Eftan valvontaviranomaisen tiedonanto

Suuntaviivat vertikaalisista rajoituksista

(2002/C 122/01)

SISÄLTÖ

>TAULUKON PAIKKA>

A. Tämä tiedonanto on annettu Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (ETA-sopimus) ja valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden sopimuksen (valvonta- ja tuomioistuinsopimus) määräysten nojalla.

B. Euroopan komissio on antanut tiedonannon "Suuntaviivat vertikaalisista rajoituksista"(1). Tämä asiakirja, joka ei ole sitova, sisältää periaatteet, joita komissio noudattaa arvioidessaan vertikaalisia sopimuksia EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan nojalla.

C. EFTAn valvontaviranomainen katsoo, että edellä mainittu asiakirja on ETA:n kannalta merkityksellinen. Pitääkseen kilpailuolosuhteet tasapuolisina ja varmistaakseen ETA:n kilpailusääntöjen yhdenmukaisen soveltamisen koko Euroopan talousalueella EFTAn valvontaviranomainen antaa tämän tiedonannon sille valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa annettujen valtuuksien nojalla. Se aikoo noudattaa tässä tiedonannossa annettuja periaatteita ja sääntöjä soveltaessaan asian kannalta merkityksellisiä ETA:n sääntöjä yksittäisiin asioihin.

D. Tällä tiedonannolla korvataan EFTAn valvontaviranomaisen tiedonanto ETA-sopimuksen liitteen XIV 2 ja 3 kohdassa tarkoitetuista säädöksistä (komission asetukset (ETY) N:o 1983/83 ja (ETY) N:o 1984/83), jotka koskevat ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamista yksinmyynti- ja ostosopimusten ryhmiin(2).

I JOHDANTO

1. Suuntaviivojen tarkoitus

(1) Näissä suuntaviivoissa vahvistetaan periaatteet vertikaalisten sopimusten arvioimiseksi ETA-sopimuksen 53 artiklan nojalla. Näissä suuntaviivoissa tarkoitetaan vertikaalisilla sopimuksilla ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamista tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin koskevan ETA-sopimuksessa olevan liitteen XIV 2 kohdassa tarkoitetun säädöksen (asetus (ETY) N:o 2790/99(3)) 2 artiklan 1 kohdassa määriteltyjä sopimuksia (ryhmäpoikkeus, ks. 23-45 kohta). Nämä suuntaviivat eivät rajoita ETA-sopimuksen 54 artiklan mahdollista samanaikaista soveltamista vertikaalisiin sopimuksiin. Suuntaviivat on jäsennelty seuraavasti:

- II jaksossa (8-20 kohta) käsitellään 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle yleensä jääviä vertikaalisia sopimuksia;

- III jaksossa (21-70 kohta) käsitellään ryhmäpoikkeuksen soveltamista;

- IV jaksossa (71-87 kohta) käsitellään ryhmäpoikkeuksen peruuttamista ja sen soveltamatta jättämistä koskevia periaatteita;

- V jaksossa (88-99 kohta) käsitellään markkinoiden määrittelemiseen ja markkinaosuuksien laskemiseen liittyviä seikkoja;

- VI jaksossa (100-229 kohta) käsitellään arvioinnissa sovellettavia yleisiä puitteita sekä EFTAn valvontaviranomaisen täytäntöönpanopolitiikkaa vertikaalisten sopimusten yksittäistapauksissa.

(2) Näissä suuntaviivoissa esitetty analyysi koskee ETA-sopimuksen(4) soveltamisalaan kuuluvia tavaroita ja palveluita, vaikka osaa vertikaalisista rajoituksista käytetäänkin pääasiassa tavaroiden jakeluun. Vertikaalisia sopimuksia voidaan tehdä väli- ja lopputuotteiden ja väli- ja loppupalvelujen osalta. Jos ei toisin mainita, tekstissä esitetyt analyysit ja perustelut koskevat kaikkia tavara- ja palvelulajeja ja kaikkia kaupan portaita. Käsite "hyödyke" sisältää sekä tavarat että palvelut. Käsitteitä "toimittaja" ja "ostaja" käytetään kaikilla kaupan portailla.

(3) Antamalla nämä suuntaviivat EFTAn valvontaviranomainen pyrkii auttamaan yrityksiä arvioimaan itse vertikaalisia sopimuksia ETA:n kilpailusääntöjen nojalla. Suuntaviivoissa esitettyjä vaatimuksia on kuitenkin sovellettava tapauskohtaisesti. Niitä ei pidä soveltaa mekaanisesti. Jokainen tapaus on arvioitava sille ominaisten tosiseikkojen perusteella. EFTAn valvontaviranomainen soveltaa suuntaviivoja(5) kohtuullisella ja joustavalla tavalla.

(4) Suuntaviivat eivät vaikuta tulkintoihin, joita EFTAn tuomioistuin, Euroopan yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ovat muodostaneet EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta vertikaalisiin sopimuksiin(6).

2. ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltaminen vertikaalisiin sopimuksiin

(5) ETA-sopimuksen 53 artiklaa sovelletaan sellaisiin vertikaalisiin sopimuksiin, jotka ovat omiaan vaikuttamaan maiden väliseen kauppaan ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvalla alueella ja jotka estävät, rajoittavat tai vääristävät kilpailua (jäljempänä "vertikaaliset rajoitukset")(7). ETA-sopimuksen 53 artikla tarjoaa vertikaalisten rajoitusten arvioinnille tarkoituksenmukaiset oikeudelliset puitteet, joissa tehdään ero kilpailunvastaisten ja kilpailua edistävien vaikutusten välillä: 53 artiklan 1 kohdassa kielletään sopimukset, jotka tuntuvasti rajoittavat tai vääristävät kilpailua, ja 53 artiklan 3 kohdassa mahdollistetaan poikkeuksen myöntäminen sellaisille sopimuksille, joiden tehokkuusedut ylittävät kilpailunvastaiset vaikutukset.

(6) Useimmat vertikaaliset rajoitukset voivat aiheuttaa kilpailuongelmia vain, jos tuotemerkkien välinen kilpailu on riittämätöntä, eli jos esimerkiksi toimittajalla tai ostajalla taikka molemmilla on jonkin verran markkinavoimaa. Jos tuotemerkkien välinen kilpailu on riittämätöntä, sekä tuotemerkkien välisen että sisäisen kilpailun suojeleminen muodostuu tärkeäksi.

(7) Kilpailun suojeleminen on ETA:n kilpailupolitiikan tärkein tavoite, koska kilpailu lisää kuluttajien hyvinvointia ja johtaa resurssien tehokkaaseen kohdentamiseen. Soveltaessaan ETA:n kilpailusääntöjä EFTAn valvontaviranomainen noudattaa taloudelliset edellytykset huomioon ottavaa lähestymistapaa, joka perustuu vaikutuksiin markkinoilla. Vertikaalisia sopimuksia on tutkittava niiden oikeudellisessa ja taloudellisessa yhteydessä. EFTAn valvontaviranomaisen ei kuitenkaan edellytetä arvioivan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklassa lueteltujen, kilpailun rajoittamiseen tähtäävien sopimusten todellisia vaikutuksia markkinoilla. ETA-sopimusta sovellettaessa markkinoiden yhdentyminen on ETA:n kilpailupolitiikan lisätavoite(8). Yrityksiä on estettävä luomasta uudelleen yksityisiä esteitä ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvalle alueelle nyt kun julkiset esteet on vihdoin onnistuttu poistamaan.

II ETA-SOPIMUKSEN 53 ARTIKLAN 1 KOHDAN SOVELTAMISALAN ULKOPUOLELLE YLEENSÄ JÄÄVÄT VERTIKAALISET SOPIMUKSET

1. Vähämerkityksiset sopimukset ja pk-yritykset

(8) Sopimukset, jotka eivät voi vaikuttaa tuntuvasti kauppaan ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvalla alueella taikka joiden tarkoitus tai seuraus ei voi olla kilpailun tuntuva rajoittaminen, eivät kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Ryhmäpoikkeusta sovelletaan vain 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluviin sopimuksiin. Nämä suuntaviivat eivät rajoita tällä hetkellä voimassa olevan tai mahdollisen tulevan vähämerkityksisiä sopimuksia koskevan tiedonannon soveltamista.(9)

(9) Jollei vähämerkityksisistä sopimuksista annetun tiedonannon 11, 18 ja 20 alakohdan ehdoista, jotka koskevat vakavimpia rajoituksia ja kasautuvaa vaikutusta, muuta johdu, 53 artiklan 1 kohtaa ei yleensä sovelleta vertikaalisiin sopimuksiin, jos sopimukset tehneiden yritysten markkinaosuudet merkityksellisillä markkinoilla ovat enintään 10 prosenttia. Vaikka yritysten markkinaosuus ylittää 10 prosentin kynnysarvon, niiden välisten vertikaalisten sopimusten ei automaattisesti oleteta rikkovan 53 artiklan 1 kohtaa. Yli 10 prosentin markkinaosuuden saavuttaneiden yritysten väliset sopimukset eivät välttämättä vaikuta olennaisesti kauppaan ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvalla alueella eivätkä välttämättä rajoita kilpailua merkittävästi(10). Sellaisia sopimuksia on arvioitava niiden oikeudellisessa ja taloudellisessa yhteydessä Yksittäisten sopimusten arviointiperusteet esitetään 100-229 kohdassa.

(10) Vähämerkityksisistä sopimuksista annetussa tiedonannossa määriteltyjen vakavimpien kilpailunrajoitusten tapauksessa 53 artiklan 1 kohtaa sen sijaan voidaan soveltaa myös 10 prosentin kynnysarvon alapuolella, jos kauppaan ETA-sopimuksen soveltamisalueella ja kilpailuun kohdistuu tuntuva vaikutus. Tässä yhteydessä on otettava huomioon EFTAn tuomioistuimen, yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytäntö(11). Uuden hyödykkeen markkinoille saattaminen ja pääsy uusille markkinoille ovat erityistilanteita, joita käsitellään ksyeisissä suuntaviivoissa (119 kohdan 10 alakohta).

(11) EFTAn valvontaviranomainen katsoo lisäksi, että jollei vakavimmista rajoituksista ja kumulatiivisesta vaikutuksesta muuta johdu, 11. syyskuuta 1996 tehdyssä EFTAn valvontaviranomaisen päätöksessä N:o 112/96/COL(12) määritellyt pienten ja keskisuurten yritysten väliset sopimukset tuskin vaikuttavat tuntuvasti ETA-sopimuksen sopimuspuolten väliseen kauppaan tai rajoittavat tuntuvasti kilpailua ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla eivätkä siten yleensä kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Jos tällaiset sopimukset kuitenkin täyttävät 53 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytykset, EFTAn valvontaviranomainen ei yleensä aloita menettelyä, koska asiaan ei liity riittävää etua ETA-sopimuksen kannalta, ellei kyseisillä yrityksillä ole yhdessä tai erikseen määräävää markkina-asemaa merkittävällä osalla ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvia markkinoita.

2. Edustussopimukset

(12) Tämän tiedonannon 12-20 kohdalla korvataan vuonna 1994 annettu tiedonanto kauppaedustajien kanssa tehdyistä yksinedustussopimuksista(13). Kyseisiä kohtia on tulkittava ETA-sopimuksen liitteen VII 30 kohdassa tarkoitetun säädöksen nojalla (neuvoston direktiivi 86/653/ETY jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta(14)). Edustussopimukset kattavat tapaukset, joissa oikeushenkilölle tai luonnolliselle henkilölle (kauppaedustajalle) annetaan valtuudet neuvotella sopimuksista ja/tai neuvotella ja tehdä sopimuksia toisen henkilön (päämies) lukuun joko kauppaedustajan omissa nimissä tai päämiehen nimissä, kun tarkoituksena on

- tavaroiden tai palveluiden ostaminen päämiehen lukuun tai

- päämiehen toimittamien tavaroiden tai palveluiden myynti.

(13) Aitojen edustussopimusten tapauksessa kauppaedustajalle asetetut velvoitteet päämiehen lukuun neuvoteltujen ja/tai tehtyjen sopimusten suhteen eivät kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Ratkaiseva tekijä arvioitaessa, voidaanko 53 artiklan 1 kohtaa soveltaa, on kauppaedustajan rahallinen tai kaupallinen riski niiden toimintojen osalta, joita hoitamaan päämies on kauppaedustajan nimittänyt. Arvioinnin kannalta ei ole merkitystä sillä, onko kauppaedustajalla yksi vai useampi päämies. Muut kuin aidot edustussopimukset voivat kuulua 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, jolloin niihin sovelletaan ryhmäpoikkeusta ja näiden suuntaviivojen muita kohtia.

(14) On kaksi rahallisen ja kaupallisen riskin lajia, joilla on merkitystä arvioitaessa edustussopimuksen aitoutta 53 artiklan 1 kohdan nojalla. Ensimmäisen lajin muodostavat riskit, jotka liittyvät suoraan sopimuksiin, jotka kauppaedustaja on tehnyt ja/tai neuvotellut päämiehen lukuun, esimerkiksi varaston rahoittamiseen liittyvät riskit. Toisen lajin muodostavat riskit, jotka liittyvät markkinakohtaisiin investointeihin. Tällaisia ovat investoinnit, jotka ovat tarpeen sen toiminnan hoitamiseksi, jota varten päämies on kauppaedustajan nimittänyt, eli ne ovat tarpeen, jotta kauppaedustaja voisi tehdä ja/tai neuvotella kyseisen sopimuksen. Tällaiset investoinnit katsotaan yleensä uponneiksi, jos toiminnan loputtua investointia ei voida myydä ilman suuria tappioita.

(15) Edustussopimusta pidetään aitona edustussopimuksena ja se jää näin ollen 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle, jos kauppaedustajan riski päämiehen lukuun tehtyjen ja/tai neuvoteltujen sopimusten osalta ja kyseisen toiminnan lajin edellyttämien markkinakohtaisten investointien osalta on olematon tai merkityksetön. Tällaisessa tapauksessa myynti- tai ostotoiminta on osa päämiehen toimintaa, vaikka kauppaedustaja onkin erillinen yritys. Siten päämies vastaa rahallisista ja kaupallisista riskeistä eikä kauppaedustaja harjoita itsenäistä taloudellista toimintaa niiden toimintojen suhteen, joihin päämies on nimittänyt sen kauppaedustajakseen. Päinvastaisessa tilanteessa edustussopimusta ei pidetä aitona edustussopimuksena ja se saattaa kuulua 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Tässä tapauksessa kauppaedustaja vastaa riskeistä ja häntä kohdellaan itsenäisenä kauppiaana, jonka on voitava vapaasti päättää markkinointistrategiastaan saadakseen takaisin sopimus- tai markkinakohtaiset investoinnit. Riskeillä, jotka liittyvät kauppaedustajan palveluiden tarjoamiseen yleisesti, kuten riski, että kauppaedustajan tulot riippuvat edustustoiminnan onnistumisesta tai esimerkiksi toimitiloihin tai henkilöstöön tehdyistä investoinneista, ei ole arvioinnin kannalta merkitystä.

(16) Riski on arvioitava tapauskohtaisesti taloudellisten realiteettien eikä niinkään oikeudellisen muodon pohjalta. EFTAn valvontaviranomainen katsoo kuitenkin, että 53 artiklan 1 kohtaa ei yleensä sovelleta kauppaedustajalle asetettuihin velvoitteisiin päämiehen lukuun neuvoteltujen ja/tai tehtyjen sopimusten osalta, jos ostettujen tai myytyjen sopimustavaroiden omistusoikeus ei siirry kauppaedustajalle tai kauppaedustaja ei itse tarjoa sopimuspalveluita eikä kauppaedustaja

- osallistu sopimustavaroiden tai -palveluiden tarjoamiseen/ostoon liittyviin kustannuksiin, mukaan lukien kuljetuskustannukset; tämä ei estä kauppaedustajaa suorittamasta kuljetuspalveluita, jos päämies vastaa niiden kustannuksista;

- osallistu suoraan tai välillisesti myynninedistämiseen, kuten päämiehen mainosbudjetteihin;

- pidä sopimustavaroita varastossa omalla kustannuksellaan tai riskillään, mukaan lukien varaston terminoinnista ja varaston menetyksestä aiheutuvat kustannukset, ja voi palauttaa myymättä jääneen tavaran päämiehelle ilman korvausta, ellei kauppaedustaja sitten ole vastuussa vahingosta (jos se esimerkiksi ei ole ryhtynyt riittäviin turvatoimiin estääkseen varaston menetyksen);

- luo ja/tai hoida kaupan jälkeisiä kunnossapito- tai korjauspalveluita taikka takuupalvelua, ellei se saa tästä päämieheltä täyttä korvausta;

- tee investointeja kyseisille markkinoille tyypillisiin laitteisiin, tiloihin tai henkilöstön koulutukseen. Tällaisia ovat esimerkiksi polttoainetankit polttoaineen vähittäismyyntiä varten tai erityiset tietokoneohjelmat vakuutusten myyntiä varten, jos kyseessä on vakuutusasiamies;

- vastaa myydyn hyödykkeen kolmansille aiheuttamasta vahingosta (tuotevastuu), ellei se ole kauppaedustajana vastuussa vahingosta;

- ota vastuuta tapauksissa, joissa asiakas ei noudata sopimusta, lukuun ottamatta kauppaedustajan provision menetystä, ellei kauppaedustaja sitten ole vastuussa vahingosta (jos se esimerkiksi ei ole noudattanut riittäviä turva- tai varkauden estotoimia taikka ei ole ryhtynyt riittäviin toimenpiteisiin ilmoittaakseen varkaudesta päämiehelle tai poliisille taikka ei ole välittänyt päämiehelleen kaikkea saatavissaan olevaa tarpeellista tietoa asiakkaan taloudellisesta luotettavuudesta).

(17) Luettelo ei ole kattava. Jos kauppaedustajaan kohdistuu yksi tai useampi edellä luetelluista riskeistä tai kustannuksista, 53 artiklan 1 kohtaa voidaan soveltaa kuten mihin tahansa vertikaaliseen sopimukseen.

(18) Jos edustussopimus ei kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, kaikki velvoitteet, joita kauppaedustajaan kohdistuu päämiehen lukuun tehtyjen ja/tai neuvoteltujen sopimusten nojalla, jäävät 53 artiklan 1 kohdan ulkopuolelle. Jäljempänä lueteltuja kauppaedustajaan kohdistettuja velvoitteita voidaan yleensä pitää erottamattomana osana edustussopimusta, koska jokainen niistä koskee päämiehen mahdollisuutta päättää kauppaedustajan toiminnan laajuudesta sopimustavaroiden tai -palveluiden suhteen, mikä on olennaista, jos päämies vastaa riskeistä ja voi sen vuoksi päättää kaupallisesta strategiasta. Nämä velvoitteet ovat seuraavat:

- sen alueen rajoittaminen, jolla kauppaedustaja saa myydä kyseisiä tavaroita tai palveluita

- niiden asiakkaiden rajoittaminen, joille kauppaedustaja voi myydä kyseisiä tavaroita tai palveluita ja

- hinta ja ehdot, joilla kauppaedustajan on myytävä tai ostettava kyseiset tavarat tai palvelut.

(19) Sen lisäksi, että edustussopimuksissa määrätään ehdot, joilla kauppaedustaja myy tai ostaa sopimustavaroita tai -palveluita päämiehen lukuun, sopimukset usein sisältävät kauppaedustajan ja päämiehen välistä suhdetta koskevia määräyksiä. Edustussopimukset voivat erityisesti sisältää määräyksen, joka estää päämiestä nimittämästä muita kauppaedustajia hoitamaan tiettyä liiketoimintaa, asiakasta tai maantieteellistä aluetta (yksinoikeudellista edustusta koskevat määräykset), ja/tai määräyksen, joka estää kauppaedustajaa toimimasta päämiehen kanssa kilpailevien yritysten kauppaedustajana tai jakelijana (kilpailukieltomääräykset). Yksinoikeudellista edustusta koskevat määräykset liittyvät vain tuotemerkin sisäiseen kilpailuun eivätkä ne yleensä johda kilpailunvastaisiin vaikutuksiin. Kilpailukieltomääräykset, mukaan lukien sopimuksen voimassaoloajan päätyttyä jatkuvat kilpailukieltomääräykset, koskevat tuotemerkkien välistä kilpailua ja voivat rikkoa 53 artiklan 1 kohtaa, jos ne sulkevat merkitykselliset markkinat, joilla sopimustavaroita tai -palveluita myydään tai ostetaan (ks. VI jakson 2.1 kohta).

(20) Jos edustussopimus helpottaa kilpailijoiden välistä kilpailunvastaista yhteistyötä, se voi kuulua 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, vaikka päämies vastaisi kaikista merkityksellisistä rahallisista ja kaupallisista riskeistä. Tällaisesta voi olla kyse, jos esimerkiksi useampi päämies käyttää samoja kauppaedustajia ja samalla yhdessä estää muita käyttämästä niitä tai käyttää kauppaedustajia markkinointistrategiaa tai arkaluonteisten markkinatietojen vaihtoa koskevaan kilpailunvastaiseen yhteistyöhön.

III RYHMÄPOIKKEUKSEN SOVELTAMINEN

1. Ryhmäpoikkeukseen perustuva oikeusvarmuus

(21) Ryhmäpoikkeusasetuksessa säädetään, että vertikaaliset sopimukset oletetaan lainmukaisiksi toimittajan tai ostajan markkinaosuuden perusteella. Ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan mukaisesti ryhmäpoikkeuksen sovellettavuuden ratkaisee yleensä toimittajan markkinaosuus markkinoilla, joilla se myy sopimustavaroita tai -palveluita. Jotta ryhmäpoikkeusta sovellettaisiin, markkinaosuus ei saa ylittää 30 prosentin kynnysarvoa. Jos sopimus kuitenkin sisältää ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan c alakohdassa määritellyn yksinomaisen toimitusvelvoitteen, ryhmäpoikkeuksen soveltaminen edellyttää, että ostajan markkinaosuus markkinoilla, joilla se ostaa sopimustavaroita tai -palveluita, ei ylitä 30 prosentin kynnysarvoa. Markkinaosuuksia käsitellään V jaksossa (88-99 kohta.)

(22) Taloudelliselta kannalta katsottuna vertikaalisella sopimuksella voi olla toimittajan ja ostajan välisten markkinoiden lisäksi vaikutuksia myös ostotoimintaan myöhemmässä markkinavaiheessa. Ryhmäpoikkeusasetuksen yksinkertaistettu lähestymistapa, jossa otetaan huomioon tapauksen mukaan vain toimittajan tai ostajan markkinaosuus niiden välisillä markkinoilla, on perusteltu, koska vaikutukset myöhemmässä markkinavaiheessa ovat yleensä vähäiset, jos markkinaosuus jää alle 30 prosentin kynnysarvon. Tarkastelussa on siis otettava huomioon vain toimittajan ja ostajan väliset markkinat, mikä helpottaa ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamista ja parantaa oikeusvarmuutta samalla kun mahdolliset ongelmat muilla lähimarkkinoilla voidaan korjata peruuttamismenettelyn avulla (ks. 71-87 kohta).

2. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisala

(i) Vertikaalisten sopimusten määritelmä

(23) Vertikaaliset sopimukset määritellään ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 1 kohdassa sopimuksiksi tai yhdenmukaistetuiksi menettelytavoiksi, joihin sitoutuneet kaksi tai useampaa yritystä toimivat sopimuksen kannalta eri tuotanto- tai jakeluportaalla ja jotka koskevat osapuolille asetettuja tiettyjen tavaroiden ja palveluiden ostoon, myyntiin ja jälleenmyyntiin sovellettavia ehtoja.

(24) Määritelmä sisältää seuraavat kolme keskeistä osaa:

- Sopimuksesta tai yhdenmukaistetusta menettelytavasta on sovittu kahden tai useamman yrityksen välillä. Asetus ei kata vertikaalisia sopimuksia, jotka on tehty sellaisten kuluttajien kanssa, jotka eivät ole yrityksiä. Kuluttajien kanssa tehdyt sopimukset eivät kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, koska kyseinen artikla koskee vain yritysten välisiä sopimuksia, yritysten yhteenliittymien päätöksiä ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja. Tämä ei vaikuta ETA-sopimuksen 54 artiklan mahdolliseen soveltamiseen.

- Sopimuksesta tai yhdenmukaistetusta menettelytavasta on sovittu kahden tai useamman, sopimuksen kannalta eri tuotanto- tai jakeluportaalla toimivan yrityksen välillä. Tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että toinen yritys tuottaa raaka-ainetta, jota toinen yritys käyttää tuotannossaan, tai että yksi yrityksistä on valmistaja, toinen tukkukauppias ja kolmas vähittäiskauppias. Tämä ei estä yritystä toimimasta useammalla tuotanto- tai jakeluportaalla.

- Sopimukset tai yhdenmukaistetut menettelytavat koskevat ehtoja, joiden mukaisesti sopimuspuolet eli toimittaja ja ostaja "ostavat, myyvät tai jälleenmyyvät tiettyjä tavaroita tai palveluita". Tämä kuvastaa ryhmäpoikkeusasetuksen tarkoitusta kattaa osto- ja jakelusopimukset. Kyseiset sopimukset koskevat toimittajan toimittamien tavaroiden tai palveluiden osto-, myynti- tai jälleenmyyntiehtoja ja/tai ehtoja, joilla ostaja myy kyseiset tavarat tai palvelut sisältäviä tavaroita tai palveluita. Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisen kannalta sekä toimittajan toimittamat tavarat tai palvelut että tuloksena olevat tavarat tai palvelut katsotaan sopimustavaroiksi tai -palveluiksi. Ryhmäpoikkeusasetus kattaa kaikkia loppu- ja välituotteita ja -palveluita koskevat vertikaaliset sopimukset. Ainoa poikkeus on autoala siihen saakka kun siihen sovelletaan erityistä ryhmäpoikkeusta, esimerkiksi ETA-sopimuksen liitteen XIV 4 a kohdassa tarkoitetun säädöksen (asetus (EY) N:o 1475/95(15)) nojalla myönnettyä poikkeusta. Ostaja voi jälleenmyydä toimittajan tarjoamat tavarat tai palvelut taikka käyttää niitä omien tavaroidensa tai palvelujensa tuottamiseen.

(25) Ryhmäpoikkeusta sovelletaan myös tavaroihin ja palveluihin, jotka on hankittu niiden vuokraamiseksi kolmansille. Poikkeus ei kuitenkaan koske toimittajan ja ostajan välisiä vuokra- ja leasing-sopimuksia sellaisenaan, koska niissä toimittaja ei myy tavaraa tai palvelua ostajalle. Ryhmäpoikkeus ei myöskään kata sellaisia rajoituksia tai velvoitteita, jotka eivät liity osto-, myynti- tai jälleenmyyntiehtoihin, esimerkiksi osapuolten itsenäisen tutkimus- ja kehitystoiminnan estävät velvoitteet, vaan jotka osapuolet ovat sisällyttäneet muuten vertikaaliseen sopimukseen. Lisäksi ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 2-5 kohdassa jätetään tietyt vertikaaliset sopimukset joko suoraan tai välillisesti ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle.

(ii) Kilpailijoiden väliset vertikaaliset sopimukset

(26) Ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 4 kohdassa jätetään "kilpailevien yritysten väliset vertikaaliset sopimukset" asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Kilpailevien yritysten välisiä vertikaalisia sopimuksia ja niihin liittyvää mahdollista salaista yhteistyötä käsitellään tulevissa suuntaviivoissa 53 artiklan soveltamisesta horisontaaliseen yhteistyöhön(16). Kyseisiin sopimuksiin liityviä vertikaalisia näkökohtia on kuitenkin arvioitava näiden suuntaviivojen mukaisesti. Ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan a alakohdassa määritellään kilpailevat yritykset "samoilla tuotemarkkinoilla toimiviksi todellisiksi tai mahdollisiksi toimittajiksi" siitä riippumatta, ovatko ne kilpailijoita samoilla maantieteellisillä markkinoilla. Kilpailevat yritykset ovat yrityksiä, jotka ovat sopimustavaroiden tai -palveluiden taikka sopimustavaroita tai -palveluita korvaavien hyödykkeiden todellisia tai mahdollisia toimittajia. Mahdollinen toimittaja on yritys, joka ei tuota kilpailevaa hyödykettä, mutta voisi tuottaa sitä ja ilman sopimusta todennäköisesti tuottaisikin, jos suhteellisissa hinnoissa tapahtuisi pieni ja pysyvä korotus. Tämä merkitsee sitä, että yritys pystyisi toteuttamaan ja todennäköisesti toteuttaisi tarvittavat lisäinvestoinnit ja alkaisi toimittaa markkinoille vuoden kuluessa. Arvioinnin on perustuttava realistisiin odotuksiin; pelkkä teoreettinen mahdollisuus tulla markkinoille ei riitä(17).

(27) Vaikka yleissääntö on, että kilpailijoiden väliset sopimukset jäävät ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle, tästä voidaan poiketa kolmessa tapauksessa, jotka kaikki määritellään asetuksen 2 artiklan 4 kohdassa ja koskevat muita kuin vastavuoroisia sopimuksia. Muu kuin vastavuoroinen tarkoittaa esimerkiksi sitä, että yhden valmistajan tullessa toisen valmistajan hyödykkeiden jakelijaksi, tästä toisesta valmistajasta ei tule ensin mainitun valmistajan hyödykkeiden jakelijaa. Ryhmäpoikkeusasetus kattaa kilpailijoiden väliset muut kuin vastavuoroiset sopimukset, kun 1) ostajan vuotuinen kokonaisliikevaihto ei ylitä 100 miljoonaa EUR tai 2) toimittaja on tavaroiden valmistaja ja jakelija, ja ostaja on tavaroiden jakelija, joka ei valmista kilpailevia tavaroita taikka 3) toimittaja tarjoaa palveluita kaupan eri portailla, mutta ostaja ei tarjoa kilpailevia palveluita samalla kaupan portaalla, jolta se ostaa sopimuksessa tarkoitetut palvelut. Poikkeuksista toiseksi mainittu kattaa kaksoisjakelun eli tilanteet, joissa tiettyjen tavaroiden valmistaja toimii myös niiden jakelijana kilpaillen saman tavaroiden riippumattomien jakelijoiden kanssa. Jos jakelija antaa valmistajalle eritelmät tiettyjen tavaroiden valmistamiseksi jakelijan tuotenimellä, jakelijaa ei pidetä kyseisten omalla merkillä valmistettujen tavaroiden valmistajana. Kolmas poikkeus kattaa samanlaiset kaksoisjakelutilanteet palveluiden osalta, jolloin toimittaja on palveluiden tarjoaja sillä kaupan portaalla, jolla ostaja toimii.

(iii) Vähittäiskauppiaiden yhteenliittymät

(28) Ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan kuuluvat vain tietyt edellytykset täyttävien yritysten yhteenliittymien tekemät vertikaaliset sopimukset. Kaikkien muiden yhteenliittymien tekemät vertikaaliset sopimukset jäävät ryhmäpoikkeusasetuksen ulkopuolelle. Ensinnäkin vertikaaliset sopimukset yhteenliittymän ja sen jäsenten välillä tai yhteenliittymän ja sen toimittajien välillä kuuluvat ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan vain, jos yhteenliittymän kaikki jäsenet ovat tavaroiden (ei palveluiden) vähittäiskauppiaita ja jos minkään jäsenen liikevaihto ei ylitä 50 miljoonaa EUR. Vähittäiskauppiaat ovat jakelijoita, jotka jälleenmyyvät tavaroita kuluttajille. Jos vain yhteenliittymän muutaman jäsenen liikevaihto ylittää jonkin verran mutta ei merkittävästi 50 miljoonan EUR:n kynnysarvoa, tämä ei yleensä muuta 53 artiklan mukaista arviointia.

(29) Yritysten yhteenliittymässä voidaan tehdä sekä horisontaalisia että vertikaalisia sopimuksia. Horisontaaliset sopimukset on arvioitava noudattaen periaatteita, jotka määritellään 53 artiklan soveltamisesta horisontaaliseen yhteistyöhön annettavissa suuntaviivoissa. Jos arviointi johtaa päätelmään, että yritysten välinen yhteistyö ostojen tai myynnin alalla on hyväksyttävää, tarvitaan lisäarviointi, jossa tutkitaan yhteenliittymän toimittajiensa tai yksittäisten jäsentensä kanssa tekemät vertikaaliset sopimukset. Jälkimmäisessä arvioinnissa noudatetaan ryhmäpoikkeusasetuksen ja näiden suuntaviivojen sääntöjä. Esimerkiksi yritysten yhteenliittymän jäsenten väliset horisontaaliset sopimukset tai yhteenliittymän hyväksymät päätökset, kuten päätös, jolla velvoitetaan jäsenet ostamaan yhteenliittymältä, tai päätös jakaa jäsenille yksinoikeuteen perustuvat alueet, on ensiksi arvioitava horisontaalisena sopimuksena. Vain jos tämän arvioinnin tulos on myönteinen, on arvioitava myös yhteenliittymän ja sen jäsenten tai yhteenliittymän ja sen toimittajien väliset vertikaaliset sopimukset.

(iv) Teollis- ja tekijänoikeuksia koskevia määräyksiä sisältävät vertikaaliset sopimukset

(30) Ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan kuuluvat vertikaaliset sopimukset, jotka sisältävät määräyksiä teollis- ja tekijänoikeuksien luovutuksesta ostajille tai ostajan omaa käyttöä koskevista ehdoista. Siten kaikki muut teollis- ja tekijänoikeuksia koskevia määräyksiä sisältävät vertikaaliset sopimukset jäävät ryhmäpoikkeusasetuksen ulkopuolelle. Ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan teollis- ja tekijänoikeuksia koskevia määräyksiä sisältäviin vertikaalisiin sopimuksiin, kun seuraavat viisi ehtoa täyttyvät:

- Teollis- ja tekijänoikeuksia koskevat määräykset ovat osa vertikaalista sopimusta eli esimerkiksi sopimusta, johon sisältyy ehtoja, joiden nojalla sopimuspuolet voivat ostaa, myydä tai jälleenmyydä tiettyjä tavaroita tai palveluita.

- Teollis- ja tekijänoikeudet on luovutettava ostajalle tai ostajan käyttöön.

- Teollis- ja tekijänoikeuksia koskevat määräykset eivät saa muodostaa sopimuksen päätarkoitusta.

- Teollis- ja tekijänoikeuksia koskevien määräysten on liityttävä suoraan ostajan tai sen asiakkaan suorittamaan tavaroiden tai palveluiden käyttöön, myyntiin ja jälleenmyyntiin. Luvaketoiminnassa, jossa teollis- ja tekijänoikeuksien käytön tarkoituksena on markkinointi, tavaroiden ja palveluiden jakelusta huolehtii pääluvakkeensaaja tai luvakkeensaajat.

- Teollis- ja tekijänoikeuksia koskevat määräykset eivät saa sopimustuotteisiin tai palveluihin liittyen sisältää sellaisia kilpailunrajoituksia, joilla on sama tarkoitus tai seuraus kuin vertikaalisilla kilpailunrajoituksilla, joille ei voida myöntää poikkeusta ryhmäpoikkeusasetuksen nojalla.

(31) Nämä ehdot varmistavat, että ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan vertikaalisiin sopimuksiin, joilla tavaroiden tai palveluiden käyttö, myynti tai jälleenmyynti voidaan hoitaa tehokkaammin luovuttamalla tai siirtämällä teollis- ja tekijänoikeudet ostajan käytettäviksi. Toisin sanoen teollis- ja tekijänoikeuksien luovuttamista tai käyttöä koskevat rajoitukset voivat kuulua ryhmäpoikkeuksen piiriin, kun sopimuksen päätarkoitus on tavaroiden tai palveluiden osto tai jakelu.

(32) Ensimmäinen ehto varmistaa, että teollis- ja tekijänoikeuksia tarjotaan osana sopimusta, joka koskee tavaroiden tai palveluiden ostoa tai jakelua, muttei osana sopimusta, joka koskee teollis- ja tekijänoikeuksien luovuttamista tai lisensointia tavaroiden valmistamista varten, eikä osana puhdasta käyttölupasopimusta. Ryhmäpoikkeusasetus ei esimerkiksi kata

- sopimuksia, joilla toinen sopimuspuoli antaa toiselle valmistusohjeen ja lisenssin virvoitusjuoman valmistamiseksi kyseisen valmistusohjeen avulla;

- sopimuksia, joilla toinen sopimuspuoli antaa toiselle matriisin tai ensikopion ja lisensioi tämän valmistamaan ja jakelemaan kopioita;

- tavaramerkin tai logon lisensointia puhtaasti myynninedistämistä varten;

- sponsorointisopimuksia, jotka koskevat oikeutta mainostaa itseään jonkin tapahtuman virallisena tukijana;

- tekijänoikeuksien lisensointia, kuten tietyn tapahtuman nauhoitus- ja/tai lähetysoikeuksia koskevia sopimuksia.

(33) Toinen ehto merkitsee, että ryhmäpoikkeusasetusta ei sovelleta ostajan antaessa teollis- ja tekijänoikeudet toimittajalle, vaikka oikeudet koskisivat valmistus- tai jakelutapaa. Sopimus, joka koskee teollis- ja tekijänoikeuksien siirtoa toimittajalle ja sisältää ehkä toimittajan harjoittamaa myyntiä koskevia rajoituksia, ei kuulu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan. Tämä merkitsee sitä, että alihankinta, johon liittyy taitotiedon luovuttamista alihankkijalle(18), ei kuulu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan. Ryhmäpoikkeusasetus kattaa kuitenkin sellaiset vertikaaliset sopimukset, joiden perusteella ostaja antaa toimittajalle vain eritelmät, joissa kuvataan toimitettavat tavarat tai palvelut.

(34) Kuten kolmannesta ehdosta ilmenee, jotta sopimukseen voitaisiin soveltaa ryhmäpoikkeusta, teollis- ja tekijänoikeuksien luovuttaminen tai lisensointi ei saa olla sen päätarkoitus. Sopimuksen päätarkoituksena on oltava tavaroiden tai palveluiden osto tai jakelu, ja teollis- ja tekijänoikeuksia koskevien määräysten on ainoastaan tuettava vertikaalisen sopimuksen täytäntöönpanoa.

(35) Neljäs ehto edellyttää, että teollis- ja tekijänoikeuksia koskevat määräykset helpottavat ostajaa tai sen asiakkaita käyttämään, myymään tai jälleenmyymään tavaroita tai palveluita. Käyttöön tai jälleenmyyntiin tarkoitetut tavarat tai palvelut toimittaa yleensä käyttöluvan antaja, mutta käyttöluvan saaja voi ostaa ne myös kolmannelta toimittajalta. Teollis- ja tekijänoikeuksia koskevat määräykset koskevat yleensä tavaroiden tai palveluiden markkinointia. Tästä on kyse esimerkiksi luvakesopimuksessa, jossa luvakkeenantaja myy luvakkeensaajalle tavaroita jälleenmyyntiä varten ja lisäksi antaa tälle käyttöluvan, jonka perusteella tämä voi käyttää luvakkeenantajan tavaramerkkiä ja taitotietoa tavaroiden markkinoimiseksi. Asetus kattaa myös sellaisen tapauksen, jossa juomatiivisteen toimittaja antaa ostajalle käyttöluvan tiivisteen laimentamiseksi ja pullottamiseksi ennen lopullisen juoman myyntiä.

(36) Viides ehto merkitsee erityisesti sitä, että teollis- ja tekijänoikeuksia koskevilla määräyksillä ei saa olla samaa tarkoitusta tai seurausta kuin ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklassa luetelluilla vakavimmilla kilpailunrajoituksilla tai ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklalla asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle suljetuilla rajoituksilla (ks. 46-61 kohta).

(37) Ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut vertikaalisten sopimusten täytäntöönpanoa edistäviksi katsottavat teollis- ja tekijänoikeudet koskevat yleensä pääasiassa kolmea aluetta: tavaramerkit, tekijänoikeudet ja taitotieto.

Tavaramerkit

(38) Jakelijalle myönnetty tavaramerkkilisenssi voi liittyä lisenssin antajan hyödykkeiden jakeluun tietyllä alueella. Jos kyseessä on yksinoikeuden antava käyttölupa, sopimuksesta on tuloksena yksinmyynti.

Tekijänoikeus

(39) Tekijänoikeuden haltija voi velvoittaa jälleenmyyjät, jotka myyvät tekijänoikeuksien alaisia hyödykkeitä (kirjoja, tietokoneohjelmia jne.), myymään niitä vain sillä ehdolla, että ostaja, joko toinen jälleenmyyjä tai loppukäyttäjä, ei loukkaa tekijänoikeutta. Jos tällaiset jälleenmyyjiä koskevat velvoitteet kuuluvat 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, niihin sovelletaan ryhmäpoikkeusta.

(40) Sopimukset, joiden mukaisesti tietokoneohjelman kirjoitteet toimitetaan jälleenmyyntiä varten ja joissa jälleenmyyjä ei saa käyttölupaa tietokoneohjelmaan liittyviin oikeuksiin vaan ainoastaan oikeuden myydä kirjoitetta, katsotaan ryhmäpoikkeusasetusta sovellettaessa sopimuksiksi tavaroiden toimittamisesta jälleenmyyntiä varten. Tämäntyyppisessä jakelussa ainoa käyttölupajärjestely on tekijänoikeuden haltijan ja ohjelman käyttäjän välillä. Käyttöluvan antaminen voidaan toteuttaa siten, että ohjelmapaketti sisältää myös käyttöä koskevat ehdot ja avaamalla paketin loppukäyttäjä hyväksyy ehdot (niin kutsuttu shrink wrap -käyttölupa).

(41) Tekijänoikeuden haltija voi vaatia, että ostajat, joiden ostama tietokonelaitteisto sisältää tekijänoikeuksilla suojatun ohjelman, eivät loukkaa tekijänoikeutta eli esimerkiksi eivät kopioi ja myy ohjelmaa tai eivät kopioi ohjelmaa ja käytä sitä muissa tietokonelaitteistoissa. Jos tällaiset käyttöä koskevat rajoitukset kuuluvat 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, niihin sovelletaan ryhmäpoikkeusta.

Taitotieto

(42) Luvakesopimukset (lukuun ottamatta teollisia luvakesopimuksia) ovat selvin esimerkki tapauksesta, jossa ostajalle siirretään taitotietoa markkinointia varten. Luvakesopimukset sisältävät tavaramerkkeihin tai tunnuskuviin ja taitotietoon liittyviä teollis- ja tekijänoikeuksien käyttölupia tavaroiden tai palveluiden myyntiä ja jakelua varten. Teollis- ja tekijänoikeuksien lisenssin lisäksi luvakkeenantaja yleensä antaa luvakkeensaajalle sopimuksen voimassaoloajan kaupallista tai asiantuntija-apua, kuten hankintapalveluja, koulutusta, kiinteistöneuvontaa, rahoitussuunnittelua jne. Lisenssi ja apu ovat erottamaton osa luvakesopimuksen kohteena olevaa liiketoimintaa.

(43) Luvakesopimuksiin sisältyvät käyttöluvat kuuluvat ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, jos kaikki kohdassa 30 luetellut ehdot täyttyvät. Näin käy yleensä useimmissa luvakesopimuksissa, mukaan lukien pääluvakesopimukset, koska yleensä luvakkeenantaja tarjoaa luvakkeensaajalle tavaroita ja/tai palveluita, erityisesti kaupallista tai teknistä apua. Teollis- ja tekijänoikeudet auttavat luvakkeensaajaa jälleenmyymään luvakkeenantajan tai sen nimittämien toimittajien toimittamat hyödykkeet taikka käyttämään kyseisiä hyödykkeitä ja myymään tästä seuraavat tavarat tai palvelut. Jos luvakesopimus koskee vain tai pääasiassa pelkkää teollis- ja tekijänoikeuksien lisensointia, se ei kuulu ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, mutta sitä käsitellään samalla tavalla kuin ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan kuuluvia luvakesopimuksia.

(44) Seuraavia teollis- ja tekijänoikeuksiin liittyviä velvoitteita pidetään yleensä välttämättöminä luvakkeenantajan teollis- ja tekijänoikeuksien suojelemiseksi, ja jos ne kuuluvat 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, ne kuuluvat myös ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan:

(a) luvakkeensaaja ei saa harjoittaa samanlaista liiketoimintaa suoraan tai epäsuorasti;

(b) luvakkeensaaja ei saa hankkia kilpailevasta yrityksestä pääomaosuuksia, joiden ansiosta sen voisi vaikuttaa kyseisen yrityksen taloudelliseen käyttäytymiseen;

(c) luvakkeensaaja ei saa paljastaa kolmansille tahoille luvakkeenantajalta saamaansa taitotietoa niin kauan kuin kyseinen taitotieto ei ole yleisesti tunnettua;

(d) luvakkeensaajan on välitettävä luvakkeenantajalle kaikki franchise-toiminnan hoitamisessa samaansa kokemus ja myönnettävä tälle ja muille luvakkeensaajille yksinoikeudeton lisenssi kokemuksesta seuraavaan taitotietoon;

(e) luvakkeensaajan on ilmoitettava luvakkeenantajalle lisensoitujen teollis- ja tekijänoikeuksien loukkaamisesta, ryhdyttävä oikeustoimiin loukkaajia vastaan tai autettava luvakkeenantajaa loukkaajia vastaan aloitetuissa oikeusmenettelyissä;

(f) luvakkeensaaja ei saa käyttää luvakkeenantajan lisensoimaa taitotietoa muuhun kuin franchise-toiminnan harjoittamiseen;

(g) luvakkeensaaja ei saa luovuttaa luvakesopimuksen mukaisia oikeuksia ja velvollisuuksia ilman luvakkeenantajan suostumusta.

(v) Suhde muihin ryhmäpoikkeuksiin

(45) Ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 5 kohdassa todetaan, että "asetusta ei sovelleta vertikaalisiin sopimuksiin, joiden sisältö kuuluu muun ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan". Tämä merkitsee, että ryhmäpoikkeusta ei sovelleta ETA-sopimuksen liitteen XIV 5 kohdassa tarkoitetun, tekniikansiirtosopimuksista annetun säädöksen (komission asetus (EY) N:o 240/96(19)), ETA-sopimuksen liitteen XIV 4 a kohdassa tarkoitetun, moottoriajoneuvojen jakelusta annetun säädöksen (komission asetus (EY) N:o 1475/1995(20)), ETA-sopimuksen liitteen XIV 6 ja 7 kohdassa tarkoitettujen, poikkeuksen myöntämisestä horisontaalisten sopimusten yhteydessä tehtäville vertikaalisille sopimuksille annettujen säädösten (asetuksen (ETY) N:o 417/85(21) ja (ETY) N:o 418/85(22)) tai muiden tulevaisuudessa ETA-sopimukseen sisällytettävien vastaavien säädösten soveltamisalaan kuuluviin vertikaalisiin sopimuksiin.

3. Ryhmäpoikkeusasetuksessa vakavimmiksi katsottavat rajoitukset

(46) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artikla sisältää luettelon vakavimmista rajoituksista, jotka johtavat koko vertikaalisen sopimuksen sulkemiseen ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle. Luetteloa vakavimmista rajoituksista sovelletaan vertikaalisiin sopimuksiin, jotka koskevat kauppaa ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvalla alueella. Vientiä ETA:n ulkopuolelle tai tuontia/jälleentuontia ETA:n ulkopuolelta koskevia vertikaalisia sopimuksia käsitellään asiassa Javico vastaan Yves Saint Laurent annetussa tuomiossa(23). Yksittäispoikkeuksen myöntäminen tällaisia vakavimmiksi katsottavia rajoituksia sisältäville vertikaalisille sopimuksille on myös epätodennäköistä.

(47) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan a alakohdassa mainittu vakava rajoitus koskee jälleenmyyntihinnan määräämistä eli sopimuksia tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joiden suorana tai epäsuorana tarkoituksena on määrätä kiinteä jälleenmyyntihinta tai vähimmäisjälleenmyyntihinta taikka kiinteä hinta- tai vähimmäishintataso, jota ostajan on noudatettava. Jos kyseessä ovat sopimusmääräykset tai yhdenmukaistetut menettelytavat, joissa selkeästi määrätään jälleenmyyntihinta, rajoitus on selvä. Jälleenmyyntihinnan määrääminen voidaan kuitenkin toteuttaa myös epäsuorasti. Esimerkkejä tästä ovat sopimukset, joissa määrätään jakelukate tai enimmäisalennus, jonka jakelija voi myöntää etukäteen määrätystä hintatasosta, taikka joissa alennusten saaminen tai myynninedistämiskustannusten takaisinsaanti toimittajalta edellyttää määrätyn hintatason noudattamista, kuten myös etukäteen määrätyn jälleenmyyntihinnan sitominen kilpailijoiden jälleenmyyntihintoihin, uhkaukset, pelottelut, varoitukset, sopimussakot, toimitusten viivästyminen tai keskeyttäminen taikka sopimusten irtisanominen ellei tiettyä hintatasoa noudateta. Suorat tai epäsuorat keinot hinnan vahvistamiseksi voivat olla tehokkaampia, jos ne yhdistetään toimenpiteisiin, joilla pyritään saamaan selville hintoja alentavat jakelijat, kuten hintaseurantajärjestelmän luominen tai vähittäiskauppiaiden velvoittaminen ilmoittamaan, jos jakeluverkon muut jäsenet poikkeavat annetusta hintatasosta. Suoraa tai epäsuoraa hinnan vahvistamista voidaan tehostaa yhdistämällä se toimenpiteisiin, jotka vähentävät ostajan halua alentaa jälleenmyyntihintaa. Tällaisesta on kyse, jos toimittaja esimerkiksi painaa ohjevähittäishinnan valmiiksi hyödykkeeseen tai velvoittaa ostajan soveltamaan siihen suosituimmuuslauseketta. Samanlaisten epäsuorien ja "kannustavien" toimenpiteiden avulla voidaan saada enimmäishinnat tai ohjehinnat toimimaan kuten jälleenmyyntihinnan määrääminen. Jos toimittaja antaa ostajalle ohjehinnastot tai enimmäishinnastot, tämän ei yksinään katsota johtavan jälleenmyyntihinnan määräämiseen.

(48) Edustussopimuksen tapauksessa päämies yleensä määrää myyntihinnan, koska kauppaedustajasta ei tule tavaroiden omistajaa. Jos edustussopimus kuuluu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan (ks. 12-20 kohta), velvoite, joka estää kauppaedustajaa jakamasta provisiotaan tai rajoittaa sen jakamista asiakkaan kanssa, olipa provisio sitten kiinteä tai muuttuva, kuuluu ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan a alakohdassa tarkoitettuihin vakavimpiin kilpailurajoituksiin. Kauppaedustajan on saatava vapaasti alentaa asiakkaan maksamaa todellista hintaa tämän alentamatta päämiehen tuloja(24).

(49) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan b alakohdassa mainittu vakava rajoitus koskee sopimuksia tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joiden suorana tai epäsuorana tavoitteena on rajoittaa ostajan myyntiä, koska rajoitukset koskevat alueita tai asiakkaita, joille ostaja voi myydä sopimuksessa tarkoitettuja tavaroita tai palveluita. Tällainen vakava rajoitus liittyy markkinoiden jakamiseen alueittain tai asiakkaittain. Rajoitus voi johtua suorista velvoitteista, kuten velvoitteesta olla myymättä tietyille asiakkaille tai asiakkaille tietyillä alueilla taikka velvoitteesta ohjata tällaisilta asiakkailta saadut tilaukset muille jakelijoille. Se voi johtua myös epäsuorista toimenpiteistä, joilla jakelijaa kannustetaan olemaan myymättä tällaisille asiakkaille, ja joita ovat esimerkiksi kieltäytyminen myöntämästä bonuksia tai alennuksia tai niiden vähentäminen, kieltäytyminen toimittamasta, toimitusmäärien vähentäminen tai niiden rajoittaminen alueelle tai asiakasryhmälle johon jakelijalla on yksinoikeus, sopimuksen irtisanomisella uhkaaminen tai velvoitteet siirtää osa voitosta toimittajalle. Se voi myös perustua siihen, että toimittaja ei tarjoa koko ETA:n kattavia takuuhuoltopalveluja vaan maksaa tästä palvelusta korvauksen jakelijoille, jolloin jakelijoiden on tarjottava takuuhuolto myös hyödykkeille, joita muut jakelijat ovat myyneet niiden alueelle. Tällaisia käytäntöjä pidetään vielä varmemmin ostajan myynnin rajoittamisena, jos niihin yhdistyy toimittajan valvontajärjestelmä, jolla pyritään varmistamaan toimitettujen tavaroiden todellinen kohde, esimerkiksi erilaisten pakkausmerkintöjen tai sarjanumerojen käyttö. Kaikkia jakelijoita koskevaa kieltoa olla myymättä tietyille loppukäyttäjille ei kuitenkaan pidetä vakavimpiin rajoituksiin kuuluvana, jos sille on objektiiviset perusteet. Tällainen on esimerkiksi yleinen kielto olla myymättä vaarallisia aineita tietyille asiakkaille turvallisuussyistä tai terveydellisistä syistä. Tämä merkitsee sitä, että myöskään toimittaja itse ei myy kyseisille asiakkaille. Toimittajan tuotenimen esillepanoon liittyviä jälleenmyyjän velvoitteita ei myöskään pidetä vakavimpiin rajoituksiin kuuluvina.

(50) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan b alakohdan vakavimmista rajoituksista on neljä poikkeusta. Ensimmäinen poikkeus sallii toimittajan rajoittaa suorien ostajiensa aktiivista myyntiä alueelle tai asiakasryhmälle, johon toisella ostajalla on yksinoikeus tai jonka toimittaja on varannut itselleen. Ostajalla on yksioikeus alueeseen tai asiakasryhmään silloin kun toimittaja sopii myyvänsä tuotettaan vain yhdelle jakelijalle myytäväksi tietyllä alueella tai tietylle asiakasryhmälle ja yksinmyyjä on suojattu toimittajan ja muiden ostajien aktiiviselta myynniltä hänen alueelleen tai asiakasryhmälleen ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvalla alueella. Toimittaja voi yhdistää yksinmyyntialueen ja yksinoikeuteen perustuvan asiakasryhmän esimerkiksi nimittämällä tietylle asiakasryhmälle tietyllä alueella yksinmyyjän. Yksinmyyntialueen tai yksinoikeuteen perustuvan asiakasryhmän suojelun on kuitenkin mahdollistettava passiivinen myynti kyseisille alueille tai asiakasryhmille. Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan b alakohtaa soveltaessaan EFTAn valvontaviranomainen tulkitsee aktiivisen ja passiivisen myynnin seuraavasti:

- "aktiivisella myynnillä" tarkoitetaan aktiivista yhteydenottoa yksittäisiin asiakkaisiin toisen jakelijan yksinmyyntialueella tai yksinoikeuteen perustuvassa asiakasryhmässä esimerkiksi suoramainonnan tai asiakaskäyntien kautta, aktiivista yhteydenottoa johonkin asiakasryhmään tai asiakkaisiin toisen jakelijan yksinmyyntialueella harjoittamalla mainontaa tiedotusvälineissä tai muuta myynninedistämistä, joka on suunnattu nimenomaan kyseiselle asiakasryhmälle tai asiakkaille kyseisellä alueella, tai varaston tai myyntipisteen perustamista toisen jakelijan yksinmyyntialueelle;

- "passiivisella myynnillä" tarkoitetaan vastaamista yksittäisten asiakkaiden omasta aloitteestaan tekemiin tiedusteluihin, mukaan lukien tavaroiden tai palveluiden toimittaminen näille asiakkaille. Yleistä mainontaa tai myynninedistämistä tiedotusvälineissä tai Internetissä pidetään passiivisena myyntinä silloin kun se tavoittaa asiakkaat muiden jakelijoiden yksinmyyntialueilla tai niiden asiakasryhmissä, mutta se on kohtuullinen keino tavoittaa asiakkaat noiden myyntialueiden tai asiakasryhmien ulkopuolella, esimerkiksi muualla kuin muiden jakelijoiden yksinmyyntialueilla tai omalla alueellaan.

(51) Jokaisen jakelijan on voitava vapaasti käyttää Internetiä hyödykkeiden mainostamista tai myyntiä varten. Internetin käytön rajoittaminen voi olla ryhmäpoikkeusasetuksen mukaista vain, jos myynninedistäminen Internetissä tai myynti Internetin kautta johtaa aktiiviseen myyntiin toisen jakelijan yksinmyyntialueelle tai asiakasryhmille. Internetin käyttöä ei yleensä pidetä aktiivisena myyntinä tällaisille alueille tai asiakasryhmille, koska sitä pidetään kohtuullisena välineenä kaikkien asiakkaiden tavoittamiseksi. Se, että Internetin vaikutukset voivat ulottua jakelijan oman myyntialueen tai asiakasryhmän ulkopuolelle, johtuu teknologiasta eli siitä, että Internetiin on kaikkialta helppo pääsy. Jos asiakas käy jakelijan verkkosivuilla ja ottaa yhteyttä jakelijaan ja tämä johtaa myyntiin ja toimitukseen, tämä katsotaan passiiviseksi myynniksi. Verkkosivuilla tai yhteydenpidossa käytetyllä kielellä ei tavallisesti ole merkitystä. Jos verkkosivuja ei ole ensisijaisesti suunnattu tavoittamaan toiselle jakelijalle nimettyjen yksinmyyntialueiden tai asiakasryhmien asiakkaita esimerkiksi sijoittamalla mainospainikkeita tai linkkejä tällaisten asiakkaiden saatavilla oleville palveluntarjoajan sivuille, verkkosivuja ei pidetä aktiivisen myynnin muotona. Sähköpostin lähettäminen yksittäisille asiakkaille tai asiakasryhmille sen sijaan katsotaan aktiiviseksi myynniksi, jos asiakkaat eivät ole tätä pyytäneet. Sama pätee postimyyntiin. Toimittaja voi kuitenkin asettaa tavaroidensa jälleenmyynnille Internetissä tietyt laatuvaatimukset, aivan kuten toimittaja voi vaatia laatuvaatimusten noudattamista kaupassa tai mainonnassa ja myynninedistämisessä yleensä. Viimeksi mainitulla voi olla merkitystä erityisesti valikoivassa jakelussa. Internetin tai postimyynnin suoranainen kieltäminen edellyttää, että tälle on objektiiviset perustelut. Toimittaja ei kuitenkaan voi varata itselleen oikeutta myydä ja/tai mainostaa Internetin kautta.

(52) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan b alakohdan vakavimmista rajoituksista on kolme muutakin poikkeusta. Kaikki kolme poikkeusta mahdollistavat sekä aktiivisen että passiivisen myynnin rajoittamisen. Siten on sallittua kieltää tukkukauppiasta myymästä loppukäyttäjille, valtuutettua jälleenmyyjää myymästä valikoivassa jakelujärjestelmässä muille kuin valtuutetuille jälleenmyyjille kaupan portaasta riippumatta (markkinoilla joilla sellainen järjestelmä toimii) sekä ostajaa jälleenmyymästä toimittajan kilpailijoille komponentteja, jotka on tarkoitettu sisällytettäviksi hyödykkeisiin. Komponentilla tarkoitetaan kaikkia välituotteita ja sisällyttämisellä tarkoitetaan minkä tahansa tuotantopanoksen käyttöä hyödykkeiden tuottamista varten.

(53) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan c alakohdassa tarkoitettu vakava rajoitus koskee toimintaa, jolla rajoitetaan valikoivan jakelujärjestelmän jäsenten aktiivista tai passiivista myyntiä loppukäyttäjille, olivat nämä sitten ammattitoimintaa harjoittavia loppukäyttäjiä tai -kuluttajia. Tämä merkitsee sitä, että valikoivan jakelujärjestelmän, sellaisena kuin se määritellään ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan d alakohdassa, kauppiaille ei voida asettaa rajoituksia sen suhteen, millaisille käyttäjille tai käyttäjien hankinnoista vastaaville kauppaedustajille ne myyvät. Myös valikoivassa jakelujärjestelmässä kauppiaan olisi voitava mainostaa ja myydä Internetin kautta. Valikoiva jakelu voidaan siten yhdistää yksinmyyntiin edellyttäen, että aktiivista ja passiivista myyntiä ei rajoiteta. Toimittaja voi siten sitoutua toimittamaan vain yhdelle tai muutamalle kauppiaalle tietyllä alueella.

(54) Jos kyseessä on valikoiva jakelu, myyjän vapautta päättää toimipaikkansa sijainnista voidaan rajoittaa. Valtuutettuja jälleenmyyjiä voidaan estää harjoittamasta liiketoimintaansa muusta toimipaikasta käsin tai avaamasta uutta myymälää muualla. Jos kauppiaan myyntipiste on liikkuva ("shop on wheels"), voidaan määrätä alue, jonka ulkopuolella kyseistä myyntipistettä ei saa käyttää.

(55) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan d alakohdassa tarkoitettu vakava rajoitus koskee valtuutettujen jälleenmyyjien välisten ristiintoimitusten rajoittamista valikoivassa jakelujärjestelmässä. Tällä tarkoitetaan sitä, että sopimuksen tai yhdenmukaistetun käytännön suora tai epäsuora tarkoitus ei saa estää tai rajoittaa sopimushyödykkeiden aktiivista tai passiivista myyntiä valtuutettujen jälleenmyyjien välillä. Valtuutettujen jälleenmyyjien on voitava ostaa sopimushyödykkeitä vapaasti muilta verkkoon kuuluvilta, joko samalla tai eri kaupan portaalla toimivilta valtuutetuilta jälleenmyyjiltä. Tämä merkitsee sitä, että valikoivaa jakelua ei voida yhdistää vertikaalisiin rajoituksiin, joilla pyritään pakottamaan jakelijat hankkimaan sopimushyödykkeet yksinomaan tietystä lähteestä, esimerkiksi yksinostoon. Se merkitsee myös sitä, että valikoivassa jakeluverkossa ei voida asettaa rajoituksia valtuutettujen tukkukauppiaiden oikeudelle myydä hyödykkeitä valtuutetuille vähittäiskauppiaille.

(56) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan e alakohdassa tarkoitettu vakava rajoitus koskee sopimuksia, joilla estetään tai rajoitetaan loppukäyttäjiä, itsenäisiä korjausliikkeitä tai palveluntarjoajia saamasta varaosia suoraan niiden valmistajalta. Varaosien valmistajan ja kyseiset varaosat omaan hyödykkeeseensä sisällyttävän (OEM-valmistaja eli original equipment manufacturer) ostajan väliset sopimukset eivät saa suoraan tai epäsuorasti estää tai rajoittaa valmistajan oikeutta myydä kyseisiä varaosia loppukäyttäjille, itsenäisille korjausliikkeille tai palveluntarjoajille. Epäsuorista rajoituksista voi olla kyse, jos varaosien toimittajaa estetään tarjoamasta teknistä tietoa tai erityislaitteita, jotka ovat välttämättömiä, jotta käyttäjät, itsenäiset korjausliikkeet tai palveluntarjoajat voivat käyttää kyseisiä varaosia.

Sopimuksessa voidaan kuitenkin asettaa rajoituksia varaosien toimittamiselle korjausliikkeille tai palveluntarjoajille, jotka OEM-valmistaja on valtuuttanut hoitamaan sen tavaroiden korjaukset tai huollon. Toisin sanoen OEM-valmistaja voi vaatia, että sen oma korjaus- ja huoltoverkko ostaa varaosat siltä.

4. Ryhmäpoikkeusasetuksen mukaiset edellytykset

(57) Ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan mukaisesti tietyt velvoitteet jäävät ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle, vaikka markkinaosuuden kynnysarvo ei ylittyisikään. Ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan kuitenkin muuhun osaan vertikaalista sopimusta, jos tämä osa voidaan irrottaa velvoitteista, joille poikkeusta ei voida myöntää.

(58) Ensimmäinen ulkopuolelle jäävä velvoite mainitaan ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan a alakohdassa ja koskee kilpailukieltoja. Kilpailukiellot ovat velvoitteita, joiden mukaisesti ostajan on hankittava yli 80 prosenttia sopimustavaroiden tai -palveluiden tai niitä korvaavien hyödykkeiden edellisvuoden ostoja vastaavasta määrästä yhdeltä toimittajalta tai toimittajan nimeämältä toiselta yritykseltä (ks. määritelmä ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan b alakohdassa), minkä vuoksi ostaja ei voi ostaa kilpailevia tavaroita tai palveluita tai tällaiset ostot rajoittuvat alle 20 prosenttiin kokonaisostoista. Jos sopimuksen tekoa edeltävältä vuodelta ei ole käytettävissä luotettavia tietoja ostajan ostomääristä, on käytettävä ostajan perusteltua arviota vuotuisista kokonaistarpeistaan. Tällaiset kilpailukiellot eivät kuulu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, jos niiden kesto on määrittämätön tai ylittää viisi vuotta. Ryhmäpoikkeus ei myöskään kata kilpailukieltoja, joiden voimassaolo jatkuu automaattisesti viiden vuoden jälkeen. Kilpailukiellot kuuluvat asetuksen soveltamisalaan, jos niiden voimassaolo on enintään viisi vuotta tai jos niiden jatkaminen viiden vuoden jälkeen edellyttää molempien osapuolten suostumusta eikä mikään estä ostajaa käytännössä luopumasta kilpailukiellon noudattamisesta viiden vuoden jälkeen. Jos sopimuksessa esimerkiksi määrätään viiden vuoden kilpailukiellosta ja toimittaja antaa ostajalle lainan, kyseisen lainan takaisinmaksu ei saisi estää ostajaa luopumasta kilpailukiellosta viiden vuoden jälkeen. Takaisinmaksun on tapahduttava yhtä suurina tai pienenevinä erinä, ei kasvavina erinä. Tämä ei estä lykkäämästä maksuja parina ensimmäisenä vuotena, jos kyseessä esimerkiksi on uusi jakelupiste, jonka myynti ei ole vielä ehtinyt saavuttaa tiettyä tasoa. Ostajalla on oltava mahdollisuus maksaa jäljellä oleva laina takaisin, jos sitä on vielä jäljellä kilpailukiellon voimassaolon päättyessä. Samoin jos toimittaja antaa ostajan käyttöön laitteita, jotka eivät liity suoraan toimittajan ja ostajan väliseen suhteeseen, ostajalla olisi oltava mahdollisuus ostaa laitteet niiden käypään hintaan kilpailukieltovelvoitteen päättyessä.

(59) Viiden vuoden kestorajoitusta ei sovelleta, jos ostaja jälleenmyy tavaroita tai palveluita toimittajan omistamista tai toimittajan sellaiselta kolmannelta, joka ei ole ostajaan sidoksissa, vuokraamista tiloista ja kiinteistöltä käsin. Tällaisissa tapauksissa kilpailukieltovelvoite voi olla voimassa yhtä kauan kuin ostaja toimii kyseisessä myyntipisteessä (ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan a alakohta). Poikkeus perustuu siihen, että on tavallisesti kohtuutonta odottaa toimittajan sallivan kilpailevien hyödykkeiden myynnin sen omistamista tiloista ja maa-alasta käsin. Poikkeusta ei voida myöntää keinotekoisille omistajaratkaisuille, joilla pyritään välttämään viiden vuoden rajoitus.

(60) Ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan b alakohdassa säädetään toisesta asetuksen ulkopuolelle jäävästä velvoitteesta, joka koskee kilpailukieltovelvoitteita sopimussuhteen päätyttyä. Tällaiset velvoitteet eivät tavallisesti kuulu ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, ellei velvoite sitten ole välttämätön toimittajan ostajalle luovuttaman taitotiedon suojaamiseksi, rajoitu myyntipisteeseen, jossa myyjä on toiminut sopimuksen voimassaoloaikana, ja ole rajattu kestoltaan yhteen vuoteen sopimussuhteen päättymisestä. Ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan f alakohdan määritelmän mukaan taitotiedon on oltava "olennaista", mikä tarkoittaa, että "taitotietoon sisältyy tietoa, joka on välttämätöntä ostajalle käytettäessä, myytäessä tai jälleenmyytäessä sopimuksessa tarkoitettuja tavaroita tai palveluja".

(61) Ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan c alakohdassa säädetään kolmannesta asetuksen ulkopuolelle jäävästä velvoitteesta, joka koskee kilpailevien hyödykkeiden myyntiä valikoivassa jakelujärjestelmässä. Ryhmäpoikkeus kattaa valikoivan jakelujärjestelmän yhdistämisen kilpailukieltoon, millä estetään kauppiaita jälleenmyymästä kilpailevia tuotemerkkejä yleensä. Jos toimittaja kuitenkin suoraan tai epäsuorasti estää valtuutettuja jälleenmyyjiään ostamasta tiettyjen kilpailevien toimittajien hyödykkeitä jälleenmyyntiä varten, velvoite ei voi hyötyä ryhmäpoikkeusasetuksesta. Tällaisen velvoitteen jättämisellä ryhmäpoikkeusasetuksen ulkopuolelle pyritään välttämään tilanne, jossa joukko toimittajia, jotka käyttävät valikoivan jakelujärjestelmän samoja myyntipisteitä, estää tiettyä kilpailijaa tai tiettyjä kilpailijoita käyttämästä kyseisiä myyntipisteitä hyödykkeidensä jakelua varten (kilpailevan toimittajan sulkeminen markkinoilla, missä on kyseessä kollektiivisen boikotin eräs muoto)(25).

5. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle jääminen ei merkitse lainvastaisuutta

(62) Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle jääviin vertikaalisiin sopimuksiin ei sovelleta olettamaa, jonka mukaan ne olisivat automaattisesti lainvastaisia, mutta ne voidaan joutua tutkimaan erikseen. Yrityksiä rohkaistaan tekemään arviointi itse ilman ilmoitusta. Jos komission erillinen tutkimus on tarpeen, EFTAn valvontaviranomaisen velvollisuus on esittää todisteet siitä, että kyseinen sopimus rikkoo 53 artiklan 1 kohtaa. Jos tuntuvia kilpailunrajoituksia todistetaan esiintyvän, yritykset voivat perustella niitä tehokkuudella ja selittää, miksi tietty jakelujärjestelmä todennäköisesti johtaa etuihin, jotka ovat merkityksellisiä 53 artiklan 3 kohdan mukaisen poikkeuksen edellytysten kannalta.

6. Ilmoitusta ei tarvitse tehdä varmuuden vuoksi

(63) Valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna EFTAn jäsenvaltioiden 11. toukokuuta 2000 tekemällä sopimuksella(26), pöytäkirjan 4 II luvun 4 artiklan 2 kohdan nojalla vertikaalisille sopimuksille voidaan myöntää poikkeus 53 artiklan 3 kohdan nojalla niiden voimaantulopäivästä lähtien, vaikka niistä ilmoitettaisiin vasta kyseisen päivän jälkeen. Tämä tarkoittaa käytännössä sitä, että ilmoitusta ei tarvitse tehdä varmuuden vuoksi. Jos asia johtaa riitaan, yritys voi vielä tehdä ilmoituksen ETA-sopimuksen nojalla toimivaltaiselle viranomaiselle(27), jolloin EFTAn valvontaviranomainen voi myöntää vertikaaliselle sopimukselle poikkeuksen taannehtivasti sopimuksen voimaantulopäivästä alkaen, jos 53 artiklan 3 kohdan kaikki neljä edellytystä täyttyvät. Ilmoituksen tekijän ei tarvitse selittää, miksi sopimuksesta ei ilmoitettu aikaisemmin, eikä taannehtivaa poikkeusta jätetä myöntämättä vain sen vuoksi, että ilmoitusta ei tehty aikaisemmin. Jokainen ilmoitus arvioidaan sen asiasisällön perusteella. Valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjan 4 II luvun 4 artiklan 2 kohdan muuttamisen jälkeen asioita ei todennäköisesti enää saateta ilman perusteita kansallisten tuomioistuinten käsiteltäviksi, mikä lisää sopimusten täytäntöönpanomahdollisuuksia. Muutoksessa otetaan myös huomioon tilanteet, joissa yritykset eivät tehneet ilmoitusta, koska ne olettivat sopimuksen kuuluvan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan.

(64) Koska ilmoituksen päivämäärä ei enää rajoita mahdollisuutta saada EFTAn valvontaviranomaiselta poikkeuslupa, kansallisten tuomioistuinten on arvioitava 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvien vertikaalisten sopimusten osalta todennäköisyys, että 53 artiklan 3 kohtaa voidaan soveltaa niihin. Jos tämä on todennäköistä, kansallisten tuomioistuinten olisi keskeytettävä menettelynsä kunnes EFTAn valvontaviranomainen on ilmaissut kantansa. Kansalliset tuomioistuimet voivat kuitenkin aloittaa väliaikaiset toimenpiteet odottaessaan EFTAn valvontaviranomaisen arviointia 53 artiklan 3 kohdan sovellettavuudesta samalla tavalla kuin ne tekevät siirtäessään kysymyksen EFTAn tuomioistuimelle valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen 34 artiklan nojalla. Keskeyttäminen ei ole tarpeen, jos kyseessä on kilpailusääntöjen rikkomisen lopettamiseksi aloitettu menettely, joiden osalta kansallisilla tuomioistuimilla on oikeus arvioida 53 artiklan 3 kohdan sovellettavuuden todennäköisyys(28).

(65) Lukuun ottamatta kansallisissa tuomioistuimissa kesken olevia menettelyitä ja kanteluita, vertikaalisia sopimuksia koskevilla ilmoituksilla ei ele etusijaa valvontaviranomaisen täytäntöönpanopolitiikassa. Ilmoitukset yksinään eivät merkitse, että sopimusta voidaan noudattaa toistaiseksi. Jos yritykset eivät ole ilmoittaneet sopimuksesta, koska ne olettivat vilpittömässä mielessä, että ryhmäpoikkeusasetuksessa säädetty markkinaosuuden kynnysarvo ei ylittynyt, valvontaviranomainen ei määrää sakkoja.

7. Rajoitusten irrottaminen sopimusyhteydestään

(66) Ryhmäpoikkeusasetuksessa säädetään poikkeuksen myöntämisestä vertikaalisille sopimuksille sillä ehdolla, että vertikaaliseen sopimukseen tai sopimuskäytäntöön ei sisälly 4 artiklassa tarkoitettuja vakavimmiksi katsottuja rajoituksia. Jos vertikaaliseen sopimukseen sisältyy yksi tai useampi vakavimmista rajoituksista, koko sopimus menettää ryhmäpoikkeuksesta johtuvan edun. Vakavimpia rajoituksia ei irroteta muusta sopimuksesta.

(67) Ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan mukaisia velvoitteita voidaan kuitenkin käsitellä erillään sopimusyhteydestä. Siten vertikaalinen sopimus menettää ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisesta johtuvan edun ainoastaan niiltä osiltaan, jotka eivät täytä 5 artiklassa säädettyjä edellytyksiä.

8. Erilaisten hyödykkeiden jakelu saman jakelujärjestelmän kautta

(68) Jos toimittaja käyttää samaa jakelusopimusta useiden tavaroiden/palveluiden jakeluun, markkinaosuuden kynnysarvon vuoksi osa näistä voi kuulua ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, osa ei. Tällaisessa tapauksessa ryhmäpoikkeusta sovelletaan niihin tavaroihin ja palveluihin, jotka täyttävät soveltamista koskevat ehdot.

(69) Ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle jääviin tavaroihin ja palveluihin sovelletaan tavanomaisia kilpailusääntöjä, mikä merkitsee seuraavaa:

- Ryhmäpoikkeusta ei myönnetä mutta sopimusta ei myöskään oleteta automaattisesti lainvastaiseksi.

- Jos 53 artiklan 1 kohtaa rikotaan tavalla, jolle ei voida myöntää poikkeusta, tutkitaan, voidaanko kilpailuongelma ratkaista asianmukaisin korjaustoimenpitein nykyisen jakelujärjestelmän puitteissa.

- Jos tällaisia korjaustoimenpiteitä ei ole, toimittajan on tehtävä muita jakelujärjestelyitä.

Tällainen tilanne voi syntyä myös, jos osa hyödykkeistä kuuluu 54 artiklan soveltamisalaan ja osa ei.

9. Siirtymäaika

(70) Ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan 1. kesäkuuta 2000 lähtien. Ryhmäpoikkeusasetuksen 12 artiklassa säädetään siirtymäajan soveltamisesta jo ennen 1. kesäkuuta 2000 voimaan tulleisiin vertikaalisiin sopimuksiin, jotka eivät täytä ryhmäpoikkeusasetuksessa poikkeuksen myöntämiselle asetettuja edellytyksiä [ETA-sopimuksen liitteen XIV 2 ja 3 kohdissa tarkoitetut säädökset ennen ETA:n sekakomitean päätöksessä N:o 18/2000 säädettyjen muutosten voimaantuloa 1. kesäkuuta 2000 (komission asetukset (ETY) N:o 1983/83, (ETY) N:o 1984/83 ja (ETY) N:o 4087/88)]. Näitä säädöksiä, joiden voimassaolo päättyy lähiaikoina, koskevan EFTAn valvontaviranomaisen tiedonannon voimassaolo lakkaa 31. toukokuuta 2000. Kyseiset vertikaaliset sopimukset hyötyvät näistä asetuksista 31. joulukuuta 2001 asti. Sellaisten toimittajien, joiden markkinaosuudet eivät ylitä 30 prosenttia, ostajiensa kanssa tekemät yli viiden vuoden pituiset kilpailukieltosopimukset kuuluvat ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, jos kyseisten kilpailukieltosopimusten voimassaoloaikaa on 1. tammikuuta 2002 jäljellä enintään viisi vuotta.

IV RYHMÄPOIKKEUKSEN PERUUTTAMINEN JA SOVELTAMATTA JÄTTÄMINEN

1. Peruuttamismenettely

(71) Ryhmäpoikkeusasetuksen tuoma oletus lainmukaisuudesta voidaan peruuttaa, jos vertikaalinen sopimus tarkasteltuna joko erikseen tai yhdessä kilpailevien toimittajien tai ostajien noudattamien samanlaisten sopimusten kanssa kuuluu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan eikä täytä 53 artiklan 3 kohdan edellytyksiä. Näin voi käydä, jos toimittaja tai yksinomaisen toimitusvelvoitteen tapauksessa ostaja, jonka markkinaosuus ei ole yli 30 prosenttia, tekee vertikaalisen sopimuksen, josta ei seuraa sellaisia objektiivisia etuja, jotka korvaisivat sopimuksesta kilpailulle aiheutuvan haitan. Näin voi olla erityisesti silloin, kun kyseessä on tavaroiden jakelu kuluttajille, jotka usein ovat paljon heikommassa asemassa kuin välituotteiden ammattiostajat. Myytäessä kuluttajille, vertikaalisen sopimuksen aiheuttamilla haitoilla voi olla suurempi vaikutus kuin välituotteiden myynnin ja oston tapauksessa. Kun 53 artiklan 3 kohdan edellytykset eivät täyty, EFTAn valvontaviranomainen voi peruuttaa ETA-sopimuksen 56 artiklan mukaisesti toimivaltaansa kuuluvissa tapauksissa ryhmäpoikkeuksesta johtuvan edun 6 artiklan nojalla ja todeta, että on kyse 53 artiklan 1 kohdan rikkomisesta.

(72) Soveltaessaan peruuttamismenettelyä EFTAn valvontaviranomaisen velvollisuus on todistaa, että sopimus kuuluu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan eikä täytä 53 artiklan 3 kohdan neljää edellytystä.

(73) Edellytykset poikkeuksen myöntämiselle 53 artiklan 3 kohdan nojalla voivat jäädä täyttymättä erityisesti silloin, jos pääsy merkityksellisille markkinoille tai kilpailu niillä rajoittuu merkittävästi kilpailevien toimittajien tai ostajien samankaltaisten vertikaalisten sopimusten rinnakkaisten verkostojen vuoksi. Vertikaalisten sopimusten rinnakkaisia verkostoja pidetään samankaltaisina, jos niiden sisältämien rajoitusten vaikutukset markkinoilla ovat samanlaiset. Samanlainen vaikutus on yleensä, jos kilpailevien toimittajien tai ostajien käyttämät vertikaaliset rajoitukset kuuluvat yhteen 104-114 kohdassa luetelluista neljästä ryhmästä. Tällainen tilanne voi syntyä esimerkiksi, jos tietyt toimittajat käyttävät tietyillä markkinoilla puhtaasti laadullista valikoivaa jakelua ja muut toimittajat käyttävät määrällistä valikoivaa jakelua. Tällaisessa tapauksessa arvioinnissa on otettava huomioon kummankin sopimusverkoston kilpailunvastaiset vaikutukset. Tarvittaessa peruuttaminen voi kohdistua vain valtuutettujen jakelijoiden lukumäärää koskeviin määrällisiin rajoituksiin. Muita tapauksia, joissa voidaan tehdä peruuttamispäätös, ovat tilanteet, joissa ostajalla on esimerkiksi yksinomaisen toimitusvelvoitteen tai yksinmyynnin yhteydessä merkittävää markkinavoimaa merkityksellisten markkinoiden myöhemmässä vaiheessa, jossa se myy tavaroita tai tarjoaa palveluita.

(74) Vastuu kilpailunvastaisesta kumulatiivisesta vaikutuksesta voidaan kohdistaa vain niille yrityksille, jotka osallistuvat siihen tuntuvalla tavalla. Jos yritysten osuus kasautuvasta vaikutuksesta on merkityksetön, niiden sopimukset eivät kuulu 53 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon soveltamisalaan(29) eikä niihin siten sovelleta peruuttamismenettelyä. Osallistuminen arvioidaan 137-229 kohdassa tarkoitettujen perusteiden mukaisesti.

(75) Peruuttamispäätöksellä voi olla vain ex nunc -vaikutus, mikä tarkoittaa sitä, että sopimuksille myönnetty poikkeus on voimassa siihen asti kunnes peruuttaminen tulee voimaan.

(76) Ryhmäpoikkeusasetuksen 7 artiklan nojalla ETA:an kuuluvan valtion toimivaltainen viranomainen voi peruuttaa ryhmäpoikkeusasetuksesta johtuvan edun sellaisten vertikaalisten rajoitusten osalta, joiden kilpailunvastaiset vaikutukset tuntuvat kyseisen valtion alueella tai sellaisella osalla sitä, joka täyttää kaikki erillisten maantieteellisten markkinoiden tunnuspiirteet. Jos EFTAn jäsenvaltio ei ole antanut lainsäädäntöä, jonka nojalla kansallinen kilpailuviranomainen voi soveltaa ETA:n kilpailuoikeutta tai ainakin peruuttaa ryhmäpoikkeusasetuksesta johtuvan edun, se voi pyytää EFTAn valvontaviranomaista aloittamaan tähän johtavan menettelyn.

(77) Tapausten käsittelyn jakautumista komission ja EFTAn valvontaviranomaisen kesken koskevan ETA-sopimuksen 56 artiklan mukaisesti komissio ja valvontaviranomainen jakavat yksiomaisen toimivallan peruuttaa ryhmäpoikkeus sellaisilta vertikaalisilta sopimuksilta, jotka rajoittavat kilpailua yhtä ETA:an kuuluvaa maata laajemmilla merkityksellisillä maantieteellisillä markkinoilla. Jos merkitykselliset maantieteelliset markkinat muodostuvat yhden ETA:an kuuluvan maan alueesta tai sen osasta, toimivalta peruuttaa ryhmäpoikkeus on sekä toimivaltaisella valvontaviranomaisella että kyseisellä ETA:an kuuluvalla maalla. Tällaisissa tapauksissa on usein tarkoituksenmukaista hajauttaa toimeenpano kansallisille viranomaisille. EFTAn valvontaviranomainen varaa kuitenkin itselleen oikeuden ottaa käsiteltäväkseen sellaiset EFTA-pilariin kuuluvat asiat, jotka ovat erityisen tärkeitä ETA-sopimuksen kannalta, esimerkiksi uuteen oikeudelliseen ongelmaan liittyvät asiat.

(78) Kansalliset peruuttamispäätökset on tehtävä kansallisessa laissa säädettyjen menettelyiden mukaisesti, ja ne ovat voimassa vain kyseisen ETA:an kuuluvan maan alueella. Kansallisten päätösten soveltaminen ei saa haitata ETA:n kilpailusääntöjen yhdenmukaista soveltamista ja näiden sääntöjen soveltamiseksi toteutettujen toimenpiteiden vaikutuksia koko Euroopan talousalueella.(30) Tämän periaatteen noudattaminen merkitsee, että kansalliset kilpailuviranomaiset tekevät arviointinsa 53 artiklan nojalla ottaen huomioon EFTAn tuomioistuimen, yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kehittämät arviointiperusteet sekä komission ja EFTAn valvontaviranomaisen tiedonannot ja aikaisemmat päätökset.

(79) EFTAn valvontaviranomainen katsoo, että tiedonannossa kansallisten kilpailuviranomaisten ja EFTAn valvontaviranomaisen välisestä yhteistyöstä(31) esitetyt kuulemismenettelyt vähentävät ristiriitaisten päätösten ja kaksinkertaisten menettelyiden riskiä.

2. Ryhmäpoikkeuksen soveltamatta jättäminen

(80) Ryhmäpoikkeusasetuksen 8 artiklassa annetaan toimivaltaiselle valvontaviranomaiselle mahdollisuus jättää ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle samankaltaisten vertikaalisten rajoitusten verkostot, jos ne kattavat yli 50 prosenttia merkityksellisistä markkinoista. Tällainen toimenpide ei kohdistu yksittäisiin yrityksiin vaan koskee kaikkia yrityksiä, joiden sopimukset määritellään ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamatta jättämisestä annetussa säädöksessä.

(81) Ryhmäpoikkeuksen peruuttaminen 6 artiklan nojalla merkitsee päätöstä siitä, että yksittäinen yritys on rikkonut 53 artiklaa, mutta 8 artiklan nojalla annettavan säädöksen seuraus on ainoastaan se, että ryhmäpoikkeuksen soveltamisesta johtuva etu poistetaan kyseisten rajoitusten ja markkinoiden osalta ja 53 artiklan 1 ja 3 kohdan täysi soveltaminen palautetaan. Sen jälkeen kun on annettu säädös, jossa todetaan, että ryhmäpoikkeusta ei sovelleta tiettyihin vertikaalisiin rajoituksiin tietyillä markkinoilla, EFTAn tuomioistuimen, yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännössä kehitetyt arviointiperusteet sekä EFTAn valvontaviranomaisen ja komission tiedonannot ja aikaisemmat päätökset ohjaavat 53 artiklan soveltamista yksittäisiin sopimuksiin. Tarvittaessa EFTAn valvontaviranomainen tekee yksittäisessä asiassa päätöksen, josta voi olla apua kaikille kyseisillä markkinoilla toimiville yrityksille.

(82) Kun lasketaan 50 prosentin suuruista markkinoiden kattavuusastetta, on otettava huomioon jokainen markkinoilla samanlaisia vaikutuksia aiheuttava ja rajoituksia tai rajoitusten yhdistelmiä sisältävä vertikaalisten sopimusten verkosto. Samanlaisia vaikutuksia seuraa tavallisesti, kun rajoitus kuuluu yhteen 104-114 kohdassa luetelluista neljästä ryhmästä.

(83) Asetuksen 8 artikla ei velvoita toimivaltaista valvontaviranomaista toimimaan aina, kun 50 prosentin kattavuutta koskeva raja ylittyy. Yleensä soveltamatta jättäminen on tarpeen, jos pääsy markkinoille tai kilpailu niillä todennäköisesti rajoittuu tuntuvasti. Näin voi käydä erityisesti silloin, jos yli 50 prosenttia markkinoista kattavissa valikoivan jakelun rinnakkaisissa verkoissa käytetään valintaperusteita, joita tavaran ominaisuudet eivät edellytä tai jotka syrjivät tiettyjä jakelumuotoja, joiden avulla kyseisiä tavaroita voitaisiin myydä.

(84) Arvioidessaan, onko 8 artiklan soveltaminen tarpeen, komissio harkitsee, olisiko ryhmäpoikkeuksen yksittäinen peruuttaminen sopivampi korjaustoimenpide. Tämä riippuu erityisesti kumulatiiviseen vaikutukseen markkinoilla myötävaikuttavien kilpailevien yritysten määrästä tai siitä, kuinka moniin maantieteellisiin markkinoihin vaikutus kohdistuu Euroopan talousalueella.

(85) Jokaisessa 8 artiklan nojalla annettavassa säädöksessä on määriteltävä selkeästi sen soveltamisala. Tämä merkitsee ensinnäkin sitä, että valvontaviranomaisen on määriteltävä asian kannalta merkitykselliset tuotemarkkinat ja maantieteelliset markkinat ja lisäksi sen on ilmoitettava, millaiseen vertikaaliseen rajoitukseen ryhmäpoikkeusta ei enää sovelleta. Viimeksi mainitun osalta toimivaltainen valvontaviranomainen voi määrittää soveltamatta jättämistä koskevan säädöksen soveltamisalan sen mukaan, minkälaiseen kilpailuongelmaan on tarkoitus puuttua. Yhden tuotemerkin määräämistä koskevien järjestelyiden arvioinnissa esimerkiksi otetaan huomioon kaikki rinnakkaiset verkot sen selvittämiseksi, kohdistuuko vaikutus 50 prosenttiin markkinoista, mutta toimivaltainen valvontaviranomainen voi rajoittaa ryhmäpoikkeuksen soveltamatta jättämisestä annettavan asetuksen soveltamisalan vain tietyn keston ylittäviin kilpailukieltomääräyksiin. Tällöin lyhytkestoisempiin tai vähemmän rajoittaviin sopimuksiin ei ehkä puututa, koska niistä aiheutuva markkinoiden sulkeminen on vähäisempää. Vastaavasti kun markkinoilla harjoitetaan valikoivaa jakelua yhdessä lisärajoitusten kanssa, kuten kilpailukieltojen tai ostajalle asetettujen määrällisten velvoitteiden kanssa, ryhmäpoikkeuksen soveltamatta jättämistä koskeva säädös voidaan kohdistaa pelkästään tällaisiin lisärajoituksiin. Tarvittaessa toimivaltainen valvontaviranomainen voi myös määritellä markkinaosuustason, jonka katsotaan olevan kyseisessä markkinatilanteessa niin alhainen, ettei yksittäinen yritys lisää kumulatiivista vaikutusta merkittävässä määrin.

(86) Ryhmäpoikkeusasetuksen 8 artiklan 2 kohdan nojalla toimivaltaisen valvontaviranomaisen on määrättävä vähintään kuuden kuukauden siirtymäaika, jonka pitäisi taata yrityksille riittävästi aikaa muuttaa sopimuksiaan ottaen huomioon ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamatta jättämisestä annetun säädöksen soveltamisala.

(87) Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltumattomaksi tekevä säädös ei peruuta sopimuksille myönnettyä poikkeusta ajalta, joka edelsi ryhmäpoikkeuksen soveltamatta jättämistä koskevan säädöksen antamista.

V MARKKINOIDEN MÄÄRITTELEMINEN JA MARKKINAOSUUKSIEN LASKEMINEN

1. EFTAn valvontaviranomaisen tiedonanto merkityksellisten markkinoiden määritelmästä

(88) EFTAn valvontaviranomaisen tiedonanto merkityksellisten markkinoiden määritelmästä Euroopan talousalueen (ETA) kilpailuoikeuden kannalta(32) selvennetään sääntöjä, perusteita ja todisteita, joita EFTAn valvontaviranomainen käyttää pohtiessaan markkinoiden määrittelemiseen liittyviä seikkoja. Tiedonantoa ei käsitellä tässä yhteydessä tämän tarkemmin, mutta se toimii perustana määriteltäessä markkinoita. Näissä suuntaviivoissa käsitellään vain vertikaalisten rajoitusten yhteydessä ilmeneviä erityisiä seikkoja, joita ei käsitellä markkinoiden määritelmää koskevassa yleisessä tiedonannossa.

2. Ryhmäpoikkeusasetuksessa säädetyn 30 prosentin markkinaosuuden kynnysarvon laskemisen kannalta merkitykselliset markkinat

(89) Ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan nojalla ryhmäpoikkeuksen soveltamisen kannalta ratkaiseva markkinaosuus on yleensä toimittajan markkinaosuus. Jos kyseessä on vertikaalinen sopimus vähittäiskauppiaiden yhteenliittymän ja sen jäsenten välillä, yhteenliittymä on toimittaja, ja sen on otettava huomioon markkinaosuutensa toimittajana. Ainoastaan ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan c alakohdassa määritellyn yksinomaisen toimitusvelvoitteen tapauksessa ryhmäpoikkeuksen soveltamisen kannalta ratkaiseva ja ainoa huomioon otettava markkinaosuus on ostajan markkinaosuus.

(90) Markkinaosuuden laskeminen edellyttää asian kannalta merkityksellisten markkinoiden määrittelemistä. Tätä varten on määriteltävä merkitykselliset maantieteelliset markkinat ja merkitykselliset tuotemarkkinat. Merkitykselliset tuotemarkkinat käsittävät kaikki tavarat tai palvelut, joita ostaja pitää keskenään vaihdettavina niiden ominaisuuksien, hinnan tai käyttötarkoituksen perusteella. Merkitykselliset maantieteelliset markkinat käsittävät alueen, jolla kyseiset yritykset tarjoavat tai kysyvät merkityksellisiä tavaroita tai palveluita, jolla kilpailuolosuhteet ovat riittävän homogeeniset ja joka voidaan erottaa ympäröivistä maantieteellisistä alueista erityisesti sen vuoksi, että kilpailuedellytykset kyseisillä alueilla ovat selvästi erilaiset.

(91) Sovellettaessa ryhmäpoikkeusasetusta toimittajan markkinaosuus on sen osuus niillä merkityksellisillä tuotemarkkinoilla ja maantieteellisillä markkinoilla, joilla se myy ostajilleen.(33) Jäljempänä 92 kohdassa esitetyssä esimerkissä markkinat A muodostavat kyseiset markkinat. Tuotemarkkinat riippuvat ensi kädessä korvattavuudesta ostajan näkökulmasta. Kun toimitettavaa hyödykettä käytetään muiden hyödykkeiden tuotantopanoksena eikä se yleensä näy lopputuotteessa, tuotemarkkinat määritellään tavallisesti suorien ostajien mieltymysten mukaan. Ostajien asiakkailla ei yleensä ole voimakkaita mieltymyksiä ostajien käyttämien tuotantopanosten suhteen. Yleensä tuotantopanoksen toimittajan ja ostajan sopimat vertikaaliset rajoitukset koskevat vain välituotteen myyntiä ja ostoa eivätkä siitä saatavan hyödykkeen myyntiä. Jos kyseessä on lopputuotteiden jakelu, loppukuluttajien mieltymykset tavallisesti vaikuttavat siihen tai määräävät sen, mitkä ovat suoran ostajan kannalta korvaavia hyödykkeitä. Toimiessaan jälleenmyyjänä jakelija ei voi olla ottamatta huomioon loppukuluttajien mieltymyksiä ostaessaan lopputuotteita. Sitä paitsi jakelutasolla vertikaaliset rajoitukset useimmiten koskevat toimittajan ja ostajan välisen hyödykkeiden myynnin lisäksi myös hyödykkeiden jälleenmyyntiä. Koska erilaiset jakelumuodot yleensä kilpailevat keskenään, markkinoita ei yleensä määritellä käytettävän jakelumuodon perusteella. Kun toimittajat myyvät kokonaista tuotelajitelmaa, koko tuotelajitelma voi määrätä tuotemarkkinat, jos ostaja pitää korvaavina hyödykkeinä koko tuotelajitelmaa eikä yksittäisiä hyödykkeitä. Koska ostajat markkinoilla A ovat ammattilaisia, maantieteelliset markkinat ovat yleensä laajemmat kuin markkinat, joilla hyödykkeen jälleenmyynti loppukuluttajille tapahtuu. Tämä johtaa usein kansallisten markkinoiden tai laajempien maantieteellisten markkinoiden määrittelemiseen.

(92) Yksinomaisen toimitusvelvoitteen tapauksessa ostajan markkinaosuus on sen osuus kaikista ostoista merkityksellisillä hankintamarkkinoilla(34). Seuraavassa esimerkissä myös nämä markkinat ovat markkinat A.

>PIC FILE= "C_2002122FI.002101.TIF">

(93) Jos vertikaalisessa sopimuksessa on kolme osapuolta, joista jokainen toimii kaupan eri portaalla, niiden markkinaosuuksien on oltava kullakin portaalla alle 30 prosentin markkinaosuuden kynnysarvon, jotta sopimus voi hyötyä ryhmäpoikkeuksesta. Jos esimerkiksi valmistajan, tukkukauppiaan (tai vähittäiskauppiaiden yhteenliittymän) ja vähittäiskauppiaan välisessä sopimuksessa sovitaan kilpailukiellosta, ei valmistajan eikä tukkukauppiaan (tai vähittäiskauppiaiden yhteenliittymän) markkinaosuus saa ylittää 30 prosenttia, jotta ryhmäpoikkeusta voitaisiin soveltaa.

(94) Jos toimittaja valmistaa sekä alkuperäistä laitetta että sen korjaus- tai varaosia, se on usein ainoa tai suurin toimittaja kyseisten korjaus- tai varaosien jälkimarkkinoilla. Näin voi käydä myös, jos toimittaja (OEM-toimittaja) antaa korjaus- tai varaosien valmistamisen alihankkijalle. Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisen kannalta merkitykselliset markkinat voivat muodostua alkuperäisen laitteen markkinoiden ja jälkimarkkinoiden mukaan eri tekijöistä, kuten kyseisen kilpailunrajoituksen vaikutuksista, laitteen elinkaaresta sekä korjaus- tai korvauskustannusten suuruudesta(35).

(95) Jos vertikaalisiin sopimuksiin sisältyy sopimustavaran toimittamisen lisäksi myös teollis- ja tekijänoikeuksia - kuten toimittajan tavaramerkin käyttöä - koskevia määräyksiä, jotka auttavat ostajaa markkinoimaan sopimustavaraa, ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisen kannalta ratkaisevaa on toimittajan markkinaosuus markkinoilla, joilla se myy sopimustavaraa. Kun luvakkeenantaja ei toimita tavaroita jälleenmyyntiä varten vaan tarjoaa teollis- ja tekijänoikeuksiin yhdistetyn palvelupaketin, joka kokonaisuudessaan muodostaa luvaketoiminnan kohteena olevan liiketoimintamallin, luvakkeenantajan on otettava huomioon markkinaosuutensa kyseisen liiketoimintamallin tarjoajana. Tätä varten luvakkeenantajan on laskettava markkinaosuutensa markkinoilla, joilla liiketoimintamalli toteutetaan eli markkinoilla, joilla luvakkeensaaja käyttää kyseistä liiketoimintamallia tarjotakseen tavaroita tai palveluita loppukäyttäjille. Tällaisilla markkinoilla kilpailijoita voivat olla muut franchising-toiminnan kohteena olevat liiketoimintamallit. Tällaisilla markkinoilla kilpailijoita voivat olla muut luvaketoiminnan kohteena olevat liiketoimintamallit mutta myös sellaisia korvaavia tavaroita tai palveluita tarjoavat toimijat, jotka eivät harjoita luvaketoimintaa. Markkinoiden määritelmästä riippumatta esimerkiksi pikaruokapalveluiden markkinoilla toimivan luvakkeenantajan on laskettava markkinaosuutensa kyseisillä markkinoilla niillä toimivien luvakkeensaajiensa myyntilukujen perusteella. Kun luvakkeenantaja liiketoimintamallin lisäksi toimittaa myös joitain tuotantopanoksia, kuten lihaa ja mausteita, sen on lisäksi laskettava markkinaosuutensa kyseisten tavaroiden myyntimarkkinoilla.

3. Merkitykselliset markkinat yksittäistapausten arvioinnin kannalta

(96) Ryhmäpoikkeusasetuksen ulkopuolelle jäävien vertikaalisten rajoitusten arvioimiseksi voi olla tarpeen tutkia myös muut markkinat kuin ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisen kannalta merkitykselliset markkinat. Vertikaalisella sopimuksella voi olla vaikutusta toimittajan ja ostajan välisten markkinoiden lisäksi myös näitä myöhempään kaupan portaaseen. Arvioitaessa vertikaalisia sopimuksia tapauskohtaisesti on tutkittava markkinat kaikilla kaupan portailla, joihin sopimuksen rajoitukset vaikuttavat.

(i) Ostajan omiin tavaroihinsa tai palveluihinsa sisällyttämien "välituotteiden tai -palveluiden" osalta vertikaalisilla rajoituksilla on yleensä vaikutusta vain toimittajan ja ostajan välisiin markkinoihin. Ostajalle asetettu kilpailukieltovelvoite voi esimerkiksi sulkea muut toimittajat pois markkinoilta, mutta ei vähennä kilpailua myöhemmällä portaalla eli myymälöissä. Yksinomaisen toimitusvelvoitteen tapauksessa ostajan asemalla myöhemmällä kaupan portaalla on merkitystä, koska kilpailijat markkinoilta sulkevalla ostajan käyttäytymisellä voi olla tuntuvaa kielteistä vaikutusta ainoastaan, jos sillä on markkinavoimaa kyseisellä portaalla.

(ii) "Lopputuotteiden" tapauksessa toimittajan ja ostajan välisiin markkinoihin keskittyvä analyysi ei todennäköisesti riitä, koska vertikaalisten rajoitusten kielteiset vaikutukset voivat ilmetä tuotemerkkien välisen ja/tai tuotemerkin sisäisen kilpailun vähenemisenä jälleenmyyntimarkkinoilla eli ostajasta seuraavassa markkinavaiheessa. Yksinmyynti esimerkiksi ei johda ainoastaan sulkevaan vaikutukseen toimittajan ja ostajan välisillä markkinoilla, vaan se voi ennen kaikkea vähentää tuotemerkin sisäistä kilpailua jakelijoiden jälleenmyyntialueilla. Jälleenmyyntimarkkinoilla on erityisesti merkitystä, jos ostaja on loppukuluttajille myyvä vähittäiskauppias. Valmistajan ja tukkukauppiaan sopima kilpailukielto voi estää muita valmistajia käyttämästä kyseistä tukkukauppiasta, mutta kilpailun häviäminen myymälöiden hyllyiltä ei ole kovin todennäköistä tukkukaupan tasolla. Samanlainen sopimus vähittäiskauppiaan kanssa voi kuitenkin johtaa tuotemerkkien välisen kilpailun häviämiseen myymälöistä jälleenmyyntimarkkinoilla.

(iii) Arvioitaessa tapauskohtaisesti "jälkimarkkinoita" merkitykselliset markkinat voivat olla alkuperäisen laitteen markkinat tai sen jälkimarkkinat tapauksen mukaan. Arvioitaessa tilannetta erillisillä jälkimarkkinoilla otetaan tilanne alkuperäisen laitteen markkinoilla joka tapauksessa huomioon. Vähemmän merkittävä asema alkuperäisen laitteen markkinoilla yleensä vähentää mahdollisia kilpailunvastaisia vaikutuksia jälkimarkkinoilla.

4. Markkinaosuuden laskeminen ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisesti

(97) Markkinaosuuden laskemisen on pääsääntöisesti perustuttava myynnin arvoa koskeviin lukuihin. Jos tätä koskevia tietoja ei ole saatavilla, voidaan tehdä perusteltuja arvioita. Arviot voivat perustua muihin luotettaviin markkinatietoihin kuten myynnin määriin (ks. ryhmäpoikkeusasetuksen 9 artiklan 1 kohta).

(98) Yrityksen sisäisellä tuotannolla eli välituotteen valmistamisella omaan käyttöön voi olla suurta merkitystä kilpailuanalyysin kannalta, koska se voi muodostaa kilpailunrajoituksen tai sitä voidaan käyttää yrityksen markkina-aseman vahvistamiseen. Määriteltäessä välituotteiden ja -palveluiden markkinoita ja laskettaessa markkinaosuutta sisäistä tuotantoa ei kuitenkaan oteta lukuun.

(99) Lopputuotteiden kaksoisjakelussa eli kun lopputavaran valmistaja toimii myös jakelijana markkinoilla markkinoiden määrittelyssä ja markkinaosuuden laskemisessa on kuitenkin otettava huomioon valmistajan myymien tavaroiden lisäksi tavarat, joita sen kilpailijat myyvät integroitujen jakelijoittensa ja kauppaedustajiensa kautta (ks. ryhmäpoikkeusasetuksen 9 artiklan 2 kohdan b alakohta). Integroidut jakelijat ovat ryhmäpoikkeusasetuksen 11 artiklassa tarkoitettuja sidossuhteessa olevia yrityksiä.

VI TÄYTÄNTÖÖNPANOPOLITIIKKA YKSITTÄISTAPAUKSISSA

(100) Vertikaalisia rajoituksia pidetään yleensä vähemmän haitallisina kuin horisontaalisia. Vertikaalisiin rajoituksiin suhtaudutaan suvaitsevammin kuin horisontaalisiin pääasiassa sen vuoksi, että jälkimmäisissä voi olla kyse samanlaisia tai korvaavia tavaroita tai palveluita tuottavien kilpailijoiden välisistä sopimuksista. Tällaisten horisontaalisten suhteiden tapauksessa yhden yrityksen käyttämä markkinavoima (hyödykkeen korkeampi hinta) voi hyödyttää sen kilpailijoita. Tämä puolestaan voi kannustaa kilpailijoita houkuttelemaan toisiaan kilpailunvastaiseen käyttäytymiseen. Vertikaalisissa suhteissa toisen tuotos on toisen tuotannontekijä. Tämä merkitsee sitä, että aiemmalla tai myöhemmällä kaupan portaalla toimivan yrityksen käyttämä markkinavoima yleensä haittaa toisen yrityksen hyödykkeen kysyntää. Sopimuspuolina olevilla yrityksillä on siten kannustin estää toisiaan käyttämästä markkinavoimaa.

(101) Tätä itsehillitsevää vaikutusta ei kuitenkaan ole syytä yliarvioida. Jos yrityksellä ei ole markkinavoimaa, se voi yrittää lisätä voittoaan vain optimoimalla valmistus- ja jakeluprosessinsa vertikaalisten rajoitusten avulla tai ilman niitä. Jos sillä taas on markkinavoimaa, se voi yrittää lisätä voittoaan sekä välittömien kilpailijoittensa kustannuksella nostamalla niiden kustannuksia että ostajiensa ja lopulta kuluttajien kustannuksella yrittämällä saada itselleen osan niille muodostuneesta lisäarvosta. Näin voi käydä, jos kaksi tuotantoketjun eri vaiheessa toimivaa yritystä jakaa ylimääräisen voiton tai jos toinen niistä käyttää vertikaalista rajoitusta saadakseen ylimääräisen voiton kokonaan itselleen.

(102) Arvioidessaan yksittäistapauksia, jotka kuuluvat sen lainkäyttövaltaan, EFTAn valvontaviranomainen soveltaa vertikaalisiin rajoituksiin 53 artiklaa ja tarkastelee niitä taloudellisten näkökohtien kannalta. Tämä rajoittaa 53 artiklan soveltamisen yrityksiin, joilla on tietty määrä markkinavoimaa, jolloin tuotemerkkien välinen kilpailu voi olla riittämätöntä. Tällaisissa tapauksissa tuotemerkin sisäisen ja tuotemerkkien välisen kilpailun suojeleminen on tärkeää, jotta varmistettaisiin tehokkuusedut ja kuluttajien hyötyminen.

1. Arviointipuitteet

1.1. Vertikaalisten rajoitusten kielteiset vaikutukset

(103) Vertikaalisista rajoituksista voi aiheutua markkinoilla seuraavat kielteiset vaikutukset, joita ETA:n kilpailuoikeudella pyritään ehkäisemään:

(i) muut toimittajat tai ostajat suljetaan pois markkinoilta luomalla esteitä markkinoille pääsylle;

(ii) tuotemerkkien välinen kilpailu vähenee markkinoilla toimivien yritysten välillä ja toimittajien tai ostajien salainen yhteistyö helpottuu; "kilpailunvastaisella yhteistyöllä" tarkoitetaan sekä erikseen sovittua yhteistyötä että hiljaiseen hyväksyntään perustuvaa yhteistyötä (tietoisesti samanlainen käyttäytyminen);

(iii) tuotemerkin sisäinen kilpailu vähenee saman tuotemerkin jakelijoiden välillä;

(iv) luodaan markkinoiden yhdentymistä haittaavia esteitä, ennen kaikkea rajoituksia, jotka kohdistuvat kuluttajien vapauteen ostaa tavara tai palvelu haluamastaan ETA:an kuuluvasta maasta.

(104) Kielteiset vaikutukset voivat johtua erilaisista vertikaalisista rajoituksista. Muodoltaan erilaisilla sopimuksilla voi olla sisällöllisesti samanlainen vaikutus kilpailuun. Mahdollisten kielteisten vaikutusten arvioimiseksi vertikaaliset rajoitukset on jaettava neljään ryhmään: yhden tuotemerkin määrääminen, jakelun rajoittaminen, jälleenmyyntihinnan määrääminen ja markkinoiden jakaminen. Eri ryhmiin kuuluvilla vertikaalisilla rajoituksilla on suunnilleen samanlaiset kielteiset vaikutukset kilpailuun.

(105) Jako neljään ryhmään perustuu vertikaalisten rajoitusten perustunnusmerkkeihin. Näitä neljää ryhmää arvioidaan 103-136 kohdassa. Vertikaalisia sopimuksia arvioidaan 137-229 kohdassa sen mukaan, miten niitä sovelletaan käytännössä, koska monet vertikaaliset sopimukset sisältävät useammanlaisia rajoituksia.

Yhden tuotemerkin määräämistä koskevien rajoitusten ryhmä

(106) Yhden tuotemerkin määräämistä koskevien rajoitusten ryhmään kuuluvat sopimukset, joiden tunnusmerkki on se, että ostajaa kannustetaan keskittämään tiettyä hyödykettä koskevat tilauksensa yhdelle toimittajalle. Tämä piirre esiintyy muun muassa kilpailukielloissa ja ostajalle asetetuissa määrällisissä velvoitteissa, joissa ostajan on toimittajan ja ostajan sopiman velvoitteen tai kannustinjärjestelyn vuoksi ostettava tietty hyödyke ja sitä korvaavat hyödykkeet vain tai pääasiassa yhdeltä toimittajalta. Sama piirre esiintyy myös sitomisessa, jossa velvoite tai kannustinjärjestely koskee hyödykettä, joka ostajan on ostettava voidakseen ostaa toisen, erillisen hyödykkeen. Ensimmäistä hyödykettä kutsutaan "sidotuksi" hyödykkeeksi ja toista "sitovaksi" hyödykkeeksi.

(107) Kilpailuun kohdistuvat neljä tärkeintä kielteistä vaikutusta ovat seuraavat: 1) Muut toimittajat kyseisillä markkinoilla eivät voi myydä tietyille ostajille, mikä voi johtaa markkinoiden sulkemiseen, tai sitomisen tapauksessa sidotun hyödykkeen markkinoiden sulkemiseen. 2) Markkinaosuudet ovat joustamattomia, mikä voi helpottaa kilpailunvastaista yhteistyötä, jos järjestelyyn osallistuu useampi toimittaja. 3) Lopputuotteiden jakelun osalta tuotemerkkien välinen kilpailu häviää myymälöistä, koska vähittäiskauppiaat myyvät vain yhtä tuotemerkkiä. 4) Sitomisen tapauksessa ostaja voi joutua maksamaan sidotusta hyödykkeestä korkeamman hinnan kuin muussa tapauksessa. Kaikki vaikutukset voivat johtaa tuotemerkkien välisen kilpailun vähenemiseen.

(108) Tuotemerkkien välisen kilpailun vähenemistä voi tasapainottaa toimittajien välisen kilpailun kiristyminen tuotemerkin yksinedustuksen takaavan sopimuksen saamiseksi, mutta mitä pitkäaikaisempi kilpailukieltovelvoite on, sitä todennäköisempää on, että tämä vaikutus ei riitä korvaamaan tuotemerkkien välisen kilpailun vähenemistä.

Jakelun rajoittamista koskeva ryhmä

(109) Jakelun rajoittamista koskevaan ryhmään kuuluvat sopimukset, joiden tunnusmerkki on, että valmistaja myy vain yhdelle tai muutamalle ostajalle. Tavoite voi olla rajoittaa ostajien määrää tietyllä maantieteellisellä alueella tai tietyssä asiakasryhmässä tai valita tietty ostajatyyppi. Tämä ominaisuus löytyy muun muassa seuraavista järjestelyistä:

- yksinmyynti ja yksinomaisten asiakkaiden määrääminen, jolloin toimittaja myy tietyllä alueella vain yhdelle ostajalle tai tietylle asiakasryhmälle;

- yksinomainen toimitusvelvoite ja toimittajalle asetettu määrällinen velvoite, jolloin toimittaja ja ostaja ovat sopineet velvoitteesta tai kannustinjärjestelystä, jonka vuoksi toimittaja myy vain tai pääasiassa yhdelle ostajalle;

- valikoiva jakelu, jolloin valtuutetuille jälleenmyyjille asetetut tai niiden kanssa sovitut ehdot yleensä rajoittavat jälleenmyyjien määrää;

- myynnin rajoittaminen jälkimarkkinoilla rajoittamalla komponenttitoimittajan myyntimahdollisuuksia.

(110) Kilpailuun kohdistuvat kolme tärkeintä kielteistä vaikutusta ovat seuraavat: 1) osa kyseisillä markkinoilla toimivista ostajista ei voi enää ostaa tietyltä toimittajalta, mikä voi johtaa etenkin yksinomaisen toimitusvelvoitteen tapauksessa hankintamarkkinoiden sulkemiseen, 2) jos useat tai kaikki kilpailevat toimittajat rajoittajat vähittäiskauppiaiden määrää, kilpailunvastainen yhteistyö joko jakelijan tasolla tai toimittajan tasolla voi helpottua, ja 3) tuotemerkin sisäinen kilpailu vähenee, koska harvempi jakelija tarjoaa kyseistä hyödykettä. Jos yksinoikeudelliset maantieteelliset alueet ovat suuria tai yksinoikeudellisten asiakkaiden nimeäminen yleistä, tuloksena voi olla tuotemerkin sisäisen kilpailun häviäminen kokonaan. Tuotemerkin sisäisen kilpailun väheneminen puolestaan voi johtaa tuotemerkkien välisen kilpailun heikkenemiseen.

Jälleenmyyntihinnan määräämistä koskevien rajoitusten ryhmä

(111) Jälleenmyyntihintasopimusten tunnusmerkki on, että ostajaa kielletään jälleenmyymästä alle tai yli tietyn hinnan taikka ostajan on jälleenmyytävä tiettyyn hintaan, tai ostajaa kannustetaan tällaiseen toimintaan. Ryhmä sisältää vähimmäishinnan, kiinteän hinnan ja enimmäishinnan määräämisen sekä ohjevähittäishinnat. Vaikka enimmäishinnat ja ohjevähittäishinnat eivät yleensä ole vakavimpia kilpailunrajoituksia, ne voivat silti johtaa kilpailua rajoittaviin vaikutuksiin.

(112) Jälleenmyyntihinnan määräämisestä kilpailulle aiheutuvat kaksi tärkeintä kielteistä vaikutusta ovat seuraavat: 1) tuotemerkin sisäisen hintakilpailun väheneminen ja 2) lisääntynyt hintojen läpinäkyvyys. Vähimmäishinnan ja kiinteän hinnan määräämisen tapauksissa jakelijat eivät enää voi kilpailla tuotemerkin hinnalla, mikä johtaa tuotemerkin sisäisen hintakilpailun täydelliseen häviämiseen. Enimmäishinta tai ohjevähittäishinta voivat toimia jälleenmyyjille kiintopisteenä, joka johtaa kyseisen hintatason enemmän tai vähemmän yhdenmukaisen soveltamiseen. Hintojen ja vastuun niiden muutoksista muuttuminen läpinäkyvimmäksi helpottaa valmistajien tai jakelijoiden välistä horisontaalista kilpailunvastaista yhteistyötä ainakin keskittyneillä markkinoilla. Koska tuotemerkin sisäisen hintakilpailun väheneminen vähentää myös paineita alentaa hyödykkeen hintaa, sen epäsuora vaikutus voi olla tuotemerkkien välisen kilpailun väheneminen.

Markkinoiden jakamista koskevien rajoitusten ryhmä

(113) Markkinoiden jakaminen käsittää sopimukset, joiden tunnusmerkki on, että ostajaan kohdistetaan rajoituksia sen suhteen, mistä se hankkii tietyn tuotteen tai kenelle se ne jälleenmyy. Tämä piirre ilmenee yksinostossa, jossa toimittajan ja ostajan sopima velvoite tai kannustinjärjestely pakottaa ostajan ostamaan tietyn hyödykettä, esimerkiksi olutmerkin X, ainoastaan kyseiseltä toimittajalta, mutta jättää ostajalle vapauden ostaa ja myydä myös kilpailevia hyödykkeitä, kuten esimerkiksi kilpailevia olutmerkkejä. Ryhmään kuuluu myös jälleenmyynnin alueellinen rajoittaminen ja ensisijaisen vastuualueen määrääminen sekä jakelijan sijoittautumista ja jälleenmyyntiasiakkaita koskevat rajoitukset.

(114) Tärkein kilpailuun kohdistuva kielteinen vaikutus on tuotemerkin sisäisen kilpailun väheneminen, mikä voi auttaa toimittajaa jakamaan markkinat ja siten estää niiden yhdentymisen. Tämä voi helpottaa hintasyrjintää. Jos useimmat tai kaikki kilpailevat toimittajat rajoittavat ostajiensa hankinta- tai jälleenmyyntimahdollisuuksia, tämä voi helpottaa kilpailunvastaista yhteistyötä joko jakelijoiden tasolla tai toimittajien tasolla.

1.2. Vertikaalisten rajoitusten myönteiset vaikutukset

(115) On tärkeää muistaa, että vertikaalisilla rajoituksilla on usein myös myönteisiä vaikutuksia. Ne esimerkiksi edistävät kilpailemista muulla kuin hinnalla ja palveluiden laadun paranemista. Jos yrityksellä ei ole markkinavoimaa, se voi yrittää lisätä voittojaan vain optimoimalla valmistus- tai jakeluprosessinsa. Tällaisissa tapauksissa vertikaalisista rajoituksista on usein hyötyä, koska tavanomaiset riippumattomien toimittajien ja ostajien väliset puhtaasti kaupalliset järjestelyt, joissa sovitaan vain hinnoista ja määristä, voivat johtaa investointien ja myynnin jäämiseen alle optimaalisen tason.

(116) Vaikka näissä suuntaviivoissa pyritään antamaan mahdollisimman tasapuolinen kuvaus vertikaalisten rajoitusten perusteluista, sen ei väitetä olevan lopullinen tai tyhjentävä. Vertikaalisten rajoitusten käyttöä voidaan perustella seuraavilla syillä:

(1) Vapaamatkustajaongelman ratkaiseminen. Jakelija voi joskus saada ilmaista hyötyä toisen jakelijan myynninedistämisponnisteluista. Tämä ongelma on yleisin tukku- ja vähittäiskaupan tasolla. Vapaamatkustajuutta voidaan yrittää estää yksinmyynnin kaltaisten rajoitusten avulla. Vapaamatkustajuutta voi esiintyä myös toimittajien välillä, kun toimittaja yleensä vähittäiskaupan tasolla investoi ostajan tiloissa tapahtuvaan myynninedistämiseen, joka voi houkutella asiakkaita myös sen kilpailijoille. Kilpailukiellon kaltaisista rajoituksista voi olla apua tämänkaltaisen vapaamatkustajuuden estämisessä. Jollei ole todellista vapaamatkustajuutta, ei myöskään ole ongelmaa. Ostajien välistä vapaamatkustajuutta voi esiintyä vain myyntiä edeltävien palveluiden kohdalla, ei myynnin jälkeisen. Hyödykkeen on yleensä oltava suhteellisen uusi tai teknisesti monimutkainen, koska muuten asiakas voi aiempien hankintojensa perusteella tietää hyvinkin tarkkaan, mitä haluaa. Hyödykkeen on myös oltava suhteellisen arvokas, koska muuten asiakkaan ei kannata mennä yhteen myymälään hankkimaan tietoja ja toiseen ostamaan hyödykettä. Lisäksi edellytetään, että toimittajan ei kannata tehdä jokaisen ostajan kanssa erikseen sopimusta myyntiä edeltävästä tehokkaasta palvelusta.

Myös toimittajien välinen vapaamatkustajuus rajoittuu tiettyihin tilanteisiin eli tapauksiin, joi