Virallinen lehti nro C 038 , 05/02/1998 s. 0006 - 0017



VALTION TUKI (95-010 Norja) (98/C 38/06) Valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 2 kohdan mukainen EFTAn valvontaviranomaisen ilmoitus muille EFTA-valtioille, EY:n jäsenvaltioille sekä muille osapuolille, joita asia koskee, valtion tuesta alueellisesti eriytettyjen sosiaaliturvamaksujen muodossa (Norja) (tuki n:o 95-010) EFTAn valvontaviranomainen on 19 päivänä marraskuuta 1997 tehdyllä päätöksellä 246/97/COL, jonka olennaiset kohdat esitetään jäljempänä, aloittanut valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn. Päätös on toimitettu Norjan viranomaisille tiedoksi. I. JOHDANTO Tutkintamenettely Valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 1 kohdassa määrätään, että "EFTAn valvontaviranomainen tarkkailee jatkuvasti yhteistyössä EFTA-valtioiden kanssa kaikkia näissä valtioissa olevia tukijärjestelmiä. Se ehdottaa viimeksi mainituille tapahtuneen kehityksen tai ETA-sopimuksen toiminnan edellyttämiä aiheellisia toimenpiteitä" Valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 2 kohdassa määrätään, että "Jos EFTAn valvontaviranomainen havaitsee kehotettuaan osapuolia esittämään huomautuksensa, että EFTA-valtion myöntämä tuki tai EFTA-valtion varoista myönnetty tuki ei sovellu ETA-sopimuksen toimintaan sen 61 artiklan mukaisesti, tai että mainittua tukea käytetään väärin, se tekee päätöksen, jonka mukaan kyseisen EFTA-valtion on kumottava tai muutettava tämä tuki valvontaviranomaisen määräämässä ajassa." EFTAn valvontaviranomaisen on aloitettava valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 2 kohdan mukainen menettely aina kun se epäilee, että tuki ei sovellu ETA-sopimuksen toimintaan. Menettelyä sovelletaan kaikenlaisiin tapauksiin, riippumatta siitä, onko niistä ilmoitettu vai ei ja toteutetaanko niitä parhaillaan, joskin viimeksi mainitussa tapauksessa ennen menettelyä on ehdotettava "aiheellisia toimenpiteitä". Päätös menettelyn aloittamisesta ei vaikuta lopulliseen päätökseen, joka voi siitä huolimatta merkitä sitä, että tuki soveltuu ETA-sopimuksen toimintaan. Valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn tarkoituksena on varmistaa tapauksen laaja tutkiminen antamalla kaikille asianosaisille oikeus tulla kuulluiksi. Menettelyn tausta Valvontaviranomainen pyysi Norjan viranomaisia 16 päivänä kesäkuuta 1995 ja 30 päivänä elokuuta 1995 päivätyillä kirjeillä esittämään tarkat tiedot nykyisestä sosiaaliturvamaksujärjestelmästä. Pyyntö koski erityisesti työnantajien maksamien sosiaaliturvamaksujen alueellista eriyttämistä, ja tarkoituksena oli selvittää, onko tämä järjestelmä valtion tukea ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä, ja jos on, missä määrin 61 artiklan 3 kohdassa olevia poikkeuksia voidaan soveltaa. Norjan viranomaiset vastasivat valvontaviranomaisen pyyntöihin 5 päivänä ja 19 päivänä syyskuuta 1995 päivätyillä kirjeillä. Valvontaviranomainen piti kyseisestä järjestelmästä useita epävirallisia ja teknisiä kokouksia Norjan viranomaisten kanssa keväästä 1995 alkaen vuoden 1997 maaliskuuhun saakka. Norjan viranomaiset antoivat muun muassa edellä mainittujen kokousten yhteydessä valvontaviranomaisen tutkimusten kannalta oleellisia lisätietoja. Valvontaviranomainen ilmoitti komission yksiköille suorittamastaan tarkastuksesta ETA-sopimuksen pöytäkirjassa 27 olevan f kohdan mukaisesti ja sai niiden huomautukset (1) valvontaviranomaisen kilpailu- ja valtiontukijaoston alkuperäisestä lausunnosta. Valvontaviranomainen totesi 14 päivänä toukokuuta 1997 tekemässään päätöksessä (2), että Norjan alueellisesti eriytetyn sosiaaliturvajärjestelmän mukaisesti verovyöhykkeillä 2-5 kannetut pienemmät työnantajamaksut ovat valtion tukea 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä, sekä esitti samassa päätöksessä valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 1 kohdan nojalla "aiheellisina toimenpiteinä" ehdot, jotka alueellisesti eriytetyn sosiaaliturvajärjestelmän työnantajamaksujen (3) on täytettävä ollakseen ETA-sopimuksen mukaisia (vrt. päätöksen III.1. kohta). Valvontaviranomainen pyysi Norjan viranomaisia ilmoittamaan suostumuksestaan ehdotettuihin aiheellisiin toimenpiteisiin tai muutoin esittämään huomautuksensa kahden kuukauden kuluessa päätöksen tiedoksisaattamisesta. Kuten päätöksen III.2 kohdassa mainitaan, Norjan viranomaiset vastasivat, etteivät ne voineet suostua ehdotettuihin aiheellisiin toimenpiteisiin. Valvontaviranomaisen arvio tapauksesta on tämän päätöksen III kohdassa. II. TOSISEIKAT 1. Norjan sosiaalivakuutusjärjestelmän ja sen rahoituksen keskeiset piirteet 1.1 Norjan sosiaalivakuutusjärjestelmä ("Folketrygden") Sosiaalivakuutusjärjestelmästä 17 päivänä kesäkuuta 1966 annetun lain mukaan pakollinen sosiaalivakuutus koskee kaikkia Norjassa asuvia tai työskenteleviä henkilöitä. Sosiaalivakuutuksen piiriin kuuluvat ovat oikeutettuja monenlaisiin etuuksiin kuten vanhuus- ja perhe-eläkkeeseen, työkyvyttömyyskorvaukseen, kuntoutukseen, terveydenhuoltoon ja työtapaturmien hoitoon, ansionmenetysten korvaamiseen sairauden tai äitiysloman yhteydessä sekä työttömyyspäivärahaan. Vakuutusjärjestelmän kokonaismenot vuonna 1995 olivat 125 miljardia Norjan kruunua. Norjan sosiaalivakuutusjärjestelmä luotiin käyttämällä neljää rahoituslähdettä: - työntekijöiden sosiaaliturvamaksut - työnantajien sosiaaliturvamaksut - valtion rahoitus - paikallishallinnon rahoitus (4). Nämä perinteiset rahoituslähteet kävivät useasta eri syystä riittämättömiksi. Eri vakuutusmaksujen tuotto oli vuonna 1995 noin 86 miljardia Norjan kruunua. Sosiaalivakuutusjärjestelmä onkin muuttunut perinteisestä vakuutusjärjestelmästä enemmänkin valtiontalouden kiinteäksi osaksi. Tuotot eivät ole tiettyyn käyttökohteeseen sidottuja, ja niin tuotot kuin menotkin ovat verobudjetin kiinteitä osia. 1.2 Alueellisesti eriytetyt työnantajien sosiaaliturvamaksut Työnantajien sosiaaliturvamaksut ovat arvonlisäveron jälkeen valtion merkittävin tulonlähde. Vuonna 1995 niiden arvioitiin olevan 47 miljardia Norjan kruunua, eli 11 prosenttia verotuloista. Suurkäräjät päättää vuosittain sosiaaliturvamaksuista samoin kuin muista veroista ja maksuista osana verobudjettia. Sosiaaliturvamaksut määräytyvät työntekijän bruttopalkan mukaan. Maksu vaihtelee 0:sta 14,1 prosenttiin sen mukaan, millä verovyöhykkeellä työntekijän virallinen vakinainen asuinpaikka sijaitsee. Eri verovyöhykkeiden maksuprosenttien erilaisuus ei millään tavoin vaikuta sosiaalivakuutusjärjestelmästä saataviin etuuksiin. Alueellisesti eriytetyt sosiaaliturvamaksut otettiin käyttöön vuonna 1975 (5) aluepoliittisista syistä. Maa jaettiin tuolloin kolmeen verovyöhykkeeseen. Maksuprosentit olivat 17, 16 ja 14 aikaisemman yhtenäisen 16,7 prosentin sijasta. Järjestelmää on sittemmin tarkistettu useamman kerran maantieteellisen jakautuman ja maksujen tason osalta. Taulukosta 1 ilmenevät vuoden 1995 alusta voimassa olevat maksuprosentit sekä väestön jakautuminen verovyöhykkeittäin. Keskimääräiseksi maksuprosentiksi saadaan 12,6. >TAULUKON PAIKKA> Verovyöhykkeitä on viimeksi tarkistettu vuonna 1988. Sen jälkeen järjestelmään on tehty vain vähäisiä muutoksia. Työnantajan sosiaaliturvamaksuja koskevan eriytetyn järjestelmän keskeiset piirteet ovat Norjan viranomaisten mukaan: - Maksuprosentti riippuu kunkin työntekijän virallisesta vakinaisesta kotipaikasta (kunnasta) (6) eikä yrityksen sijaintipaikasta. - Järjestelmää sovelletaan suoraan objektiivisin perustein, eikä siihen kuulu aikarajoituksia. - Järjestelmä on neutraali toimialan, yrityksen koon, taloudellisen toimintamuodon, omistusmuodon jne. suhteen. - Järjestelmä koskee niin yksityistä kuin julkista sektoria lukuun ottamatta valtionhallintoa, joka maksaa korkeimman työnantajamaksun työntekijöiden asuinpaikasta riippumatta. - Järjestelmä koskee niitä Norjassa asuvia vierasmaalaisia työntekijöitä, jotka kuuluvat sosiaalivakuutusjärjestelmän piiriin. - Työnantajan sosiaaliturvamaksu on riippumaton työnantajan kansalaisuudesta. 2. Verovyöhykkeet 2-5 - Väestötilanne Verovyöhykkeillä 2-5 asuu 27 prosenttia väestöstä. Valtion tukea koskevien menettelysääntöjen ja aineellisten sääntöjen (7) (valtion tukea koskevat säännöt) kohdan 28.2.3 mukaan NUTS III -tasoiset alueet, joilla asukastiheys on alle 12,5 neliökilometrillä, voivat täyttää ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitetun poikkeuksen ehdot. Taulukosta 2 ilmenee kunkin läänin asukastiheys (NUTS III -tasoiset alueet) sekä kunkin läänin verovyöhykkeisiin 2-5 kuuluvat osat. Taulukon yläosassa lueteltujen yhdeksän läänin keskimääräinen asukastiheys on kokonaisuutena ottaen alle 12,5 neliökilometrillä, kun taas alaosan lääneissä se ylittää tämän kynnyksen. Taulukon yläosassa luetellut yhdeksän lääniä kattavat laajemman alueen kuin pelkästään vyöhykkeisiin 2-5 kuuluvat alueet, ja niissä asuu 31 prosenttia Norjan väestöstä. >TAULUKON PAIKKA> 3. Järjestelmän taloudelliset vaikutukset 3.1 Vyöhykkeiden 2-5 alemmista maksuista koituvaksi arvioitu hyöty Valvontaviranomainen tilasi riippumattomalta konsultilta selvityksen (8) järjestelmän taloudellisista vaikutuksista. Siinä kuvataan eriytetyistä sosiaaliturvamaksuista koituvaksi arvioitua hyötyä toimialan, yrityksen koon, verovyöhykkeen ja alueen mukaan. Arvioitu hyöty määriteltiin tässä yhteydessä kalleimman verovyöhykkeen (9) (vyöhyke 1) mukaisten ja yritysten verovyöhykkeillä 2-5 maksamien sosiaaliturvamaksujen tuoton erotukseksi. Taulukosta 3 ilmenevät vuoden 1994 osalta (10) hyödyn arvioitu kokonaismäärä ja jakautuminen verovyöhykkeittäin sekä toimialaluokituksen mukaan. Edellä esitetyn määritelmän mukaisesti laskettu hyöty arvioidaan 4 473 miljoonaksi Norjan kruunuksi. Lähes 70 prosenttia koko määrästä, eli 3 102 miljoonaa Norjan kruunua, koituu Pohjois-Norjan hyväksi (verovyöhykkeet 4-5). >TAULUKON PAIKKA> Konsultin selvitys osoittaa, että julkiselle sektorille (paikallis- ja aluehallinto) koitui vuonna 1994 1 519 miljoonaa Norjan kruunua, eli kolmasosa kokonaishyödystä, kun teollisuuden osalle tuli noin 17 prosenttia. Noin 23 prosenttia Norjan teollisuudesta, jonka liikevaihto oli vuonna 1994 yhteensä 79 miljardia Norjan kruunua, sijaitsi verovyöhykkeillä 2-5 (11). Saman alueen teollisuusyritysten saamaksi hyödyksi arvioidaan 767,9 miljoonaa kruunua eli noin prosentti liikevaihdosta. Valvontaviranomaisen käyttämän konsultin arvion mukaan 16 prosenttia tästä määrästä, eli 124,9 miljoonaa kruunua, koitui suurten, yli 250 työntekijän yritysten hyödyksi. Konsultti arvioi teollisuusyritysten vuonna 1994 saaman hyödyn 7 000 kruunuksi työntekijää kohden vyöhykkeellä 2, 19 000 kruunuksi vyöhykkeellä 4 ja 29 000 kruunuksi vyöhykkeellä 5. Kuten edellä on selostettu, työnantajan sosiaaliturvamaksut lasketaan prosentteina työntekijän bruttopalkasta. Maksuprosentti määräytyy työntekijän virallisen kotipaikan mukaan. Koska suurin osa työntekijöistä käy työssä kodin läheisyydessä, työnantajan sosiaaliturvamaksut tietyllä verovyöhykkeellä vastaavat yleensä samalla vyöhykkeellä asuvien työntekijöiden määrää. Taulukko 4 vahvistaa asian. Vyöhykkeen sisäiset havainnot esitetään taulukossa vinorivin muodossa ja lihavoituina. Ne osoittavat, että suurin osa maksutuloista kertyy työntekijöistä, jotka asuvat ja työskentelevät samalla verovyöhykkeellä. (Tämä ei käy ilmi verovyöhyke 5:n osalta, koska maksuprosentti on nolla ja maksuja ei kerätä). >TAULUKON PAIKKA> 3.2 Vaikutukset palkanmuodostukseen Työnantajan sosiaaliturvamaksun alentamisen välittömänä vaikutuksena on kokonaispalkkakustannusten pienentyminen. Jos alennus saa aikaan palkkatason kohoamista, osa hyödystä koituu palkansaajille (kerrannaisvaikutukset). Kerrannaisvaikutusten mahdollisuus merkitsee sitä, että yritysten saama nettohyöty saattaa jäädä pienemmäksi kuin alennettuihin maksuihin liittyvä kokonaishyöty. Valvontaviranomaisen tilaama konsultti arvioi kerrannaisvaikutusten huomioon ottamisen aiheellisuutta. Norjan viranomaiset tilasivat erillisen tutkimuksen (12) samasta aiheesta. Näiden tutkimusten tulokset ovat lyhyesti: - Mikään empiirinen tutkimus ei anna täsmällistä vastausta siihen, miten työnantajamaksujen tason muutokset vaikuttavat palkanmuodostukseen. Valtakunnallisiin tietoihin perustuvissa empiirisissä tutkimuksissa arvioidaan kerrannaisvaikutusten olevan 20 ja 80 prosentin välillä. - Kaikki valtakunnallisiin tietoihin perustuvat empiiriset tutkimukset osoittavat työnantajan sosiaaliturvamaksujen alentamisen pienentävän lyhyellä aikavälillä palkkakustannuksia. Useimmissa tutkimuksissa todettiin vaikutuksen yritysten palkkakustannusten osalta jatkuvan pitkällä aikavälillä, mutta vähäisempänä. Toisin sanoen useimmista tutkimuksista ilmenee, että työnantajamaksujen alentamisesta koituva taloudellinen hyöty siirtyy pitkällä aikavälillä jossakin määrin palkansaajille korkeampien palkkojen muodossa. - Alueellisiin tietoihin perustuvat tutkimukset osoittavat, että alueellisilla työnantajamaksujen alentamisilla voi olla vähemmän kerrannaisvaikutuksia kuin yleisillä alentamisilla, jolloin pienempi osa hyödystä koituu palkansaajille silloin kun maksuja alennetaan vain joillakin alueilla. 4. Ylimääräiset kuljetuskustannukset Edellä mainitun harvan asukastiheyden ohella pohjoismailla on muitakin alueellisia haittatekijöitä, eli "erittäin pitkien välimatkojen ja ankaran ilmaston yrityksille aiheuttamat lisäkustannukset" (13). Tämän vuoksi valtion tukea koskevissa säännöissä todetaan, että "ylimääräisten kuljetuskustannusten osittaiseksi korvaamiseksi" (14) tarkoitettu tuki saattaa olla 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaista hyväksyttävää tukea, jos se täyttää valtion tukea koskevien sääntöjen kohdan 28.2.3.2 mukaiset edellytykset. Valvontaviranomaisen yksiköt tutkivat yhdessä Norjan viranomaisten kanssa, mitä mahdollisuuksia oli osoittaa olemassaolevasta tilastoaineistosta ylimääräiset kuljetuskustannukset. Norjan viranomaiset esittivät erilaisia arvioita. Suoritettiin koko teollisuutta koskevia laskelmia, joissa vaihtelevasti käytettiin mm. keskimääräisiä hintoja ja määriä. Olemassaolevaan tilastoaineistoon perustuvissa laskelmissa päädyttiin poikkeuksetta siihen, että arvioidut ylimääräiset kuljetuskustannukset olivat kullakin verovyöhykkeellä selvästi suuremmat kuin sosiaaliturvamaksujen alentamisesta koituva hyöty. Vaikka olemassaolevasta tilastoaineistosta saadut yhteenlasketut luvut antoivatkin hyödyllistä taustatietoa yleiskuvan saamiseksi verovyöhykkeillä 2-5 toimivien yritysten kuljetusolosuhteiden suhteellisesta epäedullisuudesta, valvontaviranomainen tuli siihen tulokseen, että se tarvitsisi yksityiskohtaisempaa yrityskohtaista tietoa lausuntonsa antamista varten. Näin ollen Norjan viranomaiset suostuivat tilaamaan tutkimuksen ylimääräisten kuljetuskustannusten ja alennettujen sosiaaliturvamaksujen suhteesta verovyöhykkeillä 2-5 toimivien viennin ja tuonnin alalla kilpailevien teollisuus- ja kaivosyritysten osalta. Tutkimukseen valitut yritykset muodostivat edustavan otoksen, joka heijasteli verovyöhykkeillä 2-5 vallitsevaa teollisuuden toimintamallia. Norjan tilastokeskus selvitti niiden kaivos- ja teollisuusyritysten kokonaismäärän, jotka tilastokeskuksen luokituksen mukaan kilpailevat viennin tai tuonnin alalla, sijaitsevat verovyöhykkeillä 2-5 ja työllistävät yli 50 henkeä. Tällaisia yrityksiä löytyi noin 180. Norjan tilastokeskus ja kuljetustalouden laitos (TØI) valitsivat näistä edustavan otoksen, joka heijastaisi teollisuuden toimintamallia verovyöhykkeillä 2-5. Tarkasteluun otettiin 36 yritystä. Kunkin osalta selvitettiin ylimääräiset kuljetuskustannukset muun muassa kirjanpidon perusteella. Ylimääräisiä kuljetuskustannuksia arvioitaessa tehtiin ero yrityksiin suuntautuvien ja yrityksistä lähtevien kuljetusten välillä Norjan sisällä. Lisäksi otettiin huomioon ylimääräiset kotimaan matkustuskulut tietyn henkilöstön osalta. Yrityksiä, joita varten on olemassa erityiset alakohtaiset valtion tukea koskevat säännöt, kuten laivanrakennusyritykset, ei otettu mukaan tarkasteluun. Tarkastelu koski Norjan tavallisimpia vientituotteita kuten metalleja (muun muassa alumiineja ja rautaseoksia), puuta ja puuteollisuustuotteita, huonekaluja, tekstiilejä, muovituotteita, metallituotteita ja laitteita, kalajalosteita sekä kaivos- ja louhintateollisuuden tuotteita. Tutkimuksen perusteella tehdyt yleiset havainnot ilmenevät taulukosta 5. Kaiken kaikkiaan ylimääräiset kuljetuskustannukset ovat selvästi suuremmat kuin sosiaaliturvamaksujen alentamisesta yrityksille koituvaksi arvioitu hyöty. Ylimääräiset kuljetuskustannukset ylittivät arvioidun hyödyn jokaisen tutkitun yrityksen osalta. Sosiaaliturvamaksujen alentamisesta koituvaksi arvioitu hyöty mitattiin edellä kohdassa II.3.1 esitetyllä konsultin käyttämällä menetelmällä. Laskelmissa ei otettu huomioon mahdollisia kerrannaisvaikutuksia. >TAULUKON PAIKKA> III. AIHEELLISET TOIMENPITEET 1. Valvontaviranomaisen esitys Saatuaan edellä mainitut tiedot valvontaviranomainen arvioi Norjan alueellisesti eriytetyn sosiaaliturvamaksujärjestelmän ja päätteli, että se on eräänlaista toimintatukea, joka merkitsee valtion tuen myöntämistä ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan tarkoittamassa merkityksessä. Se katsoi myös, että järjestelmä kokonaisuudessaan ei kuulu minkään ETA-sopimuksessa tarkoitetun poikkeuksen piiriin. Valvontaviranomainen totesi kuitenkin, että vyöhykkeiden 2-5 alennetut maksut eivät koske ainoastaan kansainvälisen kaupan ja kilpailun piiriin kuuluvia työnantajia. Hyötyä koituu myös sellaisille työnantajille, joita kansainvälinen kauppa ei millään tavoin koske, kuten monia luonteeltaan paikallisia yksityisen ja julkisen sektorin palveluja. ETA-sopimuksen 61 artikla ei koske tukea, joka ei vaikuta sopimusosapuolten väliseen kauppaan. Valvontaviranomainen totesi lisäksi, että monet palvelu- ja ei-tuotannolliset alat ovat tärkeitä työllistäjiä ja että verovyöhykkeiden 2-5 alennetut maksut edistävät työllisyyttä näillä alueilla supistamalla työvoimakustannuksia. Tyypillisten viennin ja tuonnin alalla kilpailevien teollisuus- ja kaivosyritysten osalta valvontaviranomainen myönsi, että tällaisten verovyöhykkeillä 2-5 toimivien yritysten kuljetuskustannukset ovat korkeita verrattuna verovyöhykkeellä 1 sijaitseviin yrityksiin. Erityisesti todettiin, että viennin ja tuonnin alalla kilpailevia verovyöhykkeiden 2-5 yrityksiä koskevassa edustavassa otoksessa kunkin yrityksen arvioidut ylimääräiset kuljetuskustannukset ylittivät sosiaaliturvamaksujen alentamisesta koituvaksi arvioidun hyödyn, ks. kohta II.4 edellä. Valtion tukea koskevien sääntöjen mukaan ja kuten edellä kohdassa II.4 mainittiin, ylimääräisten kuljetuskustannusten korvaamiseksi myönnettävä toimintatuki voi olla perusteltua tietyin edellytyksin. Yksi näistä edellytyksistä on se, että tällaista tukea saavat yritykset sijaitsevat harvaan asutuilla alueilla, eli alueilla, joiden väestötiheys on alle 12,5 asukasta neliökilometrillä. Verovyöhykkeillä 2-5 sijaitsevat alueet täyttävät tämän vaatimuksen, ks. taulukko 2 edellä. Valvontaviranomainen katsoi myös, että muitakin valtion tukea koskevien sääntöjen kohdan 28.2.3.2 mukaisia vaatimuksia oli noudatettu. Sen vuoksi valvontaviranomainen oli sitä mieltä, että yleinen alennus ei ole perusteltua sillä tasolla, jolla teollisuus- ja kaivosyritysten ylimääräisten kuljetuskustannusten välilliset korvaukset nykyisin ovat. Näin ollen nykyisten alueellisesti eriytettyjen sosiaaliturvamaksujen yleistä alentamista ei pidetty tarpeellisena. Toisaalta valvontaviranomainen huomautti, että valtion tukea koskevien sääntöjen kohdassa 28.2.3.2 todetaan nimenomaisesti seuraavaa: "Kuljetustukea ei saa myöntää sellaisten yritysten tuotteille, joilla ei ole vaihtoehtoista sijaintipaikkaa (kaivos, vesivoimala jne.). EFTAn valvontaviranomaisen herkiksi toimialoiksi katsomien alojen (moottoriajoneuvot, tekstiilit, tekokuidut, EHTY-tuotteet ja EHTYn ulkopuolinen terästuotanto) yrityksille myönnettävän kuljetustuen osalta on noudatettava kulloinkin voimassa olevia toimialakohtaisia suuntaviivoja." Valvontaviranomainen katsoo näiden määräysten vaativan muutoksia nykyiseen työnantajan sosiaaliturvamaksujärjestelmään erityisesti siten, että tietyillä toimialoilla toimiviin yrityksiin olisi sovellettava vyöhykkeen 1 maksuprosenttia riippumatta yrityksen sijainnista tai sen työntekijöiden asuinpaikasta. Valvontaviranomaisen näkemyksen mukaan ei myöskään ole perusteltua suoda sosiaaliturvamaksujen alentamisesta vyöhykkeillä 2-5 koituvaa hyötyä joillekin kansainvälisesti kilpaileville palvelusektorin aloille. Näitä aloja ovat rahoituspalvelut, televiestintä ja osa kuljetusalasta. Edellä esitettyihin tosiasioihin ja arvioihin viitaten valvontaviranomainen ehdotti 14 päivänä toukokuuta 1997 tekemässään päätöksessä Norjalle seuraavia aiheellisia toimenpiteitä (15): i) Norjan viranomaisten on esitettävä yksityiskohtainen ehdotus tukialueita koskevaksi yleiseksi kartaksi 15 päivään lokakuuta 1997 mennessä. Ehdotuksessa on erikseen osoitettava alueet, joille myönnetään alueellista kuljetustukea ja alueellista investointitukea. ii) Sellaisen taloudellisen toiminnan osalta, johon jäljempänä iii) kohdassa ei viitata, Norjan viranomaisten on ryhdyttävä tarvittaviin toimenpiteisiin sen varmistamiseksi, että verovyöhykkeillä 2-5 nykyisin sovellettavan kaltaista alennettujen sosiaaliturvamaksujen järjestelmää sovelletaan ainoastaan alueelliseen kuljetustukeen oikeutetulla alueella. iii) Lisäksi Norjan viranomaisten on ryhdyttävä tarvittaviin toimenpiteisiin verolainsäädännön tarkistamiseksi työnantajan sosiaaliturvamaksuja koskevien säännösten osalta, jotta: a) varmistettaisiin, että seuraaviin toimintamuotoihin sovelletaan verovyöhykkeen maksuprosenttia kaikkien työntekijöiden osalta: - sähkön tuotanto ja jakelu (NACE 40.1) - raakaöljyn ja kaasun poraus (NACE 11.10) - öljyn- ja kaasunporaukseen liittyvä palvelutoiminta lukuun ottamatta kartoitusta (NACE 11.20) - malmikaivostoiminta (NACE 13), - teollisuusmineraalien nefeliinisyeniitti (HS 2529.3000) ja oliviini (HS 2517.49100) louhintaan liittyvä toiminta b) varmistettaisiin, että maantierahtiliikennettä harjoittaviin yli 50 työntekijän yrityksiin (NACE 60.24) sovelletaan verovyöhykkeen 1 maksuprosenttia kaikkien työntekijöiden osalta c) varmistettaisiin, että televiestintäalan yrityksiin (NACE 64.20) sovelletaan verovyöhykkeen 1 maksuprosenttia kaikkien työntekijöiden osalta d) varmistettaisiin, että seuraavien alojen yrityksiin, joilla on sivukonttoreita ulkomailla tai jotka muutoin harjoittavat rajat ylittävää toimintaa, lukuun ottamatta ainoastaan paikallisia palveluja tarjoavia sivukonttoreita, sovelletaan verovyöhykkeen 1 maksuprosenttia kaikkien työntekijöiden osalta: - rahoitusvälitys (NACE 65), - vakuutustoiminta ja eläkerahoitus (NACE 66) - rahoitusvälitykseen liittyvät palvelut (NACE 67) e) varmistettaisiin, että tuen myöntämisessä elinkeinoelämän aloille, joita koskevat erityiset alakohtaiset säännöt, noudatetaan kurinalaisuutta - soveltamalla vyöhykkeen 1 maksuprosenttia kaikkiin EHTY-teräksen tuottajien työntekijöihin - soveltamalla vyöhykkeen 1 maksuprosenttia kaikkiin sellaisten yritysten työntekijöihin, joita koskee ETA-sopimuksen liitteessä XV olevassa 1 b kohdassa mainittu säädös (neuvoston direktiivi 90/684/ETY laivanrakennukselle myönnettävästä tuesta) - noudattamalla tässä yhteydessä moottoriajoneuvoteollisuuden, tekokuituteollisuuden ja muun kuin EHTY-terästeollisuuden saamaa valtion tukea koskeviin alakohtaisiin sääntöihin sisältyviä erityisiä vaatimuksia, jotka koskevat ilmoituksen tekemistä valvontaviranomaiselle kaikista yrityksistä, joille on myönnetty tai myönnetään oikeus alennettuihin sosiaaliturvamaksuihin. iv) Työnantajan sosiaaliturvamaksuja koskevasta alueellisesti eriytetystä järjestelmästä on esitettävä yksityiskohtaiset vuosikertomukset valtion tukea koskevien sääntöjen liitteessä III esitetyn mallin mukaisesti. Vuosikertomuksista on ilmettävä tuen määrä kilometriä kohden tai tuen määrä kilometriä ja painoyksikköä kohden. Niissä on erikseen ilmoitettava sen tuen arvioidut määrät, jota erityisten ilmoitusvaatimusten alaisten alojen (moottoriajoneuvoteollisuus, tekokuituteollisuus ja muu kuin EHTY-terästeollisuus) yrityksille myönnetään ylimääräisten kuljetuskustannusten välilliseksi korvaamiseksi alennettujen sosiaaliturvamaksujen muodossa, samoin kuin näiden yritysten saaman suoranaisen kuljetustuen määrä. Kuten valtion tukea koskevien sääntöjen 32 luvussa määrätään, vuosikertomusten on koskettava kahta varainhoitovuotta ja ne on jätettävä valvontaviranomaiselle viimeistään kuuden kuukauden kuluttua varainhoitovuoden päättymisestä, alkaen vuoden 1997 vuosikertomuksesta. v) Sosiaaliturvamaksujen alentamisjärjestelmää on tarkasteltava uudelleen säännöllisin väliajoin. Väliajan ei yleensä pitäisi olla neljää vuotta pitempi, ja tarkastelu olisi suoritettava samassa yhteydessä, jolloin suoritetaan alueelliseen investointitukeen ja alueelliseen kuljetustukeen oikeutettujen alueiden karttojen yleistarkistus. 2. Norjan viranomaisten vastaus Norjan viranomaiset vastasivat valvontaviranomaisen asianomaisia toimenpiteitä koskevaan ehdotukseen, että ne "ovat eri mieltä [valvontaviranomaisen] esittämästä oikeudellisesta tulkinnasta, joka sisältyy 14 päivänä toukokuuta 1997 tehtyyn päätökseen, eivätkä sen vuoksi voi hyväksyä eivätkä noudattaa ehdotusta asianomaisista toimenpiteistä. (16) (16) Norjan valtiovarainministeriön 11 päivänä heinäkuuta 1997 päivätty kirje, jonka valvontaviranomainen vastaanotti 24 päivänä heinäkuuta 1997 (viite 97-5170 A)."Norjan viranomaiset ilmoittivat, että työnantajan sosiaaliturvamaksujärjestelmä on olennainen osa Norjan verotusjärjestelmää. Vastauksessa otettiin esille kysymys siitä, onko eriytetty sosiaaliturvamaksu yleinen verotustoimenpide vai valtion tukea, ja esitettiin muun muassa seuraavaa: "Eriytetty työnantajan sosiaaliturvamaksu on olennainen osa Norjan verotusjärjestelmää, ja siinä on otettu huomioon sekä verotusnäkökohdat että tulontasausnäkökohdat. Kyseisessä tapauksessa nämä näkökohdat eivät ole ristiriidassa ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa olevien valtion tukea koskevien määräysten kanssa. Norjan eriytetty työnantajan sosiaaliturvamaksuja koskeva järjestelmä on pääpiirteissään yleisen verojärjestelmän mukainen. Järjestelmää sovelletaan ilman eri toimenpiteitä täsmällisten ja objektiivisten kelpoisuusperiaatteiden nojalla. Mitään yritystä ei suljeta järjestelmän ulkopuolelle. Minkäänlaista ETA-sopimuksen valtiontukimääräysten vastaista syrjintää ei siis tapahdu." Lisäksi Norjan viranomaiset totesivat seuraavaa: "Järjestelmän eriyttävänä tekijänä on se, että yritykset maksavat eri suuruisia sosiaaliturvamaksuja riippuen siitä, missä työntekijät asuvat. Tämä antaa alhaisilla maksuvyöhykkeillä asuville työntekijöille edun työmarkkinoilla ja edistää yhdessä yleisen tulovero- ja tulonsiirtojärjestelmän kanssa työllisyyden säilymistä harvaan asutuilla seuduilla sekä tulontasausta väestön keskuudessa. Norjan viranomaiset katsovat, että kun verotustoimenpiteellä on tällaisia yleisiä piirteitä ja vaikutuksia, sitä ei voida pitää ETA-sopimuksessa tarkoitettuna valtion tukena. Järjestelmä edistää tulontasausta väestön keskuudessa samalla tavoin kuin muutkin henkilöverotukseen liittyvät toimenpiteet, eli vahvistamalla työllisyyttä sellaisissa osissa maata, joiden taloudellinen pohja on heikko. Alennettujen sosiaaliturvamaksujen suomista eduista voi periaatteessa nauttia missä tahansa osassa maata sijaitseva yritys riippumatta siitä, mitä tuotteita se valmistaa. Eriytettyjen maksuprosenttien soveltamisperusteet ovat objektiivisia eivätkä tapauskohtaiseen harkintaan perustuvia. Työnantajia ei kohdella eriarvoisesti. Näin ollen tällaista maksujen maantieteellistä eriyttämistä ei voida pitää `jonkin yrityksen tai tuotannonalan` suosimisena, ks. ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohta." Norjan viranomaiset katsovat, kuten loppuhuomautuksista ilmenee, että "alueellisesti eriytetty sosiaaliturvamaksujärjestelmä ei kuulu ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan". Norjan viranomaiset eivät puutu kysymykseen mahdollisista poikkeuksista, joita sovellettaisiin siinä tapauksessa, että järjestelmän katsottaisiin olevan ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtion tukea. IV. ARVIOINTI 1. 61 artiklan 1 kohdan sovellettavuus Valvontaviranomaisen arvio ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan sovellettavuudesta perustuu jäljempänä esitettyihin näkökohtiin. ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa "Jollei tässä sopimuksessa toisin määrätä, EY:n jäsenvaltion tai EFTA-valtion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu tämän sopimuksen toimintaan, siltä osin kuin se vaikuttaa sopimuspuolten väliseen kauppaan." Tässä käsiteltävä toimenpide on järjestelmä, jonka mukaan verovyöhykkeillä 2-5 sijaitsevat työnantajat maksavat alennettuja sosiaaliturvamaksuja, koska maksuihin sovelletaan eriytettyä laskutapaa. Työnantajan sosiaaliturvamaksut ovat pakollisia maksuja työnantajilta valtiolle. Yksi järjestelmän vaikutuksista on se, että tietyt yritykset, jotka kykenevät hyödyntämään vyöhykkeiden 2-5 alennettuja maksuja, vapautuvat verotaakasta, jota tähän kykenemättömät yritykset joutuvat kantamaan. Verotaakan helpottumisesta aiheutuva hyöty riippuu työntekijöiden määrästä, heidän palkoistaan ja erityisesti heidän asuinpaikastaan, koska viimeksi mainittu tekijä määrää yrityksen kyvyn hyödyntää vyöhykkeiden 2-5 alennettuja maksuja. Säännöstä, jonka mukaan maksuprosentin alennus riippuu työntekijän virallisesta asuinpaikasta eikä teknisesti katsoen yrityksen sijaintipaikasta, on tutkittava sen vaikutusten kannalta. Tarkasteltuaan vyöhykkeisiin 2-5 kuuluvan alueen kokoa, pinnanmuodostusta ja sijaintia valvontaviranomainen on havainnut, että yrityksen sijaintivyöhykkeen ja sen työntekijöiden asuinpaikkavyöhykkeen välillä on huomattava korrelaatio, ks. taulukko 4 edellä. Tämän vuoksi järjestelmä vaikuttaa siten, että se suosii tiettyjä yrityksiä, eli yrityksiä, joiden sijainti on sellainen, että huomattava osa niiden työvoimasta yleensä asuu vakinaisesti verovyöhykkeisiin 2-5 kuuluvien alueiden kunnissa. Yritykset, jotka kykenevät hyödyntämään alennettuja sosiaaliturvamaksuja, sijaitsevat yleensä verovyöhykkeisiin 2-5 kuuluvien alueiden kunnissa, kun taas vyöhykkeellä 1 sijaitsevat yritykset eivät yleensä kykene hyödyntämään niitä, tai kykenevät siihen erittäin rajoitetussa määrin, ks. taulukko 4 edellä. Yrityksillä, jotka maksavat alennettuja sosiaaliturvamaksuja, on kilpailuetu, koska ne on vapautettu osasta verotaakkaansa palkka- ja tuotantokustannuksiin suoraan alentavasti vaikuttavin valtion toimenpitein. Koska tiettyjä yrityksiä hyödyntävä verohelpotus perustuu valtiolliseen lainsäädäntöön, tukea myönnetään valtion varoista ETA-sopimuksen 61 artiklassa tarkoitetussa merkityksessä. ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa kielletään toimenpiteet, jotka suosivat jotakin yritystä tai jotakin tuotannonalaa. Eroteltaessa toisistaan toimenpiteet, jotka ovat valtion tukea 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä, ja yleiset taloudelliset toimenpiteet, joita kielto ei koske, on erotteluperusteena toisin sanoen se, onko toimenpide luonteeltaan valikoiva. Valvontaviranomainen katsoo, että valikoivuusehto täyttyy muun muassa silloin, kun toimenpiteen vaikutuksena on tietyillä alueilla sijaitsevien yritysten suosiminen muilla alueilla sijaitseviin, toimenpiteestä hyötymään kykenemättömiin yrityksiin verrattuna. Kuten edellä kohdassa III.2 todettiin, Norjan viranomaiset esittivät, että järjestelmän tavoitteet (muun muassa alueellisen työllisyyden edistäminen, tulontasaus ja verotukselliset näkökohdat) ovat sen kaltaisia, että järjestelmää ei pitäisi pitää ETA-sopimuksessa tarkoitettuna valtion tukena. Tässä yhteydessä valvontaviranomainen katsoo aiheelliseksi viitata Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomioon perheavustusasiassa (16): "92 artiklan tarkoituksena on estää sellaisia viranomaisten myöntämiä etuja, jotka eri tavoin vääristävät tai uhkaavat vääristää kilpailua suosimalla joitakin yrityksiä tai joitakin tuotannonaloja, vaikuttamasta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. 92 artiklassa ei siis erotella valtion toimenpiteitä niiden syiden tai tavoitteiden perusteella, vaan ne määritellään vaikutustensa perusteella. Kyseisen toimenpiteen väitetty verotuksellinen luonne tai sosiaalinen tavoite ei näin ollen riitä estämään 92 artiklan soveltamista siihen." Kyseisen kaltaista toimenpidettä, joka suosii tietyillä alueilla sijaitsevia yrityksiä, on pidettävä valtion tukena, elleivät alennetut maksut ole perusteltuja järjestelmän luonteen tai yleisen rakenteen johdosta (17). Asian oltaisiin voitu katsoa olevan näin, jos alennettu maksuprosentti olisi esimerkiksi sidottu saatuihin oikeuksiin. Norjan viranomaiset eivät ole esittäneet mitään todisteita siitä, että kyseiset alennetut maksut olisivat sidottuja muihin verotusjärjestelmän tai sosiaaliturvajärjestelmän ominaisuuksiin. Valvontaviranomainen onkin havainnut, että alennetut maksut eivät vaikuta sosiaalivakuutusjärjestelmän piirissä saavutettuihin oikeuksiin. Voidaan väittää, että alennetuilla sosiaaliturvamaksuilla voi olla vaikutusta palkanmuodostukseen, kuten tämän päätöksen kohdassa II.3.2 mainitaan, ja että yritykset eivät saa täyttä hyötyä kyseisistä toimenpiteistä. Tässä kohden valvontaviranomainen huomauttaa, että alennetut maksut ovat ilmeinen etu. Tämän päätöksen kohdassa II.3.2 mainitut tutkimukset vahvistavat, että tämä etu johtaa palkkakustannusten alenemiseen. Näin ollen havainto siitä, että edut ajan myötä jossakin määrin siirtyvät työntekijöille, ei muuta sitä tosiasiaa, että näistä eduista nauttivat yritykset saavat kilpailuedun verrattuna kalleimpia sosiaaliturvamaksuja maksaviin yrityksiin. Vyöhykkeiden 2-5 alennetut sosiaaliturvamaksut koskevat kaikkia yrityksiä, joilla on palveluksessaan näillä vyöhykkeillä asuvia henkilöitä. Sen vuoksi ne koskevat kaikkia tällaista työvoimaa käyttäviä yrityksiä, jotka kilpailevat viennin ja tuonnin alalla, joten tämä vaikuttaa ETA-sopimuksen osapuolten väliseen kauppaan. Tätä voidaan havainnollistaa muistuttamalla, että verovyöhykkeillä 2-5 tai niiden läheisyydessä sijaitsevat yritykset, jotka selvästi kilpailevat muiden ETA-valtioiden yritysten kanssa, esimerkiksi alumiinin, rautaseosten ja teräksen tuottajat sekä telakat, muutamia mainitaksemme, hyötyvät nykyisin alhaisemmista työvoimakustannuksista vyöhykkeiden 2-5 alennettujen maksujen vuoksi. Edellytys, että toimenpiteellä on vaikutusta kauppaan, täyttyy siis (18). Se seikka, että alennetut maksut koskevat myös kansainväliseltä kilpailulta suojassa olevaa taloudellista toimintaa, ei poista tätä vaikutusta. Valvontaviranomainen ei olekaan esittänyt vastaväitteitä sen suhteen, että alennetut maksut koskevat myös tällaista toimintaa. Edellä käsiteltyjen seikkojen johdosta valvontaviranomaisen on todettava, että Norjan alueellisesti eriytetyn työnantajien sosiaaliturvamaksujärjestelmän mukaiset alennetut maksuprosentit verovyöhykkeillä 2-5 ovat ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtion tukea. 2. 61 artiklan 2 ja 3 kohta ETA-sopimuksen 61 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisten mahdollisten poikkeusten osalta valvontaviranomainen ei ole katsonut aiheelliseksi muuttaa kantaansa, jonka se otti esittäessään Norjalle aiheellisia toimenpiteitä 14 päivänä toukokuuta 1997 tekemällään päätöksellä, ks. kohta III.1 edellä. Niinpä ylimääräisten kuljetuskustannusten korvaamiseksi harvaan asutuilla alueilla myönnettävät edut voivat olla perusteltuja 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla monien taloudellisen toiminnan muotojen osalta. Tietyillä toimialoilla, jotka täsmennetään valvontaviranomaisen päätöksessä aiheellisista toimenpiteistä, ei valvontaviranomaisen näkemyksen mukaan kuitenkaan ole sijaa 61 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisille poikkeuksille. Näiden alojen eritysten olisi siis maksettava vyöhykkeen 1 mukaisia maksuja riippumatta työntekijöiden asuinpaikasta. Päätelmä Sitoutumatta siihen lopullisena kantanaan valvontaviranomainen väittää, että Norjan alueellisesti eritytettyä työnantajan sosiaaliturvamaksujärjestelmää on pidettävä valtion tukena ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä. Valvontaviranomainen ei myöskään katso, että järjestelmä sellaisenaan, muuntamattomana, kuuluu ETA-sopimuksen 61 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisten poikkeusten piiriin. Valvontaviranomaisen on sen vuoksi todettava, että valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 2 kohdan mukainen menettely on aloitettava. Menettelyn aloittamista koskeva päätös ei vaikuta lopulliseen päätökseen, joka voi kaikesta huolimatta merkitä sitä, että kyseessä ei ollut valtion tuki tai että mahdollinen tuki voi soveltua ETA-sopimuksen toimintaan. Valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn tarkoituksena on varmistaa tapauksen laaja tutkinta antaen kaikille osapuolille oikeuden tulla kuulluksi. EFTAn valvontaviranomainen kehottaa täten EFTA-valtioita, EU:n jäsenvaltioita sekä muita osapuolia, joita asia koskee, lähettämään kyseisiä toimenpiteitä koskevat huomautuksensa kuukauden kuluessa tämän ilmoituksen julkaisemisesta seuraavaan osoitteeseen: EFTA Surveillance Authority 74, rue de Trèves B-1040 Bruxelles Huomautukset annetaan tiedoksi Norjan viranomaisille. (1) Euroopan komission pääosaston IV (kilpailu, valtion tuki) 28 päivänä maaliskuuta 1997 päivätty kirje (asiak. n:o 97-1924 A). (2) Päätös n:o 145/97/COL. (3) Jäljempänä "maksuprosentit". (4) Lakkautettu vuonna 1992. (5) Lakiesitys (Ot prp) N:o 12 1974-75. (6) Sellaisena kuin se on määritelty 16 päivänä tammikuuta 1970 annetussa laissa n:o 1, "Lov om folkeregistrering" (7) Valvontaviranomainen antoi nämä säännöt 19 päivänä tammikuuta 1994, ks. EYVL L 231, 3.9.1994. Valtion tukea koskevien ohjeiden 28 lukua muutettiin 20 päivänä heinäkuuta 1994, ks. EYVL L 240, 15.9.1994. (8) Benefits from reduced pay-roll taxes in Norway, Arild Hervik, Norjan liiketaloudellinen instituutti (BI), 1996. (9) Oletuksena on, että maksuprosentti ei vaikuta palkkatasoon, toimintatasoon eikä taloudellisen toiminnan jakautumiseen eri alueille ja toimialoille. Oletuksen perustana on, että vyöhykkeillä 2-5 sijaitsevien yritysten saamien etujen määrää yleensä yliarvioidaan. (10) Yleistä veroastetta alennettiin hieman, 0,2 prosenttiyksikköä, verovyöhykkeillä 1-4 vuoden 1995 alusta lukien. Tämän vuoksi esimerkiksi vyöhykkeen 1 maksuprosentti aleni 14,3:sta 14,1:een. (11) Liikevaihdon perusteella mitattuna. (12) Effects on wages from changes in pay-roll taxes in Norway, tri Nils Martin Stølen, Norjan tilastokeskus. (13) Valtion tukea koskevien ohjeiden kohta 28.2.3.2 (1). (14) Valtion tukea koskevien ohjeiden kohta 28.2.3.2 (2). (15) Kursiivilla painettu teksti on todistusvoimainen ainoastaan englanniksi. (16) Ks. kohta 13, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 2.7.1974, Italia v Komissio, tapaus 173/73 [1974-1975] Kok. 631-892, sivut 718-719. (17) Ks. kohta 15, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 2.7.1974, Italia v Komissio, tapaus 173/73 [1974-1975] Kok. 631-892, sivu 719. (18) Ks. kohta 19, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 2.7.1974, Italia v Komissio, tapaus 173/73 [1974-1975].