FI Euroopan unionin virallinen lehti C 307/3

EFTAn valvontaviranomaisen tiedonanto – Täydentävät suuntaviivat moottoriajoneuvojen myyntiä ja korjaamista sekä varaosien jakelua koskevien sopimusten vertikaalisista rajoituksista

2012/C 307/03

A. Tämä tiedonanto on annettu Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’ETA-sopimus’, ja valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden sopimuksen, jäljempänä ’valvonta- ja tuomioistuinsopimus’, määräysten nojalla.

B. Euroopan komissio on hyväksynyt tiedonannon ”Täydentävät suuntaviivat moottoriajoneuvojen myyntiä ja korjaamista sekä varaosien jakelua koskevien sopimusten vertikaalisista rajoituksista” (1). Tässä säännöksessä, joka ei ole sitova, vahvistetaan Euroopan komission noudattamat periaatteet vertikaalisten sopimusten arvioinnissa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 101 artiklan mukaisesti moottoriajoneuvojen myyntiä ja korjaamista sekä varaosien jakelua koskevien sopimusten osalta.

C. EFTAn valvontaviranomainen katsoo, että edellä mainittu asiakirja on ETAn kannalta merkityksellinen. Pitääkseen kilpailuolosuhteet tasapuolisina ja varmistaakseen ETAn kilpailusääntöjen yhdenmukaisen soveltamisen koko Euroopan talousalueella EFTAn valvontaviranomainen antaa tämän tiedonannon sille valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa annettujen valtuuksien nojalla. Se aikoo noudattaa tässä tiedonannossa annettuja periaatteita ja sääntöjä soveltaessaan asian kannalta merkityksellisiä ETAn sääntöjä yksittäisiin asioihin.

I JOHDANTO

1. Suuntaviivojen tarkoitus

1. Näissä suuntaviivoissa esitetään periaatteet, joiden avulla moottoriajoneuvojen myyntiä ja korjaamista sekä varaosien jakelua koskevien sopimusten vertikaalisiin rajoituksiin liittyviä kysymyksiä arvioidaan Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 53 artiklan, jäljempänä ’53 artikla’, mukaisesti. Ne ovat ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 4b kohdassa tarkoitetun säädöksen eli ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin moottoriajoneuvoalalla 27. toukokuuta 2010 annetun komission asetuksen (EU) N:o 461/2010 (2), jäljempänä ’moottoriajoneuvoja koskeva ryhmäpoikkeusasetus’, liitteenä ja niiden tavoitteena on auttaa yrityksiä tekemään oma arvionsa näistä sopimuksista.

2. Suuntaviivoissa selvennetään kysymyksiä, jotka ovat erityisen merkittäviä moottoriajoneuvoalan kannalta. Tällainen on esimerkiksi ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 2 kohdassa tarkoitetun säädöksen eli ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin (3)20. huhtikuuta 2010 annetun komission asetuksen (EU) N:o 330/2010 (4), jäljempänä ’yleinen vertikaalinen ryhmäpoikkeusasetus’, asiaa koskevien säännösten tulkinta. Näillä suuntaviivoilla ei kuitenkaan ole vaikutusta yleisten vertikaalisia rajoituksia koskevien suuntaviivojen (5), jäljempänä ’yleiset vertikaaliset suuntaviivat’, soveltamiseen ja niitä on sen vuoksi tarkasteltava yhdessä yleisten vertikaalisten suuntaviivojen kanssa ja niitä täydentävänä asiakirjana.

3. Näitä suuntaviivoja sovelletaan sellaisiin vertikaalisiin sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, jotka koskevat edellytyksiä, joiden perusteella sopimuspuolet voivat ostaa, myydä tai jälleenmyydä moottoriajoneuvojen varaosia ja/tai tarjota moottoriajoneuvojen korjaus- ja huoltopalveluja, sekä sellaisiin vertikaalisiin sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, jotka koskevat edellytyksiä, joiden perusteella sopimuspuolet voivat ostaa, myydä tai jälleenmyydä uusia moottoriajoneuvoja. Kuten näiden suuntaviivojen II jaksossa selvitetään, viimeksi mainittuun vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmään sovelletaan edelleen ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 4b kohdassa aiemmin tarkoitetun säädöksen eli ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin moottoriajoneuvoalalla 31. heinäkuuta 2002 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1400/2002 (6) asiaa koskevia säännöksiä 31. toukokuuta 2013 asti. Tämän vuoksi uusien ajoneuvojen ostoa, myyntiä tai jälleenmyyntiä koskevia vertikaalisia sopimuksia ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja sovelletaan vasta 1. kesäkuuta 2013 alkaen. Näitä suuntaviivoja sovelletaan ainoastaan moottoriajoneuvoalan vertikaalisiin sopimuksiin, ja tässä esitettyjä periaatteita ei välttämättä voi käyttää muilla aloilla tehtyjen sopimusten arviointiin.

4. Suuntaviivoilla ei ole vaikutusta mahdolliseen rinnakkaiseen ETA-sopimuksen 54 artiklan soveltamiseen moottoriajoneuvoalan vertikaalisiin sopimuksiin eikä EFTAn tuomioistuimen tulkintaan 53 artiklan soveltamisesta tällaisiin vertikaalisiin sopimuksiin eikä myöskään Euroopan unionin tuomioistuimen tai yleisen tuomioistuimen tulkintaan ETA-sopimuksen 53 artiklan ja SEUT-sopimuksen 101 artiklan soveltamisesta tällaisiin vertikaalisiin sopimuksiin.

5. Jollei toisin todeta, näissä suuntaviivoissa esitettyjä arvioita ja perusteita sovelletaan kaikilla kaupan portailla. Myös käsitteitä ”toimittaja” ja ”jälleenmyyjä” (7) käytetään kaikilla kaupan portailla. Yleiseen vertikaaliseen ryhmäpoikkeusasetukseen ja moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetukseen viitataan yhdessä ”ryhmäpoikkeusasetuksina”.

6. Näissä suuntaviivoissa esitettyjä normeja on sovellettava kuhunkin tapaukseen liittyvät yksittäiset tosiasiat ja oikeudelliset olosuhteet huomioon ottaen. EFTAn valvontaviranomainen soveltaa näitä suuntaviivoja kohtuullisella ja joustavalla tavalla (8), ja se ottaa huomioon kokemukset, joita se on saanut täytäntöönpanosta ja markkinoiden valvonnasta.

7. Kilpailusääntöjen täytäntöönpanokokemukset alalla osoittavat, että rajoituksiin voidaan päätyä joko erillisten suorien sopimusvelvoitteiden kautta tai sellaisten välillisten velvoitteiden tai epäsuorien keinojen välityksellä, joilla on kuitenkin sama kilpailunvastainen vaikutus. Toimittajat saattavat haluta vaikuttaa jälleenmyyjän kilpailukäyttäytymiseen, esimerkiksi uhkailla tai pelotella, antaa varoituksia tai sakottaa. Ne voivat myös viivyttää toimituksia tai keskeyttää ne tai uhkailla jälleenmyyjiä sopimuksen irtisanomisella, kun kyse on ulkomaalaisille asiakkaille myynnistä tai määrätyn hintatason noudattamisesta. Sopimuspuolten suhteiden avoimuus vähentää tavallisesti valmistajien riskiä siitä, että niitä pidetään vastuullisina välillisistä painostusmuodoista, joilla pyritään saavuttamaan kilpailunvastaisia tuloksia. Menettelysääntöjen noudattaminen on yksi keino lisätä avoimuutta sopimuspuolten välisissä kauppasuhteissa. Tällaisissa menettelysäännöissä voidaan vahvistaa sopimusten irtisanomiseen sovellettavat vähimmäisajat, jotka voidaan määrittää sopimuksen keston perusteella, ja jälleenmyyjän tekemistä jäljellä olevista liikesuhdekohtaisista investoinneista maksettavat korvaukset, jos sopimus irtisanotaan ilman perusteltua syytä, sekä välimiesmenettelystä vaihtoehtoisena riidanratkaisumenetelmänä. Jos toimittaja ottaa tällaiset menettelysäännöt osaksi sopimustaan jakelijoiden ja korjaamojen kanssa, julkaisee ne ja noudattaa niiden määräyksiä, tätä pidetään merkityksellisenä tekijänä arvioitaessa toimittajan toimintatapaa yksittäistapauksissa.

2. Suuntaviivojen rakenne

8. Suuntaviivat on jäsennelty seuraavasti: a) Moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisala ja sen suhde yleiseen vertikaaliseen ryhmäpoikkeusasetukseen (II jakso) b) Moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetuksen täydentävien säännösten soveltaminen (III jakso) c) Erityisrajoitusten arviointi: yhden tuotemerkin määrääminen ja valikoiva jakelu (IV jakso).

II MOOTTORIAJONEUVOJEN RYHMÄPOIKKEUSASETUKSEN SOVELTAMISALA JA SEN SUHDE YLEISEEN VERTIKAALISEEN RYHMÄPOIKKEUSASETUKSEEN

9. Moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetus kattaa asetuksen 4 artiklan mukaan vertikaaliset sopimukset, jotka koskevat moottoriajoneuvojen varaosien ostoa, myyntiä tai jälleenmyyntiä ja moottoriajoneuvojen korjaus- ja huoltopalvelujen tarjoamista.

10. Moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklassa jatketaan 31. toukokuuta 2013 asti niiden ETA-sopimuksen XIV liitteessä olevassa 4 b kohdassa tarkoitetussa säännöksessä (asetus (EY) N:o 1400/2002) tarkoitettujen säännösten soveltamista, jotka liittyvät uusien moottoriajoneuvojen ostoa, myyntiä tai jälleenmyyntiä koskeviin vertikaalisiin sopimuksiin. Uusien ajoneuvojen ostoa, myyntiä tai jälleenmyyntiä koskevat vertikaaliset sopimukset siirtyvät 1. kesäkuuta 2013 alkaen moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan nojalla yleisen vertikaalisen ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan (9).

11. Uuden säädöskehyksen erottelu uusien moottoriajoneuvojen myyntimarkkinoihin ja moottoriajoneuvojen myynnin jälkeisiin markkinoihin perustuu kyseisillä markkinoilla vallitseviin erilaisiin kilpailuolosuhteisiin.

12. Komission asetuksen (EY) N:o 1400/2002 soveltamisesta 28. toukokuuta 2008 annetussa arviointikertomuksessa (10) ja moottoriajoneuvoalan tulevasta kilpailuoikeudellisesta kehyksestä 22. heinäkuuta 2009 annetussa komission tiedonannossa (11) vahvistettu perusteellinen markkina-analyysi osoittaa, että uusien moottoriajoneuvojen jälleenmyynnin alalla ei näytä esiintyvän merkittäviä kilpailupuutteita, jotka erottaisivat sen muista toimialoista ja edellyttäisivät yleisestä vertikaalisesta ryhmäpoikkeusasetuksesta poikkeavien tiukempien säännösten soveltamista. Tämän vuoksi 30 prosentin markkinaosuusrajan (12) soveltaminen, tiettyjen vertikaalisten rajoitusten jättäminen poikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle ja yleisessä vertikaalisessa ryhmäpoikkeusasetuksessa säädetyt edellytykset varmistavat yleensä sen, että uusien moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä koskevat vertikaaliset sopimukset täyttävät 53 artiklan 3 kohdassa määrätyt edellytykset ilman, että on tarpeen asettaa muita aloja enemmän tai tiukempia vaatimuksia.

13. Jotta kaikki toimijat kuitenkin voisivat mukauttaa toimintansa (erityisesti pitkällä aikavälillä tehdyt liikesuhdekohtaiset investoinnit) yleiseen järjestelmään, ETA-sopimuksen XIV liitteessä olevassa 4 b kohdassa tarkoitetun säännöksen (asetus (EY) N:o 1400/2002) voimassaoloaikaa jatketaan kolmella vuodella 31. toukokuuta 2013 asti niiden vaatimusten osalta, jotka liittyvät uusien moottoriajoneuvojen ostoa, myyntiä tai jälleenmyyntiä koskeviin vertikaalisiin sopimuksiin. Kesäkuun 1 päivästä 201031 päivään toukokuuta 2013 ETA-sopimuksen XIV liitteessä olevassa 4 b kohdassa tarkoitetun säännöksen (asetus (EY) N:o 1400/2002) säännöksiä, jotka liittyvät sekä uusien moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä koskeviin sopimuksiin että varaosien ostoa, myyntiä ja jälleenmyyntiä ja/tai korjaus- ja huoltopalvelujen tarjoamista koskeviin sopimuksiin, sovelletaan ainoastaan ensin mainittuihin sopimuksiin. Kyseisenä ajanjaksona näitä suuntaviivoja ei voi käyttää ETA-sopimuksen XIV liitteessä olevassa 4 b kohdassa tarkoitetun säännöksen (asetus (EY) N:o 1400/2002) säännösten tulkitsemiseen. Sen sijaan olisi tarkasteltava mainittua asetusta koskevaa esitettä (13).

14. Moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan 1. kesäkuuta 2010 alkaen vertikaalisiin sopimuksiin, jotka koskevat edellytyksiä, joiden perusteella sopimuspuolet voivat ostaa, myydä tai jälleenmyydä moottoriajoneuvojen varaosia ja/tai tarjota moottoriajoneuvojen korjaus- ja huoltopalveluja. Jotta tällaisille sopimuksille voidaan myöntää moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan mukainen poikkeus, niiden on täytettävä yleisessä vertikaalisessa ryhmäpoikkeusasetuksessa poikkeuksen myöntämiselle asetetut edellytykset eivätkä ne saa sisältää moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklassa lueteltuja vakavimpia kilpailunrajoituksia.

15. Koska korjaus- ja huoltopalvelujen sekä varaosien jakelun markkinat ovat yleensä merkkikohtaisia, kilpailu näillä markkinoilla on luonnostaan vähemmän tiukkaa kuin uusien moottoriajoneuvojen myyntimarkkinoilla. Vaikka ajoneuvot ovat muuttuneet luotettavammiksi ja niiden huoltovälit ovat pidentyneet tekniikan kehityksen ansiosta, yksittäisten korjaus- ja huoltotöiden hinnat ovat nousseet sitäkin nopeammin. Varaosamarkkinoilla moottoriajoneuvon valmistajan tuotemerkillä varustetut osat kilpailevat alkuperäisvaraosien toimittajien (nk. OES (eli original equipment supplier) -toimittajien) ja muiden osapuolten tarjoamien osien kanssa. Tämä aiheuttaa hintapainetta kyseillä markkinoilla, mikä puolestaan aiheuttaa hintapainetta korjaus- ja huoltomarkkinoilla, sillä varaosat muodostavat suuren osuuden keskimääräisen korjauksen kustannuksista. Korjaus- ja huoltopalvelut muodostavat lisäksi yhdessä erittäin suuren osan moottoriajoneuvosta kuluttajalle aiheutuvista kokonaismenoista, ja jo pelkkä ajoneuvon hankinta lohkaisee tuntuvan osan keskivertokuluttajan budjetista.

16. Jotta moottoriajoneuvojen myynnin jälkeisten markkinoiden erityiset kilpailuongelmat voidaan ratkaista, yleisessä vertikaalisessa ryhmäpoikkeusasetuksessa lueteltuja vakavimpia kilpailunrajoituksia täydennetään kolmella moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetuksessa luetellulla rajoituksella, joita sovelletaan moottoriajoneuvojen korjaus- ja huoltopalveluja sekä varaosien toimittamista koskeviin sopimuksiin. Lisäohjeistusta näistä vakavimmista kilpailunrajoituksista annetaan näiden suuntaviivojen III jaksossa.

III MOOTTORIAJONEUVOJEN RYHMÄPOIKKEUSASETUKSEN TÄYDENTÄVIEN SÄÄNNÖSTEN SOVELTAMINEN

17. Sopimuksiin ei sovelleta ryhmäpoikkeusta, jos ne sisältävät vakavimpia kilpailunrajoituksia. Vakavimmat kilpailunrajoitukset on lueteltu yleisen vertikaalisen ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklassa ja moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklassa. Jos sopimus sisältää jonkin tällaisen rajoituksen, sen voidaan olettaa kuuluvan 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Lisäksi on perusteltua olettaa, että sopimus ei todennäköisesti täytä 53 artiklan 3 kohdassa asetettuja edellytyksiä ja jää siitä syystä ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Tämä on kuitenkin kumottavissa oleva olettamus, ja yritykset voivat yksittäistapauksissa vedota 53 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuihin tehokkuusetuihin.

18. Yksi EFTAn valvontaviranomaisen tavoitteista moottoriajoneuvoalan kilpailupolitiikassa on turvata varaosien valmistajien pääsy moottoriajoneuvojen myynnin jälkeisille markkinoille ja varmistaa näin, että kilpailevia varaosamerkkejä on sekä riippumattomien että valtuutettujen korjaamoiden ja varaosien tukkumyyjien saatavilla. Tällaisten varaosien saatavuus tarjoaa kuluttajille merkittäviä etuja erityisesti siksi, että autonvalmistajan myymien tai jälleenmyymien varaosien ja vaihtoehtoisten varaosien välillä on usein suuria hintaeroja. Moottoriajoneuvon valmistajan tavaramerkillä varustettuja varaosia (nk. OEM-osat eli original equipment manufacturer -osat) korvaavia, vaihtoehtoisia tuotteita ovat alkuperäisen osien toimittajan valmistamat ja jakelemat alkuperäiset varaosat (nk. OES-osat eli original equipment supplier -osat). Lisäksi saatavilla on laadultaan vastaavien varaosien valmistajien tarjoamia varaosia.

19. ’Alkuperäisillä osilla tai varusteilla’ tarkoitetaan osia tai varusteita, jotka valmistetaan moottoriajoneuvon valmistajan kyseisen moottoriajoneuvon kokoonpanoa varten tuotettaville osille ja varusteille laatimien eritelmien ja tuotantostandardien mukaisesti. Tämä käsittää myös osat ja varusteet, jotka valmistetaan samalla tuotantolinjalla kuin kyseiset osat ja varusteet. Jos toisin ei osoiteta, oletetaan, että osat ovat alkuperäisiä osia, kun valmistaja varmentaa, että osat täyttävät kyseisen moottoriajoneuvon kokoonpanossa käytettyjen osien laatuvaatimukset ja ne on valmistettu moottoriajoneuvon eritelmien ja tuotantostandardien mukaisesti. (Ks. puitteiden luomisesta moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen sekä tällaisiin ajoneuvoihin tarkoitettujen järjestelmien, osien ja erillisten teknisten yksiköiden hyväksymiselle (puitedirektiivi) 5. syyskuuta 2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/46/EY (14) 3 artiklan 26 alakohta).

20. Jotta varaosat katsottaisiin ”laadultaan vastaaviksi”, niiden on oltava riittävän korkealaatuisia, jotta niiden käyttö ei vaaranna kyseisen valtuutetun verkoston mainetta. Kuten muiden valintakriteerien tapauksessa moottoriajoneuvon valmistaja voi esittää näyttöä siitä, että tietty varaosa ei täytä tätä vaatimusta.

21. Yleisen vertikaalisen ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan e alakohdan mukaan vakavimpia kilpailunrajoituksia on komponenttien toimittajan ja kyseiset komponentit hyödykkeisiinsä sisällyttävän ostajan välinen sopimus, jolla estetään toimittajaa myymästä tai rajoitetaan sen mahdollisuutta myydä kyseisiä osia varaosina loppukäyttäjille tai riippumattomille korjaamoille tai muille palveluntarjoajille, joita ostaja ei ole valtuuttanut korjaamaan tai huoltamaan tavaroitaan. Moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan a, b ja c alakohdassa säädetään kolmesta muusta vakavimmasta kilpailunrajoituksesta, jotka koskevat varaosien toimitussopimuksia.

22. Moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa käsitellään valikoivan jakelujärjestelmän jäsenten rajoittamaa moottoriajoneuvojen varaosien myyntiä riippumattomille korjaamoille. Tällä säännöksellä on eniten merkitystä sellaisten varaosien ryhmässä, joita kutsutaan myös omaan tarpeeseen tuotettaviksi osiksi ja joita on mahdollista saada ainoastaan moottoriajoneuvon valmistajalta tai sen valtuutettujen verkostojen jäseniltä. Jos toimittaja ja jakelija sopivat, että tällaisia osia ei saa toimittaa riippumattomille korjaamoille, tällainen sopimus todennäköisesti sulkisi kyseiset korjaamot korjaus- ja huoltopalvelujen markkinoilta ja rikkoisi 53 artiklaa.

23. Moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan b alakohta käsittelee suoraa tai välillistä rajoitusta, josta varaosien, korjaustyökalujen tai vianmääritys- tai muiden laitteiden toimittaja ja moottoriajoneuvon valmistaja sopivat ja joka rajoittaa toimittajan mahdollisuutta myydä kyseisiä tavaroita valtuutetuille ja/tai riippumattomille jakelijoille ja korjaamoille. Ns. työkalujärjestelyt osien toimittajien ja ajoneuvon valmistajien välillä ovat yksi esimerkki tämäntyyppisestä välillisestä rajoituksesta. Tässä yhteydessä olisi tarkasteltava tiettyjen alihankintasopimusten arvioinnista ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan kannalta annettua EFTAn valvontaviranomaisen tiedonantoa (15). ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa ei yleensä sovelleta järjestelyihin, joissa moottoriajoneuvon valmistaja toimittaa komponenttien valmistajalle tiettyjen komponenttien tuotantoa varten välttämättömän työkalun, osallistuu tuotekehityskuluihin tai tarjoaa välttämättömiä immateriaalioikeuksia (16) tai taitotietoa eikä hyväksy sitä, että näitä tekijöitä käytettäisiin myynnin jälkeisillä markkinoilla suoraan myytävien varaosien tuotannossa. Jos moottoriajoneuvon valmistaja toisaalta vaatii komponenttien toimittajaa luovuttamaan tällaiseen työkaluun liittyvän omistajuuden, immateriaalioikeudet, taitotiedon, osallistuu ainoastaan vähäisellä osuudella tuotekehityskustannuksiin tai ei tarjoa välttämättömiä työkaluja, immateriaalioikeuksia tai taitotietoa, tällaista sopimusta ei pidetä varsinaisena alihankintajärjestelynä. Sen vuoksi se voi kuulua 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, ja sitä voidaan arvioida ryhmäpoikkeusasetusten säännösten mukaisesti.

24. Moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan c alakohta käsittelee moottoriajoneuvon valmistajan, joka käyttää komponentteja moottoriajoneuvojen alkuperäistä kokoonpanoa varten, ja kyseisten komponenttien toimittajan sopimusta, joka rajoittaa toimittajan mahdollisuutta varustaa toimitetut komponentit tai varaosat tavaramerkillään tai muulla tunnuksellaan toimivalla ja helposti näkyvällä tavalla. Jotta kuluttajan valinnanmahdollisuuksia voidaan lisätä, korjaamojen ja kuluttajien pitäisi pystyä tunnistamaan, mitkä vaihtoehtoisten toimittajien tarjoamat varaosat sopivat tiettyyn moottoriajoneuvoon vastaavalla tavalla kuin ajoneuvon valmistajan tuotemerkillä varustetut osat. Tavaramerkin tai muun tunnuksen merkintä komponentteihin ja varaosiin helpottaa OES-valmistajien tarjoamien soveltuvien varaosien tunnistamista. Estämällä tämän mahdollisuuden moottoriajoneuvon valmistajat voivat rajoittaa OES-osien markkinointia ja vähentää kuluttajien valinnanmahdollisuuksia 53 artiklan vastaisella tavalla.

IV ERITYISTEN RAJOITUSTEN ARVIOINTI

25. Moottoriajoneuvoalan vertikaalisten sopimusten osapuolten pitäisi käyttää näitä suuntaviivoja yhdessä yleisten vertikaalisten suuntaviivojen kanssa ja niiden täydennykseksi, kun ne arvioivat erityisrajoitusten yhteensopivuutta 53 artiklan kanssa. Tässä jaksossa annetaan yhden tuotemerkin määräämiseen ja valikoivaan jakeluun liittyvää erityisohjeistusta, sillä kyseiset alat ovat erityisen merkityksellisiä arvioitaessa näiden suuntaviivojen II jaksossa tarkoitettuja sopimusryhmiä.

1. Yhden tuotemerkin määräämistä koskevat velvoitteet

i) Yhden tuotemerkin määräämistä koskevien velvoitteiden arviointi ryhmäpoikkeusasetusten mukaan

26. Moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan ja yleisen vertikaalisen ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan moottoriajoneuvon toimittaja ja jakelija, joilla on enintään 30 prosentin osuus merkityksellisistä markkinoista, voivat sopia yhden tuotemerkin määräämistä koskevasta velvoitteesta, jonka mukaan jakelijan on ostettava moottoriajoneuvot ainoastaan toimittajalta tai muilta toimittajan nimeämiltä yrityksiltä edellyttäen, että tällaisten kilpailukieltovelvoitteiden kesto on rajoitettu enintään viiteen vuoteen. Samaa periaatetta sovelletaan toimittajien ja valtuutettujen korjaamojen ja/tai varaosien jakelijoiden välisiin sopimuksiin. Velvoitteiden jatkaminen viittä vuotta pidemmäksi ajaksi edellyttää molempien sopimuspuolten erillistä suostumusta, eikä sellaisia esteitä saisi olla, jotka estävät jakelijaa lopettamasta kilpailukieltovelvoitteen noudattamisen viisivuotisjakson päätyttyä. Kilpailukieltovelvoitteet eivät kuulu ryhmäpoikkeusasetusten soveltamisalaan, jos niiden kesto on määrittämätön tai ylittää viisi vuotta, vaikka ryhmäpoikkeusasetuksia sovellettaisiin kuitenkin vertikaalisen sopimuksen muihin osiin. Sama koskee kilpailukieltovelvoitteita, joiden voimassaoloa voidaan jatkaa automaattisesti viiden vuoden jälkeen. Esteet, sopimuksen irtisanomisella uhkailu tai pelottelu sillä, että yhden tuotemerkin määräämistä koskeva velvoite asetetaan uudelleen ennen kuin on kulunut riittävästi aikaa, jotta jakelija tai uusi toimittaja voisi kuolettaa investointien aiheuttamat uponneet kustannukset, tulkitaan kyseisen yhden tuotemerkin määräämistä koskevan velvoitteen automaattiseksi jatkamiseksi.

27. Yleisen vertikaalisen ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan poikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle jäävät suorat tai välilliset velvoitteet, jotka aiheuttavat sen, että valikoivan jakelujärjestelmän jäsenet eivät myy tiettyjen kilpailevien toimittajien tuotemerkkejä. Erityishuomiota olisi kiinnitettävä tapaan, jolla yhden tuotemerkin määräämistä koskevia velvoitteita sovelletaan olemassa oleviin, useita tuotemerkkejä edustaviin jälleenmyyjiin, jotta voidaan varmistaa, että kyseiset velvoitteet eivät ole osa kokonaisstrategiaa yhden tai useamman tietyn toimittajan ja erityisesti uusien tai heikompien kilpailijoiden aiheuttaman kilpailun estämiseksi. Tällaisia ongelmia voisi aiheutua erityisesti silloin, kun näiden suuntaviivojen 34 kohdassa mainitut markkinaosuusrajat ylittyvät ja jos tämäntyyppisiä rajoituksia soveltavalla toimittajalla on merkityksellisillä markkinoilla sellainen asema, että se pystyy edistämään tuntuvasti yleistä poissulkemisvaikutusta (17).

28. Vertikaalisten sopimusten kilpailukieltovelvoitteet eivät ole vakavimpia kilpailunrajoituksia, mutta niillä voi kuitenkin markkinaolosuhteista riippuen olla kielteisiä vaikutuksia, jotka voivat saattaa nämä sopimukset 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan (18). Yksi tällainen haittavaikutus voi syntyä, jos markkinoillepääsyn tai laajentamisen esteitä korotetaan kilpailevia toimittajia poissulkevalla tavalla ja kuluttajia haitataan erityisesti korottamalla tuotteiden hintoja, rajoittamalla tuotevalikoimaa tai heikentämällä tuotteiden laatua tai tuoteinnovaatioiden tasoa.

29. Kilpailukieltovelvoitteilla voi kuitenkin olla myös myönteisiä vaikutuksia, jotka saattavat oikeuttaa 53 artiklan 3 kohdan soveltamisen. Ne voivat esimerkiksi auttaa ns. vapaamatkustajiin liittyvän ongelman ratkaisemisessa, millä tarkoitetaan sitä, että yksi toimittaja hyötyy toisen tekemistä investoinneista. Toimittaja voi esimerkiksi investoida jakelijan liiketiloihin ja houkutella investointien vuoksi asiakkaita kilpailevalle tuotemerkille, jota myös myydään samoissa liiketiloissa. Sama pätee toimittajan tekemiin muuntyyppisiin investointeihin, joita jakelija voi hyödyntää myydäkseen kilpailevien valmistajien moottoriajoneuvoja, kuten koulutusinvestoinnit.

30. Toinen moottoriajoneuvoalan kilpailukieltovelvoitteiden myönteinen vaikutus liittyy tuotekuvan ja jakeluverkoston maineen parantamiseen. Tällaisilla rajoituksilla saatetaan edistää tuotekuvan luomista ja ylläpitämistä jakelijoihin kohdistettavan yhdenmukaisuusvaatimuksen ja laatuvaatimusten kautta. Näin voidaan myös parantaa tuotemerkin houkuttelevuutta loppukuluttajien kannalta ja lisätä sen myyntiä.

31. Yleisen vertikaalisen ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan d alakohdassa määritellyllä kilpailukieltovelvoitteella tarkoitetaan: ”a) mitä tahansa suoraa tai välillistä velvoitetta, joka aiheuttaa sen, että ostaja ei voi valmistaa, ostaa, myydä eikä jälleenmyydä sopimuksessa tarkoitettujen tavaroiden tai palvelujen kanssa kilpailevia tavaroita tai palveluja, tai b) mitä tahansa suoraa tai välillistä ostajalle asetettua velvoitetta, jonka mukaan tämän on ostettava toimittajalta tai toimittajan osoittamalta muulta yritykseltä yli 80 prosenttia sopimuksessa tarkoitettujen tavaroiden tai palvelujen tai merkityksellisillä markkinoilla niiden kanssa korvattavissa olevien hyödykkeiden ostojen kokonaismäärästä.”

32. Toimittaja voi sitoa jälleenmyyjän omiin tuotemerkkeihinsä suorien keinojen lisäksi välillisin keinoin, joilla on sama vaikutus. Moottoriajoneuvoalalla tällaisia välillisiä keinoja voivat olla seuraavat: laatustandardit, jotka on suunniteltu erityisesti ehkäisemään jakelijoita myymästä kilpailevien tuotemerkkien (19) tuotteita; bonukset, joiden ehtona on jakelijan suostuminen yksinomaan yhden tuotemerkin myyntiin; myyntitavoitealennukset tai muut vaatimukset, kuten vaatimus erillisen oikeushenkilön perustamisesta kilpailevan tuotemerkin myymiseksi tai velvoite esitellä kilpailevaa tuotemerkkiä erillisissä myyntitiloissa sellaisella maantieteellisellä alueella, jolla tällaisen vaatimuksen täyttäminen ei ole taloudellisesti kannattavaa (esimerkiksi harvaanasutut alueet).

33. Yleisessä vertikaalisessa ryhmäpoikkeusasetuksessa säädetty ryhmäpoikkeus kattaa kaikki suorat ja välilliset kilpailukieltovelvoitteet edellyttäen, että toimittajan ja jakelijan markkinaosuudet eivät ylitä 30:tä prosenttia eikä kilpailukieltovelvoitteen kesto ylitä viittä vuotta. Vaikka yksittäiset sopimukset täyttäisivät nämä edellytykset, kilpailukieltovelvoitteiden käyttö voi kuitenkin johtaa kilpailunvastaisiin vaikutuksiin, jotka ovat myönteisiä vaikutuksia merkittävämpiä. Moottoriajoneuvoteollisuudessa tällaisen nettomääräiset kilpailunvastaiset vaikutukset voisivat olla erityisesti seurausta kumulatiivisista vaikutuksista, jotka johtaisivat kilpailevien tuotemerkkien sulkemiseen markkinoilta.

34. Moottoriajoneuvojen jälleenmyynnissä vähittäiskaupan tasolla tämäntyyppinen markkinoilta sulkeminen on epätodennäköistä silloin, kun kaikilla toimittajilla on alle 30 prosentin markkinaosuudet ja kaikkien niiden moottoriajoneuvojen myynnin kokonaisprosenttiosuus, joita yhden tuotemerkin määräämistä koskeva velvoite koskee kyseisillä markkinoilla (eli koko sidottu markkinaosuus), on alle 40 prosenttia (20). Jos yhden muun kuin määräävässä asemassa olevan toimittajan osuus on yli 30 prosenttia merkityksellisistä markkinoista ja kaikkien muiden toimittajien markkinaosuudet ovat alle 30 prosenttia, kumulatiivisen kilpailunvastaisen vaikutuksen aiheutuminen on epätodennäköistä niin kauan kuin koko sidottu markkinaosuus ei ylitä 30:tä prosenttia.

35. Jos pääsyä uusien moottoriajoneuvojen myyntimarkkinoille ja kilpailua siellä rajoitetaan merkittävästi yhden tuotemerkin määräämistä koskevia velvoitteita sisältävillä samankaltaisten vertikaalisten sopimusten rinnakkaisten verkostojen kumulatiivisilla vaikutuksilla, EFTAn valvontaviranomainen voi peruuttaa ryhmäpoikkeuksen soveltamisesta johtuvan edun tapauksissa, joissa se on toimivaltainen valvontaviranomainen ETA-sopimuksen 56 artiklan nojalla, valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 4 olevan II luvun 29 artiklan mukaisesti. Peruuttamispäätös voidaan osoittaa erityisesti niille toimittajille, jotka vaikuttavat merkittävällä tavalla kumulatiiviseen poissulkevaan vaikutukseen merkityksellisillä markkinoilla. Jos kyseinen vaikutus syntyy kansallisilla markkinoilla, asianomaisen EFTA-valtion kilpailuviranomainen voi niin ikään peruuttaa ryhmäpoikkeuksen soveltamisesta johtuvan edun kyseisellä alueella.

36. Jos samankaltaisia vertikaalisia rajoituksia sisältävien sopimusten rinnakkaiset verkostot kattavat yli 50 prosenttia tietyistä markkinoista, EFTAn valvontaviranomainen voi antaa suosituksen siitä, että ryhmäpoikkeusta ei sovelleta kyseisillä markkinoilla kyseisiin rajoituksiin (21). Tällainen tilanne on mahdollinen erityisesti silloin, jos yhden tuotemerkin määräämistä koskevien velvoitteiden laaja-alaisesta käytöstä johtuvat kumulatiiviset vaikutukset aiheuttavat kuluttajille haittaa kyseisillä markkinoilla.

37. Kun arvioidaan jakelijan vuotuisten kokonaisostojen perusteella laskettavia vähimmäisostovelvoitteita, ryhmäpoikkeuksen soveltamisesta johtuva etu saatetaan peruuttaa kumulatiivisten kilpailunvastaisten vaikutusten syntyessä, vaikka toimittaja asettaisi vähimmäisostovelvoitteen, joka on alle yleisen vertikaalisen ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan d alakohdassa asetetun 80 prosentin rajan. Sopimuspuolten on arvioitava, estääkö jälleenmyyjälle asetettu velvoite, jonka mukaan tietty prosenttiosuus moottoriajoneuvojen kokonaisostoista on oltava toimittajan tuotemerkkiä, jälleenmyyjää kyseisissä olosuhteissa ottamasta myyntivalikoimaansa yhtä tai useampaa kilpailevaa tuotemerkkiä. Tämän vuoksi jopa sellainen vähimmäisostovaatimus, joka on vähemmän kuin 80 prosenttia vuosittaisista kokonaisostoista, katsotaan yhden tuotemerkin määräämistä koskevaksi velvoitteeksi, jos se velvoittaa jakelijan, joka haluaisi myyntivalikoimaansa uuden itse valitsemansa tuotemerkin kilpailevalta valmistajalta, ostamaan niin paljon enemmän sen sillä hetkellä myymän tuotemerkin moottoriajoneuvoja, että jakelijan liiketoiminnasta tulisi taloudellisesti kannattamatonta (22). Tällainen vähimmäisostovelvoite voi myös johtaa yhden tuotemerkin määräämistä koskevan velvoitteen syntymiseen, jos se pakottaa kilpailevan toimittajan jakamaan ennakoidun myyntivolyymin tietyllä alueella usealle jakelijalle. Tämä johtaa moninkertaisiin investointeihin ja myyntiedustuksen hajanaisuuteen.

ii) Ryhmäpoikkeusasetusten ulkopuolelle jäävien yhden tuotemerkin määräämistä koskevien velvoitteiden arviointi

38. Sopimuspuolet voivat myös joutua arvioimaan yhden tuotemerkin määräämistä koskevien velvoitteiden yhteensopivuutta kilpailusääntöjen kanssa sellaisten sopimusten osalta, joihin ei voida soveltaa ryhmäpoikkeusta, koska sopimuspuolten markkinaosuudet ylittävät 30 prosenttia tai sopimuksen kesto ylittää viisi vuotta. Tällaiset sopimukset on sen vuoksi arvioitava tapauskohtaisesti, jotta voidaan määrittää, kuuluvatko ne 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Jos ne kuuluvat, on lisäksi arvioitava, voidaanko sopimuksiin soveltaa rajoittavia vaikutuksia kompensoivien tehokkuusetujen perusteella 53 artiklan 3 kohdassa määrättyä poikkeusta. Yksittäistapauksen arvioinnissa sovelletaan yleisten vertikaalisten suuntaviivojen VI.2.1 jaksossa vahvistettuja periaatteita.

39. Moottoriajoneuvojen valmistajan tai sen maahantuojan ja varaosien jakelijan ja/tai valtuutettujen korjaamojen väliset sopimukset eivät kuulu ryhmäpoikkeusasetusten soveltamisalaan, kun sopimuspuolten markkinaosuudet ylittävät 30 prosentin kynnysarvon. Tämä tilanne on todennäköinen useimpien tämäntyyppisten sopimusten tapauksessa. Näissä olosuhteissa arviointia edellyttäviä yhden tuotemerkin määräämistä koskevia velvoitteita ovat kaikentyyppiset rajoitukset, joilla rajoitetaan suoraan tai välillisesti valtuutettujen jakelijoiden tai korjaamojen mahdollisuutta hankkia kolmansilta alkuperäisiä tai laadultaan vastaavia varaosia. Valtuutetun korjaamon velvoitetta käyttää moottoriajoneuvon valmistajan toimittamia alkuperäisiä varaosia takuukorjauksiin, ilmaisiin huoltoihin ja moottoriajoneuvojen takaisinkutsujen aiheuttamiin töihin ei pidetä kuitenkaan yhden tuotemerkin määräämistä koskevana velvoitteena, vaan pikemminkin objektiivisesti oikeutettuna vaatimuksena.

40. Yhden tuotemerkin määräämistä koskevat velvoitteet uusien moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä koskevissa sopimuksissa voivat myös edellyttää tapauskohtaista arviointia, jos sopimusten kesto ylittää viisi vuotta ja/tai toimittajan markkinaosuus ylittää 30 prosenttia. Tämä tilanne voi koskea tiettyjä toimittajia joissakin ETA-valtioissa. Sopimuspuolten olisi tällöin tarkasteltava toimittajan ja ostajan markkinaosuuksien lisäksi koko sidottua markkinaosuutta ja otettava tässä huomioon 34 kohdassa mainitut kynnysarvot. Näiden kynnysarvojen ylittyessä yksittäistapaukset arvioidaan yleisten vertikaalisten suuntaviivojen VI.2.1 jaksossa vahvistettujen periaatteiden mukaisesti.

41. Ryhmäpoikkeusasetusten soveltamisalan ulkopuolella jäävissä tapauksissa jakelijan vuotuisten kokonaisostojen perusteella laskettujen vähimmäisostovelvoitteiden arvioinnissa otetaan huomioon asian kannalta merkitykselliset tosiseikat. Erityisesti alle 80 prosentin tasolle jakelijan vuotuisista kokonaisostoista asetettu vähimmäisostovaatimus katsotaan yhden tuotemerkin määräämistä koskevaksi velvoitteeksi, jos se estäisi jakelijaa lisäämästä valikoimaansa yhtä tai useampaa kilpailevaa tuotemerkkiä.

2. Valikoiva jakelu

42. Valikoiva jakelu on tällä hetkellä yleisin jakelumuoto moottoriajoneuvoalalla. Sen käyttö on yleistä sekä moottoriajoneuvojen jakelussa että korjaus- ja huoltopalveluissa ja varaosien jakelussa.

43. Puhtaasti laadullisessa valikoivassa jakelussa jakelijat ja korjaamot valitaan ainoastaan hyödykkeen tai palvelun ominaisuuksien edellyttämien objektiivisten perusteiden mukaan, kuten myyntihenkilöstön tekniset taidot, myyntitilojen ominaisuudet, myyntitekniikat ja jakelijalta edellytettyjen myyntipalvelujen tyyppi (23). Tällaisten perusteiden soveltaminen ei rajoita suoraan toimittajan verkostoon hyväksyttävien jakelijoiden tai korjaamojen määrää. Koska puhtaasti laadullisella valikoivalla jakelulla ei ole kilpailunvastaisia vaikutuksia, sen katsotaan yleensä jäävän 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle, jos seuraavat kolme edellytystä täyttyvät. Ensiksi hyödykkeen ominaisuuksien on edellytettävä valikoivaa jakelua siten, että valikoivan jakelujärjestelmän käyttö on perusteltua hyödykkeen laadun turvaamiseksi ja sen oikean käytön varmistamiseksi. Toiseksi jakelijat ja korjaamot on valittava käyttäen objektiivisia laadullisia perusteita, jotka koskevat samalla tavalla kaikkia mahdollisia jakelijoita ja korjaamoja ja joita ei sovelleta syrjivällä tavalla. Kolmanneksi perusteiden avulla ei saa asettaa ankarampia vaatimuksia kuin on välttämätöntä.

44. Laadullisessa valikoivassa jakelussa jakelijat ja korjaamot valitaan pelkästään tuotteen tai palvelun ominaisuuksien edellyttämien objektiivisten kriteerien perusteella. Määrällinen valikointi lisää sen sijaan muita valintakriteerejä, jotka rajoittavat suoremmin jakelijoiden tai korjaamojen mahdollista lukumäärää joko vahvistamalla suoraan niiden lukumäärän tai esimerkiksi edellyttämällä vähimmäismyyntitasoa. Määrällisiin kriteereihin perustuvien verkostojen katsotaan yleensä rajoittavan kilpailua enemmän kuin pelkästään laadulliseen valikointiin perustuvat, ja ne kuuluvat todennäköisemmin 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

45. Jos valikoivat jakelusopimukset kuuluvat 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, sopimuspuolten on arvioitava, voidaanko sopimuksiin soveltaa ryhmäpoikkeusta tai yksittäisen sopimuksen kohdalla 53 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua poikkeusta.

i) Valikoivan jakelun arviointi ryhmäpoikkeusasetusten mukaan

46. Ryhmäpoikkeusasetuksilla vapautetaan valikoivat jakelusopimukset riippumatta siitä, sisältävätkö ne määrällisiä vai yksinomaan laadullisia valintakriteerejä, kunhan osapuolten markkinaosuudet eivät ylitä 30 prosentin rajaa. Poikkeuksen myöntämisen ehtona on kuitenkin se, että sopimukset eivät saa sisältää yleisen vertikaalisen ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklassa ja moottoriajoneuvojen ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklassa lueteltuja vakavimpia kilpailunrajoituksia eivätkä yleisen vertikaalisen ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklassa tarkoitettuja poikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle jätettyjä rajoituksia.

47. Yleisessä vertikaalisessa ryhmäpoikkeusasetuksessa luetelluista vakavimmista kilpailunrajoituksista kolme liittyy erityisesti valikoivaan jakeluun. Asetuksen 4 artiklan b alakohdan mukaan vakavimpia kilpailunrajoituksia ovat sellaiset, joilla rajoitetaan alueita tai asiakkaita, joille sopimuspuolena oleva ostaja voi myydä sopimuksessa tarkoitettuja tavaroita tai palveluita, lukuun ottamatta rajoitusta, joka koskee valikoivan jakelujärjestelmän jäsenten harjoittamaa myyntiä valtuuttamattomille jakelijoille markkinoilla, joilla kyseistä järjestelmää sovelletaan. Asetuksen 4 artiklan c alakohta liittyy sopimuksiin, joilla rajoitetaan vähittäiskaupan portaalla toimivien valikoivan jakelujärjestelmän jäsenten aktiivista tai passiivista myyntiä loppukäyttäjille, rajoittamatta kuitenkaan mahdollisuutta kieltää järjestelmän jäsentä toimimasta valtuuttamattomassa sijoittautumispaikassa. Asetuksen 4 artiklan d alakohta liittyy sopimuksiin, joilla rajoitetaan ristikkäisiä toimituksia valikoivaan jakelujärjestelmään kuuluvien jakelijoiden välillä, myös kaupan eri portailla toimivien jakelijoiden välillä. Nämä vakavimmat kilpailunrajoitukset ovat erityisen merkityksellisiä moottoriajoneuvojen jakelussa.

48. Sisämarkkinoiden ansiosta kuluttajat voivat ostaa moottoriajoneuvoja toisista ETA-valtioista ja hyödyntää niiden välisiä hintaeroja. EFTAn valvontaviranomainen pitää rinnakkaiskaupan suojelua tällä alalla merkittävänä kilpailutavoitteena. Kuluttajien mahdollisuus ostaa hyödykkeitä toisista ETA-valtioista on erityisen merkittävä moottoriajoneuvojen tapauksessa, koska kyseessä on arvokas tavara ja muualta ETA-alueelta moottoriajoneuvon ostava kuluttaja saa suoran hyödyn edullisemman hinnan muodossa. Sen vuoksi EFTAn valvontaviranomainen katsoo, että jakelusopimusten ei pitäisi rajoittaa rinnakkaiskauppaa, sillä tällaisen tilanteen ei voida odottaa täyttävän 53 artiklan 3 kohdassa määrättyjä edellytyksiä (24).

49. Komissio on tutkinut useita asioita, joissa moottoriajoneuvon valmistajat ovat syyllistyneet rinnakkaiskaupan rajoittamiseen, ja unionin tuomioistuimet ovat useimmiten vahvistaneet sen päätökset (25). Saadut kokemukset osoittavat, että rinnakkaiskaupan rajoitukset voivat olla monenmuotoisia. Toimittaja voi esimerkiksi painostaa jakelijoita, uhkailla niitä sopimuksen irtisanomisella, jättää bonukset maksamatta, kieltäytyä kuluttajan maahantuoman tai eri ETA-valtioihin sijoittautuneiden jakelijoiden ristikkäin toimittamien moottoriajoneuvojen takuusitoumusten täyttämisestä tai antaa jakelijan odottaa huomattavasti pidempään samanlaisen moottoriajoneuvon luovutusta, kun kyseessä oleva asiakas asuu toisessa ETA-valtiossa.

50. Yksi erityinen esimerkki rinnakkaiskaupan välillisestä rajoittamisesta on tilanne, jossa jälleenmyyjä ei pysty saamaan uusia moottoriajoneuvoja, joiden tekniset ominaisuudet soveltuvat rajatylittävään myyntiin. Näissä erityisolosuhteissa ryhmäpoikkeusetu voi riippua siitä, toimittaako toimittaja jakelijoilleen moottoriajoneuvoja, joiden tekniset ominaisuudet ovat samat kuin toisessa ETA-valtiossa kyseisistä maista lähtöisin oleville asiakkaille myydyissä moottoriajoneuvoissa (ns. saatavuuslauseke) (26).

51. Sovellettaessa ryhmäpoikkeusasetuksia ja erityisesti yleisen vertikaalisen ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan ensimmäisen kohdan c alakohtaa loppukäyttäjien käsite sisältää leasing-yhtiöt. Tämä tarkoittaa erityisesti, että valikoivan jakelujärjestelmän jakelijoita ei saa estää myymästä uusia moottoriajoneuvoja valitsemilleen leasing-yhtiöille. Valikoivaa jakelua käyttävä toimittaja voi kuitenkin kieltää jakelijoita myymästä uusia moottoriajoneuvoja leasing-yhtiöille silloin, kun on toteen näytettävissä oleva riski siitä, että leasing-yhtiö jälleenmyy ne uusina. Sen vuoksi toimittaja voi vaatia jälleenmyyjää tarkastamaan sovellettavat yleiset leasing-ehdot ennen myyntiä tietylle yritykselle, jotta voidaan varmistaa, että kyseinen yritys on todella leasing-yhtiö eikä valtuuttamaton jälleenmyyjä. Jälleenmyyjälle asetettu velvoite esittää toimittajalle jäljennökset jokaisesta leasing-sopimuksesta ennen kuin jälleenmyyjä myy moottoriajoneuvon leasing-yhtiölle, katsottaisiin kuitenkin välilliseksi myynnin rajoittamiseksi.

52. ’Loppukäyttäjän’ käsite kattaa myös välittäjän kautta ostavat kuluttajat. Välittäjällä tarkoitetaan henkilöä tai yritystä, joka ostaa uuden moottoriajoneuvon nimetyn kuluttajan puolesta mutta joka ei ole jakeluverkoston jäsen. Näillä toimijoilla on merkittävä rooli moottoriajoneuvoalalla. Välittäjät avustavat kuluttajia erityisesti ostettaessa moottoriajoneuvoja toisista ETA-valtioista. Välittäjä-asema olisi säännönmukaisesti osoitettava voimassaolevalla valtuutuksella, joka sisältää ennen ostotapahtumaa saadun kuluttajan nimen ja osoitteen. Internetin käyttö asiakkaiden houkutteluun tietylle moottoriajoneuvomallille ja sähköisten valtuutusten kerääminen ei vaikuta asemaan välittäjänä. Välittäjät on syytä erottaa riippumattomista jälleenmyyjistä, jotka ostavat ajoneuvoja myytäviksi edelleen mutta jotka eivät toimi tietyn kuluttajan puolesta. Riippumattomia jälleenmyyjiä ei pidetä ryhmäpoikkeusasetuksissa tarkoitettuina loppukäyttäjinä.

ii) Ryhmäpoikkeusasetusten soveltamisalan ulkopuolelle jäävän valikoivan jakelun arviointi

53. Kuten yleisten vertikaalisten suuntaviivojen 175 kohdassa selitetään, valikoivan jakelun mahdollisia kilpailuriskejä ovat tuotemerkin sisäisen kilpailun väheneminen ja erityisesti kumulatiivisten vaikutusten tapauksessa tietynlaisten jakelijoiden sulkeminen markkinoilta ja toimittajien tai ostajien välisen kilpailunvastaisen yhteistyön helpottuminen.

54. Arvioitaessa valikoivan jakelun mahdollisia kilpailunvastaisia vaikutuksia 53 artiklan 1 kohdan nojalla on tehtävä ero puhtaasti laadullisen valikoivan jakelun ja määrällisen valikoivan jakelun välillä. Kuten 43 kohdassa todettiin, laadullinen valikoiva jakelu ei yleensä kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

55. Vaikka sopimusverkostoon ei sovellettaisi ryhmäpoikkeusta, koska vähintään yhden osapuolen markkinaosuus ylittää 30 prosentin kynnysarvon, tämä ei tarkoita, että tällaiset sopimukset olisivat laittomia. Sopimuspuolten on kuitenkin tarkasteltava sopimuksia yksittäin sen arvioimiseksi, kuuluvatko ne 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan ja jos ne kuuluvat, voidaanko niihin silti soveltaa 53 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua poikkeusta.

56. Kun tarkastellaan uusien moottoriajoneuvojen jälleenmyynnin erityispiirteitä, määrällinen valikoiva jakelu täyttää yleensä 53 artiklan 3 kohdassa asetetut edellytykset, jos sopimuspuolten markkinaosuudet eivät ylitä 40 prosenttia. Sopimuspuolten olisi kuitenkin tällöin otettava huomioon, että tietyntyyppisten valintaperusteiden käyttö saattaa vaikuttaa siihen, täyttävätkö sopimukset 53 artiklan 3 kohdassa määrätyt edellytykset. Vaikka esimerkiksi sijaintilausekkeiden käyttäminen uusien moottoriajoneuvojen valikoivissa jakelusopimuksissa, eli sopimuksiin sisältyy kielto estää valikoivan jakelujärjestelmän jäsentä toimimasta valtuuttamattomalla sijoittautumispaikalla, yleensä tarjoaa tehokkuusetuja tehostuneen logistiikan ja ennustettavamman verkostokattavuuden muodossa, haitat saattavat kumota nämä edut, jos toimittajan markkinaosuus on erittäin suuri. Tällaisiin lausekkeisiin ei välttämättä voida soveltaa 53 artiklan 3 kohdan poikkeusta.

57. Arvioitaessa erikseen valtuutettuja korjaamoja koskevaa valikoivaa jakelua on myös otettava huomioon erityisiä kysymyksiä. Jos korjaus- ja huoltopalveluilla on uusien moottoriajoneuvojen myyntimarkkinoista erilliset markkinat (27), tällaisia markkinoita pidetään merkkikohtaisina. Kyseisillä markkinoilla kilpailu on pääasiassa riippumattomien korjaamojen ja kyseisen tuotemerkin valtuutettujen korjaamojen välistä.

58. Erityisesti riippumattomat korjaamot luovat tärkeää kilpailupainetta, sillä niiden liiketoimintatapa ja toimintakustannukset poikkeavat valtuutetuista verkostoista. Toisin kuin valtuutetut korjaamot, jotka käyttävät pitkälti ajoneuvon valmistajan tuotemerkillä varustettuja varaosia, riippumattomilla korjaamoilla on yleensä käytössä enemmän muita tuotemerkkejä. Moottoriajoneuvon omistaja voi tällöin valita kilpailevien varaosien välillä. Valtaosa uusien moottoriajoneuvojen korjauksista toteutetaan lisäksi tällä hetkellä valtuutetuissa korjaamoissa, joten on tärkeää, että valtuutettujen korjaamojen välinen kilpailu säilyy tehokkaana. Tämä on mahdollista vain silloin, kun uusien tulokkaiden pääsy verkostoon on avointa.

59. EFTAn valvontaviranomaisen ja kansallisten kilpailuviranomaisten on tämän uuden sääntelykehyksen avulla helpompi suojella riippumattomien ja valtuutettujen korjaamojen välistä kilpailua sekä kunkin valtuutetun korjaamoverkoston jäsenten välistä kilpailua. Poikkeuksen piiriin kuuluvan markkinaosuusrajan alentaminen laadullisen valikoivan jakelun osalta 100 prosentista 30 prosenttiin laajentaa kilpailuviranomaisten toimintakenttää.

60. Arvioidessaan vertikaalisten sopimusten kilpailuvaikutuksia moottoriajoneuvojen myynnin jälkeisillä markkinoilla sopimuspuolten olisikin oltava tietoisia EFTAn valvontaviranomaisen päämäärästä suojella kilpailua niin valtuutettujen korjaamoverkostojen jäsenten välillä kuin kyseisten jäsenten ja riippumattomien korjaamojen välillä. Olisi sen vuoksi kiinnitettävä erityistä huomiota kolmeen toimintatapaan, jotka voivat rajoittaa tätä kilpailua estämällä riippumattomia korjaamoja saamasta teknisiä tietoja tai käyttämällä väärin lakisääteisiä ja/tai laajennettuja takuusitoumuksia riippumattomien korjaamojen poissulkemiseen tai asettamalla valtuutettujen korjaamoverkostojen jäseneksi pääsyn ehdoksi muita kuin laadullisia perusteita.

61. Vaikka seuraavissa kolmessa alajaksossa käsitellään nimenomaisesti valikoivaa jakelua, samanlaisia kilpailunvastaisia poissulkevia vaikutuksia voisi aiheutua muuntyyppisistä vertikaalisista sopimuksista, jotka rajoittavat suoraan tai välillisesti moottoriajoneuvon valmistajaan sopimussuhteessa olevien huoltokumppaneiden määrää.

Riippumattomien toimijoiden saatavilla olevat tekniset tiedot

62. Puhtaasti laadullisen valikoivan jakelun katsotaan yleensä jäävän 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle kilpailunvastaisten vaikutusten (28) puuttumisen vuoksi. Valtuutettujen korjaamojen ja/tai varaosien jakelijoiden kanssa tehdyt laadulliset valikoivat jakelusopimukset voivat kuitenkin kuulua 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, jos yksi sopimuspuolista toimii kyseisten sopimusten yhteydessä tavalla, joka sulkee riippumattomat toimijat markkinoilta esimerkiksi siten, että niiden käyttöön ei anneta teknisiä korjaus- ja huoltotietoja. Tällöin riippumattomien toimijoiden käsite kattaa riippumattomat korjaamot ja varaosien valmistajat ja jakelijat, korjauslaitteiden ja -työkalujen valmistajat, teknisten tietojen julkaisijat, autokerhot, tiepalveluiden tarjoajat, tarkastus- ja testauspalveluiden tarjoajat sekä koulutuspalveluita korjaamoille tarjoavat yritykset.

63. Toimittajat tarjoavat valtuutetuille korjaamoille täydet tekniset tiedot, joita tarvitaan kyseisen tuotemerkin moottoriajoneuvojen korjaamiseen ja huoltoon. Ne ovat usein ainoita yrityksiä, jotka voivat tarjota korjaamoille kaikki kyseisen tuotemerkin edellyttämät tekniset tiedot. Jos toimittaja ei tarjoa riippumattomien toimijoiden käyttöön asianmukaisesti tuotemerkkikohtaisia teknisiä korjaus- ja huoltotietojaan, sen sopimuksista valtuutettujen korjaamojen ja/tai varaosien jakelijoiden kanssa aiheutuvat mahdolliset kielteiset vaikutukset saattavat vahvistua, ja tämä voi johtaa siihen, että sopimukset kuuluvat 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

64. Lisäksi tarvittavien teknisten tietojen puute voisi johtaa riippumattomien toimijoiden markkina-aseman heikkenemiseen kuluttajien vahingoksi, koska varaosavalikoima supistuu merkittävästi, korjaus- ja huoltopalvelut ovat kalliimpia, korjaamovaihtoehdot vähenevät ja myös mahdollisia turvallisuusongelmia voi syntyä. Valtuutettua korjauspalvelua ja varaosien jakelua koskevista sopimuksista tavallisesti odotettavat tehokkuusedut eivät näissä olosuhteissa riittäisi kompensoimaan kilpailunvastaisia vaikutuksia. Kyseiset sopimukset eivät siis täyttäisi 53 artiklan 3 kohdassa asetettuja edellytyksiä.

65. ETA-sopimuksen liitteessä II olevassa 1 kohdassa tarkoitetussa säädöksessä (20. kesäkuuta 2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 715/2007 (29)) moottoriajoneuvojen tyyppihyväksynnästä kevyiden henkilö- ja hyötyajoneuvojen päästöjen (Euro 5 ja Euro 6) osalta ja ajoneuvojen korjaamiseen ja huoltamiseen tarvittavien tietojen saatavuudesta sekä ETA-sopimuksen liitteessä II olevassa 45zt kohdassa tarkoitetussa säädöksessä (18. heinäkuuta 2008 annettu komission asetus (EY) N:o 692/2008 (30) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 715/2007 täytäntöönpanosta ja muuttamisesta) moottoriajoneuvojen tyyppihyväksynnästä kevyiden henkilö- ja hyötyajoneuvojen päästöjen (Euro 5 ja Euro 6) osalta ja ajoneuvojen korjaamiseen ja huoltamiseen tarvittavien tietojen saatavuudesta säädetään 1. syyskuuta 2009 alkaen markkinoille saatettujen henkilöajoneuvojen korjaamiseen ja huoltamiseen tarvittavien tietojen jakamisesta. Moottoriajoneuvojen ja moottorien tyyppihyväksynnästä raskaiden hyötyajoneuvojen päästöjen osalta (Euro 6) ja ajoneuvojen korjaamiseen ja huoltamiseen tarvittavien tietojen saatavuudesta 18. kesäkuuta 2009 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 595/2009 (31) ja sen täytäntöönpanotoimenpiteillä otetaan käyttöön vastaava järjestelmä 1. tammikuuta 2013 alkaen markkinoille saatettavien hyötyajoneuvojen osalta. EFTAn valvontaviranomainen ottaa nämä säädökset huomioon arvioidessaan tapauksia, joissa epäillään, ettei teknisiä korjaus- ja huoltotietoja ole annettu ennen kyseisiä päivämääriä markkinoille saatetuista moottoriajoneuvoista. Kun arvioidaan, voiko tiettyjen tietojen epääminen johtaa siihen, että sopimukset kuuluvat 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, muun muassa seuraavat seikat olisi otettava huomioon: a) Ovatko kyseiset tiedot teknisiä tietoja vai muuntyyppisiä, kuten kaupallisia tietoja (32), jotka voidaan perustellusti evätä. b) Onko kyseisten teknisten tietojen epäämisellä tuntuva vaikutus riippumattoman toimijan mahdollisuuksiin hoitaa tehtävänsä ja luoda kilpailupainetta markkinoilla; c) Ovatko kyseiset tekniset tiedot valtuutetun korjaamoverkoston jäsenten saatavilla; jos tiedot ovat jossakin muodossa valtuutetun verkoston saatavilla, ne olisi annettava syrjimättömästi myös riippumattomien toimijoiden käyttöön; d) Käytetäänkö kyseisiä teknisiä tietoja lopulta (33) moottoriajoneuvojen korjaamisessa ja huollossa vai lähinnä muuhun tarkoitukseen (34), kuten varaosien tai työkalujen valmistukseen.

66. Tekniikan kehittyminen merkitsee, että teknisen tiedon käsite ei ole tarkkarajainen. Tällä hetkellä teknisiä tietoja ovat muun muassa tietokoneohjelmat, virhekoodit ja muut parametrit, päivitykset, joita tarvitaan sähköisissä moottorin ohjausyksiköissä toimittajan suosittelemien asetusten käyttöönottamiseksi tai palauttamiseksi, ajoneuvojen valmistenumerot tai muut tunnistamismenetelmät, varaosaluettelot, korjaus- ja huoltomenettelyt, käytännön työssä saadut tiettyyn malliin tai erään liittyvien tyypillisten ongelmien ratkaisumallit, ilmoitukset takaisinkutsuista ja muut ilmoitukset korjauksista, joita voidaan tehdä veloituksetta valtuutetussa korjaamoverkostossa. Varaosakoodi tai muut tiedot, joita tarvitaan ajoneuvon valmistajan tuotemerkillä varustetun, kyseiseen yksittäiseen moottoriajoneuvoon soveltuvan oikean varaosan tunnistamiseksi (eli varaosa, jonka moottoriajoneuvon valmistaja toimittaisi yleensä valtuutetun korjaamoverkostonsa jäsenille kyseisen moottoriajoneuvon korjaamiseksi), katsotaan myös tekniseksi tiedoksi (35). ETA-sopimuksen liitteessä II olevassa 1 kohdassa tarkoitetun säädöksen (asetus (EY) N:o 715/2007) 6 artiklan 2 kohdassa vahvistettua luetteloa ja asetusta (EY) N:o 595/2009 (ei vielä sisällytetty ETA-sopimukseen) olisi pidettävä ohjeistuksena siitä, mitä EFTAn valvontaviranomainen pitää teknisenä tietona 53 artiklaa sovellettaessa.

67. Teknisten tietojen toimittamistapa on myös tärkeä, kun arvioidaan valtuutettuja korjaamoja koskevien sopimusten yhteensopivuutta 53 artiklan kanssa. Tiedot olisi annettava pyynnöstä ja ilman perusteetonta viivytystä. Tiedot olisi annettava käytettävissä olevassa muodossa. Tiedoista perittävä hinta ei saisi ehkäistä niiden käyttöä siten, että siinä ei otettaisi huomioon, missä määrin riippumaton toimija käyttää tietoja. Moottoriajoneuvojen toimittajan olisi annettava riippumattomille toimijoille uusia moottoriajoneuvoja koskevat tekniset tiedot samaan aikaan kuin valtuutetuille korjaamoille, eikä se saisi velvoittaa riippumattomia toimijoita ostamaan enempää tietoja kuin kyseisen työn suorittaminen edellyttää. ETA-sopimuksen 53 artiklassa ei kuitenkaan velvoiteta toimittajaa esittämään teknisiä tietoja vakiomuodossa tai määritetyn teknisen järjestelmän avulla, kuten CEN/ISO-standardien avulla tai OASIS-muodossa, niin kuin ETA-sopimuksen liitteessä II olevassa 1 kohdassa tarkoitetussa säädöksessä (asetus (EY) N:o 715/2007) ja eräiden tavaroiden luokittelusta yhdistettyyn nimikkeistöön 18. maaliskuuta 2009 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 295/2009 (36) sekä vastaavissa luokittelusäännöissä säädetään.

68. Edellisiä näkökohtia sovelletaan myös riippumattomien toimijoiden työkalujen ja koulutuksen saatavuuteen. ’Työkaluilla’ tarkoitetaan tässä myös mahdollisuutta käyttää sähköisiä vianmääritys- ja muita laitteita, tietokoneohjelmia, mukaan lukien niiden säännölliset päivitykset, ja kyseisten työkalujen myynnin jälkeisiä palveluita.

Takuusitoumusten väärinkäyttö

69. Laadulliset valikoivat jakelusopimukset voivat myös kuulua 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, jos toimittaja ja sen valtuutetun verkoston jäsenet varaavat nimenomaisesti tai epäsuorasti tiettyjen moottoriajoneuvoluokkien korjaamisen valtuutetun verkoston jäsenille. Näin voitaisiin tehdä esimerkiksi silloin, jos ostajalle myönnetyn valmistajan lakisääteisen tai laajennetun takuun ehdoksi asetetaan se, että loppukäyttäjä antaa sellaiset korjaus- ja huoltotyöt, jotka eivät kuulu takuun piiriin, vain valtuutettujen korjaamojen tehtäväksi. Sama koskee takuuehtoja, joissa edellytetään valmistajan tuotemerkillä varustettujen varaosien käyttöä takuuehtojen ulkopuolisissa osien vaihdoissa. On myös epätodennäköistä, että tällaisia käytäntöjä sisältävät valikoivat jakelusopimukset voisivat hyödyttää kuluttajaa siinä määrin, että kyseisiin sopimuksiin voitaisiin soveltaa 53 artiklan 3 kohdan poikkeusta. Jos toimittaja kuitenkin kieltäytyy oikeutetusti täyttämästä takuuvaatimusta sen vuoksi, että kyseiseen vaatimukseen johtanut tilanne on seurausta siitä, että korjaamo ei ole pystynyt tekemään tiettyä korjausta tai huoltotoimenpidettä asianmukaisesti, tai heikkolaatuisten varaosien käytöstä, tämä ei vaikuta toimittajan korjaamosopimusten yhteensopivuuteen kilpailusääntöjen kanssa.

Pääsy valtuutettujen korjaamojen verkostoon

70. Valtuutettujen ja riippumattomien korjaamojen välinen kilpailu ei ole ainoa kilpailumuoto, joka on otettava huomioon arvioitaessa valtuutettuja korjaamoja koskevien sopimusten yhteensopivuutta 53 artiklan kanssa. Sopimuspuolten olisi myös arvioitava, missä määrin valtuutetut korjaamot kyseisessä verkostossa pystyvät kilpailemaan keskenään. Yksi tällaisen kilpailun merkittävimmistä tekijöistä ovat verkoston jäseneksi pääsylle asetetut edellytykset, jotka vahvistetaan valtuutettujen korjaamoiden kanssa tehtävissä vakiosopimuksissa. Valtuutettujen korjaamojen markkina-asema on yleensä vahva, ne ovat erityisen tärkeitä uudempien ajoneuvojen omistajille ja kuluttajat eivät yleensä ole valmiita matkustamaan pitkiä matkoja saadakseen autonsa korjatuiksi. Näistä syistä EFTAn valvontaviranomainen pitää tärkeänä, että valtuutettujen korjaamojen verkoston jäseniksi voisivat päästä kaikki määritellyt laatuperusteet täyttävät yritykset. Jos hakijoihin sovelletaan määrällistä valintaa, sopimus kuuluu todennäköisesti 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

71. Erityinen tilanne syntyy silloin, kun sopimuksilla velvoitetaan valtuutetut korjaamot myös myymään uusia moottoriajoneuvoja. Tällaiset sopimukset kuuluvat todennäköisesti 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, sillä sopimuksessa tarkoitettujen palvelujen luonne ei edellytä kyseisenlaista velvoitetta. Lisäksi tunnetun tuotemerkin osalta tällaisen velvoitteen sisältävät sopimukset eivät yleensä voisi kuulua 53 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun poikkeuksen soveltamisalaan, sillä vaikutuksena olisi valtuutettuun korjaamoverkostoon pääsyn tiukka rajoittaminen, mikä vähentäisi kilpailua eikä toisi vastaavia etuja kuluttajille. Tietyissä tapauksissa toimittajalla, joka haluaa esitellä tuotemerkin tietyillä maantieteellisillä markkinoilla, voi kuitenkin olla aluksi vaikeuksia houkutella jälleenmyyjiä, jotka haluavat tehdä tarvittavat investoinnit, jos ne voivat olla varmoja siitä, ettei vastassa ole näistä alkuinvestoinnista hyötymään pyrkivien erillisten valtuutettujen korjaamojen (vapaamatkustajien) kilpailua. Tällöin kahden toiminnon yhdistäminen sopimuksessa rajatuksi ajaksi edistäisi kilpailua moottoriajoneuvojen myyntimarkkinoilla, sillä se antaisi uudelle tuotemerkille mahdollisuuden tulla markkinoille eikä vaikuttaisi mahdollisiin merkkikohtaisiin korjausmarkkinoihin, joita ei edes muodostuisi, jos moottoriajoneuvoja ei myytäisikään. Tämän vuoksi kyseisenlaiset sopimukset eivät todennäköisesti kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

(1) EUVL C 138, 28.5.2010, s. 16.

(2) EUVL L 129, 28.5.2010, s. 52, sisällytetty ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevaan 4b kohtaan päätöksellä N:o 91/2010, EUVL L 277, 21.10.2010, s. 44, ja ETA-täydennysosa N:o 59, 21.10.2010, s. 13.

(3) EUVL L 102, 23.4.2010, s. 1, sisällytetty ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevaan 2 kohtaan päätöksellä N:o 77/2010, EUVL L 244, 16.9.2010, s. 35, ja ETA-täydennysosa N:o 49, 16.9.2010, s. 34.

(4) Katso alaviite 3.

(5) (Ei vielä julkaistu.)

(6) EYVL L 203, 1.8.2002, s. 30.

(7) Vähittäismyyntiportaan jakelijoita kutsutaan moottoriajoneuvoalalla yleensä ”jälleenmyyjiksi”.

(8) ETAn kilpailusääntöjen uudistuksen jälkeen ensisijainen vastuu tällaisesta analyysista on sopimuspuolilla. ETAn valvontaviranomainen voi kuitenkin tutkia sopimusten yhteensopivuutta 53 artiklan määräysten kanssa joko omasta aloitteestaan tai kantelun perusteella.

(9) ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 4 b kohdassa aiemmin tarkoitetun säännöksen (asetus (EY) N:o 1400/2002) voimassaolon päättyminen ja sen korvaaminen näissä suuntaviivoissa selitetyillä uusilla oikeudellisilla puitteilla ei sinällään edellytä, että voimassa olevat sopimukset olisi irtisanottava. Ks. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomio asiassa C-125/05, Vulcan Silkeborg A/S v. Skandinavisk Motor Co. A/S, Kok. 2006, s. I-7637.

(10) SEC(2008) 1946.

(11) KOM(2009) 388.

(12) Yleisen vertikaalisen ryhmäpoikkeusasetuksen 7 artiklan mukaan tämä markkinaosuusraja lasketaan yleensä markkinoilla toteutuneen myynnin arvon perusteella, tai jos näitä tietoja ei ole saatavilla, muiden luotettavien markkinatietojen pohjalta, mukaan lukien markkinoilla toteutuneet myyntimäärät. EFTAn valvontaviranomainen ottaa tässä huomioon sen, että uusien moottoriajoneuvojen jakelun osalta markkinaosuudet lasketaan alalla tällä hetkellä toimittajan merkityksellisillä markkinoilla myymien moottoriajoneuvojen määrän perusteella. Tähän sisältyvät kaikki moottoriajoneuvot, joita ostaja pitää keskenään vaihdettavissa olevina tai toisensa korvaavina tuotteina tuotteiden ominaisuuksien, hintojen ja käyttötarkoituksen perusteella.

(13) Esite Moottoriajoneuvojen jakelu ja huoltopalvelut Euroopan unionissa, jossa selitetään 31. heinäkuuta 2002 annettua komission asetusta (EY) N:o 1400/2002.

(14) EUVL L 263, 9.10.2007, s. 1. (Ei vielä sisällytetty ETA-sopimukseen.)

(15) EYVL L 153, 18.6.1994, s. 30, ja EUVL:n ETA-täydennysosa N:o 15, 18.6.1994, s. 29.

(16) Jos moottoriajoneuvon valmistaja tarjoaa työkalun, immateriaalioikeuksia tai taitotietoa osien toimittajalle, tähän järjestelyyn ei sovelleta alihankintasopimuksia koskevaa tiedonantoa, jos komponenttien toimittajalla on jo käytettävissään tämä työkalu, immateriaalioikeus tai taitotieto tai jos se voisi saada ne kohtuullisin edellytyksin, sillä näissä olosuhteissa valmistajan panos ei ole välttämätön.

(17) EFTAn valvontaviranomaisen tiedonanto vähämerkityksisistä sopimuksista, jotka eivät ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla rajoita tuntuvasti kilpailua, EUVL C 67, 20.3.2003, s. 20, ja ETA-täydennysosa 15, 20.3.2003, s. 11.

(18) Huomioon otettavat seikat arvioitaessa kilpailukieltovelvoitteita 53 artiklan 1 kohdan mukaisesti, ks. yleisten vertikaalisten suuntaviivojen kyseistä asiaa käsittelevä jakso ja erityisesti 129–150 kappale.

(19) Ks. asiat BMW IP/06/302, 13.3.2006, ja Opel 2006, IP/06/303, 13.3.2006.

(20) Ks. yleiset vertikaaliset suuntaviivat, 141 kohta.

(21) Tämä vaatimus on seurausta ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 4 b kohdassa tarkoitetusta säädöksestä (27. toukokuuta 2010 annettu komission asetus (EU) N:o 461/2010) sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimuksen soveltamista varten.

(22) Esimerkiksi jos jälleenmyyjä ostaa 100 A-tuotemerkkistä autoa vuodessa kysynnän kattamiseksi ja haluaa ostaa 100 B-tuotemerkkistä autoa, A-tuotemerkkiä koskeva 80 prosentin vähimmäisostovelvoite merkitsisi, että seuraavana vuonna jälleenmyyjän olisi ostettava 160 A-tuotemerkkistä autoa. Koska markkinaosuudet pysyvät todennäköisesti suhteellisen vakaina, jälleenmyyjälle jäisi todennäköisesti laaja varasto myymättömiä A-tuotemerkkisiä autoja. Sen olisi sen vuoksi pakko supistaa merkittävästi B-tuotemerkin ostojaan tällaisen varastotilanteen välttämiseksi. Tapauksen erityispiirteistä riippuen tällaista käytäntöä voidaan pitää yhden tuotemerkin määräämistä koskevana velvoitteena.

(23) Olisi kuitenkin muistettava, että yhteisöjen tuomioistuinten vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan puhtaasti laadulliset valikoivat jakelujärjestelmät voivat rajoittaa kilpailua silloin, kun tällaisia järjestelmiä on olemassa sellainen määrä, joka ei jätä tilaa muihin eri kilpailutapoihin perustuville jakelumuodoille. Tätä tilannetta ei yleensä synny uusien moottoriajoneuvojen myyntimarkkinoilla, joilla leasing ja muut vastaavat järjestelyt ovat realistinen vaihtoehto moottoriajoneuvon ostamiselle, eikä korjaus- ja huoltomarkkinoilla, kunhan riippumattomat korjaamot tarjoavat kuluttajille vaihtoehtoisen kanavan moottoriajoneuvojen ylläpitoon. Ks. esimerkiksi yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio asiassa T-88/92, Groupement d'achat Édouard Leclerc v. komissio, Kok. 1996, s. II-1961.

(24) Unionin tuomioistuin on vahvistanut, että rajatylittävän kaupan rajoitukset saattavat aiheuttaa haittaa kuluttajille, asiassa C-551/03 P, General Motors, Kok. 2006, s. 1-3173, 67–68 kohta; asiassa C-338/00 P, Volkswagen v. komissio, Kok. 2003, s. I-9189, 44 ja 49 kohta, sekä asiassa T-450/05, Peugeot v. komissio, Kok. 2009, s. II-2533, 46–49 kohta.

(25) Komission päätös 98/273/EY, tehty 28. tammikuuta 1998 asiassa IV/35.733 – VW; komission päätös 2001/146/EY, tehty 20. syyskuuta 2000 asiassa COMP/36.653 – Opel, EYVL L 59, 28.2.2001, s. 1; komission päätös 2002/758/EY, tehty 10. lokakuuta 2001 asiassa COMP/36.264 – Mercedes-Benz, EYVL L 257, 25.9.2002, s. 1; komission päätös 2006/431/EY, tehty 5. lokakuuta 2005 asioissa F-2/36.623/36.820/37.275 – SEP ym./Peugeot SA.

(26) Yhdistetyt asiat 25 ja 26/84, Ford–Werke AG ja Ford of Europe Inc. v. Euroopan yhteisöjen komissio, Kok. 1985, s. 2725.

(27) Tietyissä olosuhteissa voidaan määritellä järjestelmien markkinat, jotka kattavat sekä moottoriajoneuvot että varaosat yhdessä, kun otetaan mm. huomioon moottoriajoneuvon elinkaari sekä käyttäjien mieltymykset ja ostokäyttäytyminen. EFTAn valvontaviranomaisen tiedonanto merkityksellisten markkinoiden määritelmästä Euroopan talousalueella sovellettavan kilpailulainsäädännön kannalta (EYVL L 200, 16.7.1998, s. 46, ja ETA-täydennysosa 28, 16.7.1998, s. 3, 56 kohta). Yksi keskeinen tekijä on, tekeekö merkittävä osa ostajista valintansa moottoriajoneuvon elinkaaren aikana aiheutuvat kustannukset huomioon ottaen. Esimerkiksi ostokäyttäytymisessä voi olla tuntuvia eroja yksittäisten moottoriajoneuvojen ostajien ja sellaisten ostajien välillä, jotka ostavat kuorma-autokannan ja harjoittavat sen avulla liiketoimintaa ja jotka ottavat moottoriajoneuvojen ostohetkellä huomioon huoltokustannukset. Toinen merkittävä tekijä on, toimiiko myynnin jälkeisillä markkinoilla moottoriajoneuvon valmistajista riippumattomia varaosien toimittajia, korjaamoja ja/tai varaosien jakelijoita ja mikä niiden suhteellinen asema on. Useimmiten erilliset merkkikohtaiset myynnin jälkeiset markkinat ovat olemassa erityisesti siksi, että pääosa ostajista on yksityishenkilöitä tai pk-yrityksiä, jotka ostavat moottoriajoneuvot ja myynnin jälkeisten markkinoiden palvelut erikseen, eikä niillä ole järjestelmällisesti käytössään tietoja, joiden perusteella voitaisiin ennakolta arvioida moottoriajoneuvon omistamisesta aiheutuvia kokonaiskustannuksia.

(28) Kuten 54 kohdassa todetaan, tämä on yleensä tilanne korjaus- ja huoltomarkkinoilla, kunhan riippumattomat korjaamot tarjoavat kuluttajille vaihtoehtoisen kanavan moottoriajoneuvojen ylläpitoon.

(29) EUVL L 171, 29.6.2007, s. 1, sisällytetty ETA-sopimuksen liitteessä II olevaan 4b kohtaan päätöksellä N:o 4/2008, EUVL L 154, 12.6.2008, s. 7, ja ETA-täydennysosa N:o 33, 12.6.2008, s. 6.

(30) EUVL L 199, 28.7.2008, s. 1, sisällytetty ETA-sopimuksen liitteessä II olevaan 4b kohtaan päätöksellä N:o 43/2009, EUVL L 162, 25.6.2009, s. 20, ja ETA-täydennysosa N:o 33, 25.6.2009, s. 5.

(31) EUVL L 188, 18.7.2009, s. 1. (Ei vielä sisällytetty ETA-sopimukseen.)

(32) Kaupallisiksi tiedoiksi voidaan katsoa tiedot, joita käytetään korjaus- ja huoltoliiketoiminnan harjoittamiseen mutta joita ei tarvita moottoriajoneuvojen varsinaiseen korjaamiseen tai huoltoon. Esimerkkejä tästä ovat laskutusohjelmat tai tiedot valtuutetun verkoston jäsenten veloittamista tuntitariffeista.

(33) Kuten julkaisijoille toimitettu tieto edelleentoimitettavaksi moottoriajoneuvojen korjaamoille.

(34) Korjaamisessa ja huollossa käytettäviksi tiedoiksi olisi katsottava moottoriajoneuvon varaosan asentamista tai moottoriajoneuvoon käytettävää työkalua koskevat tiedot. Varaosan valmistuksessa käytettäviä suunnitteluun, tuotantoprosessiin tai materiaaleihin liittyviä tietoja ei pitäisi katsoa tähän luokkaan kuuluviksi, ja ne voidaan sen vuoksi evätä.

(35) Riippumattoman toimijan ei pitäisi tarvita ostaa kyseistä varaosaa tämän tiedon saamiseksi.

(36) EUVL L 95, 9.4.2009, s. 7. (Ei ETAn kannalta merkityksellinen).