ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 186/12

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 31 päivänä lokakuuta 2017,

asiassa E-16/16

Fosen-Linjen AS vastaan AtB AS

(Julkiset hankinnat – Direktiivi 89/665/ETY – Direktiivi 2004/18/EY – Vahingonkorvausvaatimus – Syyllisyys – Säännösten rikkomisen vakavuus – Todistustaakka – Toimitetun tarjouksen tarkistaminen – Tehokkuuden, tasapuolisen kohtelun, avoimuuden ja suhteellisuuden periaatteet)

(2018/C 186/06)

Asiassa E-16/16, Fosen-Linjen AS vastaan AtB AS, Frostatingin muutoksenhakutuomioistuin (Frostating lagmannsrett) on esittänyt valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden välisen sopimuksen 34 artiklan nojalla tuomioistuimelle PYYNNÖN, joka koskee julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 21 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/665/ETY ja erityisesti sen 1 artiklan 1 kohdan ja 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan tulkintaa. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti, ja tuomarit Per Christiansen (esittelevä tuomari) ja Benedikt Bogason (ad hoc -tuomari), on antanut 31 päivänä lokakuuta 2017 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

1. Vahingonkorvausten määrääminen direktiivin 89/665/ETY 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti ei riipu siitä, johtuiko julkisia hankintoja koskevan lainsäädännön säännöksen rikkominen syyllisyydestä ja toiminnasta, joka poikkesi huomattavasti oikeutetusta toimintatavasta, vai oliko rikkomisen syynä olennainen virhe vai johtuiko se aineellisen, merkittävän ja ilmeisen virheen olemassaolosta. Pelkkä julkisia hankintoja koskevan lainsäädännön rikkominen sellaisenaan riittää perusteeksi hankintaviranomaisen velvollisuudelle maksaa vahinkoa kärsineelle henkilölle vahingonkorvausta direktiivin 89/665/ETY 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti edellyttäen, että muut vahingonkorvauksen määräämisen edellytykset, erityisesti syy-yhteyttä koskeva edellytys, täyttyvät.

2. Direktiivi 89/665/ETY ei ole esteenä vaatimukselle, jonka mukaan vahingonkorvauksen määräämisen edellytyksenä on, että vahinkoa kärsinyt tarjoaja osoittaa selkeästi ja kiistatta, että sopimus olisi pitänyt tehdä tarjoajan kanssa, mikäli hankintaviranomainen ei olisi tehnyt virhettä, kunhan vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita noudatetaan.

3. Direktiivi 89/665/ETY ei ole esteenä sellaiselle kansallisen oikeuden säännökselle, joka vapauttaa hankintaviranomaisen vastuuvelvollisuudesta sopimuksesta aiheutuvan positiivisen koron osalta, silloin kun tarjouskilpailu on peruutettu hankintaviranomaisen tekemän virheen takia ja julkisia hankintoja koskevan ETA:n lainsäädännön mukaisesti, vaikka kyseiseen virheeseen ei vedottu tarjouskilpailun aikana ja vaikka se poikkeaa kantajan mainitsemasta virheestä. Hankintaviranomaisen tehtävänä on näyttää toteen tällaisen virheen olemassaolo ja perustella päätöksensä peruuttaa tarjouskilpailu.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 120/23

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 2 päivänä elokuuta 2016,

asiassa E-34/15

EFTAn valvontaviranomainen vastaan Islanti

(EFTA-valtion velvollisuuksien laiminlyönti – Täytäntöönpanon laiminlyönti – Direktiivi 2012/46/EU liikkuviin työkoneisiin asennettavien polttomoottoreiden kaasu- ja hiukkaspäästöjen torjuntatoimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 97/68/EY muuttamisesta)

(2017/C 120/11)

Asiassa E-34/15, EFTAn valvontaviranomainen vastaan Islanti, on esitetty HAKEMUS, jossa pyydetään tuomioistuinta toteamaan, että Islanti on laiminlyönyt Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen liitteessä II olevan XXIV luvun 1a kohdassa tarkoitetun säädöksen (komission direktiivi 2012/46/EU, annettu 6 päivänä joulukuuta 2012, liikkuviin työkoneisiin asennettavien polttomoottoreiden kaasu- ja hiukkaspäästöjen torjuntatoimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/68/EY muuttamisesta), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sen pöytäkirjalla 1, sekä ETA-sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa jättäessään hyväksymättä säädöksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet asetetun määräajan kuluessa tai joka tapauksessa jättäessään ilmoittamatta kyseisistä toimenpiteistä EFTAn valvontaviranomaiselle. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti, ja tuomarit Per Christiansen (esittelevä tuomari) ja Páll Hreinsson, on antanut 2 päivänä elokuuta 2016 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

Tuomioistuin

1. toteaa, että Islanti on laiminlyönyt Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen liitteessä II olevan XXIV luvun 1a kohdassa tarkoitetun säädöksen (komission direktiivi 2012/46/EU, annettu 6 päivänä joulukuuta 2012, liikkuviin työkoneisiin asennettavien polttomoottoreiden kaasu- ja hiukkaspäästöjen torjuntatoimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/68/EY muuttamisesta), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sen pöytäkirjalla 1, sekä ETA-sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa jättäessään hyväksymättä säädöksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet asetetun määräajan kuluessa;
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 467/22

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 2 päivänä lokakuuta 2015,

asiassa E-7/15

EFTAn valvontaviranomainen vastaan Norjan kuningaskunta

(EFTA-valtion velvollisuuksien laiminlyönti – direktiivi 2008/50/EY ilmanlaadusta ja sen parantamisesta – tiettyjen ilman epäpuhtauksien raja-arvot – ilmanlaatusuunnitelma)

(2016/C 467/09)

Asiassa E-7/15, EFTAn valvontaviranomainen vastaan Norjan kuningaskunta, on esitetty HAKEMUS, jossa pyydetään tuomioistuinta toteamaan, että Norjan kuningaskunta on laiminlyönyt Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen liitteessä XX olevassa 14c kohdassa tarkoitetun säädöksen (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/50/EY, annettu 21 päivänä toukokuuta 2008, ilmanlaadusta ja sen parantamisesta) mukaiset velvoitteensa, koska tietyillä Norjan alueilla on vaihtelevassa määrin ylitetty ilman rikkidioksidin (SO2), hiukkasten (PM10) ja typpidioksidin (NO2) pitoisuuksien raja-arvot vuosina 2008–2012 ja koska Norja ei ole noudattanut direktiivissä säädettyä ilmanlaatusuunnitelman laatimisvelvoitetta. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti ja esittelevä tuomari, sekä tuomarit Per Christiansen ja Páll Hreinsson, on antanut 2 päivänä lokakuuta 2015 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

Tuomioistuin

1. toteaa, että i) ylittäessään vaihtelevassa määrin alueilla NO3, NO4 ja NO6 direktiivin 1999/30/EY 3 ja 5 artiklassa eli nykyisin direktiivin 2008/50/EY 13 artiklassa tarkoitetut ilman rikkidioksidin (SO2) ja hiukkasten (PM10) pitoisuuksien raja-arvot vuosina 2009–2012, ii) ylittäessään vaihtelevassa määrin alueilla NO1, NO3 ja NO5 direktiivin 1999/30/EY 4 artiklassa eli nykyisin direktiivin 2008/50/EY 13 artiklassa tarkoitetut ilman typpidioksidin (NO2) pitoisuuksien raja-arvot vuosina 2010–2012 ja iii) jättäessään vaihtelevasti alueiden NO1, NO2, NO3, NO4 ja NO5 osalta noudattamatta direktiivin 96/62/EY 8 artiklan 3 kohdassa eli nykyisin direktiivin 2008/50/EY 23 artiklassa asetettua velvoitetta laatia ilmanlaatusuunnitelma Norjan kuningaskunta on laiminlyönyt Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen liitteessä XX olevassa 14c kohdassa tarkoitetun säädöksen (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/50/EY, annettu 21 päivänä toukokuuta 2008, ilmanlaadusta ja sen parantamisesta) mukaiset velvoitteensa;
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 183/6

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 10 päivänä marraskuuta 2014,

asiassa E-9/14

Otto Kaufmann AG

(Tutkittavaksi ottaminen – Tietojenvaihto oikeushenkilöiden saamista tuomioista – Palvelujen tarjoamisen vapaus – Sijoittautumisvapaus – Direktiivi 2004/18/EY – Direktiivi 2006/123/EY)

(2015/C 183/07)

Asiassa E-9/14, Otto Kaufmann AG, Liechtensteinin ruhtinaskunnan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (Fürstliches Landgericht des Fürstentums Liechtenstein) on esittänyt valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden välisen sopimuksen 34 artiklan nojalla tuomioistuimelle PYYNNÖN, joka koskee Euroopan talousalueen lainsäädännön tulkintaa oikeushenkilöiden saamien rikostuomioiden merkitsemisestä rekisteriin. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti, sekä tuomarit Per Christiansen (esittelevä tuomari) ja Páll Hreinsson, on antanut 10 päivänä marraskuuta 2014 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

ETA-sopimuksen 31 ja 36 artiklassa ei edellytetä oikeushenkilön saaman rikostuomion selkeää merkitsemistä rekisteriin. Direktiivin 2004/18/EY 45 artiklan ja direktiivin 2006/123/EY 33 artiklan kaltaiset säännökset saattavat edellyttää, että ETA-valtio antaa toiselle ETA-valtiolle pyynnöstä tietoja tuomioista, jotka liittyvät oikeushenkilöiden pätevyyteen tai ammatilliseen luotettavuuteen. Näiden tietojen ylläpidosta ja käsittelystä säätäminen jätetään direktiiveissä kuitenkin kansallisen lainsäädännön varaan.
2.

Asetuksen (ETY) N:o 1768/92 4 artiklan mukaisesti lisäsuojatodistuksen antama suoja ulottuu peruspatentin kattamaan tiettyyn viruskantaan, johon ei viitata asetuksen (ETY) N:o 1768/92 3 artiklan b alakohdan mukaisessa virusrokotteen myyntiluvassa, vain jos tämä kanta on sama vaikuttava aine kuin luvan saanut lääketuote ja sillä on niihin terapeuttisiin käyttöaiheisiin kuuluvat terapeuttiset vaikutukset, joille myyntilupa myönnettiin. Ei ole merkitystä, onko muulle kannalle perustuvalle lääketuotteelle hankittava erillinen myyntilupa. Näiden tekijöiden arviointi on tosiseikkoja koskeva kysymys, jonka selvittäminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä. Lisäsuojatodistus on mitätön, jos sille on myönnetty laajempi soveltamisala kuin asianomaisessa myyntiluvassa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 88/12

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 15 päivänä marraskuuta 2013,

asiassa E-11/13

EFTAn valvontaviranomainen v. Islanti

(Sopimuspuolen velvoitteiden noudattamatta jättäminen – vakuutusedustuksesta 9 päivänä joulukuuta 2002 annettu direktiivi 2002/92/EY)

2014/C 88/09

Asiassa E-11/13, EFTAn valvontaviranomainen v. Islanti, on esitetty KANNE, jossa pyydetään EFTAn tuomioistuinta toteamaan, että koska Islanti ei ole pannut asianmukaisesti täytäntöön Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen liitteessä IX olevassa 13b kohdassa tarkoitetun säädöksen (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/92/EY, annettu 9 päivänä joulukuuta 2002, vakuutusedustuksesta), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimuksen pöytäkirjalla 1, 9 artiklan 1 ja 2 kohtaa sekä 10 artiklaa, se on laiminlyönyt kyseisen säädöksen ja ETA-sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, tuomioistuimen presidentti ja esittelijä, ja tuomarit Per Christiansen ja Páll Hreinsson, on antanut 15 päivänä marraskuuta 2013 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

Tuomioistuin

1. toteaa, että koska Islanti ei ole määräaikaan mennessä pannut asianmukaisesti täytäntöön Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen liitteessä IX olevassa 13b kohdassa tarkoitetun säädöksen (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/92/EY, annettu 9 päivänä joulukuuta 2002, vakuutusedustuksesta), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimuksen pöytäkirjalla 1, 9 artiklan 1 ja 2 kohtaa sekä 10 artiklaa, se on laiminlyönyt mainitun säädöksen ja ETA-sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa;
1.

Direktiivin 2003/98/EY 6 ja 7 artiklan mukaan julkisen sektorin asiakirjojen uudelleenkäyttöä koskevia maksuja perittäessä kyseisen julkisen sektorin elimen on eriteltävä maksujen määräytymisperiaatteet. Niistä on käytävä ilmi, että maksuista kertyvät kokonaistulot eivät ylitä asiakirjojen keräämisestä, tuottamisesta, jäljentämisestä ja jakelusta aiheutuvia kustannuksia tai investoinneille saatavaa kohtuullista tuottoa. Jos maksujen määrittämisessä huomioon otettavat seikat ovat epäselviä, on tehtävä ainakin kustannusarvio. Maksujen laskentaperusteet ilmoitetaan kuitenkin vain pyynnöstä. Tämä koskee sekä laissa säädettyjä maksuja että kyseisen julkisen viranomaisen tai muun tahon asettamia maksuja.
2.

Direktiivin 92/96/ETY 31 artiklaa ja liitteessä II olevan A kohdan a11 ja a12 kohtaa sekä direktiivin 2002/83/EY 36 artiklaa ja liitteessä III olevan A kohdan a11 ja a12 kohtaa on tulkittava siten, että on kansallisen tuomioistuimen tehtävä määrittää kaikkien käsiteltävänään olevaan asiaan liittyvien merkityksellisten seikkojen perusteella, ovatko vakuutuksenottajalle ennen sijoitussidonnaista henkivakuutusta koskevan sopimuksen tekemistä annetut kirjalliset tiedot täydelliset, selkeät ja täsmälliset sekä — riittävät niiden osuuksien määrittelemiseksi (laskentayksiköissä), joihin edut on sidottu, ja — riittävät perustana olevien varojen luonteen kuvailemiseksi siten, että mahdollinen vakuutuksenottaja pystyi valitsemaan tarpeisiinsa parhaiten soveltuvan sopimuksen.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 27/21

TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS,

annettu 11 päivänä lokakuuta 2017,

asiassa E-7/12, OIKEUDENKÄYNTIKULUT

Schenker North AB, Schenker Privpak AB ja Schenker Privpak AS vastaan EFTAn valvontaviranomainen

(Oikeudenkäyntikulujen vahvistaminen – Korvattavat oikeudenkäyntikulut – Viivästyskorot)

(2018/C 27/09)

Asiassa E-7/12, OIKEUDENKÄYNTIKULUT, Schenker North AB, Schenker Privpak AB ja Schenker Privpak AS vastaan EFTAn valvontaviranomainen, on esitetty HAKEMUS tuomioistuimen 9 päivänä heinäkuuta 2013 asiassa E-7/12, Schenker North ym. vastaan EFTAn valvontaviranomainen, EFTAn oikeustapauskokoelma 2013, s. 356, antamassa tuomiossa määräämien oikeudenkäyntikulujen vahvistamiseksi. Tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti ja esittelevä tuomari, ja tuomarit Per Christiansen ja Ása Ólafsdóttir (ad hoc), antoi 11 päivänä lokakuuta 2017 määräyksen, jonka määräysosa on seuraava:

1. Niiden jäljellä olevien kustannusten kokonaismääräksi, jotka EFTAn valvontaviranomaisen on maksettava kantajille, vahvistetaan 63 095 euroa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 136/8

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 23 päivänä tammikuuta 2012,

asiassa E-2/11

STX Norway Offshore AS ja muut vastaan Norjan valtio, jota edustaa tariffilautakunta

(Palvelujen tarjoamisen vapaus – direktiivi 96/71/EY – työntekijöiden lähettäminen työhön toiseen jäsenvaltioon – minimipalkat – enimmäistyöaika – yöpymistä edellyttävistä työtehtävistä maksettava korvaus – kulukorvaukset)

2012/C 136/05

Asiassa E-2/11, STX Norway Offshore AS ja muut vastaan Norjan valtio, jota edustaa tariffilautakunta, Borgarting lagmannsrett (Borgartinging muutoksenhakutuomioistuin Norjassa) on esittänyt EFTA-valtioiden välisen, valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamista koskevan sopimuksen 34 artiklan nojalla tuomioistuimelle PYYNNÖN, joka koskee telakkateollisuudessa yleisesti sovellettavaksi julistettuun työehtosopimukseen sisältyvien työehtojen yhdenmukaisuutta ETA:n lainsäädännön kanssa sekä ETA-sopimuksen 36 artiklan ja ETA-sopimuksen liitteessä XVIII olevassa 30 kohdassa mainitun säädöksen eli palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16 päivänä joulukuuta 1996 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/71/EY, sellaisena kuin se on muutettuna ETA-sopimukseen liitetyllä pöytäkirjalla 1, 3 artiklan tulkintaa. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti, ja tuomarit Per Christiansen ja Páll Hreinsson (esittelevä tuomari), on antanut 23 päivänä tammikuuta 2012 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

1. Direktiivin 96/71/EY 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohtaan sisältyvä ilmaus ”enimmäistyöajat ja vähimmäislepoajat” kattaa neuvoa-antavaa lausuntoa koskevassa pyynnössä kuvattujen kaltaiset ”normaalia enimmäistyöaikaa” koskevat ehdot.

2. Direktiivin 96/71/EY 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdan, sellaisena kuin se on tulkittuna ETA-sopimuksen 36 artiklan valossa, mukaan ETA-valtio ei periaatteessa voi vaatia toiseen ETA-valtioon sijoittautunutta, sen alueella palveluja tarjoavaa yritystä maksamaan työntekijöilleen omien kansallisten sääntöjensä mukaista vähimmäiskorvausta yöpymistä edellyttävistä työtehtävistä, paitsi jos tällaista lisäkorvausta koskevat säännöt perustuvat yleisen edun tavoitteeseen ja niiden soveltaminen on oikeasuhteista. Sen, ovatko nämä säännöt yleistä etua koskevan tavoitteen mukaisia ja pyritäänkö niillä tähän tavoitteeseen asianmukaisin keinoin, määrittävät vastaanottavan ETA-valtion kansalliset viranomaiset tai tapauksen mukaan sen tuomioistuimet.

3. Direktiivin 96/71/EY mukaan ETA-valtio ei voi taata toisesta ETA-valtiosta alueelleen lähetettyjen työntekijöiden matka-, oleskelu- ja majoituskulukorvauksia yöpymistä edellyttävien työtehtävien tapauksessa, ellei tätä voida perustella yleiseen järjestykseen liittyvin säännöksin.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 27/21

TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS,

annettu 11 päivänä lokakuuta 2017,

asiassa E-14/11, OIKEUDENKÄYNTIKULUT

Schenker North AB, Schenker Privpak AB ja Schenker Privpak AS vastaan EFTAn valvontaviranomainen

(Oikeudenkäyntikulujen vahvistaminen – Korvattavat oikeudenkäyntikulut – Viivästyskorot)

(2018/C 27/08)

Asiassa E-14/11, OIKEUNDENKÄYNTIKULUT, Schenker North AB, Schenker Privpak AB ja Schenker Privpak AS vastaan EFTAn valvontaviranomainen, on esitetty HAKEMUS tuomioistuimen 21 päivänä joulukuuta 2012 asiassa E-14/11, Schenker North ym. vastaan EFTAn valvontaviranomainen, EFTAn oikeustapauskokoelma 2012, s. 1178, antamassa tuomiossa määräämien oikeudenkäyntikulujen vahvistamiseksi. Tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti ja esittelevä tuomari, ja tuomarit Per Christiansen ja Ása Ólafsdóttir (ad hoc), antoi 11 päivänä lokakuuta 2017 määräyksen, jonka määräysosa on seuraava:

1. Niiden jäljellä olevien kustannusten kokonaismääräksi, jotka EFTAn valvontaviranomaisen on maksettava kantajille, vahvistetaan 95 944 euroa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 291/14

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 12 päivänä syyskuuta 2011,

asiassa E-16/10

Philip Morris Norway AS vastaan Norjan valtio, asiamiehenään terveysministeriö

(Tavaroiden vapaa liikkuvuus – tupakkatuotteiden esillepanon kielto – ETA-sopimuksen 11 ja 13 artikla – määrällisiä rajoituksia vastaavat toimenpiteet – myyntijärjestelyt – kansanterveyden suojeleminen – suhteellisuusperiaate)

2012/C 291/05

Asiassa E-16/10, Philip Morris Norway AS vastaan Norjan valtio, asiamiehenään terveysministeriö, Oslo tingrett (Oslon käräjäoikeus) on esittänyt EFTAn tuomioistuimelle valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden sopimuksen 34 artiklan nojalla PYYNNÖN, joka koskee ETA-sopimuksen 11 ja 13 artiklan tulkintaa ja erityisesti sitä, muodostaako tupakkatuotteiden esillepanon vähittäismyymälöissä kieltävä laki, jollainen Norjassa on, ETA-sopimuksen 11 artiklassa tarkoitetun kyseisen artiklan lainvastaisen rajoituksen ja jos rajoitus todetaan 11 artiklaa sääntöjenvastaisesti rajoittavaksi, mitkä kriteerit ovat ratkaisevia määritettäessä kyseisen esillepanokiellon suhteellisuutta ETA-sopimuksen 13 artiklaan nähden. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti, sekä tuomarit Thorgeir Örlygsson (esittelevä tuomari) ja Per Christiansen, antoi 12 päivänä syyskuuta 2011 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

1. ETA-valtion kansallisella lainsäädännöllä määräämä tupakka-tuotteiden esillepanon kielto, jollainen käsiteltävässä tapauksessa on kyseessä, muodostaa ETA-sopimuksen 11 artiklassa tarkoitettua määrällistä rajoitusta vastaavan toimenpiteen. Itse asiassa kielto vaikuttaa enemmän muista ETA-valtioista maahantuotujen tuotteiden markkinointiin, kuin sellaisten maahantuotujen tuotteiden markkinointiin, joita vielä äskettäin valmistettiin Norjassa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 256/8

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 1 päivänä joulukuuta 2009,

asiassa E-7/09

EFTAn valvontaviranomainen vastaan Liechtensteinin ruhtinaskunta

(Sopimuspuolen velvoitteiden noudattamatta jättäminen – pääomayhtiöiden rajatylittävistä sulautumisista annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/56/EY)

2010/C 256/08

Asiassa E-7/09, EFTAn valvontaviranomainen vastaan Liechtensteinin ruhtinaskunta, on esitetty HAKEMUS, jossa pyydetään tuomioistuinta toteamaan, että jättäessään hyväksymättä ETA-sopimuksen liitteessä XXII olevassa 10e kohdassa tarkoitetun säädöksen (pääomayhtiöiden rajatylittävistä sulautumisista 26 päivänä lokakuuta 2005 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/56/EY), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sopimuksen pöytäkirjalla 1, täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet asetetun määräajan kuluessa Liechtensteinin ruhtinaskunta on laiminlyönyt kyseisen säädöksen 19 artiklan ja ETA-sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa, EFTAn tuomioistuin toimien kokoonpanossa presidentti Carl Baudenbacher ja tuomarit Henrik Bull (esittelevä tuomari) ja Thorgeir Örlygsson, on antanut 1 päivänä joulukuuta 2009 tuomion,

jonka tuomiolauselma on seuraava:

1. Todetaan, että jättäessään hyväksymättä pääomayhtiöiden rajatylittävistä sulautumisista 26 päivänä lokakuuta 2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/56/EY, sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sopimuksen pöytäkirjalla 1, täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet asetetun määräajan kuluessa Liechtensteinin ruhtinaskunta on laiminlyönyt kyseisen direktiivin 19 artiklan ja ETA-sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 297/51

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO

annettu 3. toukokuuta 2006

asiassa E-3/05

EFTA:n valvontaviranomainen vastaan Norjan kuningaskunta

(Sopimusvelvoitteiden noudattamatta jättäminen — työntekijöiden vapaa liikkuvuus — siirtotyöläisten sosiaaliturva tapauksissa, joissa henkilön perheenjäsenet asuvat jossakin toisessa ETA-valtiossa — perhe-etuuksien saamisen edellytyksenä olevat kotipaikkaa koskevat alueelliset vaatimukset — asetuksen (ETY) N:o 1408/71 73 artikla — asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohta — syrjintä — oikeuttamisperusteena tavoite päästä pysyvään ratkaisuun)

(2006/C 297/18)

Asiassa E-3/05, EFTAn valvontaviranomainen vastaan Norjan kuningaskunta, on esitetty pyyntö, jonka mukaan tuomioistuimen olisi julistettava, että Norjan kuningaskunta on laiminlyönyt ETA-sopimuksen liitteessä VI olevassa 1 kohdassa tarkoitetun säädöksen (neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71, annettu 14 päivänä kesäkuuta 1971, sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sen pöytäkirjalla 1, 73 artiklan mukaiset velvoitteensa; tai vaihtoehtoisesti, että soveltamalla edelleen samaa vaatimusta Norjan kuningaskunta on laiminlyönyt ETA-sopimuksen liitteessä V olevassa 2 kohdassa tarkoitetun säädöksen (neuvoston asetus (ETY) N:o 1612/68, annettu 15 päivänä lokakuuta 1968, työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sen pöytäkirjalla 1, 7 artiklan 2 kohdan mukaiset velvoitteensa. EFTAn tuomioistuin, jonka muodostivat tuomioistuimen presidentti Carl Baudenbacher ja tuomarit Henrik Bull ja Thorgeir Örlygsson (esittelijä), antoi 3. toukokuuta 2006 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

1. Valitus hylätään.