksiin, jotka aiheuttivat huolta ja joita tarkasteltiin muodollisessa tutkintamenettelyssä.

Kyseessä ovat seuraavat säännökset:

a) Luotsiveneet: Vuoden 2003 satamalain (jäljempänä ’vuoden 2003 laki’) 24 §:n 2 momentin a alakohdan säännös, jonka mukaan rahastosta voidaan myöntää tukea ”luotsiveneiden alkuinvestointikustannuksiin sataman ja sen lähialueen ympäristöolojen edellyttäessä luotsiveneiden kaltaisia turvallisuusjärjestelyjä”. Tämän säännöksen mukaan rahastosta voidaan rahoittaa enintään 75 prosenttia alkukustannuksista.

b) Laituriasennukset: Vuoden 2003 lain 24 §:n 2 momentin b ja c alakohdan säännökset, jotka koskevat rahaston varojen käyttöä ”laituriasennusten” maksamiseen. Rahoitusta voidaan myöntää enintään 90 prosenttia laituriasennusten kustannuksista b alakohdan mukaan ja enintään 40 prosenttia c alakohdan mukaan.

c) Vahingonkorvaukset: Vuoden 2003 lain 26 §:n 3 momentin säännös, jonka mukaan vuoden 2003 lain 24 §:n mukaan tukikelpoiset satamat voivat hakea korvausta toiminnallisille laitteistoilleen aiheutuvista vahingoista. Maksettavan korvauksen määrälle ei aseteta ylärajaa.

d) Laivanosturi- ja laivahissilaitteistot: Vuoden 2003 lain 26 §:n 3 momenttiin vuonna 2007 tehdyllä muutoksella lisätty säännös, jolla laajennetaan niiden vahinkojen määritelmä, joista satamanpitäjät voivat saada korvausta, kattamaan myös laivanosturi- ja laivahissilaitteistoille aiheutuvat vahingot. Korvausmäärälle ei tässäkään tapauksessa aseteta ylärajaa.

2.1 Menettelyn aloittamisen perusteet

Päätöksessä N:o 658/07/KOL valvontaviranomainen esitti epäilyksensä siitä, voidaanko luotsiveneille myönnettävää tukea pitää yleisenä toimenpiteenä, joka aiheuttaa valtiolle menoja sen kehittäessä meriliikennejärjestelmää, joka palvelee suuren yleisön etua. Valvontaviranomainen ei voinut sulkea pois sitä mahdollisuutta, että luotsiveneitä voitaisiin pitää valikoivana toimenpiteenä, koska irtaimeen omaisuuteen ja toiminnallisiin palveluihin tehtäville investoinneille myönnetty julkinen tuki suosii yleensä tiettyjä yrityksiä.

Käytettävissä olevien tietojen perusteella valvontaviranomainen ei myöskään voinut tehdä päätelmiä siitä, voitaisiinko laituriasennuksille myönnettävä tuki luokitella yleiseksi toimenpiteeksi.

Lisäksi valvontaviranomaisen alustavan näkemyksen mukaan vahingonkorvaus olisi valtiontukea, jos sitä myönnetään asennuksille, jotka eivät ole yleisiä toimenpiteitä.

Lisäksi valvontaviranomainen esitti epäilyksensä siitä, soveltuvatko kyseiset toimenpiteet ETA-sopimuksen toimintaan. Perusteena oli (etenkin) se, ettei 61 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaista poikkeusta voida soveltaa, koska vahingonkorvaus ei koske vain luonnonmullistuksista aiheutuvien vahinkojen korvaamista, ja se, ettei toimenpiteisiin ilmeisesti voida soveltaa laivanrakennusta ja aluetukea koskevia suuntaviivoja. Valvontaviranomainen totesi myös, ettei rahastosta myönnetä tukea yksityisessä omistuksessa oleville satamille ja ettei tällaiselle erottelulle näyttäisi olevan päteviä perusteita.

3 Kolmansien osapuolten huomautukset

Yhdeltä asianomaiselta saatiin huomautus valvontaviranomaiselle osoitetulla 23 päivänä huhtikuuta 2008 päivätyllä kirjeellä. Reykjavikissa toimiva yksityinen satamanpitäjä Stálsmiðjan oli samaa mieltä valvontaviranomaisen kanssa menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esitetyistä alustavista näkemyksistä.

4 Islannin viranomaisten huomautukset

Islannin viranomaiset väittivät 15 päivänä helmikuuta 2008 päivätyssä kirjeessään ensinnäkin, että lainsäädäntöön tehdyistä muutoksista huolimatta vuoden 2003 lakiin sisältyvät väliaikaiset säännökset merkitsevät sitä, että rahastosta myönnettävää tukea koskevia säännöksiä ”saatetaan lykätä” ja että vuoden 1994 satamalaissa kuvattu oikeustila oli tarkoitus säilyttää vuoden 2008 loppuun asti. Valvontaviranomaiselle ilmoitettiin myös, että väliaikaisten säännösten voimassaoloa jatkettiin lailla N:o 145/2007 niin, että niitä sovelletaan vuoden 2010 loppuun asti.

Lisäksi Islannin viranomaiset katsovat, että ”telakointilaitteistoja” (”hafnarmannvirki”) – termi, joka viranomaisten mukaan käsittää tutkinnan kohteena olevat toimenpiteet – pidetään Islannissa julkisena infrastruktuurina, jolla palvellaan yleistä etua ja joka on kaikkien käytettävissä ja erottamaton osa satamaa.

Muodollisen tutkintamenettelyn kohteena olevista eri toimenpiteistä Islannin viranomaiset totesivat, että luotsiveneet ovat olennainen osa sataman toimintaa ja infrastruktuuria, jos luonnonolosuhteet ovat vaikeat. Viranomaisten mukaan luotsiveneitä käytetään vain turvallisuuden vuoksi (myös hätätilanteissa) ja niiden käyttö on joissakin tapauksissa lain mukaan pakollista. Viranomaiset korostavat myös, että luotsiveneiden käyttö rasittaa satamia siitä aiheutuvilla kustannuksilla. Laituriasennuksista Islannin viranomaiset toteavat, että ne ovat osa sataman yleistä infrastruktuuria, ja käyttävät niistä termiä ”kiinnittämisrakenteet”.

Lisäksi Islannin viranomaiset väittävät, etteivät toimenpiteet vääristä kilpailua eivätkä vaikuta ETA-valtioiden väliseen kauppaan. Väite perustuu Islannin maantieteelliseen sijaintiin. Viranomaiset viittaavat Islannin ja Manner-Euroopan välisen matkan kulkemiseen kuluvaan aikaan (47 tuntia) ja Islannin teollisuusliiton (IS) tietoihin, joiden mukaan on ”yleensä ottaen tavatonta, että ulkomaiset alukset tulisivat Islantiin korjattavaksi”. Vaikka Islannin viranomaiset myöntävät, että laivankorjausalalla on kansainvälistä kilpailua (ja siksi käytetään laivahissejä ja -nostureita sekä kuivatelakoita), viranomaisten mielestä tällaista kilpailua ei ole Islannissa.

II. ARVIOINTI

1 Onko kyse valtiontuesta?

ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki

ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:

”Jollei tässä sopimuksessa toisin määrätä, EY:n jäsenvaltion tai EFTA-valtion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu tämän sopimuksen toimintaan, siltä osin kuin se vaikuttaa sopimuspuolten väliseen kauppaan.”

1.1 Käytetäänkö toimenpiteeseen valtion varoja?

Tuen on oltava valtion myöntämää tai valtion varoista myönnettyä tukea.

Tarkoituksena on, että jokainen satamia tukeva toimenpide rahoitetaan rahastosta, jolle osoitetaan varoja Islannin valtiokonttorista. Valtiokonttorille myönnettävät talousarviomäärärahat ovat ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja valtion varoja. Niiden luokittelemista valtion varoiksi ei muuta se, että valtion varat kanavoidaan rahaston kautta. Vuoden 2003 lain 26 §:n l momentissa säädetään, että rahasto on valtion omistama ja että satamaneuvosto (hafnaráð) toimii rahaston hallituksena liikenneministerin puolesta. Satamaneuvoston nimittää liikenneministeri merenkulkulaitosta koskevan lain N:o 7/1996 (lög um Siglingastofnun Íslands) 4 §:n mukaisesti. Rahasto on näin ollen julkisoikeudellinen elin. Rahasto rahoitetaan osittain suoraan valtion talousarviosta parlamentin päätöksen mukaisesti. Vuoden 2003 lain 26 §:n 3 momentin mukaan satamaneuvosto jakaa rahaston tulot merenkulkulaitokselta saamiensa suositusten mukaisesti saatuaan liikenneministerin hyväksynnän, kuten mainitun momentin 1–3 alakohdassa säädetään. Merenkulkulaitos vastaa rahaston hallinnosta saman pykälän 4 momentin mukaisesti. Rahastolla on myös vuoden 2003 laissa määriteltyjä julkisen palvelun tehtäviä.

Edellä esitetyn perusteella valvontaviranomainen katsoo, että rahastosta myönnetty tuki on valtion myöntämää ja ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtion varoista myönnettyä tukea.

1.2 Jonkin yrityksen tai tuotannonalan suosiminen

Tukitoimenpiteen on oltava valikoiva siten, että se suosii ”jotakin yritystä tai tuotannonalaa”.

Tässä yhteydessä on tarkasteltava, ovatko Islannin kunnat valtiontuen saajina taloudellista toimintaa harjoittavia yrityksiä vai toimivatko ne viranomaisina. Kuten Euroopan komission päätöksessä asiassa ”Rahoitustuki Flanderin satamien infrastruktuuritöille” (11) todetaan, merisatamilla on paitsi julkisen palvelun velvoitteita, kun ne ylläpitävät toimivaa meriliikennejärjestelmää, myös yhä enemmän kaupallista toimintaa, kuten satamalaitteiden ja -palvelujen tarjontaa.

Se, että yksiköllä on lakiin perustuvia valtuuksia joidenkin tehtäviensä suorittamiseksi, ei sinänsä estä yksikön luokittelemista ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi yritykseksi. Kilpailuoikeudessa yrityksen käsitteeseen kuuluvat kaikki taloudellista toimintaa harjoittavat yksiköt riippumatta niiden oikeudellisesta muodosta tai rahoitustavasta (12). Sen määrittämiseksi, onko kyseinen toiminta 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yrityksen toimintaa, on tutkittava toiminnan luonnetta (13). Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan taloudellista toimintaa on kaikki toiminta, jossa tavaroita tai palveluja tarjotaan tietyillä markkinoilla (14). Näin ollen toimenpiteet ovat valvontaviranomaisen näkemyksen mukaan valikoivia siltä osin kuin satamanpitäjät harjoittavat taloudellista toimintaa, koska toimenpiteet suosivat vain joitakin toimijoita tietyllä alalla.

Euroopan komission tiedonannossa ”Merisatamapalvelujen laadun parantaminen: Euroopan liikenteen avaintekijä” (15) komissio erottaa toisistaan ”julkisen (yleisen)” infrastruktuurin, ”käyttäjäkohtaisen” infrastruktuurin ja ”sataman varustuksen”. Tätä jaottelua kannattaa käyttää apuna, kun arvioidaan, harjoittavatko satamaviranomaiset, satamanomistajat tai -pitäjät taloudellista toimintaa. Kanta asiaan kehittyy kuitenkin koko ajan, ja valvontaviranomainen onkin ottanut huomioon paitsi komission tiedonannon myös komission myöhemmät päätökset (kuten edellä mainitun Flanderin satamille tarkoitettua tukea koskevan päätöksen) sekä Islannin viranomaisten toimittamat tiedot.

Liikenneinfrastruktuurin julkiseen rahoitukseen voi liittyä valtiontukea koskevia kysymyksiä kahdella tasolla: sekä infrastruktuurin loppukäyttäjien että kyseisen infrastruktuurin pidosta tai toiminnasta vastaavan toimijan tasolla. Valvontaviranomainen katsoo, ettei käyttäjien tasolla ole yleensä kyse ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta, kun valtio rahoittaa ja ylläpitää suoraan liikenneinfrastruktuuria, joka on kaikkien mahdollisten käyttäjien käytettävissä samoilla edellytyksillä, joihin ei liity syrjintää, koska tällöin ei suosita mitään yritystä tai tuotannonalaa sellaisella tavalla, joka vääristäisi kilpailua tai vaikuttaisi jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. (16) Valvontaviranomainen on tyytyväinen, että tilanne on tämä Islannin satamien osalta.

Liikenneinfrastruktuurin pidosta tai toiminnasta vastaavan toimijan tasolla – tässä tapauksessa Islannin kunnallisten satamaviranomaisten tasolla – valvontaviranomaisen on arvioitava, harjoittaako infrastruktuuria ylläpitävä elin taloudellista toimintaa. Kuten edellä todettiin, satamanpitäjillä on monia erilaisia toimintoja, joista useita voidaan pitää taloudellisena toimintana. Tämän vuoksi on mahdollisuuksien mukaan erotettava toisistaan luonteeltaan taloudelliset toiminnot ja muut toiminnot ja arvioitava kunkin toiminnon rahoitusta toiminnon ominaisuuksien perusteella.

a) Luotsiveneet: Valvontaviranomainen katsoo, että luotsiveneet ovat navigoinnin tukijärjestelmä, joka on turvallisuuden kannalta välttämätön joissakin satamissa. Valvontaviranomainen hyväksyy kannan, jonka mukaan luotsiveneistä aiheutuvien menojen rahoittaminen on yleisen edun nimissä toimivalle valtiolle välttämätöntä toimintaa. Näin ollen valvontaviranomainen katsoo, ettei satamanpitäjiä pidetä taloudellista toimintaa harjoittavina yrityksinä, kun satamanpitäjille myönnetään tukea luotsiveneiden käyttöä varten. Tuki ei sen vuoksi ole ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

b) Laituriasennukset: Vaikka laituriasennuksia voitaisiin pitää luonteeltaan julkisina palveluina, jotka ovat välttämättömiä yleistä etua palvelevan sataman asianmukaiselle toiminnalle, laituriasennuksilla voi olla myös kaupallisia tarkoituksia. Ottaen huomioon komission kannan ”kiinnitysinfrastruktuuriin” (myös laitureihin) Flanderin satamia (17) koskevassa asiassa valvontaviranomainen katsoi alustavasti, että laituriasennukset ovat osa sataman laitteistoja, joiden avulla satamaviranomaiset voivat saada tuloja liiketoiminnasta. Islannin viranomaiset eivät ole toimittaneet sellaisia tietoja, joiden mukaan laituriasennukset olisivat yleisen edun nimissä toimivalle valtiolle välttämätöntä toimintaa eivätkä luonteeltaan taloudellista toimintaa. Näin ollen valvontaviranomainen katsoo, että laituriasennukset edistävät taloudellista toimintaa, minkä vuoksi niiden tukeminen suosii yrityksenä toimivaa satamanpitäjää.

c) Laivanosturi- ja laivahissilaitteistoihin sekä laituriasennuksiin liittyvät vahingonkorvaukset. Valvontaviranomainen pysyy kannassaan, jonka mukaan laivanosturi- ja laivahissilaitteistot ovat taloudelliseen toimintaan käytettävää omaisuutta, jonka avulla satamanpitäjät voivat helpottaa esimerkiksi laivojen korjausta. Näin ollen vahingonkorvaussäännökset ovat yritystä (satamaviranomaista) suosiva valikoiva toimenpide siltä osin kuin niiden perusteella maksetaan satamaviranomaisille korvauksia vahingoista, joita on aiheutunut taloudelliseen toimintaan käytettäville laitteistoille. Valvontaviranomainen katsoo tämän vuoksi, että vahingonkorvaussäännösten soveltamisalan laajentaminen koskemaan myös laivahissejä ja -nostureita sekä laituriasennuksia suosii tiettyjä yrityksiä.

Toimenpiteen on tuotava tuensaajalle etuja, jotka vapauttavat sen maksuista, jotka se tavallisesti joutuisi kattamaan talousarviostaan.

Satamanomistajat joutuvat maksamaan osan kustannuksista, vaikka satamat saisivat satamalain mukaista tukea, koska valtiontukea voidaan myöntää enintään 40–60 prosenttia laituriasennuksiin tarvittavista investoinneista. Näiden yritysten investointikustannukset olisivat kuitenkin alhaisemmat kuin muiden yritysten, jotka eivät hyödy tukiohjelmasta. Satamanomistajat saavat siis toimenpiteen vuoksi etua.

Vastaavaa etua tuovat myös vahingonkorvaukset. Satamaviranomaiset voivat saada valtiontukea laivanosturi- ja laivahissilaitteistoille sekä laituriasennuksille aiheutuneiden vahinkojen korjaamiseen. Tuella korvataan siis tuensaajille aiheutuvia kustannuksia, jotka ne tavallisesti joutuisivat maksamaan itse.

1.3 Kilpailun vääristyminen ja vaikutukset sopimuspuolten väliseen kauppaan

Jotta toimenpide voitaisiin katsoa valtiontueksi, sen on vääristettävä kilpailua ja vaikutettava sopimuspuolten väliseen kauppaan.

Valvontaviranomainen on edelleen sitä mieltä, että korjaustöissä käytettävien laivahissien, laivanosturien ja kuivatelakoiden toiminnanharjoittajat harjoittavat kansainvälisesti kilpailtua toimintaa. Kuten muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä todettiin, satamapalvelujen markkinoita on lisäksi avattu asteittain kilpailulle (18). Euroopan komissio totesi LeaderSHIP 2015 -ohjelmassaan (19), että kaupallista laivanrakennus- ja laivankorjaustoimintaa harjoitetaan aidosti globaaleilla markkinoilla ja että ala on altistunut maailmanlaajuiselle kilpailulle.

Valvontaviranomainen katsoo, että valtiontuki vääristää tai voi vääristää kilpailua, mistä on osoituksena kolmannelta osapuolelta saatu vastaus. Islannin viranomaiset hyväksyvät (vaikka väittävät, ettei kilpailu vääristy) myös sen, että vuoden 2003 laissa erotetaan toisistaan valtionomistuksessa olevat satamat (jotka saavat valtiontukea) ja yksityisessä omistuksessa olevat satamat (jotka eivät saa valtiontukea). Kun otetaan huomioon, että jotkin valtiontukea saavien satamien toiminnoista ovat luonteeltaan taloudellisia, voidaan todeta, että tällaisessa tapauksessa kilpailu mahdollisesti vääristyy.

Valvontaviranomainen myöntää, että kilpailun vääristyminen ei maantieteellisistä syistä todennäköisesti vaikuta kauppaan yhtä paljon kuin jos kyse olisi kilpailun vääristymisestä Manner-Euroopassa, mutta se ei kuitenkaan hyväksy Islannin viranomaisten näkemystä siitä, ettei kilpailun vääristyminen vaikuta (tai mahdollisesti vaikuta) kauppaan. Nämä toiminnot, etenkin meriliikenteen ja rahtiliikenteen yrityksille tarjotut palvelut, eivät ole täysin paikallisia, kun otetaan huomioon kyseisten yritysten liikkuvuus. Islannin ja muiden ETA-valtioiden väliset meriliikenteen väylät ovat vakiintuneet, ja satamapalvelujen vastaanottajat voivat näin ollen valita (esimerkiksi) sen, missä toteuttavat rutiininomaisen huollon tai mihin telakoituvat siksi aikaa, kun alus ei ole toiminnassa.

Lisäksi on huomattava (kuten Euroopan komissio on huomauttanut JadeWeserPort-hanketta koskevassa asiassa (20)), että merisatamiin investoidaan yhä enemmän yksityisiä varoja, joten on mahdollista, että toisen ETA-valtion yritys omistaa kilpailevia satamia Islannissa tai harjoittaa niiden toimintaa. Valtiontuen myöntäminen islantilaisille satamanpitäjille voi siten vaikuttaa kauppaan myös tällaisiin yksityisiin sijoituksiin kohdistuvan vaikutuksen kautta.

Valvontaviranomainen päättelee näin ollen, että koska toimenpide vahvistaa tuensaajan asemaa suhteessa muihin ETA-alueella toimiviin kilpailijoihin, toimenpiteet vääristävät tai uhkaavat vääristää kilpailua ja vaikuttavat sopimuspuolten väliseen kauppaan.

1.4 Päätelmä

Edellä esitettyjen syiden perusteella valvontaviranomainen katsoo, että laituriasennusten rahoitus sekä laituriasennuksiin ja laivahissilaitteistoihin liittyvät vahingonkorvaukset ovat ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

Valvontaviranomainen toteaa edelleen, että satamanpitäjille luotsiveneiden käyttöön myönnetty tuki ei ole ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

2 Menettelyvaatimukset

Pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan mukaan ”EFTAn valvontaviranomaiselle on annettava tieto tuen myöntämistä tai muuttamista koskevasta suunnitelmasta niin ajoissa, että se voi esittää huomautuksensa (…). Valtio, jota asia koskee, ei saa toteuttaa ehdottamiaan toimenpiteitä ennen kuin menettelyssä on annettu lopullinen päätös.”

Kuten muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä todettiin, Islannin viranomaiset eivät ilmoittaneet valvontaviranomaiselle vuoden 2003 laista siltä osin kuin sillä tuetaan laituriasennuksia ja laituriasennuksiin liittyviä vahingonkorvauksia ennen kuin toimenpide toteutettiin. Tämän lisäksi ilmoitettu muutos, jolla laivanosturit sisällytettiin vuonna 2007 vahingonkorvausjärjestelmään, tuli voimaan 29 päivänä maaliskuuta 2007. Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta tehdyn valvontaviranomaisen päätöksen johdosta esittämissään huomautuksissa Islannin viranomaiset totesivat kuitenkin, että vuoden 2003 lain väliaikaisessa säännöksessä II säädettiin, että valtiontuesta annetun lain sisältämiä sääntöjä sovellettaisiin vasta vuoden 2008 lopulla. Valtiontukisäännösten soveltamista lykättiin edelleen lailla 145/2007 vuoden 2010 loppuun saakka. Vaikka laki oli tullut jo voimaan, sen valtiontukisäännösten soveltamista oli siis lykätty siihen saakka, kunnes valvontaviranomainen tekisi asiasta lopullisen päätöksen. Näin ollen valvontaviranomainen toteaa, että Islannin viranomaiset ovat näiden toimenpiteiden osalta noudattaneet pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja velvollisuuksiaan.

Luotsiveneille myönnetty tuki ei ole valtiontukea, eikä ilmoitusvelvollisuus näin ollen koskenut tätä toimenpidettä.

3 Tuen sääntöjenmukaisuus

ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvat tukitoimenpiteet eivät ole ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvia, ellei niihin voida soveltaa poikkeusta ETA-sopimuksen 61 artiklan 2 tai 3 kohdan nojalla.

Valvontaviranomainen on näin ollen arvioinut ETA-sopimuksen 61 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet valtiontukisuuntaviivojen (21) näkökulmasta.

Alueellisia valtiontukia koskevien vuosien 2007–2013 suuntaviivojen ja Islannin aluetukikartan mukaan alkuinvestointitukea voidaan myöntää aluetukikartalla sijaitseville satamille tukikelpoisten menojen kattamiseen enintään 15 prosenttia bruttoavustusekvivalenttina (jäljempänä ’BAE’) (sekä pienyrityksille myönnettävä ylimääräinen 20 prosenttia BAE ja keskisuurille yrityksille myönnettävä 10 prosenttia BAE). Nämä kynnysarvot ylittävät tuet eivät ole säännönmukaisia alueellisia valtiontukia koskevien vuosien 2007–2013 suuntaviivojen nojalla. Nyt esillä olevassa asiassa kyseisiä kynnysarvoja ei ole noudatettu.

Vahingonkorvauksen muodossa myönnetty tuki ei liity investointiin, vaan sen avulla voidaan vähentää niitä kustannuksia, jotka yritys normaalisti joutuisi maksamaan osana päivittäistä toimintaansa, tai poistaa ne kokonaan. Näin ollen valvontaviranomainen pitää korvauksia toimintatukena.

Valvontaviranomaisen mielestä kyseinen toimintatuki ei kuulu ETA-sopimuksen 61 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltamisalaan, koska sitä ei ole rajattu luonnonmullistuksiin tai muihin poikkeuksellisiin tapahtumiin.

Valvontaviranomainen katsoo, että laivahisseihin ja laivanostureihin liittyviä vahingonkorvauksia on arvioitava laivanrakennusalaa koskevien valvontaviranomaisen valtiontukisuuntaviivojen perusteella. Laivanrakennusta koskevat suuntaviivat ovat erityssäädös ja estävät siten alueellista valtiontukea koskevien suuntaviivojen soveltamisen (22). Laivanrakennusta koskevat suuntaviivat käsittävät ”mille tahansa laivatelakalle, siihen liittyvälle yksikölle, aluksen omistajalle tai kolmannelle osapuolelle tarkoitetun tuen, joka myönnetään suoraan tai välillisesti alusten rakentamiseen, korjaamiseen tai muuttamiseen” (23). Laivanrakennusta koskevissa suuntaviivoissa sallitaan tuen myöntäminen laivankorjausasennuksiin tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotukena, sulkemistukena, työllistämistukena, vientiluottona, kehittämistukena ja alueellisena investointitukena. Valvontaviranomainen katsoo kuitenkin, ettei laivahisseihin ja laivanostureihin liittyvät vahingonkorvaukset kuulu mihinkään näistä kategorioista ja etteivät ne näin ollen ole yhdenmukaiset laivanrakennusta koskevien suuntaviivojen säännösten kanssa.

Laituriasennuksiin liittyvien vahingonkorvausten kattamiseen maksettavaa toimintatukea on arvioitava aluetukena. Toimenpidettä on arvioitava sekä vuosien 2000–2006 että vuosien 2007–2013 alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen perusteella. Ensiksi mainituissa suuntaviivoissa ei säädetty nyt esillä olevan kaltaisille järjestelmille myönnettävästä toimintatuesta. Voimassa olevien suuntaviivojen 5 jakson säännösten mukaan toimintatuen on tavanomaisesti oltava väliaikaista ja vähennyttävä asteittain (68 kohta) tai sitä on myönnettävä harvaanasutuille alueille (69 kohta) tai sillä on tasattava ylimääräisiä kuljetuskustannuksia (70 kohta). Valvontaviranomaisen saatavilla olevien tietojen perusteella suunniteltua vahingonkorvausta ei ole rajattu mainitulla tavalla, eikä se näin ollen ole yhdenmukainen vuosien 2007–2013 aluetukisuuntaviivojen kanssa.

Jos kyseessä olevat toimenpiteet käsittävät taloudellisten palvelujen tarjoamisen, on mahdollista, että ne voidaan luokitella yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviksi palveluiksi. Nämä palvelut eivät välttämättä ole valtiontukea asiassa Altmark (24) vahvistettujen periaatteiden mukaisesti, tai ne voivat olla ETA-sopimuksen kanssa yhteensopivaa tukea kyseisen sopimuksen 59 artiklan 2 kohdan nojalla. Islannin viranomaiset eivät kuitenkaan väitä, että rahoitusta olisi myönnetty yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tarjonnan varmistamiseksi, ja valvontaviranomainen toteaa, ettei satamanpitäjille ole uskottu tällaisten palvelujen tarjoamista ja ettei rahoitusta ole myönnetty palvelujen tarjonnasta syntyneiden kustannusten korvaamiseksi satamanpitäjille. Näin ollen toimenpiteet eivät ole yhteensopivia ETA-sopimuksen kanssa sen 59 artiklan 2 kohdan nojalla.

ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan valvontaviranomainen voi pitää ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvana tukea tietyn taloudellisen toiminnan kehityksen edistämiseksi, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.

Valvontaviranomainen huomauttaa, että merisatamilla on tärkeä tehtävä ETA-alueella, sillä ne ovat välttämättömiä tasapainoisen ja kestävän liikennejärjestelmän kannalta ja muodostavat aluekehityksen keskuksia. Valvontaviranomainen huomauttaa lisäksi, että satamilla on merkittävä tehtävä kaupan edistäjinä ja että ne edistävät rahtiliikenteen siirtämistä maanteiltä kohti ympäristön kannalta kestäviä liikennemuotoja. Valvontaviranomainen myöntää lisäksi, että satamainfrastruktuuria ei todennäköisesti pystytä kehittämään ainoastaan markkinoiden keinoilla, vaan siihen tarvitaan väistämättä jonkintyyppisiä valtion tukitoimenpiteitä.

Satamalaissa erotetaan kuitenkin toisistaan yksityisessä omistuksessa ja kuntien omistuksessa olevat satamat, sillä ainoastaan viimeksi mainitut voivat saada tukea järjestelmästä. Tämä erottelu ei näyttäisi rikkovan ETA-sopimuksessa tarkoitettuja vapaata liikkuvuutta koskevia määräyksiä, mutta yhteisöjen tuomioistuin on tarkastellut syrjintää tuen myöntämisessä julkiselle ja yksityiselle sektorille EY:n perustamissopimuksen kannalta asiassa Falck antamassaan tuomiossa. Korostettuaan, että vastuu tuen myöntämisestä kuuluu ensi sijassa kyseiselle hallitukselle, yhteisöjen tuomioistuin tarkensi komission asemaa seuraavasti: ”On totta, että... vaikka kaikilla tukitoimilla voidaan suosia yhtä yritystä toiseen nähden, komissio ei voi kuitenkaan hyväksyä tukia, joiden myöntämisellä saatettaisiin selvästi syrjiä julkista alaa. Tällaisessa tapauksessa kyseisten tukien myöntämisellä aiheutettaisiin nimittäin kilpailun vääristymistä yhteisen edun vastaisella tavalla.” (25)

Tästä syystä, vaikka tuki voitaisiinkin sallia ETA-sopimuksen nojalla, valvontaviranomainen katsoo, ettei järjestelmä sovellu ETA-sopimuksen toimintaan, koska siinä suositaan ainoastaan valtion omistuksessa olevia yrityksiä ilman objektiivista perustelua.

Edellä esitetyn arvioinnin perusteella valvontaviranomainen päättelee, että investointi laituriasennuksiin sekä laivahisseihin, laivanostureihin ja laituriasennuksiin liittyvät vahingonkorvaukset eivät sovellu ETA-sopimuksen toimintaan.

4 Päätelmä

Tukitoimenpiteet eivät edellä esitetyistä syistä sovellu ETA-sopimuksen toimintaan, lukuun ottamatta luotsiveneiden rahoittamista, sillä se ei ole valtiontukea.

Valvontaviranomaisen saatavilla olevien tietojen perusteella järjestelmää ei vielä ole pantu täytäntöön, mikä tarkoittaa, että tukia ei vielä ole maksettu järjestelmän mahdollisille tuensaajille.

ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

EFTAn valvontaviranomainen katsoo, että satamalain 24 §:n 2 kohdan a alakohdan nojalla myönnettävä tuki ”luotsiveneiden alkuinvestointikustannuksiin sataman ja sen lähialueen ympäristöolojen edellyttäessä luotsiveneiden kaltaisia turvallisuusjärjestelyjä” ei ole ETA-sopimuksen 61 artiklassa tarkoitettua valtiontukea.

2 artikla

Satamalain 24 §:n 2 kohdan b ja c alakohdan nojalla laituriasennuksiin myönnettävä investointituki sekä satamalain 26 §:n 3 kohdan nojalla maksettavat, 24 §:n 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin satamarakennustöihin ja laivahisseihin ja laivanostureihin liittyvät vahingonkorvaukset ovat ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

Nämä tukitoimenpiteet eivät sovellu ETA-sopimuksen toimintaan.

3 artikla

Edellä 2 artiklassa tarkoitettuja toimenpiteitä ei voida toteuttaa.

4 artikla

Tämä päätös on osoitettu Islannin tasavallalle.

5 artikla

Ainoastaan englanninkielinen teksti on todistusvoimainen.

Tehty Brysselissä 15 päivänä heinäkuuta 2009. EFTAn valvontaviranomaisen puolesta Per SANDERUD Puheenjohtaja Kristján Andri STEFÁNSSON Kollegion jäsen

(1) Jäljempänä ’valvontaviranomainen’.

(2) Jäljempänä ’ETA-sopimus’.

(3) Jäljempänä ’valvonta- ja tuomioistuinsopimus’.

(4) Jäljempänä ’pöytäkirja 3’.

(5) Suuntaviivat ETA-sopimuksen 61 ja 62 artiklan sekä valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan soveltamista ja tulkitsemista varten, valvontaviranomainen hyväksynyt ja antanut 19 päivänä tammikuuta 1994 (EYVL L 231, 3.9.1994, s. 1, ja ETA-täydennysosa N:o 32, 3.9.1994, s. 1). Jäljempänä ’valtiontuen suuntaviivat’. Valtiontuen suuntaviivojen ajantasaistettu versio on saatavilla valvontaviranomaisen verkkosivuilla: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/.

(6) Päätös N:o 195/04/KOL, tehty 14 päivänä heinäkuuta 2004 (EUVL L 139, 25.5.2006, s. 37, ja ETA-täydennysosa N:o 26, 25.5.2006, s. 1, sellaisena kuin se on muutettuna). Ks. valvontaviranomaisen verkkosivut: http://www.eftasurv.int/fieldsofwork/fieldstateaid/legaltexts/

(7) EUVL C 96, 17.4.2008, s. 3, ja ETA-täydennysosa N:o 20, 17.4.2008, s. 2.

(8) Lisätietoja Islannin viranomaisten ja valvontaviranomaisen välisestä kirjeenvaihdosta on saatavilla muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta tehdyssä valvontaviranomaisen päätöksessä.

(9) Ks. edellä alaviitteet 7 ja 8.

(10) Uusien säännösten mukaista tukiohjelmaa ei ole vielä pantu täytäntöön.

(11) Valtiontuki N 520/2003, s. 7.

(12) Ks. muun muassa yhdistetyt asiat C-159/91 ja C-160/91, Poucet ja Pistre, Kok. 1993, s. I-637, 17 kohta.

(13) Ks. muun muassa asia C-364/92, SAT Fluggesellschaft, Kok. 1994, s. I-43, 19 kohta.

(14) Ks. muun muassa asia C-35/96, komissio v. Italia, Kok. 1998, s. I-3851, 36 kohta ja asia C-475/99, Glöckner, Kok. 2001, s. I-8089, 19 kohta.

(15) Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle ”Merisatamapalvelujen laadun parantaminen: Euroopan liikenteen avaintekijä”, KOM(2001) 35 lopullinen, 3.3 kohta.

(16) Vrt. Komission valkoinen kirja ”Oikeudenmukainen maksu infrastruktuurin käytöstä: vaiheittainen lähestymistapa liikenneinfrastruktuurin yhtenäiseen hinnoitteluun Euroopan unionissa”, KOM(1998) 466 lopullinen, 22.7.1998, 5 luku, 42–43 kohta.

(17) Asia N 520/2003, 46–50 kohta.

(18) Edellä II osassa olevassa alaviitteessä 15 mainittu satamapalveluja koskeva tiedonanto.

(19) Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – LeaderSHIP 2015 – Euroopan laivanrakennus- ja laivankorjausteollisuuden tulevaisuus – Huippuosaamiseen perustuva kilpailukyky, KOM(2003) 717 lopullinen, 2.l kohta.

(20) Asia N 110/2008.

(21) http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/.

(22) Ks. alueellista valtiontukea koskevat valvontaviranomaisen valtiontukisuuntaviivat vuosille 2007–2013, 2 kohdan 8 alakohta, alaviite 8.

(23) Asia N 554/06 – Saksa, Rolandwerft, joka koski laivahissin muuttamista raskaampien alusten laivahissiksi, ja asia C 612/06 – Saksa, Volkswerft Stralsund (EUVL L 151, 13.6.2007, s. 33), joka koski laivahissin pidentämistä.

(24) Asia C-280/00, Altmark Trans GmbH, Kok. 2003, s. I-7747.

(25) Asia 304/85, Falck v. komissio, Kok. 1987, s. 871, 27 kohta. Ks. vastaavasti asia T-244/94, Wirtschaftsvereinigung Stahl, Kok. 1997, s. II-1963, ja asia T-239/94, EISA, Kok. 1997, s. II-1839, 100 kohta.