FI Euroopan unionin virallinen lehti L 70/49

EFTAn VALVONTAVIRANOMAISEN PÄÄTÖS

N:o 329/09/KOL,

tehty 15 päivänä heinäkuuta 2009,

Norjan tukiohjelmasta vaihtoehtoisille, uusiutuviin energialähteisiin perustuville lämmitystekniikoille ja sähkönsäästötoimenpiteille kotitalouksissa

(Norja)

EFTAn VALVONTAVIRANOMAINEN (1), joka

OTTAA HUOMIOON Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (2) ja erityisesti sen 61–63 artiklan ja pöytäkirjan 26,

OTTAA HUOMIOON EFTA-valtioiden sopimuksen valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta (3) ja erityisesti sen 24 artiklan,

OTTAA HUOMIOON valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 (4) olevan I osan 1 artiklan 2 kohdan sekä II osan 4 artiklan 4 kohdan, 6 artiklan ja 7 artiklan 3 kohdan,

OTTAA HUOMIOON valvontaviranomaisen suuntaviivat (5) ETA-sopimuksen 61 ja 62 artiklan soveltamisesta ja tulkinnasta,

OTTAA HUOMIOON pöytäkirjassa 3 olevan II osan 27 artiklassa tarkoitetuista täytäntöönpanosäännöksistä 14 päivänä heinäkuuta 2004 tehdyn valvontaviranomaisen päätöksen N:o 195/04/KOL (6),

ON mainittujen säännösten (7) mukaisesti KEHOTTANUT asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa ja ottanut huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

I. TOSISEIKAT

1 MENETTELY

Norjan lämmöntuottajien yhdistys (Varmeprodusentenes Forening) (8) teki 13 päivänä lokakuuta 2006 päivätyllä kirjeellä (tapahtuma N:o 393383) kantelun, jossa se väitti, että vaihtoehtoisia, uusiutuviin energialähteisiin perustuvia lämmitystekniikoita ja sähkönsäästötoimenpiteitä kotitalouksissa koskevassa Norjan ohjelmassa (9) myönnetään valtiontukea. Kantelija on riippumaton järjestö, jonka tavoitteena on puulämmitysuunien tuottajien etujen turvaaminen. Kantelija toimitti lisätietoja 19 päivänä lokakuuta 2006 päivätyssä kirjeessä (tapahtuma N:o 395451).

Käytyään Norjan viranomaisten kanssa kirjeenvaihtoa (10) valvontaviranomainen päätti 19 päivänä joulukuuta 2007 aloittaa pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn. Valvontaviranomaisen päätös N:o 716/07/KOL menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja sen ETA-täydennysosassa (11). Valvontaviranomainen kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa.

Norjan viranomaiset esittivät 4 päivänä helmikuuta 2008 huomautuksia (tapahtuma N:o 463573).

Valvontaviranomainen sai myös asianomaisilta huomautuksia, jotka välitettiin edelleen Norjan viranomaisille 21 päivänä toukokuuta 2008, 26 päivänä toukokuuta 2008 ja 14 päivänä tammikuuta 2009 (tapahtumat N:o 477954, 477902 ja 503830). Norjan viranomaiset esittivät kantansa näihin huomautuksiin 25 päivänä kesäkuuta 2008, 4 päivänä heinäkuuta 2008 ja 6 päivänä maaliskuuta 2009 päivätyissä kirjeissä (tapahtumat N:o 483303, 484722 ja 511580).

Kantelija toimitti lisätietoja 2 päivänä huhtikuuta 2009 päivätyssä kirjeessä (tapahtuma N:o 514264), joka toimitettiin edelleen Norjan viranomaisille 8 päivänä huhtikuuta 2009 (tapahtuma N:o 514886). Norjan viranomaiset esittivät 7 päivänä toukokuuta 2009 lisähuomautuksia (tapahtuma N:o 517749).

Valvontaviranomaisen edustajat tapasivat 21 päivänä huhtikuuta 2009 Norjan bioenergiayhdistyksen edustajia (12). Kyseessä on riippumaton yhdistys, jonka tavoitteena on edistää bioenergian järkevää käyttöä Norjassa. Nobio on esittänyt huomautuksensa valvontaviranomaisen päätöksestä 21 päivänä toukokuuta 2008 (tapahtuma N:o 477954).

2 EHDOTETUN TOIMENPITEEN KUVAUS

2.1 VAIHTOEHTOISIA LÄMMITYSTEKNIIKOITA KOSKEVA OHJELMA

Vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskeva ohjelma otettiin käyttöön vuonna 2006 (13). Norjan viranomaiset selittivät, että ohjelman tarkoituksena on kannustaa kuluttajia investoimaan tiettyihin ympäristöä säästäviin lämmitystekniikoihin, joiden määrä Norjan markkinoilla on vähäinen ja jotka voivat osaltaan edistää kotitalouksien sähkönsäästötoimenpiteitä (14). Norjan viranomaiset selittivät, että vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskeva ohjelma kattaa ainoastaan suoran sähkölämmitysjärjestelmän korvaamiseen sopivat tekniikat. Ohjelma kattaa pellettiuunit ja -kattilat, vesikiertoisten lämmitysjärjestelmien lämpöpumput ja sähkönkäytön vähentämisessä tarvittavat ohjausjärjestelmät. Myös vesikiertoisiin lämmitysjärjestelmiin liitetyt aurinkokeräimet ovat kuuluneet ohjelmaan elokuusta 2008 (15) alkaen.

Rahoitusta voivat saada hakemuksesta vain kotitaloudet, jotka investoivat tällaiseen lämmitystekniikkaan. Tuki myönnetään jälkikäteen saajan toimitettua ostoasiakirjan. Kotitaloudet voivat hakea enintään 20 prosentin korvausta todennetuista tukikelpoisista kustannuksista. Korvaus voi olla pellettiuunien ja sähköisten ohjausjärjestelmien osalta enintään 4 000 Norjan kruunua. Lämpöpumppujen, pellettikattiloiden ja aurinkokeräinten osalta korvaus on enintään 10 000 Norjan kruunua.

Tukiohjelman hallinnoinnista vastaa öljy- ja energiaministeriön kokonaisuudessaan omistama valtionyritys (”statsforetak”) Enova SF.

2.2 TUKITOIMENPITEEN KANSALLINEN OIKEUSPERUSTA

Ohjelman oikeusperusta on valtion talousarvio. Norjan hallitus ehdotti ohjelmaa parlamentille esittämässään ehdotuksessa nro 82 (2005–2006), ja parlamentti hyväksyi sen syyskuussa 2006. Ohjelman talousarviota on muutettu parlamentille esitettyjen ehdotuksen nro 22 (2006–2007), ehdotuksen nro 59 (2007–2008) ja ehdotuksen nro 1 (2008–2009) mukaisesti.

2.3 TALOUSARVIO JA KESTO

Ohjelma käynnistettiin vuonna 2006 parlamentille esitetyllä ehdotuksella nro 82 (2005–2006). Parlamentti hyväksyi ehdotuksen 15 päivänä syyskuuta 2006, ja ohjelmaa varten myönnettiin 46 miljoonan Norjan kruunun talousarviomäärärahat. Ohjelman talousarviota kasvatettiin myöhemmin 25 miljoonalla Norjan kruunulla parlamentille esitetyn ehdotuksen nro 22 (2006–2007) mukaisesti yhteensä 71 miljoonaan Norjan kruunuun samassa yhteydessä kun valtion vuoden 2006 talousarviota viimeksi tarkistettiin.

Enovalle ei myönnetty ohjelmaa varten lisärahoitusta vuodeksi 2007, mutta koska vuonna 2006 maksettiin vain kaksi miljoonaa Norjan kruunua, parlamentti päätti siirtää jäljellä olevat 69 miljoonaa Norjan kruunua ohjelman vuoden 2007 talousarvioon.

Vuonna 2007 maksettiin 40 miljoonaa Norjan kruunua. Vuoden 2007 talousarviosta maksamatta jääneet 29 miljoonaa Norjan kruunua siirrettiin vuoden 2008 talousarvioon. Tämän lisäksi 31 miljoonaa Norjan kruunua osoitettiin valtion talousarviosta (16). Tukiohjelman kokonaistalousarvio oli näin ollen 60 miljoonaa Norjan kruunua vuonna 2008.

Vuonna 2008 maksettiin 30 miljoonaa Norjan kruunua. Maksamatta jääneet 30 miljoonaa Norjan kruunua siirrettiin vuoden 2009 talousarvioon. Yhdessä uuden, 40 miljoonan Norjan kruunun talousarviomäärärahan (17) kanssa vuoden 2009 kokonaismäärärahat olivat 70 miljoonaa Norjan kruunua.

Ohjelmalle on jaettu sen käynnistämisen jälkeen valtion talousarviosta yhteensä 142 miljoonaa Norjan kruunua, joista 72 miljoonaa Norjan kruunua on maksettu vuoden 2008 loppuun mennessä; ohjelmalle ei ole laadittu määrättyä aikataulua (18).

2.4 MUODOLLISEN TUTKINTAMENETTELYN ALOITTAMISEN PERUSTEET

Valvontaviranomainen aloitti muodollisen tutkintamenettelyn, koska vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevaan ohjelmaan saattoi liittyä valtiontukea. Vaikka ohjelman lopulliset edunsaajat ovat loppukuluttajia, ohjelmalla pyritään edistämään tiettyjen lämmitystekniikoiden käyttöä. Tämän vuoksi valvontaviranomainen katsoi, että ohjelman kattamien lämmitystekniikoiden tuottajat, maahantuojat ja/tai myyjät saattoivat saada epäsuoraa valtiontukea.

Valvontaviranomaisella ei ollut varmuutta siitä, voitiinko ohjelman katsoa soveltuvan ETA-sopimuksen toimintaan. Etenkään valvontaviranomaisella ei ollut varmuutta siitä, voitiinko ympäristönsuojeluun myönnettävää tukea koskevia valtiontukisuuntaviivoja soveltaa, koska epäsuora tuki ei edistäisi tuottajien ja/tai maahantuojien tuotantosyklissä käytetyn energiamäärän vähentämistä. Lisäksi valvontaviranomaiselle ei ollut selvää, voitiinko ohjelman katsoa olevan yhteensopiva ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan kanssa.

3 NORJAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET

Vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevan ohjelman ainoat edunsaajat ovat Norjan viranomaisten mukaan yksityisiä kotitalouksia, jotka eivät ole ETA:n kilpailusäännöissä tarkoitettuja yrityksiä. Viranomaiset katsovat tämän vuoksi, ettei tukitoimenpidettä voida pitää ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena.

Norjan viranomaisten mukaan ohjelma ei myöskään ole valikoiva, sillä tuensaajille myönnetty etu on perusteltu ohjelman luonteen tai yleisen rakenteen vuoksi, eikä sitä tämän vuoksi voida pitää ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena. Norjan viranomaisten mukaan ohjelma ei myöskään vääristä tai uhkaa vääristää kilpailua, koska puulämmitysuuneja ja tukikelpoisia tekniikoita ei voida pitää toisensa korvaavina tuotteina eivätkä ne näin kuulu samoille merkityksellisille markkinoille. Norjan viranomaiset katsovat, että merkitykselliset markkinat muodostuvat ”tekniikoista, joilla voidaan korvata sähkölämmitys ja tarjota sähkölämmitystä vastaava lämmitysmukavuus ympäri vuorokauden, tai teknisemmin sanottuna, peruskuormalämmitysjärjestelmistä” (19). Puulämmitysuunit on viranomaisten mukaan sitä vastoin luokiteltava peruskuormalähteen lisäksi käytettäväksi täydentäväksi lämmönlähteeksi. Puulämmitysuuneja on tämän vuoksi pidettävä niin kutsuttuina huippukuormituksen lämmitysjärjestelminä.

Lopuksi, mikäli valvontaviranomainen päätyisi pitämään ohjelmaa ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena, Norjan viranomaisten mukaan ohjelma on ETA-sopimuksen 61 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla perusteltu sen sosiaalisten ja ympäristöä koskevien tavoitteiden vuoksi.

4 KOLMANSIEN OSAPUOLIEN HUOMAUTUKSET

Valvontaviranomainen on vastaanottanut huomautuksia kahdelta kolmannelta osapuolelta: kantelijalta, joka on Norjan lämmöntuottajien yhdistys, sekä Nobiolta.

4.1 KANTELIJAN HUOMAUTUKSET

Vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskeva ohjelma on kantelijan mukaan ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua sääntöjenvastaista valtiontukea. Kantelijan mukaan yksityisille kotitalouksille myönnettävää tukea on pidettävä epäsuorana tukena ohjelman kattamien lämmitystekniikoiden tuottajille ja/tai maahantuojille. Kantelijan toimittamien tietojen mukaan erityisesti pellettiuunien myynti on lisääntynyt ohjelman käyttöönoton jälkeen. Kantelija väittää, että tukiohjelman käyttöönotto on antanut pellettiuunien tuottajille, maahantuojille ja jälleenmyyjille mahdollisuuden lisätä myyntiä ja voittoja.

Lisäksi kantelijan mukaan toimenpide vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua, sillä ohjelma ei kata puulämmitysuuneja, jotka vastaavat pellettiuuneja.

Lopuksi kantelija katsoo, ettei tukiohjelmaa sen nykymuodossa voida perustella ETA-sopimuksen 61 artiklan 2 kohdan a alakohdalla tai 61 artiklan 3 kohdan c alakohdalla.

4.2 NOBION HUOMAUTUKSET

Nobio tukee Norjan viranomaisten näkemystä ja katsoo, että suoraa tukea ohjelmasta saavat vain yksityiset kotitaloudet eivätkä yritykset ja ettei ohjelmaan näin ollen liity ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

Lisäksi, mikäli valvontaviranomainen päätyisi pitämään ohjelmaa ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena, Nobion mukaan ohjelma on ETA-sopimuksen 61 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla perusteltu sen sosiaalisten ja ympäristöä koskevien tavoitteiden vuoksi.

II. ARVIOINTI

1 VALTIONTUEN OLEMASSAOLO

ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohta kuuluu seuraavasti:

”Jollei tässä sopimuksessa toisin määrätä, EY:n jäsenvaltion tai EFTA-valtion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu tämän sopimuksen toimintaan, siltä osin kuin se vaikuttaa sopimuspuolten väliseen kauppaan.”

Jotta toimenpide voitaisiin katsoa ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi, sen on täytettävä kaikki seuraavat neljä edellytystä: tuen on i) oltava valtion myöntämää tai myönnetty valtion varoista, ii) sen on annettava valikoivaa taloudellista etua tuensaajille, iii) sen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua ja iv) vaikutettava ETA-sopimuksen sopimuspuolten väliseen kauppaan.

1.1 VALTION VAROJEN KÄYTTÖ

Norjan valtio rahoittaa vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevaa ohjelmaa valtion talousarviosta myönnetyin varoin. Valtio vastaa siis tukitoimenpiteistä valtion varoin.

1.2 TIETTYJEN YRITYSTEN TAI TUOTANNONALOJEN SUOSIMINEN

Jotta toimenpide voitaisiin katsoa ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi, sen on lisäksi tuotettava yrityksille taloudellisia etuja ja oltava valikoiva siten, että se suosii ”jotakin yritystä tai tuotannonalaa”.

1.2.1 Taloudellisen edun antaminen yrityksille

Ensin on näin ollen tarkasteltava sitä, seuraako kyseisestä ohjelmasta taloudellista etua yrityksille (20).

Vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevan ohjelman välittömät edunsaajat ovat yksityisiä kotitalouksia, joita ei yleisesti voida luokitella ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuiksi yrityksiksi. Tuen myöntäminen yksittäiselle henkilölle tai kuluttajille ei kuitenkaan sellaisenaan sulje pois tuen olemassaoloa (21). Vaikka toimenpiteen ensimmäiset tai välittömät edunsaajat eivät ole yrityksiä, yrityksille voi kuitenkin seurata epäsuoraa etua. ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan sanamuoto, jossa viitataan ”muodossa tai toisessa myönnettyyn tukeen”, kattaa sekä suoran että epäsuoran tuen, kuten Euroopan komission käytäntö (22) ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen (23) oikeuskäytäntö (24) vahvistavat. Sitä, onko yrityksille myönnetty epäsuoraa tukea, on siis arvioitava tapauskohtaisesti.

Vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevalla ohjelmalla pyritään edistämään tiettyjen lämmitystekniikoiden myyntiä (25). Tämän vuoksi tässä tapauksessa on arvioitava, saavatko ohjelman kattamien tekniikoiden alalla toimivat yritykset epäsuoraa taloudellista hyötyä, joka voi kuulua ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa ei eroteta valtiontukitoimenpiteitä toisistaan niiden syiden tai tavoitteiden perusteella vaan pelkästään niiden vaikutusten perusteella (26). On siis ratkaistava, onko vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevalla ohjelmalla sellainen vaikutus, että siitä seuraa epäsuoraa taloudellista etua ohjelman kattamien lämmitystekniikoiden alalla toimiville yrityksille.

Valvontaviranomainen ei ole samaa mieltä Norjan viranomaisten kanssa siitä, että epäsuoran tuen olemassaolo määräytyisi sen perusteella, onko viime kädessä pääasiassa tavoitteena tukea yrityksiä, jolloin ainoastaan valtiotukikiellon kiertämiseksi perustetut järjestelmät voisivat olla epäsuoraa tukea.

Nyt arvioitavassa tapauksessa yksityisille kotitalouksille myönnettävä investointituki tiettyjen vaihtoehtoisten, uusiutuviin energialähteisiin perustuvien lämmitystekniikoiden hankkimiseksi tarjoaa kotitalouksille taloudellisen kannustimen ostaa näitä tuotteita. Toimenpiteellä luodaan kuluttajille kannustin siirtyä perinteisestä sähkölämmityksestä vaihtoehtoisiin lämmitysjärjestelmiin (27). Suurempi kuluttajakysyntä voi johtaa näistä tekniikoista saataviin suurempiin voittoihin, mikä tarjoaa ohjelman kattamien tekniikoiden alalla toimiville yrityksille etua muihin yrityksiin nähden (28).

Se, että kuluttajat voivat valita ohjelmaan kuuluvista tekniikoista, ei tarkoita, ettei valtion suoraan kuluttajille myöntämän tuen ja kyseisten yritysten saaman edun välillä voisi olla yhteyttä (29).

Vaikka etu on luonteeltaan epäsuoraa, vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskeva ohjelma on laadittu siten, että kuluttajille myönnettävä tuki ja kyseisen tekniikan ostaminen ovat suorassa yhteydessä toisiinsa. Tuen saamiseksi on toimitettava Enova SF:lle ostoasiakirja vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevan ohjelman kattamasta tekniikasta.

Edellä esitetyn perusteella valvontaviranomainen katsoo, että vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevasta ohjelmasta koituu epäsuoraa etua vaihtoehtoisten, uusiutuviin energialähteisiin perustuvien lämmitystekniikoiden alalla toimiville yrityksille.

1.2.2 Valikoivuutta koskeva peruste

Seuraavaksi on arvioitava, onko toimenpide valikoiva, toisin sanoen suosiiko se ”jotakin yritystä tai tuotannonalaa”.

Valvontaviranomainen katsoo, että vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskeva ohjelma on valikoiva, koska se suosii (epäsuorasti) ainoastaan ohjelman kattamien vaihtoehtoisten, uusiutuviin energialähteisiin perustuvien lämmitystekniikoiden (toisin sanoen pellettiuunit ja -kattilat, vesikiertoisten lämmitysjärjestelmien lämpöpumput ja aurinkokeräimet sekä sähkönkäytön vähentämisessä tarvittavat ohjausjärjestelmät) alalla toimivia yrityksiä. Muut yritykset, myöskään muiden uusiutuviin energialähteisiin perustuvien lämmitystekniikoiden alalla toimivat yritykset, eivät hyödy ohjelmassa annettavasta tuesta (30).

Norjan viranomaisten mukaan vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevasta ohjelmasta myönnettävä tuki on perusteltu järjestelmän luonteen tai yleisen rakenteen vuoksi. Valvontaviranomainen ei ole samaa mieltä.

Yhteisöjen tuomioistuimen ja EFTAn tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tietyille edunsaajille myönnetyn tukitoimenpiteen valikoivuutta koskeva edellytys ei täyty, jos toimenpide on perusteltu sen järjestelmän luonteen tai yleisen rakenteen vuoksi, jossa sitä sovelletaan (31). Jotta valikoiva toimenpide olisi perusteltu järjestelmän luonteen vuoksi, on oltava yleinen järjestelmä, johon se liittyy. Lisäksi oikeuskäytännössä on keskitytty arvioimaan sitä, onko toimenpide perusteltu järjestelmän luonteen tai yleisen rakenteen vuoksi sellaisten järjestelmien osalta, jotka jollakin tavalla poikkeavat veroista, maksuista tai muista yleisesti sovellettavista järjestelmistä. Norjan viranomaiset eivät ole esittäneet väitteitä yleisestä järjestelmästä, johon tukitoimenpide liittyy. Vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevasta ohjelmasta myönnetään epäsuoraa etua tietyille ohjelmaan kuuluvien tekniikoiden alalla toimiville yrityksille. Edellä esitetyn perusteella valvontaviranomaisen on siis pääteltävä, että toimenpide on valikoiva ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.

1.3 KILPAILUN VÄÄRISTYMINEN JA VAIKUTUS SOPIMUSPUOLTEN VÄLISEEN KAUPPAAN

Jotta tuki katsottaisiin valtiontueksi, toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua ja vaikutettava ETA-sopimuksen sopimuspuolten väliseen kauppaan.

Valvontaviranomaisen ei tarvitse osoittaa, että tuki todella vaikuttaa ETA-valtioiden väliseen kauppaan ja että kilpailu tosiaankin vääristyy, vaan sen on ainoastaan tutkittava, onko tuki omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristämään kilpailua (32). Kaikki Euroopan talousalueen markkinoilla toimintaansa harjoittavalle yritykselle myönnettävä tuki voi vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (33).

Vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevasta ohjelmasta koituu (epäsuoraa) etua vaihtoehtoisten, uusiutuviin energialähteisiin perustuvien lämmitystekniikoiden alalla toimiville yrityksille. Kuluttajakysynnän stimuloiminen kyseisten tekniikoiden osalta kuuluu kiinteästi vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevaan ohjelmaan.

Lisäksi valvontaviranomaisen saatavilla olevien lukujen mukaan esimerkiksi yhden ohjelman kattaman tekniikan, pellettiuunien, myynti on lisääntynyt ja vakiintunut sen jälkeen, kun ohjelma otettiin käyttöön Norjassa. Vastaavasti puulämmitysuunien – eli tekniikan, jota ohjelma ei kata – myynnin kehitys ei ole ollut yhtä myönteistä saman ajanjakson aikana.

Tästä voidaan päätellä, että tuki uhkaa vääristää kilpailua.

Kun tarkastellaan edellytystä, joka liittyy kauppaan kohdistuvaan vaikutukseen, voidaan todeta, että kun valtion myöntämä tuki vahvistaa yhden yrityksen asemaa Euroopan talousalueen sisäisessä kaupassa verrattuna kilpaileviin yrityksiin, sen on katsottava vaikuttavan näihin kilpaileviin yrityksiin (34).

Lämmitystekniikoiden alalla toimivat yritykset toimivat eurooppalaisilla markkinoilla, joten vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskeva järjestelmä vaikuttaa sopimuspuolten väliseen kauppaan ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.

Tämän vuoksi on pääteltävä, että tuki uhkaa vääristää kilpailua ja on omiaan vaikuttamaan ETA-sopimuksen osapuolten väliseen kauppaan.

1.4 PÄÄTELMÄ

Valvontaviranomainen katsoo, että vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskeva Norjan ohjelma on ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.

2 MENETTELYTAPOJA KOSKEVAT VAATIMUKSET

Pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan mukaan ”EFTAn valvontaviranomaiselle on ilmoitettava tuen myöntämistä tai muuttamista koskevasta suunnitelmasta niin ajoissa, että se voi esittää huomautuksensa …. Asianomainen valtio ei saa panna ehdottamiaan toimenpiteitä täytäntöön ennen kuin menettelyn tuloksena on saatu aikaan lopullinen päätös.”

Norjan viranomaiset eivät ilmoittaneet vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevasta ohjelmasta valvontaviranomaiselle ennen sen käyttöönottoa. Valvontaviranomainen toteaa sen vuoksi, että Norjan viranomaiset eivät ole täyttäneet pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan mukaisia velvoitteitaan.

3 TUEN SOVELTUVUUS

Norjan viranomaisten mukaan tuki on perusteltu ETA-sopimuksen 61 artiklan 2 kohdan a alakohdan tai vaihtoehtoisesti 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla yhdessä ympäristönsuojelua koskevien valtiontukisuuntaviivojen kanssa.

3.1 SOVELTUMINEN ETA-SOPIMUKSEN TOIMINTAAN 61 ARTIKLAN 2 KOHDAN A ALAKOHDAN NOJALLA

ETA-sopimuksen 61 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan sopimuksen toimintaan soveltuu ”yksittäisille kuluttajille myönnettävä sosiaalinen tuki, joka myönnetään harjoittamatta syrjintää tuotteiden alkuperän perusteella”.

Valvontaviranomainen huomauttaa, että poikkeuksia valtiontukia koskevasta kiellosta tulkitaan tiukasti. Vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskeva Norjan ohjelma on suunnattu kaikille norjalaisille kotitalouksille. Valvontaviranomainen katsoo, että ohjelman sosiaalisesta tuesta on seurattava etua väestön heikko-osaisemmalle segmentille, jotta ohjelma soveltuisi ETA-sopimuksen 61 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla sopimuksen toimintaan (35). Koska toimenpide on kaikkien yksityisten kotitalouksien saatavilla hakemusten saapumisjärjestyksessä, järjestelmän ei voida katsoa olevan ETA-sopimuksen 61 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua sosiaalista tukea.

3.2 SOVELTUMINEN ETA-SOPIMUKSEN TOIMINTAAN 61 ARTIKLAN 3 KOHDAN C ALAKOHDAN NOJALLA

ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvana voidaan pitää ”tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseksi, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla”.

3.2.1 Ympäristösuojelua koskevat suuntaviivat

Valvontaviranomainen on antanut suuntaviivat, joissa esitettyjä kriteerejä se soveltaa arvioidessaan sitä, voidaanko ympäristön suojelemiseksi tarkoitettuja valtiontukitoimenpiteitä pitää ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvina. Vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskeva ohjelma otettiin käyttöön vuonna 2006. Tuolloin sovellettiin valvontaviranomaisen antamia ympäristönsuojelua koskevia suuntaviivoja, sellaisina kuin ne olivat viimeksi tarkistettuina 23 päivänä toukokuuta 2001 (36). Valvontaviranomainen antoi uudet ympäristönsuojelua koskevat suuntaviivat (37)16 päivänä heinäkuuta 2008, ja niitä sovellettiin kyseisestä päivästä alkaen. Tämän vuoksi ohjelmaa, joka kattaa nämä eri ajanjaksot, on arvioitava molempien suuntaviivojen perusteella vuoden 2001 suuntaviivojen 74 kohdassa ja vuoden 2008 suuntaviivojen 205 kohdassa esitettyjen periaatteiden mukaisesti.

Vuoden 2001 suuntaviivat tai vuoden 2008 suuntaviivat eivät kuitenkaan kata tilannetta, jossa epäsuoraa tukea on myönnetty yksityisten kotitalouksien tiettyjen lämmitystekniikoiden tuottajille, maahantuojille ja/tai myyjille.

3.2.2 Soveltuminen ETA-sopimuksen toimintaan 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla

Koska vuoden 2001 ja vuoden 2008 suuntaviivoja ei voida suoraan soveltaa vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevaan Norjan ohjelmaan, valvontaviranomainen arvioi ohjelman soveltuvuutta suoraan ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla (38). ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettuja poikkeuksia on tulkittava suppeasti (39), ja ne voidaan hyväksyä vain, jos voidaan osoittaa, että tuki edistää osaltaan yhteisen edun tavoitteen saavuttamista, jota ei voida varmistaa pelkästään tavanomaisissa markkinaolosuhteissa. Yhteisöjen tuomioistuin tuki niin kutsuttua tuen edellyttämän vastineen periaatetta Philip Morrisia koskevassa asiassa (40).

Arvioitaessa valtiontuen soveltuvuutta sopimuksen toimintaan tärkeintä on tasapainottaa keskenään tuen haitalliset vaikutukset kilpailuun ja sen myönteiset vaikutukset yhteisen edun kannalta (41). Jotta valtiontuki voidaan katsoa ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla:

— tukijärjestelyllä on pyrittävä selkeästi määriteltyyn yhteisen edun mukaiseen tavoitteeseen;

— tuki on suunniteltava siten, että sillä voidaan päästä yhteisen edun mukaiseen tavoitteeseen, ja sen on oltava tässä sopiva keino, sillä on oltava kannustava vaikutus ja sen on oltava oikeasuhteista;

— tuen aiheuttaman kilpailun vääristymisen ja vaikutuksen kauppaan Euroopan talousalueella on oltava niin vähäistä, ettei se ole yhteisen edun vastaista (42).

Valvontaviranomaisen on arvioitava, onko toimenpiteen tavoite välttämätön, yhteisen edun tavoitteiden mukainen ja, jos näin on, onko tämä kilpailua vähiten vääristävä tapa saavuttaa tavoite.

Vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevalla ohjelmalla on ympäristöä koskeva tavoite, ja sillä kannustetaan kuluttajia investoimaan ympäristöystävällisiin tekniikoihin, joiden määrä on vähäinen Norjan markkinoilla. Norjan viranomaisten mukaan ohjelman kattamien vaihtoehtoisten lämmitystekniikoiden yleistyminen vähentää norjalaisten kotitalouksien sähkönkulutusta. Yksityisten kotitalouksien lämmitykseen käytettävän sähkön määrän vähentäminen ja kannustaminen uusiutuviin energialähteisiin perustuvien vaihtoehtoisten lämmitysjärjestelmien käyttöön voidaan katsoa ympäristön kannalta järkeväksi tavoitteeksi.

ETA-sopimuksen johdanto-osan yhdeksännessä kappaleessa esitetään yhteisenä tavoitteena säilyttää, suojella ja parantaa ympäristön laatua sekä huolehtia luonnonvarojen harkitusta ja järkevästä käytöstä noudattaen kestävän kehityksen periaatetta. Valvontaviranomainen katsoo, että tukijärjestelmä, jolla pyritään siirtämään energiankulutusta uusiutuviin energialähteisiin, on yhteisen edun tavoitteiden mukainen.

Kriteerit, joita käytetään ohjelmaan otettavia tekniikkoja valittaessa, on suunniteltu sen perusteella, kuinka tekniikalla voidaan korvata sähkölämmitystä. Norjan viranomaiset selittivät, että ohjelma kattaa ainoastaan niin kutsutuiksi peruskuormalämmitysjärjestelmiksi luokiteltavat tekniikat. Norjan viranomaisten mukaan peruskuormalämmitysjärjestelmät ovat ”tekniikoita, joilla voidaan korvata sähkölämmitys ja tarjota sähkölämmitystä vastaava lämmitysmukavuus ympäri vuorokauden” (43).

Norjan viranomaiset selittivät, että ohjelman kattamille vaihtoehtoisille, uusiutuviin energialähteisiin perustuville tekniikoille on yhteistä kolme seikkaa: niiden määrä Norjan markkinoilla on vähäinen, niillä voidaan korvata sähkölämmitys, ja ne edellyttävät käyttäjältä tiettyjä vähimmäistoimia. Valvontaviranomainen toteaa, etteivät kaikki vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevan ohjelman kattamat tekniikat sovellu hyvin sähkölämmityksen korvaamiseen (44). Norjan viranomaiset ovat kuitenkin päätelleet, että ohjelman kattamat tekniikat on suunniteltu vähentämään järjestelmällisesti tavanomaisen kotitalouden lämmityksen sähköntarvetta.

Tuen myöntäminen kuluttajille kysynnän siirtämiseksi sähkölämmityksestä vaihtoehtoisten, uusiutuviin energialähteisiin perustuvien lämmitysjärjestelmien käyttöön kotitalouksissa vaikuttaa sopivalta keinolta vaikuttaa välittömästi kuluttajien käyttäytymiseen. Jos valtio ei olisi myöntänyt tukea vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevasta ohjelmasta, kuluttajakysyntä ei olisi yhtä todennäköisesti suuntautunut uusiutuviin energialähteisiin perustuviin lämmitystekniikoihin yhtä nopeasti.

Kun tietyt ympäristöystävälliset toimenpiteet eivät ole lakisääteisiä, valtiontuki voidaan periaatteessa katsoa soveltuvaksi (45). Vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevalla ohjelmalla pyritään kannustamaan kuluttajia investoimaan sähkönkulutuksen vähentämiseen soveltuviin ympäristöystävällisiin kotitalouksien lämmitystekniikoihin, joiden määrä on vähäinen Norjan markkinoilla.

Lisäksi valvontaviranomainen katsoo, että tuen määrä on rajattu vähimmäismäärään, joka on tarpeen kuluttajien kannustamiseksi siirtymään sähkölämmityksestä ohjelman kattamiin vaihtoehtoisiin lämmitysjärjestelmiin. Vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevasta ohjelmasta korvataan enintään 20 prosenttia todennetuista tukikelpoisista kustannuksista, ja tekniikan tyypistä riippuen tuen enimmäismäärä on joko 4 000 tai 10 000 Norjan kruunua. Vaihtoehtoisen lämmitystekniikan hankintaan myönnettävä määrä on oikeasuhteinen kyseisen tekniikan kustannuksiin nähden.

Näistä syistä valvontaviranomainen katsoo, että järjestelmä on asianmukaisella tavalla suunniteltu ympäristöä koskevan yhteisen edun tavoitteen mukaisesti.

Lopuksi on arvioitava sitä, onko tuen mahdollisesti aiheuttama kilpailun vääristyminen ja vaikutus kauppaan Euroopan talousalueella luonteeltaan yhteisen edun vastaista.

Tuki maksetaan suoraan kuluttajille, jotka voivat vapaasti valita ohjelman objektiiviset kriteerit täyttävistä tuotteista riippumatta siitä, mikä yritys vaihtoehtoista lämmitystekniikkaa tarjoaa. Ohjelmaan ei näin ollen liity tarpeetonta kilpailun vääristymistä tai vaikutusta kauppaan Euroopan talousalueella ohjelman kattamien tekniikoiden alalla.

Kantelijan mukaan ohjelma vääristää kilpailua, koska se kattaa pellettiuunit muttei puulämmitysuuneja. Kantelijan mukaan puulämmitysuunit muistuttavat tekniikaltaan läheisesti pellettiuuneja, ja niiden pitäisi siksi kuulua ohjelmaan. Norjan viranomaiset sitä vastoin katsovat, etteivät puulämmitysuunit täytä vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskevan ohjelman objektiivisia kriteereitä. Valvontaviranomainen katsoo, että vaikka kantelija saattaa olla oikeassa puulämmitysuunien ja tukiohjelman kattamien tai ainakin joidenkin sen kattamien tekniikoiden välisen kilpailusuhteen osalta, vaikuttaa siltä, etteivät puulämmitysuunit täytä ohjelman tukikelpoisuusvaatimuksia. Tämän osalta valvontaviranomainen ei vastusta ohjelman objektiivisia kriteereitä eikä Norjan viranomaisten arviota siitä, mitkä lämmitystekniikat parhaiten soveltuvat täyttämään ohjelman ympäristötavoitteet. Vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskeva ohjelma perustuu kolmeen objektiiviseen tukikelpoisuuskriteeriin (vähäinen määrä markkinoilla, kyky korvata sähkö ensisijaisena lämmönlähteenä sekä vähäiset käyttäjän toimet), joita kaikkia tai joitain niistä puulämmitysuunit eivät vaikuta täyttävän. Lisäksi valvontaviranomainen toteaa, että puulämmitysuunit ovat jo hyvin yleistä tekniikkaa Norjassa. Tämän vuoksi valvontaviranomainen katsoo, että tukiohjelman tukikelpoisuusvaatimukset ovat objektiivisesti perusteltuja eikä järjestelmällä rikota muita ETA-sopimuksen määräyksiä, myöskään kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltoa tai yhdenvertaista kohtelua koskevia sääntöjä. Lisäksi valvontaviranomainen katsoo, että Norjan viranomaiset ovat myös rajoittaneet mahdollisia kielteisiä vaikutuksia kilpailuun pitämällä tuki-intensiteetin suhteellisen pienenä. Valvontaviranomainen katsoo näin ollen, ettei puulämmitysuuneihin ja muihin mahdollisiin kilpaileviin tekniikoihin kohdistuva kilpailun mahdollinen vääristyminen ole yhteisen edun vastaista ja että se on perusteltua edellä toteutetun tasapainotestin perusteella.

Näistä syistä valvontaviranomainen katsoo, että ohjelmalla pyritään selkeästi määriteltyyn yhteisen edun mukaiseen tavoitteeseen, se on asianmukaisella tavalla suunniteltu yhteisen edun tavoitteen mukaisesti ja on tämän osalta sopiva keino, jolla on kannustava vaikutus ja joka on oikeasuhteinen. Lisäksi valvontaviranomainen katsoo, ettei ohjelma vääristä kilpailua tai vaikuta kauppaan Euroopan talousalueella tavalla, joka olisi yhteisen edun vastaista. Näin ollen valvontaviranomainen katsoo, että ohjelma on perusteltu ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla.

4 PÄÄTELMÄT

Edellä esitetyn perusteella valvontaviranomainen katsoo, että Norjan tukiohjelma vaihtoehtoisille, uusiutuviin energialähteisiin perustuville lämmitystekniikoille ja sähkönsäästötoimenpiteille kotitalouksissa on ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, joka soveltuu ETA-sopimuksen toimintaan ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla.

Norjan viranomaisia muistutetaan pöytäkirjassa 3 olevan II osan 21 artiklasta, luettuna yhdessä päätöksen N:o 195/04/KOL 6 artiklan kanssa, seuraavasta velvoitteesta toimittaa vuosikertomuksia ohjelman täytäntöönpanosta.

Norjan viranomaisia muistutetaan myös siitä, että valvontaviranomaiselle on ilmoitettava kaikista tämän ohjelman muuttamista koskevista suunnitelmista.

ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Norjan tukiohjelma vaihtoehtoisille, uusiutuviin energialähteisiin perustuville lämmitystekniikoille ja sähkönsäästötoimenpiteille kotitalouksissa on ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Tukiohjelma soveltuu ETA-sopimuksen toimintaan ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla.

2 artikla

Tämä päätös on osoitettu Norjan kuningaskunnalle.

3 artikla

Ainoastaan englanninkielinen teksti on todistusvoimainen.

Tehty Brysselissä 15 päivänä heinäkuuta 2009. EFTAn valvontaviranomaisen puolesta Per SANDERUD Puheenjohtaja Kristján A. STEFÁNSSON Kollegion jäsen

(1) Jäljempänä ’valvontaviranomainen’.

(2) Jäljempänä ’ETA-sopimus’.

(3) Jäljempänä ’valvonta- ja tuomioistuinsopimus’.

(4) Jäljempänä ’pöytäkirja 3’.

(5) Suuntaviivat ETA-sopimuksen 61 ja 62 artiklan sekä valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan soveltamista ja tulkitsemista varten, EFTAn valvontaviranomainen hyväksynyt ja julkaissut 19 päivänä tammikuuta 1994 (EYVL L 231, 3.9.1994, s. 1, ja ETA-täydennysosa N:o 32, 3.9.1994, s. 1). Jäljempänä ”valtiontuen suuntaviivat”. Valtiontuen suuntaviivojen ajantasaistettu versio on saatavilla valvontaviranomaisen verkkosivuilla: http://www.eftasurv.int/fieldsofwork/fieldstateaid/guidelines/.

(6) Päätös N:o 195/04/KOL, tehty 14 päivänä heinäkuuta 2004 (EYVL L 139, 25.5.2006, s. 37, ja ETA-täydennysosa N:o 26, 25.5.2006, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna. Päätöksen konsolidoitu versio on saatavilla valvontaviranomaisen verkkosivuilla: http://www.eftasurv.int/fieldsofwork/fieldstateaid/legaltext/.

(7) EUVL C 96, 17.4.2008, s. 14, ja ETA-täydennysosa N:o 20, 17.4.2008, s. 58.

(8) Jäljempänä ’kantelija’.

(9) Jäljempänä ’vaihtoehtoisia lämmitystekniikoita koskeva ohjelma’.

(10) Lisätietoja valvontaviranomaisen ja Norjan viranomaisten välisestä kirjeenvaihdosta on saatavilla muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta tehdyssä valvontaviranomaisen päätöksessä N:o 716/07/KOL.

(11) EUVL C 96, 17.4.2008, s. 14, ja ETA-täydennysosa N:o 20, 17.4.2008, s. 58.

(12) Jäljempänä ”Nobio”.

(13) Lisätietoja ohjelmasta on saatavilla Enova SF:n sivustolla: http://www.minenergi.no/ ja http://www.minenergi.no/sitepageview.aspx?sitePageID = 1062.

(14) Ehdotus parlamentille nro 82 (2005–2006), öljy- ja energiaministeriön lehdistötiedotteet nro 98/06, 25.8.2006, ja nro 107/06, 14.9.2006.

(15) Ks. ehdotus parlamentille nro 1 (2008–2009), s. 56.

(16) Ehdotus parlamentille nro 59 (2007–2008), s. 123.

(17) Ehdotus parlamentille nro 1 (2008–2009), s. 56.

(18) Parlamentille esitetyssä ehdotuksessa nro 59 (2007–2008) Norjan viranomaiset ilmoittavat, että järjestelmää tarkastellaan uudelleen valvontaviranomaisen lopullisen päätöksen mukaisesti.

(19) Norjan öljy- ja energiaministeriön 15 päivänä tammikuuta 2007 päivätty kirje (tapahtuma N:o 406849), s. 5.

(20) Yhteisön kilpailulainsäädännössä yrityksen käsitteeseen kuuluvat kaikki taloudellista toimintaa harjoittavat yksiköt riippumatta niiden oikeudellisesta muodosta, ks. esimerkiksi tuomio asiassa C-41/90, Höfner ja Elser (Kok. 1991, s. I-1979, 21 kohta).

(21) Tuomio asiassa C-156/98, Saksa v. komissio (Kok. 2000, s. I-6857).

(22) Jäljempänä ’komissio’.

(23) Jäljempänä ’yhteisöjen tuomioistuin’.

(24) Asia C-156/98, Saksa v. komissio (Kok. 2000, s. I-6857); asia C-382/99, Alankomaat v. komissio (Kok. 2002, s. I-5163); asia C-457/00, Belgia v. komissio, (Kok. 2003, s. I-6931, 57 kohta); ks. myös julkisasiamies Jacobsin ratkaisuehdotus asiassa C-457/00, 59 kohta.

(25) Ehdotus parlamentille nro 82 (2005–2006). s. 1.

(26) Asia C-382/99, Alankomaat v. komissio, tuomion 61 kohta; asia C-487/06 P, British Aggregates Association v. komissio, tuomio 22.12.2008, 87 kohta.

(27) Samankaltainen perustelu, ks. asiassa N 270/2006 24 päivänä tammikuuta 2007 tehty komission päätös K(2006) 6630, 40 kohta.

(28) Ks. asiassa N 142/2005 26 päivänä huhtikuuta 2006 tehty komission päätös K(2006) 1519, 3.1 kohta.

(29) Ks. asiassa N 270/2006 24 päivänä tammikuuta 2007 tehty komission päätös K(2006) 6630, 43 kohta.

(30) Ibid., 46 ja 47 kohta.

(31) Asia C-143/99, Adria-Wien pipeline GmbH ja Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke GmbH (Kok. 2001, s. I-8365, 42 kohta) ja EFTAn tuomioistuimen tuomio yhdistetyissä asioissa E-5/04, E-6/04 ja E-7/04, Fesil ja Finnfjord ym. v. EFTAn valvontaviranomainen (EFTAn tuomioistuimen raportti, s. 117, 77 kohta).

(32) Ks. EFTAn tuomioistuimen tuomio yhdistetyissä asioissa E-5/04, E-6/04 ja E-7/04, Fesil ja Finnfjord ym. v. EFTAn valvontaviranomainen (EFTAn tuomioistuimen raportti, s. 117, 93 kohta), asia C-372/97, Italia v. komissio (Kok. 2004, s. I-3679, 44 kohta) ja asia C-66/02, Italia v. komissio (Kok. 2005, s. I-10901, 112 kohta).

(33) Yhdistetyt asiat T-92/00 ja T-103/00, Diputación Foral de Álava ym. v. komissio (Kok. 2002, s. II-1385, 72 kohta).

(34) Asia E-6/98, Norjan hallitus v. EFTAn valvontaviranomainen (EFTAn tuomioistuimen raportti, s. 74, 58 kohta) ja asia 730/79, Philip Morris v. komissio (Kok. 1980, s. I-2671, 11 kohta). Ks. myös asia C-75/97, Belgia v. komissio (Kok. 1999, s. I-3671, 47 kohta) ja asia T-217/02, Ter Lembeek v. komissio (Kok. 2006, s. II-4483, 181 kohta).

(35) Ks. esimerkiksi suuntaviivat EY:n perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan ja ETA-sopimuksen 61 artiklan valtion tukea koskevien määräysten soveltamisesta ilmailualalla (EYVL C 350, 10.12.1994, s. 7), osa III.3.

(36) Jäljempänä ’vuoden 2001 suuntaviivat’.

(37) Jäljempänä ’vuoden 2008 suuntaviivat’.

(38) Ks. asia T-288/97, Regione Autonoma Friuli Venezia Giulia v. komissio (Kok. 2001, s. II-1169, 72 kohta).

(39) Asia C-301/96, Saksa v. komissio (Kok. 2003, s. I-9919, 66 ja 105 kohta).

(40) Asia 730/79, Philip Morris v. komissio (Kok. 1980, s. I-2671).

(41) Ks. komission valtiontuen toimintasuunnitelma, 7.6.2005, KOM(2005) 107, 11 kohta.

(42) Ks. asiassa N 270/2006 24 päivänä tammikuuta 2007 tehty komission päätös K(2006) 6630, 67 kohta.

(43) Norjan öljy- ja energiaministeriön 15 päivänä tammikuuta 2007 päivätty kirje (tapahtuma N:o 406849), s. 5.

(44) Esimerkiksi Enova SF:n laatiman, vesikiertoisten lämmitysjärjestelmien aurinkokeräinten (järjestelmän kattama tekniikka) ostajan oppaan mukaan nämä järjestelmät voivat kattaa vain enintään 50 prosenttia kotitalouden lämmitystarpeesta. Kun aurinkoenergiaa on saatavilla riittävästi, aurinkokeräimet voivat toimia jatkuvasti ilman säännöllistä valvontaa, ja toimiessaan ne tarjoavat kuluttajalle kätevän, joskin osittaisen, vaihtoehtoisen lämmönlähteen. Ostajan opas on saatavilla Enova SF:n sivustolla osoitteessa

http://www.minenergi.no/sitepageview.aspx?sitePageID = 1083.

(45) Sekä vuoden 2001 että vuoden 2008 suuntaviivoissa tarkastellaan tukea uusiutuvien energialähteiden käytölle tapauksessa, jossa tuki on eräänlainen korvaus uusiutuvien energiavarojen taloudellisesta epäedullisuudesta kilpailussa vähemmän ympäristöystävällisten energialähteiden kanssa, ks. vuoden 2001 suuntaviivat, 49–59 kohta, ja vuoden 2008 suuntaviivat, 48–50 kohta.