ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 58/3

Rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista sekä neuvoston asetusten (ETY) N:o 1191/69 ja (ETY) N:o 1107/70 kumoamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1370/2007 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti julkaistava Aust-Agderin läänin ilmoitus tarjouskilpailumenettelystä

2013/C 58/03

1. Toimivaltaisen viranomaisen nimi ja osoite:

Aust-Agder County Plan- og samferdselsavdelingen Hilde Bergersen Box 788 Stoa 4809 Arendal NORWAY

Vuoden 2013 puolivälin jälkeen tarjouksesta vastaa:

Agder kollektivtrafikk AS Kjell Sverre Drange Vestre Strandgt. 33 4611 Kristiansand NORWAY

2. Suunniteltu sopimuksentekomenettely:

Avoin tarjouskilpailumenettely

3. Palvelut ja alat, joita sopimuksentekomenettely mahdollisesti koskee:

Linja-autoliikenne Aust-Agderin läänissä (Risørin, Gjerstadin, Tvedestrandin, Vegårshein, Arendalin, Grimstadin ja Lillesandin kunnat). Sopimus kattaa sekä säännölliset reitit että koulukuljetukset.
a)

muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden terveyssäännöistä sekä asetuksen (EY) N:o 1774/2002 kumoamisesta 21 päivänä lokakuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1069/2009, sellaisena kuin se on muutettuna ja mukautettuna ETA-sopimukseen mainitun sopimuksen liitteessä I tarkoitetuilla erityisillä ja alakohtaisilla mukautuksilla, 12 artiklan c alakohdan, 13 artiklan c alakohdan ja 14 artiklan c alakohdan vastaisesti kuolleiden eläinten, luokkaan 3 kuuluvan teurastamojätteen ja kotiteurasjätteen suoraa hävittämistä hyväksytyillä kaatopaikoilla Islannissa ilman edeltävää käsittelyä; eikä
C 141/13

Héraðsdómur Reykjavíkurin pyyntö saada EFTAn tuomioistuimelta neuvoa-antava lausunto asiassa Zvonimir Cogelja v. The Directorate of Health

(Asia E-17/20)

(2021/C 141/13)

Héraðsdómur Reykjavíkur (Reykjavikin käräjäoikeus) on esittänyt 8. joulukuuta 2020 pyynnön saada EFTAn tuomioistuimelta neuvoa-antava lausunto asiassa Zvonimir Cogelja v. The Directorate of Health. Pyyntö saapui EFTAn tuomioistuimen kirjaamoon 8. joulukuuta 2020 ja koskee seuraavaa kysymystä:

Edellytetäänkö ammattipätevyyden tunnustamisesta annetun direktiivin 2005/36/EY 25 artiklassa (ks. myös kyseisen direktiivin 3 artiklan ensimmäisen kohdan c alakohta sekä 21 ja 26 artikla), että ETA-valtion, joka myöntää pätevyyttä osoittavan asiakirjan (nk. erikoislääkärin lupa, islanniksi sérfræðileyfi) lääkärille, jonka pätevyys tunnustetaan automaattisesti muissa ETA-valtioissa, on itse annettava koulutus, jonka tunnustamista haetaan pätevyyttä osoittavan asiakirjan myöntämisen kautta, sillä seurauksella, että EFTA-valtio ei voi myöntää tällaista pätevyyttä osoittavaa asiakirjaa, jos koulutusta ei ole suoritettu kyseisessä valtiossa?
4.

Jos myös kysymykseen 3 vastataan kieltävästi ja näin ollen velvollisuutta esittää tausta-asiakirjat (yhtiöjärjestys jne.) sovelletaan kaikissa tapauksissa: a) Mikä on toimitettavien asiakirjojen vähimmäislaajuus, kun otetaan huomioon luonnollisten henkilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta ja direktiivin 95/46/EY kumoamisesta annetun asetuksen (EU) 2016/679 (yleinen tietosuoja-asetus) 5 artiklan 1 kohdan c alakohdassa määritelty tietojen minimoinnin periaate? b) Miten on näytettävä toteen, ettei luonnollisen henkilön kohdalla ole kyse direktiivin (EU) 2015/849 3 artiklan 6 kohdan b alakohdan v alakohdassa tarkoitetusta välillisestä omistuksesta tai 3 artiklan 6 kohdan c alakohdassa tarkoitetusta viime kädessä käytettävästä määräysvallasta (kun otetaan huomioon periaate, jonka mukaan negatiivisia seikkoja ei tarvitse näyttää toteen – ”negativa non sunt probanda”)?
C 107/10

Norjan korkeimman oikeuden (Norges Høyesterett) 19. marraskuuta 2018 päivätty pyyntö saada EFTAn tuomioistuimelta neuvoa-antava lausunto asiassa Fosen-Linjen AS, jota tukee Næringlivets Hovedorganisasjon (NHO), vastaan AtB AS

(Asia E-7/18)

(2019/C 107/05)

Norjan korkein oikeus (Norges Høyesterett) on esittänyt EFTAn tuomioistuimelle 19. marraskuuta 2018 päivätyllä kirjeellä pyynnön neuvoa-antavan lausunnon saamiseksi asiassa Fosen-Linjen AS, jota tukee Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO), vastaan AtB AS. Pyyntö saapui tuomioistuimen kirjaamoon 19. marraskuuta 2018 ja koskee seuraavaa kysymystä:

Onko julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkominen muutoksenhakudirektiivin 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan nojalla riittävä peruste positiivisen sopimusedun mukaiseen korvaukseen?
1.

toteamaan, että Islanti on laiminlyönyt ETA-sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa, koska se ei ole saattanut kyseisen sopimuksen liitteessä IX olevassa 31bbd kohdassa tarkoitettua säädöstä (komission delegoitu asetus (EU) N:o 694/2014, annettu 17 päivänä joulukuuta 2013, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/61/EU täydentämisestä teknisillä sääntelystandardeilla vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajien tyyppien määrittämiseksi), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimuksen pöytäkirjalla 1, osaksi sisäistä oikeusjärjestystään;
1.

julistamaan, että jättäessään hyväksymättä Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen liitteessä XVIII olevassa 27 kohdassa tarkoitetun säädöksen (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/38/EY, annettu 6 päivänä toukokuuta 2009, eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisesta tai työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottamisesta yhteisönlaajuisissa yrityksissä tai yritysryhmissä (uudelleenlaadittu toisinto)), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sopimuksen pöytäkirjalla 1 ja ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 54/2010, täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet, ja/tai jättäessään ilmoittamatta kyseisistä toimenpiteistä valvontaviranomaiselle asetetun määräajan kuluessa, Islanti on laiminlyönyt kyseisen säädöksen ja ETA-sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa.
1.

Onko lisäsuojatodistusasetuksen 2 artiklaa tulkittava siten, että tuote on saatettu myyntiin lääkkeenä ETA:n alueella ennen kuin sille on myönnetty direktiivin 81/851/ETY (tai direktiivin 2001/82/EY) mukainen hallinnollista hyväksyntää koskeva myyntilupa, jos tuotteen toimituksessa on noudatettu i) ”erityisiä poikkeuslupia”, joita Norjan lääkevirasto myöntää eläinlääkäreille ja kalojen terveyttä tutkiville biologeille 22. joulukuuta annetun Norjan asetuksen 3–6 tai 3–7 §:n taikka 18. joulukuuta 2009 annetun Norjan asetuksen 2–6 tai 2–7 §:n nojalla, tai ii) niin kutsuttuja ”AR 16 -lupia”, joita Irlannin maatalous-, elintarvike- ja meriministeriö myöntää Irlannin asetuksen 144/2007 (Irish Statutory Instrument No 144/2007 European Communities (Animal Remedies) Regulations 2007) III osassa ”Poikkeusluvat” olevan 16 §:n nojalla?
—

Kantajat esittivät 3 päivänä elokuuta 2010 pyynnön tutustua asian N:o 34250 asiakirjoihin sen mukaisesti, mitä määrätään asiakirjojen julkisuutta koskevissa säännöissä (”RAD-säännöt”), jotka on vahvistettu 27 päivänä kesäkuuta 2008 annetulla EFTAn valvontaviranomaisen päätöksellä N:o 407/08/KOL. EFTAn valvontaviranomainen eväsi 16 päivänä elokuuta 2011 päivätyllä päätöksellä tutustumisen tiettyihin asiakirja-aineistossa oleviin asiakirjoihin (tarkastuskäyntiä koskevat asiakirjat). Päätös kumottiin 21 päivänä joulukuuta 2012 EFTAn tuomioistuimen tuomiolla asiassa E-14/11 siltä osin kuin se eväsi täyden tai osittaisen tutustumisen tarkastuskäyntiä koskeviin asiakirjoihin asiassa N:o 34250 Norway Post/Privpak.
2.

Mikäli asia on näin, miten kantajan kaltainen terveydenhoitolaitos voi osoittaa, että toisesta ETA-sopimusvaltiosta tuoduilla lääkkeillä on islantilainen myyntilupa? Onko Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83/EY 51 artiklan 1 kohta tulkittava siten, että terveydenhoitolaitoksen on esitettävä vastaajalle, joka on toimivaltainen valvontaviranomainen, tarkastuskertomus? Voisiko todistustaakkaa koskevia vaatimuksia lieventää Norjasta tuotavien lääkkeiden osalta, jos lääkkeitä ei aiota myydä edelleen tai jos niitä ei ole tarkoitettu jakeluun tai myyntiin Islannissa vaan ainoastaan terveydenhoitolaitoksessa hoidettavien käyttöön?
1.

toteamaan, että Islannin tasavalta on laiminlyönyt Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa, koska se ei ole ryhtynyt tarvittaviin toimenpiteisiin saattaakseen ETA-sopimuksen liitteessä II olevan XV luvun 12u kohdassa tarkoitetun säädöksen (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 648/2004, annettu 31 päivänä maaliskuuta 2004, pesuaineista), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sopimuksen pöytäkirjalla 1, osaksi sisäistä oikeusjärjestystään säädetyssä määräajassa; ja
3.

Voidaanko direktiiviä soveltaa 1 artiklan mukaisesti silloin, kun on kysymys kaasuntuotantoon käytetyn kiinteän offshore-laitoksen ylläpitotehtävien luovutuksesta, jos lukumäärään ja ammattipätevyyteen nähden merkittävä osa luovutuksen tekevässä yrityksessä näissä tehtävissä työskennelleistä työntekijöistä siirretään ostajayritykseen, joka jatkaa näiden ylläpitotehtävien suorittamista samoissa laitoksissa palvelusopimuksen mukaisesti? Onko direktiivin soveltaminen poissuljettu silloin, jos ostajayritys ei ota omistukseensa työkaluja ja välineitä, joita ylläpitotehtävissä työskentelevä henkilöstö on käyttänyt ennen luovutusta ja joiden käyttämistä se on jatkanut luovutuksen jälkeen?
Borgarting lagmannsrettin 11. lokakuuta 2001 tekemän päätöksen mukainen pyyntö saada EFTAn tuomioistuimelta neuvoa-antava lausunto asiassa Gunnar Amundsen ym. vastaan Vectura AS (Asia E-8/01)



Virallinen lehti nro C 081 , 04/04/2002 s. 0020 - 0020

Virallinen lehti nro 134 , 06/06/2002 s. 0005 - 0005



Borgarting lagmannsrettin 11. lokakuuta 2001 tekemän päätöksen mukainen pyyntö saada EFTAn tuomioistuimelta neuvoa-antava lausunto asiassa Gunnar Amundsen ym. vastaan Vectura AS (Asia E-8/01) (2002/C 134/06) Norjalainen Borgarting lagmannsrett (Borgartingin laamanninoikeus) on esittänyt 11. lokakuuta 2001 tekemäänsä päätökseen perustuvan pyynnön saada EFTAn tuomioistuimen neuvoa-antava lausunto asiassa Gunnar Amundsen ym. vastaan Vectura AS. Pyyntö saapui tuomioistuimen kirjaamoon 5. marraskuuta 2001 ja koskee seuraavia kysymyksiä: 1. Onko yli 60 prosentin markkinaosuus merkityksellisillä markkinoilla riittävä ehto, jonka perusteella voidaan todeta, että yrityksellä on ETA-sopimuksen 54 artiklan mukainen määräävä asema markkinoilla? 2. Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on kielteinen, luoko yli 60 prosentin markkinaosuus merkityksellisillä markkinoilla oletuksen siitä, että yrityksellä on ETA-sopimuksen 54 artiklan mukainen määräävä asema markkinoilla? 3. Jos vastaus toiseen kysymykseen on myönteinen ja yrityksellä on tällainen markkinaosuus, mitkä muut markkinaolosuhteet merkityksellisillä markkinoilla voivat osoittaa, että yrityksellä ei tästä huolimatta ole ETA-sopimuksen 54 artiklan mukaista määräävää asemaa markkinoilla? 4. Jos määräävässä asemassa oleva yritys tarjoaa markkinointiapua valikoivasti vain eräille asiakkaille, voiko tällöin olla kyse ETA-sopimuksen 54 artiklan mukaisesta määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä, jos kyseistä markkinointiapua on pidettävä i) kokonaisuudessaan hinnanalennuksena jakelupalveluista, joita määräävässä markkina-asemassa oleva yritys tarjoaa kyseisille asiakkaille? ii) kokonaisuudessaan korvauksena markkinointipalveluista, joita kyseiset asiakkaat tarjoavat yritykselle? iii) osittain korvauksena markkinointipalveluista, joita kyseiset asiakkaat tarjoavat yritykselle, ja osittain hinnanalennuksena jakelupalveluista, joita määräävässä markkina-asemassa oleva yritys tarjoaa kyseisille asiakkaille? 5. Jos määräävässä markkina-asemassa oleva yritys on perusteettomasti kohdellut asiakkaitaan eri tavoin, voidaanko todeta, että ETA-sopimuksen 54 artiklaa on rikottu, vaikka ei olisi todettu, että erilainen kohtelu olisi heikentänyt kilpailua niillä markkinoilla, joilla asiakkaat kilpailevat?
Virallinen lehti nro C 020 , 22/01/1998 s. 0018 - 0018



Oslo byrettin 21 päivänä lokakuuta 1997 tekemällään päätöksellä esittämä pyyntö saada EFTAn tuomioistuimelta neuvoa-antava lausunto asiassa TV 1000 Sverige AB vastaan Norjan hallitus edustajanaan Norjan kulttuuriministeriö (Asia E-8/97) (98/C 20/10) Norjalainen Oslo byrett (Oslon raastuvanoikeus) päätti 21 päivänä lokakuuta 1997 tekemällään päätöksellä esittää EFTAn tuomioistuimelle pyynnön, joka saapui tuomioistuimen kansliaan 24 päivänä lokakuuta 1997, saada asiassa TV 1000 Sverige AB vastaan Norjan hallitus edustajanaan Norjan kulttuuriministeriö neuvoa-antava lausunto seuraavista kysymyksistä: 1. Asetetaanko neuvoston direktiivin 89/552/ETY 22 artiklan ensimmäisessä virkkeessä yleinen standardi sellaisille ohjelmille, jotka "saattaisivat vakavasti vahingoittaa alaikäisten fyysistä, henkistä tai moraalista kehitystä" vai onko kunkin Euroopan unionin ja EFTAn jäsenvaltion määriteltävissä sellainen pornografian, väkivallan jne. aste, jolla katsotaan olevan 22 artiklassa tarkoitettuja vahingollisia vaikutuksia? 2. Siinä tapauksessa, että neuvoston direktiivin 89/552/ETY 22 artiklan ensimmäisessä virkkeessä asetetaan Euroopan talousaluetta koskeva yleinen standardi: edustaako Ruotsin säännöstö, jossa sallitaan lähikuvat itsetyydytyksestä, suuseksistä, sukupuoliyhdynnästä, siemensyöksystä naisen suuhun sekä ryhmäseksistä 22 artiklassa tarkoitettua yleistä, Euroopan talousaluetta koskevaa standardia? 3. Voidaanko neuvoston direktiivin 89/552/ETY lähetysajan valintaa ja teknisiä keinoja koskevaa 22 artiklan 1 kohdan toista virkettä soveltaa tilanteisiin, jotka kuuluvat 22 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen alaisuuteen? 4. Jos elokuva katsotaan neuvoston direktiivin 89/552/ETY 22 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen vastaiseksi, onko 2 artiklan 2 kohdan a alakohta tällöin lisäeste televisiolähetysten väliaikaiselle keskeyttämiselle 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti? 5. Sisältyykö televisiodirektiivin 22 artiklan toistuva rikkominen kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan vai b alakohdan
Virallinen lehti nro C 037 , 06/02/1997 s. 0015 - 0015



Oslo byrettin 1 päivänä maaliskuuta 1996 tekemällään päätöksellä esittämä neuvoa-antavaa lausuntoa koskeva pyyntö asiassa Tore Wilhelmsen AS vastaan Oslo kommune (Asia E-6/96) (97/C 37/09) Oslo byrett (Oslon raastuvanoikeus), Norja, on pyytänyt 1 päivänä maaliskuuta 1996 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut EFTAn tuomioistuimen kirjaamoon 7 päivänä elokuuta 1996, EFTAn tuomioistuimelta asiassa Tore Wilhelmsen AS vastaan Oslo kommune (Oslon kunta) neuvoa-antavaa lausuntoa seuraavista kysymyksistä: 1. Onko ETA-sopimuksen kaupallisia valtion monopoleja koskevan 16 artiklan mukaista kieltäytyä myöntämästä lupaa myydä olutta, joka sisältää enemmän kuin 4,75 tilavuusprosenttia alkoholia, Vinmonopoletille myönnetyn yksinoikeuden perusteella? 2. Onko ETA-sopimuksen tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevien 11 ja 13 artiklan mukaista kieltäytyä myöntämästä lupaa myydä olutta, joka sisältää enemmän kuin 4,75 tilavuusprosenttia alkoholia, Vinmonopoletille myönnetyn yksinoikeuden perusteella? 3. Määrätäänkö ETA-sopimuksessa, missä määrin valtiolla tai kunnalla on toimivalta päättää alkoholijuomien myyntiä koskevista hakemuksista, riippumatta siitä, että kansallisessa lainsäädännössä kunnille annetaan toimivalta päättää tietyistä tapauksista? 4. Sisältääkö ETA-sopimus määräyksiä yksilön ehdottomasta oikeudesta myydä yleisesti alkoholijuomia riippumatta siitä, että kansallisessa laissa säädetään kaikentyyppisiä yleisesti myytäviä alkoholijuomia koskevasta
TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 29 päivänä heinäkuuta 2022,

asiassa E-5/21

Anna Bryndís Einarsdóttir vastaan Islannin valtiovarainministeriö

(Asetuksen (EY) N:o 883/2004 6 ja 21 artikla – Sosiaaliturva – Siirtotyöläinen – Yhdenvertainen kohtelu – Äitiysetuuden laskeminen)

(2023/C 29/06)

Tuomioistuin antoi kokoonpanossa presidentti Páll Hreinsson sekä tuomarit Per Christiansen (esittelevä tuomari) ja Bernd Hammermann asiassa E-5/21, Anna Bryndís Einarsdóttir vastaan Islannin valtiovarainministeriö – Reykjavíkin käräjäoikeuden (Héraðsdómur Reykjavíkur) valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden sopimuksen 34 artiklan mukainen pyyntö, joka koskee sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 ja erityisesti (1) sen 6 ja 21 artiklan tulkintaa, 29 päivänä heinäkuuta 2022 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 6 artiklassa ja 21 artiklan 2 ja 3 kohdassa ei velvoiteta ETA-valtion toimivaltaista laitosta laskemaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen etuuden määrää toisesta ETA-valtiosta saatujen tulojen perusteella. Asetuksen (EY) N:o 883/2004 21 artiklan 2 ja 3 kohdassa, kun niitä tulkitaan ETA-sopimuksen 29 artiklassa vahvistetun tavoitteen mukaisesti, edellytetään kuitenkin, että sellaisen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen etuuden määrä, joka myönnetään siirtotyöläiselle, jolla oli kansallisessa oikeudessa vahvistetun viitekauden aikana tuloja ainoastaan toisesta ETA-valtiosta, on laskettava ottamalla huomioon sellaisen henkilön tulot, jolla on vastaava kokemus ja pätevyys ja joka työskentelee samalla tavoin siinä ETA-valtiossa, jossa tätä etuutta haetaan.

(1) EUVL L 166, 30.4.2004, s. 1.
TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 30 päivänä kesäkuuta 2021,

asiassa E-13/20,

O vastaan Norjan hallitus, jota edustaa työllisyys- ja hyvinvointiosasto (Arbeids- og velferdsdirektoratet)

(Sosiaaliturva – Asetus (EY) N:o 883/2004 – 7, 63 ja 64 artikla – Työttömyysetuudet – Vaatimus oleskella toimivaltaisessa ETA-valtiossa – Työttömän matkustaminen toiseen ETA-valtioon)

(2021/C 417/05)

Trygderetten (Norjan sosiaalivakuutuksen muutoksenhakutuomioistuin) on esittänyt asiassa E-13/20, O vastaan Norjan hallitus, jota edustaa työllisyys- ja hyvinvointiosasto (Arbeids- og velferdsdirektoratet), valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden välisen sopimuksen 34 artiklan nojalla tuomioistuimelle PYYNNÖN, joka koskee Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 28, 31 ja 36 artiklan, sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 sekä Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY tulkintaa. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Páll Hreinsson, presidentti (esittelevä tuomari), ja tuomarit Per Christiansen ja Bernd Hammermann, on antanut 30 päivänä kesäkuuta 2021 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

1. Vaatimus, jonka mukaan työttömän on oleskeltava toimivaltaisessa valtiossa, jotta hän voi saada työttömyyden takia maksettavaa rahaetuutta silloin, kun 64, 65 tai 65 a artiklan edellytykset eivät täyty, on sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 ja sen 5 artiklan b alakohdan mukainen.

2. Muissa kuin asetuksen (EY) N:o 883/2004 64, 65 ja 65 a artiklassa erikseen mainituissa tilanteissa edellytystä, jonka mukaan henkilön on työttömyysetuuksia saadakseen oleskeltava toimivaltaisessa ETA-valtiossa, ei ole tarpeen arvioida ETA-sopimuksen 31 ja 36 artiklan nojalla eikä edellytys ole ristiriidassa Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY kanssa.
TUOMIOISTUIMEN TUOMIO

annettu 14 päivänä joulukuuta 2019

asiassa E-1/19

Andreas Gyrre

vastaan

Norjan hallitus, jota edustaa lapsi- ja tasa-arvoministeriö

(Direktiivi 2005/29/EY – sopimattomat elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien väliset kaupalliset menettelyt – liite I – 9 kohta – perätön ilmoitus tai sellaisen perättömän vaikutelman luominen, että tuotetta voidaan myydä laillisesti)

(2020/C 90/02)

Asiassa E-1/19, Andreas Gyrre vastaan Norjan hallitus, jota edustaa lapsi- ja tasa-arvoministeriö, Borgartingin muutoksenhakutuomioistuin (Borgarting lagmannsrett) on esittänyt EFTAn tuomioistuimelle valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden välisen sopimuksen 34 artiklan mukaisen PYYNNÖN, joka koskee sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11 päivänä toukokuuta 2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29/EY ja erityisesti sen liitteessä I olevan 9 kohdan tulkintaa. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Páll Hreinsson, presidentti, Bernd Hammermann (esittelevä tuomari) ja Siri Teigum (ad hoc -tuomari), on antanut 14 päivänä joulukuuta 2019 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11 päivänä toukokuuta 2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29/EY liitteessä I olevaa 9 kohtaa on tulkittava siten, että se kattaa tilanteet, joissa elinkeinonharjoittaja perättömästi ilmoittaa tai muulla tavoin luo sellaisen perättömän vaikutelman, joka perustuu keskivertokuluttajan kaupallisen ratkaisun tekohetkellä saamaan yleiseen vaikutelmaan, että tuotetta voidaan myydä laillisesti. Tähän arviointiin ei vaikuta se, sovelletaanko sellaista kansallisen lainsäädännön kieltoa, jota sovelletaan nyt käsiteltävässä asiassa, joko siinä ETA-valtiossa, jossa myynti tapahtuu, tai siinä ETA-valtiossa, jossa sitä käytetään, tai molemmissa. Tähän arviointiin ei vaikuta myöskään se, että kyseinen kansallisen lainsäädännön kielto on myöhemmin todettu ETA-oikeuden vastaiseksi.