FI Euroopan unionin virallinen lehti C 362/1

EFTAN Valvontaviranomaisen Tiedonanto – Suuntaviivat vertikaalisista rajoituksista

2012/C 362/01

SISÄLLYSLUETTELO

Kohdat Sivu I. JOHDANTO 1-7 3 1. Suuntaviivojen tarkoitus 1-4 3 2. 53 artiklan soveltaminen vertikaalisiin sopimuksiin 5-7 4 II. 53 ARTIKLAN 1 KOHDAN SOVELTAMISALAN ULKOPUOLELLE YLEENSÄ JÄÄVÄT VERTIKAALISET SOPIMUKSET 8-22 4 1. Vähämerkityksiset sopimukset ja pk-yritykset 8-11 4 2. Edustussopimukset 12-21 5 2.1 Edustussopimusten määritelmä 12-17 5 2.2 53 artiklan 1 kohdan soveltaminen edustussopimuksiin 18-21 7 3. Alihankintasopimukset 22 8 III. RYHMÄPOIKKEUKSEN SOVELTAMINEN 23-73 8 1. Ryhmäpoikkeukseen perustuva oikeusvarmuus 23 8 2. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisala 24-46 8 2.1 Vertikaalisten sopimusten määritelmä 24-26 8 2.2 Kilpailijoiden väliset vertikaaliset sopimukset 27-28 10 2.3 Vähittäiskauppiaiden yhteenliittymät 29-30 10 2.4 Immateriaalioikeuksia koskevia määräyksiä sisältävät vertikaaliset sopimukset 31-45 11 2.5 Suhde muihin ryhmäpoikkeuksiin 46 14 3. Ryhmäpoikkeuksessa vakavimmiksi katsottavat rajoitukset 47-59 14 4. Yksittäiset vakavimpiin kuuluvat myyntirajoitukset, jotka saattavat jäädä 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle tai täyttää 53 artiklan 3 kohdan edellytykset 60-64 19 5. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle jäävät rajoitukset 65-69 20 6. Rajoitusten irrottaminen sopimusyhteydestään 70-71 21 7. Erilaisten hyödykkeiden jakelu saman jakelujärjestelmän kautta 72-73 21 IV. RYHMÄPOIKKEUKSEN PERUUTTAMINEN JA RYHMÄPOIKKEUKSEN SOVELTAMATTA JÄTTÄMINEN 74-85 21 1. Peruuttamismenettely 74-78 21 2. Ryhmäpoikkeuksen soveltamatta jättäminen 79-85 22 V. MARKKINOIDEN MÄÄRITTELEMINEN JA MARKKINAOSUUKSIEN LASKEMINEN 86-95 23 1. EFTAn valvontaviranomaisen tiedonanto merkityksellisten markkinoiden määritelmästä 86 23 2. Ryhmäpoikkeuksessa säädetyn 30 prosentin markkinaosuuden kynnysarvon laskemisen kannalta merkitykselliset markkinat 87-92 24 3. Markkinaosuuksien laskeminen ryhmäpoikkeuksen mukaisesti 93-95 25 VI. TÄYTÄNTÖÖNPANOPOLITIIKKA YKSITTÄISTAPAUKSISSA 96-229 25 1. Arviointipuitteet 96-127 25 1.1. Vertikaalisten rajoitusten kielteiset vaikutukset 100-105 27 1.2. Vertikaalisten rajoitusten myönteiset vaikutukset 106-109 28 1.3. Arviointimenetelmät 110-127 30 1.3.1. 53 artiklan 1 kohdan mukaisen arvioinnin kannalta merkitykselliset tekijät 111-121 31 1.3.2. 53 artiklan 3 kohdan mukaisen arvioinnin kannalta merkitykselliset tekijät 122-127 33 2. Erilaisten vertikaalisten rajoitusten arviointi 128-229 34 2.1. Yhden tuotemerkin määrääminen 129-150 34 2.2. Yksinmyynti 151-167 38 2.3. Yksinomaisten asiakkaiden määrääminen 168-173 42 2.4. Valikoiva jakelu 174-188 43 2.5. Franchising-toiminta 189-191 47 2.6. Yksinomainen toimitus 192-202 48 2.7. Verkostoon pääsyä koskevat ennakkomaksut 203-208 50 2.8. Tuoteryhmien hallintaa koskevat sopimukset 209-213 51 2.9. Sitominen 214-222 52 2.10. Jälleenmyyntihintoihin kohdistuvat rajoitukset 223-229 54

A. Tämä tiedonanto on annettu Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’ETA-sopimus’, ja valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden sopimuksen, jäljempänä ’valvonta- ja tuomioistuinsopimus’, määräysten nojalla.

B. Euroopan komissio on antanut tiedonannon ”Suuntaviivat vertikaalisista rajoituksista” (1). Kyseisessä asiakirjassa, joka ei ole sitova, asetetaan periaatteet, joita Euroopan komissio noudattaa arvioidessaan Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 101 artiklassa tarkoitettuja vertikaalisia sopimuksia.

C. EFTAn valvontaviranomainen katsoo, että edellä mainittu asiakirja on ETAn kannalta merkityksellinen. Pitääkseen kilpailuolosuhteet tasapuolisina ja varmistaakseen ETAn kilpailusääntöjen yhdenmukaisen soveltamisen koko Euroopan talousalueella EFTAn valvontaviranomainen antaa tämän tiedonannon sille valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa annettujen valtuuksien nojalla. Se aikoo noudattaa tässä tiedonannossa annettuja periaatteita ja sääntöjä soveltaessaan asian kannalta merkityksellisiä ETAn sääntöjä yksittäisiin asioihin.

D. Tällä tiedonannolla korvataan valvontaviranomaisen aiempi tiedonanto ”Suuntaviivat vertikaalisista rajoituksista” (2).

I. JOHDANTO

1. Suuntaviivojen tarkoitus

(1) Näissä suuntaviivoissa vahvistetaan periaatteet vertikaalisten sopimusten arvioimiseksi Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 53 artiklan mukaisesti, jäljempänä ’53 artikla’. Vertikaalisten sopimusten käsite määritellään ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 2 kohdassa mainitun, ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin annetun säädöksen (20 päivänä huhtikuuta 2010 annettu komission asetus (EU) N:o 330/2010 (3)), jäljempänä ’ryhmäpoikkeus’, 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa (ks. 24–46 kohta). Suuntaviivat eivät rajoita Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 54 artiklan, jäljempänä ’54 artikla’, mahdollista samanaikaista soveltamista vertikaalisiin sopimuksiin. Nämä suuntaviivat on jäsennelty seuraavasti: — II jaksossa (8–22 kohta) kuvaillaan 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle yleensä jääviä vertikaalisia sopimuksia; — III jaksossa (23–73 kohta) selvitetään edellytyksiä ryhmäpoikkeuksen soveltamiselle; — IV jaksossa (74–85 kohta) kuvaillaan ryhmäpoikkeuksen peruuttamista ja sen soveltamatta jättämistä koskevia periaatteita; — V jaksossa (86–95 kohta) opastetaan, miten merkitykselliset markkinat määritetään ja markkinaosuudet lasketaan; — VI jaksossa (96–229 kohta) käsitellään arvioinnissa sovellettavia yleisiä puitteita sekä EFTAn valvontaviranomaisen täytäntöönpanopolitiikkaa vertikaalisten sopimusten yksittäistapauksissa.

(2) Näissä suuntaviivoissa esitetty analyysi koskee aina sekä tavaroita että palveluita, vaikka tiettyjä vertikaalisia rajoituksia käytetään pääasiassa tavaroiden jakelussa. Vertikaalisia sopimuksia voidaan vastaavasti tehdä väli- ja lopputuotteiden ja väli- ja loppupalveluiden osalta. Jos ei toisin mainita, näissä suuntaviivoissa esitetyt analyysit ja perustelut koskevat kaikkia tavara- ja palvelulajeja sekä kaikkia kaupan portaita. Käsitteellä ’hyödykkeet’ tarkoitetaan sekä tavaroita että palveluita. Käsitteitä ’toimittaja’ ja ’ostaja’ käytettäessä viitataan kaikkiin kaupan portaisiin. Koska 53 artiklaa sovelletaan vain yritysten välisiin sopimuksiin, ryhmäpoikkeusta ja näitä suuntaviivoja ei sovelleta loppukuluttajien kanssa tehtyihin sopimuksiin, kun loppukuluttajat eivät ole yrityksiä.

(3) Antamalla nämä suuntaviivat EFTAn valvontaviranomainen pyrkii auttamaan yrityksiä tekemään oman arvionsa vertikaalisista sopimuksista ETA-sopimuksen kilpailusääntöjen mukaisesti. Suuntaviivoissa esitettyjä vaatimuksia ei voi soveltaa mekaanisesti, vaan niitä sovellettaessa on otettava asianmukaisesti huomioon kunkin tapauksen erityispiirteet. Jokainen tapaus on arvioitava sille ominaisten tosiseikkojen perusteella.

(4) Nämä suuntaviivat eivät rajoita EFTAn tuomioistuimen mahdollista oikeuskäytäntöä 53 artiklan soveltamisesta vertikaalisiin sopimuksiin eivätkä unionin yleisen tuomioistuimen ja Euroopan unionin tuomioistuimen mahdollista oikeuskäytäntöä ETA-sopimuksen 53 artiklan ja SEUT-sopimuksen 101 artiklan soveltamisesta vertikaalisiin sopimuksiin. EFTAn valvontaviranomainen seuraa edelleen ryhmäpoikkeuksen toimintaa ja suuntaviivoja sidosryhmiltä ja kansallisilta kilpailuviranomaisilta saamiensa markkinatietojen perusteella ja saattaa tarkistaa ajoittain tätä tiedonantoa jatkokehityksen ja saamiensa lisätietojen perusteella.

2. 53 artiklan soveltaminen vertikaalisiin sopimuksiin

(5) ETA-sopimuksen 53 artiklaa sovelletaan sellaisiin vertikaalisiin sopimuksiin, jotka ovat omiaan vaikuttamaan sopimuspuolten väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua, jäljempänä ’vertikaaliset rajoitukset’ (4). ETA-sopimuksen 53 artikla tarjoaa vertikaalisten rajoitusten arvioinnille oikeudelliset puitteet, joissa otetaan huomioon kilpailunvastaisten ja kilpailua edistävien vaikutusten välinen ero. ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa kielletään sopimukset, jotka tuntuvasti rajoittavat tai vääristävät kilpailua, ja 53 artiklan 3 kohdassa myönnetään poikkeus sopimuksille, joiden tehokkuusedut ylittävät kilpailunvastaiset vaikutukset (5).

(6) Useimmat vertikaaliset rajoitukset voivat aiheuttaa kilpailuongelmia vain, jos kilpailu on riittämätöntä yhdellä tai useammalla kaupan portaalla, eli jos toimittajan tai ostajan portaalla taikka molemmilla on jonkin verran markkinavoimaa. Vertikaaliset rajoitukset ovat yleensä vähemmän haitallisia kuin horisontaaliset ja saattavat tarjota olennaisia tehokkuusetuja.

(7) ETA-sopimuksen 53 artiklan tarkoituksena on varmistaa, että yritykset eivät käytä sopimuksia – tässä yhteydessä vertikaalisia sopimuksia – rajoittaakseen kilpailua markkinoilla kuluttajien kannalta haitallisesti. Vertikaalisten rajoitusten arviointi on tärkeää myös laajemman tavoitteen eli ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvan alueen yhdentymisen kannalta. Markkinoiden yhdentyminen vahvistaa kilpailua Euroopan talousalueella. Yrityksiä olisi estettävä luomasta uudelleen yksityisiä esteitä sopimuspuolten välille, kun valtioiden asettamat esteet on onnistuttu poistamaan.

II. 53 ARTIKLAN 1 KOHDAN SOVELTAMISALAN ULKOPUOLELLE YLEENSÄ JÄÄVÄT VERTIKAALISET SOPIMUKSET

1. Vähämerkityksiset sopimukset ja pk-yritykset

(8) Sopimukset, jotka eivät voi vaikuttaa tuntuvasti sopimuspuolten väliseen kauppaan tai joiden tarkoitus tai seuraus ei voi olla kilpailun tuntuva rajoittaminen, eivät kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Ryhmäpoikkeusta sovelletaan vain 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluviin sopimuksiin. Nämä suuntaviivat eivät rajoita vähämerkityksisistä sopimuksista, jotka eivät ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla rajoita tuntuvasti kilpailua (de minimis -sopimukset) annetun EFTAn valvontaviranomaisen tiedonannon (6) tai mahdollisen tulevan vähämerkityksisiä sopimuksia koskevan tiedonannon soveltamista.

(9) Jollei vähämerkityksisistä sopimuksista annetussa tiedonannossa määritellyistä vakavimpia rajoituksia ja kumulatiivista vaikutusta koskevista ehdoista muuta johdu, 53 artiklan 1 kohtaa ei yleensä sovelleta vertikaalisiin sopimuksiin, jos sopimukset tehneet yritykset eivät kilpaile keskenään ja niiden yksittäiset markkinaosuudet merkityksellisillä markkinoilla ovat enintään 15 prosenttia (7). Vaikka yritysten markkinaosuus on yli 15 prosenttia, niiden välisten vertikaalisten sopimusten ei automaattisesti oleteta rikkovan 53 artiklan 1 kohtaa. Vaikka sopimuksen tehneiden yritysten markkinaosuus ylittää 15 prosenttia, ei sopimuksilla välttämättä ole tuntuvaa vaikutusta sopimuspuolten väliseen kauppaan eivätkä ne välttämättä rajoita kilpailua tuntuvasti (8). Kyseisenkaltaisia sopimuksia on arvioitava niiden oikeudellisessa ja taloudellisessa yhteydessä. Yksittäisten sopimusten arviointiperusteet vahvistetaan 96–229 kohdassa.

(10) Vähämerkityksisistä sopimuksista annetussa tiedonannossa tarkoitettujen vakavimpien kilpailunrajoitusten tapauksessa 53 artiklan 1 kohtaa sen sijaan voidaan soveltaa myös 15 prosentin kynnysarvon alittuessa, jos sopimuspuolten väliseen kauppaan ja kilpailuun kohdistuu tuntuva vaikutus. Tässä yhteydessä on otettava huomioon EFTAn tuomioistuimen sekä unionin tuomioistuimen ja unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntö (9). Lisäksi viitataan mahdollisuuteen, että vakavimpien kilpailunrajoitusten myönteisiä ja kielteisiä vaikutuksia on tarpeen arvioida erityisesti näiden suuntaviivojen 47 kohdassa kuvaillulla tavalla.

(11) EFTAn valvontaviranomainen katsoo lisäksi, että jollei kumulatiivisesta vaikutuksesta ja vakavimmista rajoituksista muuta johdu, mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä 6 päivänä toukokuuta 2003 annetun komission suosituksen (10) liitteessä määriteltyjen pienten ja keskisuurten yritysten väliset vertikaaliset sopimukset tuskin vaikuttavat tuntuvasti sopimuspuolten väliseen kauppaan tai rajoittavat tuntuvasti kilpailua 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla eivätkä sen vuoksi yleensä kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Jos tällaiset sopimukset kuitenkin täyttävät 53 artiklan 1 kohdan soveltamisedellytykset, EFTAn valvontaviranomainen ei yleensä aloita menettelyä, koska asiaan ei liity riittävää Euroopan talousalueen etua, ellei kyseisillä yrityksillä ole yhdessä tai erikseen määräävää markkina-asemaa olennaisella osalla ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvaa aluetta.

2. Edustussopimukset

2.1 Edustussopimusten määritelmä

(12) Kauppaedustaja on oikeushenkilö tai luonnollinen henkilö, jolle annetaan valtuudet neuvotella sopimuksista ja/tai tehdä sopimuksia toisen henkilön (päämies) lukuun joko kauppaedustajan omissa nimissä tai päämiehen nimissä, kun tarkoituksena on: — tavaroiden tai palveluiden ostaminen päämiehen lukuun, tai — päämiehen toimittamien tavaroiden tai palveluiden myynti.

(13) Ratkaiseva tekijä arvioitaessa, sovelletaanko 53 artiklan 1 kohtaa, on kauppaedustajan taloudellinen tai kaupallinen riski niiden toimintojen osalta, joita hoitamaan päämies on kauppaedustajan nimittänyt (11). Arvioinnin kannalta ei ole merkitystä sillä, onko kauppaedustajalla yksi vai useampi päämies. Myöskään sillä, kuinka sopimuspuolet määrittävät sopimuksensa tai kuinka se määritetään kansallisessa lainsäädännössä, ei ole merkitystä arvioinnin kannalta.

(14) On kolme taloudellisen ja kaupallisen riskin lajia, joilla on merkitystä edustussopimuksen määrittelyssä sovellettaessa 53 artiklan 1 kohtaa. Ensimmäisen lajin muodostavat sopimuskohtaiset riskit, jotka liittyvät suoraan sopimuksiin, jotka kauppaedustaja on tehnyt ja/tai neuvotellut päämiehen lukuun, esimerkiksi varaston rahoittamiseen liittyvät riskit. Toisen lajin muodostavat riskit, jotka liittyvät markkinakohtaisiin investointeihin. Tällaisia ovat investoinnit, jotka ovat tarpeen sen toiminnan hoitamiseksi, jota varten päämies on kauppaedustajan nimittänyt, eli ne ovat tarpeen, jotta kauppaedustaja voi tehdä ja/tai neuvotella kyseisen sopimuksen. Tällaiset investoinnit katsotaan yleensä uponneiksi, millä tarkoitetaan sitä, että toiminnan loputtua investointia ei voida käyttää muuhun toimintaan eikä myydä ilman suuria tappioita. Kolmannen lajin muodostavat riskit, jotka liittyvät muihin samoilla tuotemarkkinoilla harjoitettaviin toimintoihin, siltä osin kuin päämies edellyttää kauppaedustajan harjoittavan kyseistä toimintaa, ei kuitenkaan päämiehen lukuun toimivana kauppaedustajana vaan omalla riskillään.

(15) Sovellettaessa 53 artiklan 1 kohtaa sopimus katsotaan edustussopimukseksi, jos kauppaedustajan riski on olematon tai merkityksetön päämiehen lukuun tehtyjen ja/tai neuvoteltujen sopimusten osalta, kyseisen toiminnan lajin edellyttämien markkinakohtaisten investointien osalta ja muiden sellaisten toimintojen osalta, joiden toteuttamista päämies edellyttää samoilla tuotemarkkinoilla. Riskeillä, jotka liittyvät kauppaedustajan palveluiden tarjoamiseen yleisesti, kuten riski, että kauppaedustajan tulot riippuvat edustustoiminnan onnistumisesta tai esimerkiksi toimitiloihin tai henkilöstöön tehdyistä investoinneista, ei ole kuitenkaan arvioinnin kannalta merkitystä.

(16) Sovellettaessa 53 artiklan 1 kohtaa sopimus katsotaan sen vuoksi yleensä edustussopimukseksi, jos ostettujen tai myytyjen sopimustavaroiden omistusoikeus ei siirry kauppaedustajalle tai kauppaedustaja ei itse tarjoa sopimuspalveluita eikä kauppaedustaja: a) osallistu sopimustavaroiden tai -palveluiden toimittamiseen/ostoon liittyviin kustannuksiin, mukaan lukien tavaroiden kuljetuskustannukset. Tämä ei estä kauppaedustajaa suorittamasta kuljetuspalveluita, jos päämies vastaa niiden kustannuksista; b) pidä sopimustavaroita varastossa omalla kustannuksellaan tai riskillään, mukaan lukien varaston rahoituksesta ja varaston menetyksestä aiheutuvat kustannukset, ja voi palauttaa myymättä jääneen tavaran päämiehelle ilman veloitusta, ellei kauppaedustaja ole vastuussa vahingosta (jos se esimerkiksi ei ole ryhtynyt riittäviin turvatoimiin estääkseen varaston menetyksen); c) vastaa myydyn hyödykkeen kolmansille aiheuttamasta vahingosta (tuotevastuu), ellei se ole kauppaedustajana vastuussa vahingosta; d) ota vastuuta tapauksissa, joissa asiakas ei täytä sopimusta, lukuun ottamatta kauppaedustajan provision menetystä, ellei kauppaedustaja ole vastuussa vahingosta (jos se esimerkiksi ei ole noudattanut riittäviä turva- tai varkauden estotoimia taikka ei ole ryhtynyt riittäviin toimenpiteisiin ilmoittaakseen varkaudesta päämiehelle tai poliisille taikka ei ole välittänyt päämiehelleen kaikkea saatavissaan olevaa tarpeellista tietoa asiakkaan taloudellisesta luotettavuudesta); e) ole velvollinen osallistumaan suoraan tai välillisesti myynnin- edistämiseen, kuten päämiehen mainosbudjetteihin; f) tee investointeja kyseisille markkinoille tyypillisiin laitteisiin, tiloihin tai henkilöstön koulutukseen (esimerkiksi polttoainetankkeihin polttoaineen vähittäismyyntiä varten tai erityisiin tietokoneohjelmiin vakuutusten myyntiä varten, jos kyseessä on vakuutusasiamies), ellei kauppaedustaja saa päämieheltä näistä kustannuksista täyttä korvausta; g) harjoita muita päämiehen edellyttämiä toimintoja samoilla tuotemarkkinoilla, ellei se saa päämieheltä näistä toiminnoista täyttä korvausta.

(17) Luettelo ei ole tyhjentävä. Jos kauppaedustajaan kuitenkin kohdistuu yksi tai useampi 14, 15 ja 16 kohdassa luetelluista riskeistä tai kustannuksista, kauppaedustajan ja päämiehen välistä sopimusta ei katsota edustussopimukseksi. Riski on arvioitava tapauskohtaisesti taloudellisten realiteettien eikä niinkään oikeudellisten seikkojen perusteella. Käytännön syistä riskianalyysi voidaan aloittaa sopimuskohtaisten riskien arvioinnista. Jos kauppaedustajaan kohdistuu sopimuskohtaisia riskejä, se on riittävä peruste edustajan toteamiselle riippumattomaksi jakelijaksi. Jos kauppaedustajaan ei sitä vastoin kohdistu sopimuskohtaisia riskejä, analyysia on jatkettava arvioimalla markkinakohtaisiin investointeihin liittyvät riskit. Jollei kauppaedustajaan kohdistu lainkaan sopimuskohtaisia riskejä eikä markkinakohtaisiin investointeihin liittyviä riskejä, voi lisäksi olla tarpeen ottaa huomioon muihin samoilla tuotemarkkinoilla vaadittuihin toimintoihin liittyvät riskit.

2.2 53 artiklan 1 kohdan soveltaminen edustussopimuksiin

(18) Edellä 2.1 jaksossa määriteltyjen edustussopimusten tapauksessa kauppaedustajan harjoittama myynti- tai ostotoiminta on osa päämiehen toimintaa. Koska päämies vastaa sopimustavaroiden ja -palveluiden myyntiin ja ostamiseen liittyvistä kaupallisista ja taloudellisista riskeistä, kaikki velvoitteet, joita kauppaedustajaan kohdistuu päämiehen lukuun tehtyjen ja/tai neuvoteltujen sopimusten perusteella, jäävät 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle. Seuraavat kauppaedustajaan kohdistuvat velvoitteet voidaan katsoa edustussopimuksen erottamattomaksi osaksi, koska jokainen velvoite liittyy päämiehen mahdollisuuteen päättää kauppaedustajan toiminnan laajuudesta sopimustavaroiden tai -palveluiden osalta, mikä on olennaista, jos päämies joutuu vastaamaan riskeistä ja voi sen vuoksi päättää kaupallisesta strategiasta: a) sen alueen rajoittaminen, jolla kauppaedustaja saa myydä kyseisiä tavaroita tai palveluita; b) niiden asiakkaiden rajoittaminen, joille kauppaedustaja voi myydä kyseisiä tavaroita tai palveluita; c) hinnat ja ehdot, joilla kauppaedustajan on myytävä tai ostettava kyseiset tavarat tai palvelut.

(19) Sen lisäksi, että edustussopimuksissa määrätään ehdot, joilla kauppaedustaja myy tai ostaa sopimustavaroita tai -palveluita päämiehen lukuun, sopimukset sisältävät usein kauppaedustajan ja päämiehen välistä suhdetta koskevia määräyksiä. Edustussopimukset voivat erityisesti sisältää määräyksen, joka estää päämiestä nimittämästä muita kauppaedustajia hoitamaan tiettyä liiketoimintaa, asiakasta tai maantieteellistä aluetta (yksinoikeudellista edustusta koskevat määräykset), ja/tai määräyksen, joka estää kauppaedustajaa toimimasta päämiehen kanssa kilpailevien yritysten kauppaedustajana tai jakelijana (yhden tuotemerkin määrääminen). Koska kauppaedustaja on päämiehestä erillinen yritys, edustajan ja päämiehen välistä suhdetta koskevat määräykset saattavat rikkoa 53 artiklan 1 kohtaa. Yksinoikeudellista edustusta koskevilla määräyksillä ei yleensä ole kilpailunvastaisia vaikutuksia. Yhden tuotemerkin määrääminen ja sopimuksen voimassaoloajan päätyttyä jatkuvat kilpailukieltomääräykset, jotka koskevat tuotemerkkien välistä kilpailua, saattavat kuitenkin rikkoa 53 artiklan 1 kohtaa, jos niillä on (kumulatiivinen) markkinat sulkeva vaikutus tai ne edistävät kyseisenkaltaista vaikutusta niillä merkityksellisillä markkinoilla, joilla sopimustavaroita tai -palveluita myydään tai ostetaan (ks. erityisesti VI.2.1 jakso). Kyseiset määräykset saattavat kuulua ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan erityisesti silloin, kun ryhmäpoikkeuksen 5 artiklassa säädetyt edellytykset täyttyvät. Yksittäisiä määräyksiä voidaan perustella myös tehokkuuseduilla 53 artiklan 3 kohdan nojalla, esimerkiksi 144–148 kohdassa kuvailluissa tilanteissa.

(20) Jos edustussopimus helpottaa kilpailunvastaista yhteistyötä, se voi kuulua 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, vaikka päämies vastaisi kaikista merkityksellisistä taloudellisista ja kaupallisista riskeistä. Tilanne voi olla tämä esimerkiksi silloin, kun useampi päämies käyttää samoja kauppaedustajia ja samalla yhdessä estää muita käyttämästä niitä tai käyttää kauppaedustajia markkinointistrategiaa tai arkaluonteisten markkinatietojen vaihtoa koskevaan kilpailunvastaiseen yhteistyöhön.

(21) Jos kauppaedustaja kantaa vastuun yhdestä tai useammasta 16 kohdassa kuvaillusta riskistä kauppaedustajan ja päämiehen välistä sopimusta ei katsota edustussopimukseksi sovellettaessa 53 artiklan 1 kohtaa. Kyseisessä tilanteessa kauppaedustajaa kohdellaan riippumattomana yrityksenä ja kauppaedustajan ja päämiehen välinen sopimus kuuluu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan muiden vertikaalisten sopimusten tavoin.

3. Alihankintasopimukset

(22) Alihankinnassa on kyse siitä, että toimeksiantaja toimittaa teknologiaa tai laitteita alihankkijalle, joka sitoutuu tuottamaan tiettyjä hyödykkeitä (yksinomaan) toimeksiantajaa varten. Alihankintaan sovelletaan ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaan liittyvien tiettyjen alihankintasopimusten arvioinnista 18 päivänä joulukuuta 1978 annettua EFTAn valvontaviranomaisen tiedonantoa (12), jäljempänä ’alihankintaa koskeva tiedonanto’. Tämän edelleen voimassa olevan tiedonannon mukaan alihankintasopimukset, joissa alihankkija sitoutuu tuottamaan tiettyjä hyödykkeitä yksinomaan toimeksiantajaa varten, eivät yleensä kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan edellyttäen, että kyse on teknologiasta tai laitteista, jotka ovat välttämättömiä, jotta alihankkija voi tuottaa kyseiset hyödykkeet. Alihankkijaa koskevat muut rajoitukset, kuten velvollisuus olla harjoittamatta tai hyödyntämättä omaa tutkimus- ja kehitystyötä tai olla tuottamatta hyödykkeitä kolmansille, voivat yleensä kuulua 53 artiklan soveltamisalaan (13).

III. RYHMÄPOIKKEUKSEN SOVELTAMINEN

1. Ryhmäpoikkeukseen perustuva oikeusvarmuus

(23) Useimmat vertikaaliset rajoitukset voivat aiheuttaa kilpailuongelmia vain, jos kilpailu on riittämätöntä yhdellä tai useammalla kaupan portaalla, eli jos toimittajan tai ostajan portaalla taikka molemmilla on jonkin verran markkinavoimaa. Ryhmäpoikkeuksen mukaan vertikaaliset sopimukset oletetaan lainmukaisiksi, jos toimittajalla ja ostajalla on tietynsuuruinen markkinaosuus, edellyttäen, että sopimukset eivät sisällä vakavimpia kilpailunrajoituksia, joiden tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen. Ryhmäpoikkeuksen 3 artiklan mukaisesti ryhmäpoikkeuksen sovellettavuuden ratkaisee toimittajan markkinaosuus markkinoilla, joilla se myy sopimustavarat tai -palvelut, ja ostajan markkinaosuus markkinoilla, joilla se ostaa sopimustavarat tai -palvelut. Jotta ryhmäpoikkeusta voidaan soveltaa, sekä toimittajan että ostajan markkinaosuus saa olla enintään 30 prosenttia. Näiden suuntaviivojen V jaksossa selostetaan, miten merkitykselliset markkinat määritellään ja markkinaosuudet lasketaan. Kun markkinaosuudelle asetettu 30 prosentin kynnysarvo ylittyy, ei voida olettaa, että vertikaaliset sopimukset kuuluvat 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan tai eivät täytä 53 artiklan 3 kohdan edellytyksiä. Automaattisesti ei voida myöskään olettaa, että 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvat sopimukset täyttävät yleensä 53 artiklan 3 kohdan edellytykset.

2. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisala

2.1 Vertikaalisten sopimusten määritelmä

(24) Ryhmäpoikkeuksen 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa vertikaalinen sopimus määritellään ”sopimukseksi tai yhdenmukaistetuiksi menettelytavoiksi, joita sovelletaan sopimuksen tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen kannalta eri tuotanto- tai jakeluportailla toimivien kahden tai useamman yrityksen välillä ja jotka liittyvät edellytyksiin, joiden täyttyessä osapuolet voivat ostaa, myydä tai jälleenmyydä tiettyjä tavaroita tai palveluita”.

(25) Edellä 24 kohdassa tarkoitettu vertikaalisen sopimuksen määritelmä sisältää neljä keskeistä osaa: a) Ryhmäpoikkeusta sovelletaan sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin. Ryhmäpoikkeusta ei sovelleta kyseessä olevien yritysten yksipuolisiin toimiin. Yksipuoliset toimet voivat kuulua 54 artiklan soveltamisalaan. Kyseisessä artiklassa kielletään määräävän aseman väärinkäyttö. Jotta osapuolten katsottaisiin tehneen 53 artiklassa tarkoitetun sopimuksen, riittää, että ne ovat ilmaisseet yhteisen aikomuksensa toimia markkinoilla tietyllä tavalla. Ei ole merkitystä, millaisessa muodossa tällainen aikomus ilmaistaan, jos se ilmentää osapuolten aikomusta totuudenmukaisesti. Jos osapuolet eivät ole tehneet varsinaista yhteisymmärryksen ilmaisevaa sopimusta, EFTAn valvontaviranomaisen on osoitettava, että yksi osapuoli on saanut toisen osapuolen suostumuksen yksipuoliselle menettelytavalleen. Vertikaalisten sopimusten osalta suostumuksen antaminen tietylle yksipuoliselle menettelytavalle voidaan vahvistaa kahdella tavalla. Ensiksi suostumuksen voidaan katsoa perustuvan valtuuksiin, jotka osapuolille on annettu ennakkoon laaditulla yleisellä sopimuksella. Jos ennakkoon laaditun sopimuksen lausekkeissa määrätään tai sallitaan se, että osapuoli voi noudattaa myöhemmin tiettyä yksipuolista menettelytapaa, joka sitoo jatkossa toista osapuolta, toisen osapuolen voidaan tämän perusteella katsoa antaneen suostumuksensa kyseiselle menettelytavalle (14). Jos nimenomaista suostumusta ei ole annettu, EFTAn valvontaviranomainen voi osoittaa hiljaisen suostumuksen olemassaolon. Tämä edellyttää ensiksikin sen osoittamista, että yksi osapuoli vaatii suoraan tai epäsuorasti toista osapuolta tekemään sen kanssa yhteistyötä yksipuolisen menettelytavan noudattamiseksi, ja toiseksi sen osoittamista, että toinen osapuoli toimi kyseisen vaatimuksen mukaisesti noudattamalla kyseistä yksipuolista menettelytapaa käytännössä (15). Esimerkiksi jos toimittaja ilmoittaa supistavansa toimituksia yksipuolisesti estääkseen rinnakkaiskaupan ja jakelijat supistavat välittömästi sen jälkeen tilauksiaan ja lopettavat rinnakkaiskaupan, kyseiset jakelijat antavat hiljaisen suostumuksensa toimittajan yksipuoliselle menettelytavalle. Tällaista päätelmää ei kuitenkaan voida tehdä, jos jakelijat jatkavat rinnakkaiskaupan harjoittamista tai yrittävät löytää uusia tapoja rinnakkaiskaupan harjoittamiseen. Vastaavasti vertikaalisten sopimusten osalta hiljainen suostumus voidaan osoittaa sen perusteella, että osapuoli on käyttänyt pakottamista saadakseen toisen sopimuspuolen tai muut sopimuspuolet noudattamaan yksipuolista menettelytapaansa yhdessä niiden jakelijoiden kanssa, jotka noudattavat käytännössä toimittajan yksipuolista menettelytapaa. Esimerkiksi valvonta- ja seuraamusjärjestelmä, jonka toimittaja on ottanut käyttöön rangaistakseen jakelijoita, jotka eivät noudata sen yksipuolista menettelytapaa, on osoitus hiljaisesta suostumuksesta toimittajan yksipuoliselle menettelytavalle, jos järjestelmä antaa toimittajalle mahdollisuuden panna menettelytapaansa täytäntöön käytännössä. Näitä kahta tässä kohdassa kuvailtua suostumuksen määritystapaa voidaan käyttää rinnakkain; b) Sopimuksesta tai yhdenmukaistetusta menettelytavasta on sovittu kahden tai useamman yrityksen välillä. Ryhmäpoikkeus ei kata sellaisten loppukuluttajien kanssa tehtyjä vertikaalisia sopimuksia, jotka eivät ole yrityksiä. Loppukuluttajien kanssa tehdyt sopimukset eivät yleensä kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, koska kyseinen artikla koskee vain yritysten välisiä sopimuksia, yritysten yhteenliittymien päätöksiä ja yritysten yhdenmukaistettuja menettelytapoja. Tämä ei vaikuta 54 artiklan mahdolliseen soveltamiseen. c) Sopimuksesta tai yhdenmukaistetusta menettelytavasta on sovittu sopimuksen kannalta eri tuotanto- tai jakeluportailla toimivien yritysten välillä. Tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että toinen yritys tuottaa raaka-ainetta, jota toinen yritys käyttää tuotannossaan, tai että yksi yritys on valmistaja, toinen tukkukauppias ja kolmas vähittäiskauppias. Tämä ei estä yritystä toimimasta useammalla tuotanto- tai jakeluportaalla; d) Sopimukset tai yhdenmukaistetut menettelytavat koskevat edellytyksiä, joiden mukaisesti sopimuspuolet eli toimittaja ja ostaja ”voivat ostaa, myydä tai jälleenmyydä tiettyjä tavaroita tai palveluita”. Tämä kuvastaa ryhmäpoikkeuksen tarkoitusta kattaa osto- ja jakelusopimukset. Kyseiset sopimukset koskevat toimittajan toimittamien tavaroiden tai palveluiden osto-, myynti- tai jälleenmyyntiehtoja ja/tai ehtoja, joilla ostaja myy kyseiset tavarat tai palvelut sisältäviä tavaroita tai palveluita. Ryhmäpoikkeuksen mukaan sekä toimittajan toimittamat tavarat tai palvelut että tuloksena olevat tavarat tai palvelut katsotaan sopimustavaroiksi tai -palveluiksi. Ryhmäpoikkeus kattaa kaikkia loppu- ja välituotteita ja -palveluita koskevat vertikaaliset sopimukset. Ainoa poikkeus on moottoriajoneuvoala niin kauan kuin alaan sovelletaan ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 4b kohdassa mainitulla, ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin moottoriajoneuvoalalla annetulla säädöksellä (27 päivänä toukokuuta 2010 annettu komission asetus (EU) N:o 461/2010) (16) myönnettyä tai sen jälkeen annettavalla säädöksellä myönnettävää erityistä ryhmäpoikkeusta. Ostaja voi jälleenmyydä toimittajan tarjoamat tavarat tai palvelut taikka käyttää niitä tuotannontekijänä omien tavaroidensa tai palveluidensa tuottamiseen.

(26) Ryhmäpoikkeusta sovelletaan myös tavaroihin ja palveluihin, jotka on hankittu niiden vuokraamiseksi kolmansille. Ryhmäpoikkeus ei kuitenkaan koske vuokra- ja leasing-sopimuksia sellaisenaan, koska niissä toimittaja ei myy tavaraa tai palvelua ostajalle. Ryhmäpoikkeus ei myöskään kata sellaisia rajoituksia tai velvoitteita, jotka eivät liity osto-, myynti- tai jälleenmyyntiehtoihin, esimerkiksi osapuolten itsenäisen tutkimus- ja kehitystoiminnan estävät velvoitteet, jotka osapuolet ovat sisällyttäneet sopimukseen, joka on muilta osin vertikaalinen. Lisäksi ryhmäpoikkeuksen 2 artiklan 2–5 kohdassa jätetään tietyt vertikaaliset sopimukset joko suoraan tai välillisesti mainitun säädöksen soveltamisalan ulkopuolelle.

2.2 Kilpailijoiden väliset vertikaaliset sopimukset

(27) Ryhmäpoikkeuksen 2 artiklan 4 kohdassa jätetään ”kilpailevien yritysten väliset vertikaaliset sopimukset” soveltamisalan ulkopuolelle. Kilpailevien yritysten välisiä vertikaalisia sopimuksia ja niihin liittyvää mahdollista kilpailunvastaista yhteistyötä käsitellään EFTAn valvontaviranomaisen suuntaviivoissa ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta horisontaalista yhteistyötä koskeviin sopimuksiin (17). Kyseisten sopimusten vertikaalisia näkökohtia on kuitenkin arvioitava näiden suuntaviivojen perusteella. Ryhmäpoikkeuksen 1 artiklan 1 kohdan c alakohdassa määritellään kilpaileva yritys ”todelliseksi tai mahdolliseksi kilpailijaksi”. Kaksi yritystä katsotaan todellisiksi kilpailijoiksi, jos ne toimivat samoilla merkityksellisillä markkinoilla. Yritys katsotaan toisen yrityksen mahdolliseksi kilpailijaksi, jos on todennäköistä, että suhteellisten hintojen pieni mutta pysyvä korotus aiheuttaisi ilman sopimusta sen, että ensin mainittu yritys toteuttaisi lyhyen, yleensä enintään vuoden pituisen jakson kuluessa tarvittavat lisäinvestoinnit tai muut siirtymiskustannukset päästäkseen merkityksellisille markkinoille, joilla toinen yritys toimii. Arvioinnin on perustuttava realistisiin odotuksiin; pelkkä teoreettinen mahdollisuus tulla markkinoille ei riitä (18). Jos jakelija antaa valmistajalle eritelmät tiettyjen tavaroiden valmistamiseksi jakelijan tuotenimellä, jakelijaa ei pidetä kyseisten omalla tuotenimellä valmistettujen tavaroiden valmistajana.

(28) Ryhmäpoikkeuksen 2 artikla 4 kohta sisältää kaksi poikkeusta yleissäännöstä, jonka mukaan kilpailijoiden väliset vertikaaliset sopimukset jäävät ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Nämä poikkeukset koskevat muita kuin vastavuoroisia sopimuksia. Ryhmäpoikkeus kattaa kilpailijoiden väliset sopimukset, jotka eivät ole vastavuoroisia, kun a) toimittaja on tavaroiden valmistaja ja jakelija, kun taas ostaja on vain jakelija eikä tuotantotasolla toimiva kilpaileva yritys, tai b) toimittaja on palveluiden tarjoaja usealla eri kaupan portaalla, kun taas ostaja tarjoaa tavaroitaan tai palveluitaan vähittäiskaupassa eikä ole kilpaileva yritys samalla kaupan portaalla, jolla se ostaa sopimuksessa tarkoitetut palvelut. Ensiksi mainittu poikkeus kattaa kaksoisjakelun eli tilanteet, joissa tiettyjen tavaroiden valmistaja toimii myös niiden jakelijana ja kilpailee siten kyseisten tavaroiden riippumattomien jakelijoiden kanssa. Kaksoisjakelun tapauksessa katsotaan, että valmistajan ja vähittäiskauppiaan väliseen kilpailusuhteeseen vähittäiskaupan tasolla mahdollisesti kohdistuvilla vaikutuksilla ei yleensä ole yhtä suurta merkitystä kuin vertikaalisen toimitussopimuksen mahdollisilla vaikutuksilla kilpailuun yleisesti valmistuksen tai vähittäiskaupan tasolla. Toinen poikkeus kattaa samanlaiset kaksoisjakelutilanteet palveluiden osalta, jolloin toimittaja on myös palveluiden tarjoaja sillä vähittäiskaupan tasolla, jolla ostaja toimii.

2.3 Vähittäiskauppiaiden yhteenliittymät

(29) Ryhmäpoikkeuksen 2 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan kuuluvat tietyt edellytykset täyttävien yritysten yhteenliittymien tekemät vertikaaliset sopimukset, ja kaikkien muiden yhteenliittymien tekemät vertikaaliset sopimukset jäävät sen vuoksi ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle. Vertikaaliset sopimukset yhteenliittymän ja sen jäsenten välillä tai yhteenliittymän ja sen toimittajien välillä kuuluvat ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan vain, jos yhteenliittymän kaikki jäsenet ovat tavaroiden (ei palveluiden) vähittäiskauppiaita ja kunkin yksittäisen jäsenen liikevaihto on enintään 50 miljoonaa euroa. Vähittäiskauppiaat ovat jakelijoita, jotka jälleenmyyvät tavaroita loppukuluttajille. Jos yhteenliittymän jäsenistä vain muutaman liikevaihto ylittää 50 miljoonan euron kynnysarvon ja jos kyseisten jäsenten osuus kaikkien jäsenten yhteenlasketusta liikevaihdosta on yhteensä alle 15 prosenttia, tämä ei yleensä vaikuta 53 artiklan mukaisesti tehtävään arviointiin.

(30) Yritysten yhteenliittymään voi sisältyä sekä horisontaalisia että vertikaalisia sopimuksia. Horisontaaliset sopimukset on arvioitava noudattaen periaatteita, jotka vahvistetaan ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta horisontaalista yhteistyötä koskeviin sopimuksiin annetuissa suuntaviivoissa (19). Jos kyseinen arviointi johtaa päätelmään, että yritysten välinen yhteistyö ostojen tai myynnin alalla on hyväksyttävää, tarvitaan lisäarviointi, jossa tutkitaan yhteenliittymän toimittajiensa tai yksittäisten jäsentensä kanssa tekemät vertikaaliset sopimukset. Jälkimmäisessä arvioinnissa noudatetaan ryhmäpoikkeuksen ja näiden suuntaviivojen sääntöjä. Esimerkiksi yritysten yhteenliittymän jäsenten väliset horisontaaliset sopimukset tai yhteenliittymän tekemät päätökset, kuten päätös, jolla jäsenet velvoitetaan ostamaan yhteenliittymältä, tai päätös jakaa jäsenille yksinoikeuteen perustuvat alueet, on ensiksi arvioitava horisontaalisena sopimuksena. Vain jos kyseinen arviointi johtaa päätelmään, että horisontaalinen sopimus on hyväksyttävä, on tarpeen arvioida yhteenliittymän ja sen yksittäisten jäsenten tai yhteenliittymän ja sen toimittajien väliset vertikaaliset sopimukset.

2.4 Immateriaalioikeuksia koskevia määräyksiä sisältävät vertikaaliset sopimukset

(31) Ryhmäpoikkeuksen 2 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan kuuluvat vertikaaliset sopimukset, jotka sisältävät määräyksiä immateriaalioikeuksien luovutuksesta ostajalle tai siitä, kuinka ostaja voi niitä käyttää. Kaikki muut immateriaalioikeuksia koskevia määräyksiä sisältävät vertikaaliset sopimukset jäävät tämän vuoksi ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle. Ryhmäpoikkeusta sovelletaan immateriaalioikeuksia koskevia määräyksiä sisältäviin vertikaalisiin sopimuksiin, kun seuraavat viisi edellytystä täyttyvät: a) Immateriaalioikeuksia koskevat määräykset ovat osa vertikaalista sopimusta eli sopimusta, joka koskee edellytyksiä, joiden mukaisesti sopimuspuolet voivat ostaa, myydä tai jälleenmyydä tiettyjä tavaroita tai palveluita; b) Immateriaalioikeudet luovutetaan ostajalle tai ne lisensoidaan ostajan omaa käyttöä varten; c) Immateriaalioikeuksia koskevat määräykset eivät muodosta sopimuksen päätarkoitusta; d) Immateriaalioikeuksia koskevat määräykset liittyvät suoraan ostajan tai sen asiakkaiden suorittamaan tavaroiden tai palveluiden käyttöön, myyntiin tai jälleenmyyntiin. Luvaketoiminnassa, jossa immateriaalioikeuksien käytön tarkoituksena on markkinointi, tavaroiden tai palveluiden jakelusta huolehtii pääluvakkeensaaja tai luvakkeensaajat; e) Immateriaalioikeuksia koskevat määräykset eivät saa sisältää sellaisia kilpailunrajoituksia suhteessa sopimustavaroihin tai -palveluihin, joilla on sama tarkoitus kuin vertikaalisilla rajoituksilla, joille ei myönnetä poikkeusta ryhmäpoikkeuksen mukaisesti.

(32) Näillä edellytyksillä varmistetaan, että ryhmäpoikkeusta sovelletaan vertikaalisiin sopimuksiin, jos tavaroiden tai palveluiden käyttö, myynti tai jälleenmyynti voidaan hoitaa tehokkaammin luovuttamalla immateriaalioikeudet ostajalle tai lisensoimalla ne ostajan omaa käyttöä varten. Toisin sanoen immateriaalioikeuksien luovuttamista tai käyttöä koskevat rajoitukset voivat kuulua ryhmäpoikkeuksen piiriin, kun sopimuksen päätarkoitus on tavaroiden tai palveluiden osto tai jakelu.

(33) Ensimmäisellä edellytyksellä varmistetaan, että immateriaalioikeuksia tarjotaan osana sopimusta, joka koskee tavaroiden ostoa tai jakelua taikka palveluiden ostoa tai tarjontaa, eikä osana sopimusta, joka koskee immateriaalioikeuksien luovuttamista tai lisensointia tavaroiden valmistamista varten, tai osana puhdasta käyttölupasopimusta. Ryhmäpoikkeus ei esimerkiksi kata: a) sopimuksia, joilla toinen sopimuspuoli antaa toiselle valmistusohjeen ja käyttöluvan virvoitusjuoman valmistamiseen kyseisen valmistusohjeen avulla; b) sopimuksia, joilla toinen sopimuspuoli antaa toiselle matriisin tai ensikopion ja antaa tälle käyttöluvan kopioiden valmistamiseen ja jakeluun; c) tavaramerkin tai tunnuskuvan lisensointia puhtaasti myynninedistämistä varten; d) sponsorointisopimuksia, jotka koskevat oikeutta mainostaa itseään jonkin tapahtuman virallisena tukijana; e) tekijänoikeuksien lisensointia, kuten tietyn tapahtuman nauhoitus- ja/tai lähetysoikeuksia koskevia sopimuksia.

(34) Toinen ehto merkitsee, että ryhmäpoikkeusta ei sovelleta, kun ostaja antaa immateriaalioikeudet toimittajalle, vaikka immateriaalioikeudet koskisivat valmistus- tai jakelutapaa. Sopimus, joka koskee immateriaalioikeuksien siirtoa toimittajalle ja sisältää mahdollisesti toimittajan myyntiä koskevia rajoituksia, ei kuulu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan. Tämä merkitsee erityisesti sitä, että alihankinta, johon liittyy taitotiedon luovuttamista alihankkijalle (20), ei kuulu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan (ks. myös 22 kohta). Ryhmäpoikkeusta sovelletaan kuitenkin vertikaalisiin sopimuksiin, joiden perusteella ostaja antaa toimittajalle vain eritelmät, joissa kuvaillaan toimitettavia tavaroita tai palveluita.

(35) Kuten kolmannesta ehdosta ilmenee, jotta sopimukseen voitaisiin soveltaa ryhmäpoikkeusta, immateriaalioikeuksien luovuttaminen tai lisensointi ei saa olla sen päätarkoitus. Sopimuksen päätarkoituksena on oltava tavaroiden tai palveluiden osto, myynti tai jälleenmyynti, ja immateriaalioikeuksia koskevien määräysten on liityttävä ainoastaan vertikaalisen sopimuksen täytäntöönpanoon.

(36) Neljäs edellytys merkitsee, että immateriaalioikeuksia koskevilla määräyksillä on helpotettava ostajan tai sen asiakkaiden suorittamaa tavaroiden tai palveluiden käyttöä, myyntiä tai jälleenmyyntiä. Käyttöön tai jälleenmyyntiin tarkoitetut tavarat tai palvelut toimittaa yleensä käyttöluvan antaja, mutta käyttöluvan saaja voi ostaa ne myös kolmannelta toimittajalta. Immateriaalioikeuksia koskevat määräykset liittyvät yleensä tavaroiden tai palveluiden markkinointiin. Tästä on kyse esimerkiksi luvakesopimuksessa, jossa luvakkeenantaja myy luvakkeensaajalle tavaroita jälleenmyyntiä varten ja antaa tälle käyttöluvan, jonka perusteella tämä voi käyttää luvakkeenantajan tavaramerkkiä ja taitotietoa tavaroiden markkinoimiseen tai juomatiivisteen toimittaja antaa ostajalle käyttöluvan tiivisteen laimentamiseen ja pullottamiseen ennen juoman myyntiä.

(37) Viides edellytys tuo esiin sen seikan, että immateriaalioikeuksia koskevilla määräyksillä ei saa olla samaa tarkoitusta kuin ryhmäpoikkeuksen 4 artiklassa luetelluilla vakavimmilla kilpailunrajoituksilla tai mainitun säädöksen 5 artiklalla ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle jätetyillä rajoituksilla (ks. näiden suuntaviivojen 47–69 kohta).

(38) Ryhmäpoikkeuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen vertikaalisten sopimusten täytäntöönpanon kannalta merkitykselliset immateriaalioikeudet koskevat yleensä pääasiassa tavaramerkkejä, tekijänoikeuksia ja taitotietoa.

Tavaramerkit

(39) Jakelijalle myönnetty tavaramerkin käyttölupa voi liittyä käyttöluvan antajan hyödykkeiden jakeluun tietyllä alueella. Jos kyseessä on yksinoikeuden antava käyttölupa, sopimuksesta on tuloksena yksinmyynti.

Tekijänoikeudet

(40) Tekijänoikeuden haltija voi velvoittaa tekijänoikeuksien alaisien tavaroiden (kirjojen, tietokoneohjelmien jne.) jälleenmyyjää asettamaan jälleenmyynnin edellytykseksi, että jälleenmyynti toteutetaan ainoastaan, jos ostaja – joko toinen jälleenmyyjä tai loppukäyttäjä – ei loukkaa tekijänoikeutta. Jos tällaiset jälleenmyyjiä koskevat velvoitteet kuuluvat 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, niihin sovelletaan ryhmäpoikkeusta.

(41) Sopimukset, joiden mukaisesti tietokoneohjelman kirjoitteet toimitetaan jälleenmyyntiä varten ja joissa jälleenmyyjä ei saa käyttölupaa ohjelmistoon liittyviin oikeuksiin vaan ainoastaan oikeuden jälleenmyydä kirjoitetta, katsotaan ryhmäpoikkeusta sovellettaessa sopimuksiksi tavaroiden toimittamisesta jälleenmyyntiä varten. Tämäntyyppisessä jakelussa ohjelmistoa koskevat käyttölupajärjestely suoritetaan vain tekijänoikeuden haltijan ja ohjelmiston käyttäjän välillä. Käyttöluvan antaminen voidaan toteuttaa siten, että ohjelmistopaketti sisältää myös käyttöä koskevat ehdot ja loppukäyttäjä hyväksyy ehdot avaamalla paketin (nk. shrink wrap -käyttölupa).

(42) Tekijänoikeuden haltija voi velvoittaa ostajat, joiden ostama tietokonelaitteisto sisältää tekijänoikeuksilla suojatun ohjelmiston, olemaan loukkaamatta tekijänoikeutta ja sen vuoksi olemaan kopioimatta ja jälleenmyymättä ohjelmistoa tai olemaan kopioimatta ja käyttämättä sitä muissa tietokonelaitteistoissa. Jos tällaiset käyttöä koskevat rajoitukset kuuluvat 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, niihin sovelletaan ryhmäpoikkeusta.

Taitotieto

(43) Luvakesopimukset (lukuun ottamatta teollisia luvakesopimuksia) ovat selvin esimerkki tapauksesta, jossa ostajalle siirretään taitotietoa markkinointia varten (21). Luvakesopimukset sisältävät tavaramerkkeihin tai tunnuskuviin ja taitotietoon liittyviä immateriaalioikeuksien käyttölupia tavaroiden käyttöä ja jakelua tai palveluiden tarjoamista varten. Immateriaalioikeuksien käyttöluvan lisäksi luvakkeenantaja yleensä tarjoaa luvakkeensaajalle sopimuksen voimassaoloaikana kaupallista tai teknistä apua, kuten hankintapalveluja, koulutusta, kiinteistöneuvontaa, rahoitussuunnittelua jne. Käyttölupa ja apu ovat erottamaton osa luvakesopimuksen kohteena olevaa liiketoimintamallia.

(44) Luvakesopimuksiin sisältyvät käyttöluvat kuuluvat ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, jos kaikki 31 kohdassa luetellut viisi edellytystä täyttyvät. Useimmat luvakesopimukset, myös pääluvakesopimukset, täyttävät yleensä kyseiset edellytykset, koska yleensä luvakkeenantaja tarjoaa luvakkeensaajalle tavaroita ja/tai palveluita, erityisesti kaupallista tai teknistä apua. Immateriaalioikeudet auttavat luvakkeensaajaa jälleenmyymään luvakkeenantajan tai sen nimittämien toimittajien toimittamat hyödykkeet taikka käyttämään kyseisiä hyödykkeitä ja myymään tästä seuraavat tavarat tai palvelut. Jos luvakesopimus koskee vain tai pääasiassa pelkkää immateriaalioikeuksien lisensointia, se ei kuulu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, mutta EFTAn valvontaviranomainen soveltaa siihen yleensä ryhmäpoikkeuksessa ja näissä suuntaviivoissa vahvistettuja periaatteita.

(45) Seuraavia immateriaalioikeuksiin liittyviä velvoitteita pidetään yleensä välttämättöminä luvakkeenantajan immateriaalioikeuksien suojelemiseksi, ja jos ne kuuluvat 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, ne kuuluvat myös ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan: a) Luvakkeensaaja ei saa harjoittaa samanlaista liiketoimintaa suoraan eikä välillisesti; b) luvakkeensaaja ei saa hankkia kilpailevasta yrityksestä pääomaosuuksia, joiden ansiosta se voisi vaikuttaa kyseisen yrityksen taloudelliseen käyttäytymiseen; c) Luvakkeensaaja ei saa paljastaa kolmansille luvakkeenantajalta saamaansa taitotietoa niin kauan kuin kyseinen taitotieto ei ole yleisesti tunnettua. d) luvakkeensaajan on välitettävä luvakkeenantajalle kaikki luvaketoiminnan hoitamisessa hankkimansa kokemus ja myönnettävä luvakkeenantajalle ja muille luvakkeensaajille yksinoikeudeton käyttölupa kokemuksesta seuraavaan taitotietoon; e) Luvakkeensaajan on ilmoitettava luvakkeenantajalle lisensoitujen immateriaalioikeuksien loukkaamisesta, ryhdyttävä oikeustoimiin loukkaajia vastaan tai autettava luvakkeenantajaa loukkaajia vastaan aloitetuissa oikeustoimissa. f) Luvakkeensaaja ei saa käyttää luvakkeenantajan lisensoimaa taitotietoa muuhun kuin luvaketoiminnan harjoittamiseen. g) Luvakkeensaaja ei saa luovuttaa luvakesopimuksen mukaisia oikeuksia ja velvoitteita ilman luvakkeenantajan suostumusta.

2.5 Suhde muihin ryhmäpoikkeuksiin

(46) Ryhmäpoikkeuksen 2 artiklan 5 kohdassa todetaan, että ryhmäpoikkeusta ”ei sovelleta vertikaalisiin sopimuksiin, joiden kohde kuuluu toisen ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, jollei tällaisessa säädöksessä ole toisin säädetty”. Ryhmäpoikkeusta ei sen vuoksi sovelleta vertikaalisiin sopimuksiin, jotka kuuluvat ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 5 kohdassa mainitun, ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta teknologiansiirtosopimusten ryhmiin annetun säädöksen (27 päivänä huhtikuuta 2004 annettu komission asetus (EY) N:o 772/2004 (22)), ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 4b kohdassa mainitun, ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin moottoriajoneuvoalalla annetun säädöksen (27 päivänä toukokuuta 2010 annettu komission asetus (EU) N:o 461/2010 (23)) tai ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 6 kohdassa mainitun, ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta erikoistumissopimusten ryhmiin annetun säädöksen (29 päivänä marraskuuta 2000 annettu komission asetus (EY) N:o 2658/2000 (24)) tai ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 7 kohdassa mainitun, ETA-sopimuksen 53 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tutkimus- ja kehityssopimusten ryhmiin annetun säädöksen (29 päivänä marraskuuta 2000 annettu komission asetus (EY) N:o 2659/2000 (25)) taikka tulevaisuudessa mahdollisesti annettavien samankaltaisten säädösten soveltamisalaan, jollei tällaisissa säädöksissä toisin säädetä.

3. Ryhmäpoikkeuksessa vakavimmiksi katsottavat rajoitukset

(47) Ryhmäpoikkeuksen 4 artikla sisältää luettelon vakavimmista rajoituksista, jotka johtavat koko vertikaalisen sopimuksen sulkemiseen ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle (26). Jos sopimukseen sisällytetään vakavimpiin kuuluvaksi katsottava rajoitus, on perusteltua olettaa, että sopimus kuuluu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Lisäksi on perusteltua olettaa, että sopimus ei todennäköisesti täytä 53 artiklan 3 kohdan edellytyksiä ja jää siitä syystä ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Yrityksillä on kuitenkin yksittäistapauksessa mahdollisuus osoittaa kilpailua edistävät vaikutukset 53 artiklan 3 kohdan nojalla (27). Jos yritykset todistavat, että vakavimpien kilpailunrajoitusten sisällyttämisestä sopimukseen syntyy todennäköisiä tehokkuusetuja, ja osoittavat, että sopimukset täyttävät yleisesti ottaen kaikki 53 artiklan 3 kohdan edellytykset, EFTAn valvontaviranomaisen on tosiasiassa arvioitava kilpailuun todennäköisesti kohdistuvat kielteiset vaikutukset ennen kuin se laatii lopullisen arvioinnin siitä, täyttyvätkö 53 artiklan 3 kohdan edellytykset (28).

(48) Ryhmäpoikkeuksen 4 artiklan a alakohdassa vahvistettu vakavimpiin kuuluva rajoitus koskee jälleenmyyntihinnan määräämistä eli sopimuksia tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joiden suorana tai välillisenä tarkoituksena on määrätä kiinteä jälleenmyyntihinta tai vähimmäisjälleenmyyntihinta taikka kiinteä hinta- tai vähimmäishintataso, jota ostajan on noudatettava. Jos kyse on sopimusmääräyksistä tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joissa jälleenmyyntihinta määrätään suoraan, rajoitus on selvä. Jälleenmyyntihinnasta voidaan kuitenkin määrätä myös välillisesti. Esimerkkejä tästä ovat sopimukset, joissa määrätään jakelukate tai enimmäisalennus, jonka jakelija voi myöntää etukäteen määrätystä hintatasosta, taikka joissa alennusten saaminen tai myynnin- edistämiskustannusten takaisinsaanti toimittajalta edellyttää määrätyn hintatason noudattamista, kuten myös etukäteen määrätyn jälleenmyyntihinnan sitominen kilpailijoiden jälleenmyyntihintoihin, uhkaukset, pelottelut, varoitukset, sopimussakot, toimitusten viivyttäminen tai keskeyttäminen taikka sopimusten irtisanominen, ellei tiettyä hintatasoa noudateta. Suorat tai välilliset keinot hinnan vahvistamiseksi voivat olla tehokkaampia, jos ne yhdistetään toimenpiteisiin, joilla pyritään saamaan selville hintoja alentavat jakelijat, kuten hintaseurantajärjestelmän luominen tai vähittäiskauppiaiden velvoittaminen ilmoittamaan, jos jakeluverkoston muut jäsenet poikkeavat annetusta hintatasosta. Suoraa tai välillistä hinnan vahvistamista voidaan tehostaa yhdistämällä se toimenpiteisiin, jotka vähentävät ostajan halua alentaa jälleenmyyntihintaa. Tällaisesta on kyse, jos toimittaja esimerkiksi painaa ohjevähittäishinnan valmiiksi hyödykkeeseen tai velvoittaa ostajan soveltamaan suosituimmuuslauseketta (most-favoured-customer clause). Samanlaisilla välillisillä keinoilla ja samoilla ”kannustavilla” toimenpiteillä voidaan saada enimmäishinnat tai ohjehinnat toimimaan kuten jälleenmyyntihinnan määrääminen. Jos toimittaja käyttää tiettyä kannustavaa toimenpidettä tai antaa ostajalle ohjehinnastot tai enimmäishinnastot, tämän ei kuitenkaan yksinään katsota johtavan jälleenmyyntihinnan määräämiseen.

(49) Edustussopimusten tapauksessa päämies yleensä määrää myyntihinnan, koska kauppaedustajasta ei tule tavaroiden omistajaa. Jos sopimusta ei kuitenkaan voida pitää edustussopimuksena 53 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi (ks. 12–21 kohta), velvoite, joka estää kauppaedustajaa jakamasta provisiotaan tai rajoittaa sen jakamista asiakkaan kanssa, olipa provisio sitten kiinteä tai muuttuva, kuuluu ryhmäpoikkeuksen 4 artiklan a alakohdassa tarkoitettuihin vakavimpiin kilpailurajoituksiin. Jotta voidaan välttää se, että sopimukseen sisällytetään tällainen vakavimpiin kuuluva rajoitus, kauppaedustajan olisi saatava vapaasti alentaa asiakkaan maksamaa todellista hintaa tämän alentamatta päämiehen tuloja (29).

(50) Ryhmäpoikkeuksen 4 artiklan b alakohdassa vahvistettu vakavimpiin kuuluva rajoitus koskee sopimuksia tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joiden suorana tai välillisenä tarkoituksena on rajoittaa sopimuspuolena olevan ostajan tai sen asiakkaiden harjoittamaa myyntiä, kun rajoitukset koskevat alueita tai asiakkaita, joille ostaja tai sen asiakkaat voivat myydä sopimustavaroita tai -palveluita. Tällainen vakavimpiin kuuluva rajoitus liittyy markkinoiden jakamiseen alueittain tai asiakasryhmittäin. Rajoitus voi johtua suorista velvoitteista, kuten velvoitteesta olla myymättä tietyille asiakkaille tai asiakkaille tietyillä alueilla taikka velvoitteesta ohjata tällaisilta asiakkailta saadut tilaukset muille jakelijoille. Se voi johtua myös välillisistä toimenpiteistä, joilla jakelijaa kannustetaan olemaan myymättä tällaisille asiakkaille ja joita ovat esimerkiksi kieltäytyminen myöntämästä bonuksia tai alennuksia tai niiden vähentäminen, toimitusten lopettaminen, toimitusmäärien vähentäminen tai niiden rajoittaminen alueelle tai asiakasryhmälle, johon jakelijalla on yksinoikeus, sopimuksen irtisanomisella uhkaaminen, korkeamman hinnan veloittaminen vientiin tarkoitetuista hyödykkeistä, rajoitusten asettaminen viennin osuudelle myynnistä tai velvoitteet siirtää osa voitosta toimittajalle. Se voi myös perustua siihen, että toimittaja ei tarjoa ETAn laajuista takuuhuoltoa, jonka puitteissa kaikilla jakelijoilla on yleensä velvollisuus tarjota takuuhuoltoa ja toimittaja maksaa niille korvauksen tästä palvelusta, myös suhteessa hyödykkeisiin, joita muut jakelijat ovat myyneet niiden alueelle (30). Tällaisia käytäntöjä pidetään vielä todennäköisemmin ostajan myynnin rajoittamisena, jos niihin yhdistetään toimittajan valvontajärjestelmä, jolla pyritään varmistamaan toimitettujen tavaroiden todellinen kohde ja joka voidaan toteuttaa esimerkiksi erilaisten pakkausmerkintöjen tai sarjanumerojen käytön muodossa. Toimittajan tuotenimen esillepanoon liittyviä jälleenmyyjän velvoitteita ei kuitenkaan pidetä vakavimpiin rajoituksiin kuuluvina. Koska 4 artiklan b alakohta koskee vain ostajan tai sen asiakkaiden harjoittamaan myyntiin kohdistuvia rajoituksia, tämä merkitsee, että toimittajan myyntiin kohdistuvien rajoitusten ei myöskään katsota kuuluvan vakavimpiin rajoituksiin. Tämä ei kuitenkaan vaikuta siihen, mitä 59 kohdassa todetaan varaosien myynnistä ryhmäpoikkeuksen 4 artiklan e alakohdan kannalta. Ryhmäpoikkeuksen 4 artiklan b alakohdan soveltaminen ei vaikuta ostajan sijoittautumispaikkaa koskevaan rajoitukseen. Näin ollen ryhmäpoikkeuksen soveltamisesta saatavaa etua ei menetetä, jos sovitaan, että ostaja rajoittaa myyntipisteensä ja varastonsa tiettyyn osoitteeseen, paikkaan tai alueeseen.

(51) Ryhmäpoikkeuksen 4 artiklan b alakohdan vakavimmista rajoituksista on neljä poikkeusta. Mainitun 4 artiklan b alakohdan i alakohdan mukaisen ensimmäisen poikkeuksen perusteella toimittaja voi rajoittaa sopimuspuoliin kuuluvan ostajan aktiivista myyntiä alueelle tai asiakasryhmälle, johon toisella ostajalla on yksinoikeus tai jonka toimittaja on varannut itselleen. Ostajalla on yksinoikeus alueeseen tai asiakasryhmään silloin kun toimittaja sopii myyvänsä hyödykettään vain yhdelle jakelijalle myytäväksi tietyllä alueella tai tietylle asiakasryhmälle ja yksinmyyjä on suojattu toimittajan muiden ostajien aktiiviselta myynniltä alueelleen tai asiakasryhmälleen Euroopan talousalueella, toimittajan harjoittamasta myynnistä riippumatta. Toimittaja voi yhdistää yksinmyyntialueen ja yksinoikeuteen perustuvan asiakasryhmän esimerkiksi nimittämällä tietylle asiakasryhmälle tietyllä alueella yksinmyyjän. Yksinmyyntialueen tai yksinoikeuteen perustuvan asiakasryhmän suojelun on kuitenkin mahdollistettava passiivinen myynti kyseisille alueille tai asiakasryhmille. Ryhmäpoikkeuksen 4 artiklan b alakohtaa soveltaessaan EFTAn valvontaviranomainen tulkitsee aktiivisen ja passiivisen myynnin seuraavasti: — ’Aktiivisella myynnillä’ tarkoitetaan aktiivista yhteydenottoa yksittäisiin asiakkaisiin esimerkiksi suoramainonnan, kuten pyytämättä lähetettyjen sähköpostiviestien, tai asiakaskäyntien kautta; aktiivista yhteydenottoa johonkin asiakasryhmään tai asiakkaisiin tietyllä alueella harjoittamalla mainontaa tiedotusvälineissä, internetissä tai muuta myynninedistämistä, joka on suunnattu nimenomaan kyseiselle asiakasryhmälle tai asiakkaille kyseisellä alueella. Mainonta tai myynninedistäminen, joka on ostajan kannalta houkuttelevaa vain siinä tapauksessa, että ostaja tavoittaa (myös) tietyn asiakasryhmän tai asiakkaat tietyllä alueella, katsotaan aktiiviseksi myynniksi kyseiselle asiakasryhmälle tai asiakkaille kyseisellä alueella. — ’Passiivisella myynnillä’ tarkoitetaan vastaamista yksittäisten asiakkaiden omasta aloitteestaan tekemiin tiedusteluihin, mukaan lukien tavaroiden tai palveluiden toimittaminen näille asiakkaille. Sellaista yleistä mainontaa tai myynninedistämistä pidetään passiivisena myyntinä, joka tavoittaa asiakkaat muiden jakelijoiden (yksinmyynti)alueilla tai niiden asiakasryhmissä mutta joka on kohtuullinen keino tavoittaa asiakkaat noiden myyntialueiden tai asiakasryhmien ulkopuolella, esimerkiksi omalla alueella. Yleinen mainonta tai myynninedistäminen katsotaan kohtuulliseksi keinoksi tavoittaa kyseiset asiakkaat, jos ostajan kannattaisi toteuttaa investoinnit myös siinä tapauksessa, että mainonnalla tai myynninedistämisellä ei tavoitettaisi asiakkaita muiden jakelijoiden (yksinmyynti)alueilla tai asiakasryhmissä.

(52) Internet on tehokas työkalu, jolla voidaan tavoittaa useampia erilaisia asiakkaita kuin silloin, kun käytetään vain perinteisempiä myyntimenetelmiä. Tämän vuoksi internetin käyttöä koskevia rajoituksia käsitellään (jälleen)myyntiin kohdistuvina rajoituksina. Jokaisen jakelijan on periaatteessa voitava käyttää internetiä hyödykkeiden myynnissä. Verkkosivuston käyttöä pidetään yleensä passiivisena myyntinä, koska se on asiakkaiden kannalta kohtuullisena pidettävä tapa tavoittaa jakelija. Verkkosivuston käytön vaikutukset voivat ulottua jakelijan oman myyntialueen tai asiakasryhmän ulkopuolelle; se johtuu kuitenkin teknologiasta eli siitä, että internetiin on kaikkialta helppo pääsy. Jos asiakas käy jakelijan verkkosivuilla ja ottaa yhteyttä jakelijaan ja tämä yhteydenotto johtaa myyntiin ja toimitukseen, katsotaan, että kyse on passiivisesta myynnistä. Tilanne on sama myös silloin, kun asiakas osoittaa haluavansa jakelijalta automaattisesti tietoa ja tämä johtaa myyntiin. Verkkosivuilla tai yhteydenpidossa käytettyjen kielivaihtoehtojen katsotaan itsessään olevan osa passiivista myyntiä. EFTAn valvontaviranomainen katsoo tämän vuoksi, että esimerkiksi seuraavat rajoitukset voivat rajoittaa jakelijan mahdollisuuksia tavoittaa useampia erilaisia asiakkaita ja ovat siitä syystä passiiviseen myyntiin kohdistuvia vakavimpia rajoituksia: a) sopimus (yksin)myyjän kanssa siitä, että tämän on estettävä toisella (yksinmyynti)alueella sijaitsevia asiakkaita katselemasta verkkosivujaan tai asennettava verkkosivuilleen automaattinen uudelleenreititys asiakkaiden siirtämiseksi valmistajan tai muiden (yksin)myyjien verkkosivuille. Tämä ei estä sopimista siitä, että jakelijan verkkosivuille asetetaan myös linkkejä muiden jakelijoiden ja/tai toimittajan verkkosivuille; b) sopimus (yksin)myyjän kanssa siitä, että tämän on lopetettava kuluttajien maksutapahtumat internetissä, kun heidän luottokorttitiedoistaan paljastuu osoite, joka ei sijaitse kyseisen jakelijan (yksinmyynti)alueella; c) sopimus jakelijan kanssa siitä, että tämän on rajoitettava internet-myynnin osuutta kokonaismyynnistään. Tämä ei estä toimittajaa vaatimasta, että ostaja myy fyysisen liikkeensä tehokkaan toiminnan varmistamiseksi vähintään tietyn absoluuttisen määrän (arvon tai volyymin mukaan) hyödykettä verkon ulkopuolella – asettamatta kuitenkaan rajoituksia jakelijan verkkomyynnille – tai varmistamasta, että jakelijan verkkotoiminta noudattaa toimittajan jakelumallia (ks. 54 ja 56 kohta). Tämä vaadittu verkon ulkopuolisen myynnin absoluuttinen määrä voi olla sama kaikkien ostajien osalta tai se voidaan määrittää erikseen kullekin ostajalle objektiivisten perusteiden mukaan, kuten ostajan koko verkostossa tai sen maantieteellinen sijaintipaikka; d) sopimus jakelijan kanssa siitä, että tämän on maksettava korkeampi hinta hyödykkeistä, jotka se aikoo jälleenmyydä verkossa, kuin hyödykkeistä, jotka aiotaan jälleenmyydä verkon ulkopuolella. Tämä ei estä toimittajaa sopimasta ostajan kanssa kiinteästä maksusta (eli kyse ei ole vaihtuvamääräisestä maksusta, jonka määrä kasvaa verkon ulkopuolisesta myynnistä kertyneen liikevaihdon mukaan, sillä tämä katsottaisiin välilliseksi kaksoishinnoitteluksi) ostajan verkon ulkopuolisen myynnin tai verkkomyynnin tukemiseksi.

(53) Sopimuspuolina olevien jakelijoiden internetin käyttöön kohdistuva rajoitus on ryhmäpoikkeuksen mukainen siltä osin kuin internetissä tapahtuva myynninedistäminen tai internetin käyttö johtaisi aktiiviseen myyntiin esimerkiksi muiden jakelijoiden yksinmyyntialueille tai asiakasryhmille. EFTAn valvontaviranomainen katsoo pääasiassa tietyille asiakkaille suunnatun verkkomainonnan aktiiviseksi myynniksi kyseisille asiakkaille. Esimerkiksi aluekohtaiset mainospalkit kolmansien verkkosivuilla ovat aktiivista myyntiä alueelle, joilla kyseiset mainospalkit näkyvät. Pyrkimykset tulla nähdyksi nimenomaan tietyllä alueella tai tietyssä asiakasryhmässä ovat aktiivista myyntiä kyseiselle alueelle tai asiakasryhmälle. Esimerkiksi maksun suorittaminen hakuohjelmalle tai verkkomainontapalveluiden tarjoajalle siitä, että mainos on nimenomaan tietyllä alueella sijaitsevien käyttäjien nähtävissä, on aktiivista myyntiä kyseiselle alueelle.

(54) Toimittaja voi kuitenkin asettaa ryhmäpoikkeuksen perusteella tavaroidensa jälleenmyynnille internetissä tietyt laatuvaatimukset, aivan kuten toimittaja voi vaatia laatuvaatimusten noudattamista kaupassa tai postimyynnissä tai mainonnassa ja myynninedistämisessä yleensä. Tällä voi olla merkitystä erityisesti valikoivassa jakelussa. Ryhmäpoikkeuksen perusteella toimittaja voi esimerkiksi vaatia, että jakelijoilla on käytettävissään yhdet tai useammat fyysiset liike- tai esittelytilat ennen kuin kyseisistä jakelijoista voi tulla sen jakelujärjestelmän jäseniä. Tällaiseen edellytykseen voidaan myös tehdä myöhemmin muutoksia ryhmäpoikkeuksen perusteella, paitsi jos muutosten tarkoituksena on rajoittaa suoraan tai välillisesti jakelijoiden harjoittamaa verkkomyyntiä. Toimittaja voi lisäksi vaatia, että sen jakelijat käyttävät kolmansien järjestelmiä sopimushyödykkeiden jakeluun ainoastaan niiden jakelijoiden internetin käyttöä koskevien vaatimusten ja edellytysten mukaisesti, joista on toimittajan ja jakelijoiden kesken sovittu. Esimerkiksi jos kolmannen järjestelmää käytetään jakelijan verkkosivujen ylläpitämiseen, toimittaja voisi vaatia, että asiakkaat eivät saa tulla jakelijan verkkosivuille sellaisen sivuston kautta, jolle on merkitty kyseisen järjestelmän nimi tai logo.

(55) Ryhmäpoikkeuksen 4 artiklan b alakohdassa vahvistetusta vakavimpiin kuuluvasta rajoituksesta on kolme muuta poikkeusta. Kaikki kolme poikkeusta mahdollistavat sekä aktiivisen että passiivisen myynnin rajoittamisen. Ensimmäisen poikkeuksen perusteella on sallittua rajoittaa tukkukauppiaan myyntiä loppukäyttäjille, jotta toimittaja voi pitää tukkukaupan ja vähittäiskaupan tasot erillään toisistaan. Tämä poikkeus ei kuitenkaan sulje pois sitä mahdollisuutta, että tukkukauppias voi myydä tietyille loppukäyttäjille, kuten suuremmille loppukäyttäjille, muttei myyntiä (millekään) muulle loppukäyttäjälle. Toisen poikkeuksen perusteella toimittaja voi rajoittaa valikoivassa jakelujärjestelmässä toimivan valtuutetun jakelijan myyntiä kaupan portaasta riippumatta valtuuttamattomille jakelijoille millä tahansa alueella, jolla järjestelmää tällä hetkellä käytetään tai jolla toimittaja ei vielä myy sopimushyödykkeitä (4 artiklan b alakohdan iii alakohdassa tarkoitettu alue, jolla toimittaja on päättänyt soveltaa kyseistä järjestelmää). Kolmannen poikkeuksen perusteella toimittaja voi rajoittaa sellaisen komponenttien ostajan jälleenmyyntiä toimittajan kilpailijoille, jolle toimitettavat komponentit on tarkoitettu sisällytettäviksi hyödykkeisiin. ’Komponentilla’ tarkoitetaan kaikkia välituotteita ja ’hyödykkeisiin sisällyttämisellä’ tarkoitetaan minkä tahansa tuotantopanoksen käyttöä tavaroiden tuottamiseen.

(56) Ryhmäpoikkeuksen 4 artiklan c alakohdassa tarkoitettu vakavimpiin kuuluva rajoitus sulkee pois rajoituksen, jolla rajoitetaan valikoivan jakeluverkoston jäsenten aktiivista tai passiivista myyntiä loppukäyttäjille, riippumatta siitä, ovatko kyseiset loppukäyttäjät elinkeinonharjoittajia vai kuluttajia. Tämä ei kuitenkaan rajoita mahdollisuutta kieltää jakeluverkoston jäsentä toimimasta valtuuttamattomassa sijoittautumispaikassa. Ryhmäpoikkeuksen 1 artiklan 1 kohdan e alakohdan määritelmän mukaisessa valikoivassa jakelujärjestelmässä toimiville jälleenmyyjille ei voida asettaa rajoituksia sen suhteen, millaisille käyttäjille tai käyttäjien hankinnoista vastaaville kauppaedustajille ne myyvät, lukuun ottamatta tilanteita, joissa on kyse toisaalla käytettävän yksinmyyntijärjestelmän suojaamisesta (ks. 51 kohta). Valikoivassa jakelujärjestelmässä toimivilla jälleenmyyjillä olisi oltava vapaus harjoittaa sekä aktiivista että passiivista myyntiä – myös internetin kautta – kaikille loppukäyttäjille. Sen vuoksi EFTAn valvontaviranomainen pitää vakavimpina rajoituksina velvoitteita, jotka saavat valtuutetut jälleenmyyjät luopumaan internetin käytöstä useampien erilaisten asiakkaiden tavoittamiseksi, asettamalla verkkomyynnille perusteita, jotka eivät yleisesti ottaen vastaa liiketiloissa myynnille asetettuja perusteita. Tämä ei tarkoita sitä, että verkkomyynnille ja verkon ulkopuolella tapahtuvalle myynnille asetettujen perusteiden olisi oltava täysin samat, vaan että niillä olisi pyrittävä samoihin tavoitteisiin ja saavutettava toisiinsa verrattavissa olevia tuloksia ja perusteiden välisen eron on perustuttava näiden kahden jakelutavan erilaiseen luonteeseen. Esimerkiksi estääkseen myynnin valtuuttamattomille jälleenmyyjille toimittaja voi vaatia valtuutettuja jälleenmyyjiään myymään yksittäiselle loppukäyttäjälle vain enintään tietyn määrän sopimushyödykkeitä. Tämän vaatimuksen on mahdollisesti oltava tiukempi verkkomyynnin tapauksessa sen mukaan, onko valtuuttamattoman jälleenmyyjän helpompi hankkia kyseiset hyödykkeet internetin kautta. Sen on vastaavasti ehkä oltava tiukempi myös verkon ulkopuolella tapahtuvan myynnin tapauksessa, jos hyödykkeet on helpompi hankkia fyysisestä liikkeestä. Varmistaakseen, että sopimushyödykkeet toimitetaan ajoissa, toimittaja voi määrätä, että verkon ulkopuolella myytävät hyödykkeet on toimitettava välittömästi. Jos verkkomyynnille ei voida asettaa samanlaista vaatimusta, toimittaja voi määrittää sille tietyt noudatettavissa olevat toimitusajat. Verkkomyynnin osalta voidaan joutua asettamaan myynnin jälkeisiin tukipalveluihin liittyviä erityisvaatimuksia, jotka koskevat asiakkaiden palauttamista hyödykkeistä aiheutuvien kustannusten kattamista ja turvallisten maksujärjestelmien käyttöä.

(57) Alueella, jolla toimittaja käyttää valikoivaa jakelua, tätä järjestelmää ei voida yhdistää yksinmyyntiin, sillä se johtaisi jälleenmyyjien harjoittaman aktiivisen tai passiivisen myynnin rajoittamiseen eli ryhmäpoikkeuksen 4 artiklan c alakohdan mukaiseen vakavimpaan rajoitukseen. Myyjän mahdollisuutta päättää liiketilojensa sijainnista voidaan tästä poiketen kuitenkin rajoittaa. Valtuutettuja jälleenmyyjiä voidaan estää harjoittamasta liiketoimintaansa muista tiloista käsin tai avaamasta uutta liikettä muualle. Jakelijan oman verkkosivuston käyttöä ei tässä yhteydessä voida rinnastaa uuden liikkeen avaamiseen muualle. Jos jälleenmyyjän myyntipiste on liikkuva, voidaan määritellä alue, jonka ulkopuolella kyseistä myyntipistettä ei saa käyttää. Toimittaja voi lisäksi sitoutua toimittamaan vain yhdelle jälleenmyyjälle tai rajalliselle määrälle jälleenmyyjiä tietyllä osalla aluetta, jolla valikoiva jakelujärjestelmä on käytössä.

(58) Ryhmäpoikkeuksen 4 artiklan d alakohdassa vahvistettu vakavimpiin kuuluva rajoitus koskee ristikkäisten toimitusten rajoittamista valikoivaan jakelujärjestelmään kuuluvien valtuutettujen jakelijoiden välillä. Sopimuksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan suorana tai välillisenä tarkoituksena ei saa olla sopimushyödykkeiden aktiivisen tai passiivisen myynnin estäminen tai rajoittaminen valtuutettujen jälleenmyyjien välillä. Valtuutettujen jakelijoiden on voitava ostaa sopimushyödykkeitä vapaasti muilta jakeluverkostoon kuuluvilta valtuutetuilta jakelijoilta, jotka toimivat joko samalla tai eri kaupan portaalla. Valikoivaa jakelua ei siten voida yhdistää vertikaalisiin rajoituksiin, joilla pyritään pakottamaan jakelijat hankkimaan sopimushyödykkeet yksinomaan tietystä lähteestä. Se merkitsee myös sitä, että valikoivassa jakeluverkostossa ei voida asettaa rajoituksia valtuutettujen tukkukauppiaiden oikeudelle myydä hyödykkeitä valtuutetuille vähittäiskauppiaille.

(59) Ryhmäpoikkeuksen 4 artiklan e alakohdassa vahvistettu vakavimpiin kuuluva rajoitus koskee sopimuksia, joilla estetään loppukäyttäjiä, riippumattomia korjausliikkeitä ja huoltopalveluiden tarjoajia hankkimasta tai rajoitetaan niiden mahdollisuuksiaan hankkia varaosia suoraan osien valmistajalta. Varaosien valmistajan ja kyseiset varaosat omaan hyödykkeeseensä sisällyttävän ostajan (OEM-valmistaja eli original equipment manufacturer) väliset sopimukset eivät saa suoraan tai välillisesti estää tai rajoittaa valmistajan oikeutta myydä kyseisiä varaosia loppukäyttäjille, riippumattomille korjausliikkeille tai huoltopalveluiden tarjoajille. Välillisistä rajoituksista voi olla kyse erityisesti silloin, kun rajoitukset kohdistuvat varaosien toimittajan mahdollisuuteen tarjota sellaista teknistä tietoa tai sellaisia erityislaitteita, jotka ovat välttämättömiä, jotta käyttäjät, riippumattomat korjausliikkeet tai huoltopalveluiden tarjoajat voivat käyttää kyseisiä varaosia. Sopimuksessa voidaan kuitenkin asettaa rajoituksia varaosien toimittamiselle korjausliikkeille tai huoltopalveluiden tarjoajille, jotka OEM-valmistaja on valtuuttanut hoitamaan omien tavaroidensa korjaukset tai huollon. Toisin sanoen OEM-valmistaja voi vaatia, että sen oma korjaus- ja huoltoverkosto ostaa varaosat siltä.

4. Yksittäiset vakavimpiin kuuluvat myyntirajoitukset, jotka saattavat jäädä 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle tai täyttää 53 artiklan 3 kohdan edellytykset

(60) Vakavimmat rajoitukset saattavat poikkeustapauksissa olla objektiivisesti tarkasteltuna tarpeellisia kyseisenlaisen tai kyseisenlaatuisen sopimuksen kannalta (31) ja jäädä sen vuoksi 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle. Esimerkiksi vakavampi rajoitus voi olla objektiivisesti tarkasteltuna tarpeellinen sen varmistamiseksi, että yleistä kieltoa olla myymättä vaarallisia aineita tietyille asiakkaille turvallisuussyistä tai terveydellisistä syistä noudatetaan. Yksittäistapauksissa yritykset voivat lisäksi puolustautua vetoamalla tehokkuusetuihin 53 artiklan 3 kohdan nojalla. Tässä jaksossa esitetään esimerkkejä (jälleen)myyntirajoituksista. Jälleenmyyntihinnan määräämisen osalta tätä kysymystä käsitellään VI.2.10 jaksossa.

(61) Jakelija, joka on ensimmäinen uutta tuotemerkkiä myyvä jakelija tai ensimmäinen olemassa olevaa tuotemerkkiä uusilla markkinoilla myyvä jakelija ja joka varmistaa siten todellisen pääsyn merkityksellisille markkinoille, saattaa joutua tekemään huomattavia investointeja, jos niillä ei ollut aiemmin kysyntää kyseisenkaltaiselle hyödykkeelle yleisesti ottaen tai kyseisenkaltaiselle hyödykkeelle kyseisen tuottajan valmistamana. Kyseiset kulut saattavat usein olla uponneita. Tällöin on todennäköistä, että jakelija ei tekisi jakelusopimusta, jollei sitä suojata tietyksi ajaksi muiden jakelijoiden harjoittamalta (aktiiviselta ja) passiiviselta myynniltä alueelleen tai asiakasryhmälleen. Näin on esimerkiksi silloin, kun tietyille kansallisille markkinoille sijoittautunut valmistaja siirtyy toisille kansallisille markkinoille ja tuo hyödykkeensä markkinoille yksinmyyjän avustuksella ja kyseisen jakelijan on investoitava tuotemerkin saattamiseen näille uusille markkinoille ja sen aseman vakiinnuttamiseen kyseisillä markkinoilla. Jos jakelijan on tehtävä huomattavia investointeja käynnistääkseen toimintansa ja/tai kehittääkseen uusia markkinoita, muiden jakelijoiden kyseiselle alueelle tai asiakasryhmälle suuntaamaan passiiviseen myyntiin kohdistuvat rajoitukset, jotka ovat tarpeen, jotta kyseinen jakelija voi saada investointinsa takaisin, jäävät yleensä 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle kahden ensimmäisen vuoden aikana jaksolla, jolla kyseinen jakelija myy sopimustavaroita tai -palveluita kyseisellä alueella tai kyseiselle asiakasryhmälle, vaikka tällaisten vakavimpien rajoitusten oletetaan yleensä kuuluvan 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

(62) Jos kyseessä on uuden hyödykkeen kokeilu rajoitetulla alueella tai rajoitetussa asiakasryhmässä tai uuden hyödykkeen asteittainen saattaminen markkinoille, jakelijoille, jotka on nimetty myymään hyödykettä kokeilumarkkinoilla tai osallistumaan asteittaisen markkinoillesaattamisen ensimmäiseen vaiheeseen tai ensimmäisiin vaiheisiin, voidaan asettaa aktiivista myyntiä koskevia rajoituksia, kun on kyse myynnistä kokeilumarkkinoiden ulkopuolelle tai markkinoille, joista hyödykkeen markkinoillesaattaminen aloitetaan. Tämä ei kuulu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan hyödykkeen kokeiluun tai markkinoille saattamiseen tarvittavan jakson aikana.

(63) Valikoivien jakelujärjestelmien tapauksessa valtuutettujen jakelijoiden välisiä ristikkäisiä toimituksia ei yleensä saa rajoittaa (ks. 58 kohta). Jos eri alueille sijoittautuneet valtuutetut tukkukauppiaat ovat kuitenkin velvollisia investoimaan myynninedistämistoimintoihin omilla alueillaan tukeakseen valtuutettujen jälleenmyyjien myyntitoimintaa ja vaadittujen myynninedistämistoimintojen yksilöinti sopimuksessa on käytännössä vaikeaa, rajoitukset, jotka koskevat tukkukauppiaiden aktiivista myyntiä valtuutetuille jälleenmyyjille muiden tukkukauppiaiden alueilla ja joiden tarkoituksena on mahdollisen vapaamatkustajuuden estäminen, saattavat yksittäistapauksissa täyttää 53 artiklan 3 kohdan edellytykset.

(64) Sopimus jakelijan kanssa siitä, että tämän on maksettava korkeampi hinta hyödykkeistä, jotka se aikoo jälleenmyydä verkossa, kuin hyödykkeistä, jotka aiotaan jälleenmyydä verkon ulkopuolella (kaksoishinnoittelu) on yleensä vakavimpiin kuuluva rajoitus (ks. 52 kohta). Tällainen sopimus saattaa kuitenkin joissakin erityistapauksissa täyttää 53 artiklan 3 kohdan edellytykset. Sellaisesta tapauksesta saattaa olla kyse, kun valmistaja sopii tällaisesta kaksoishinnoittelusta jakelijoidensa kanssa, koska verkkomyynti aiheuttaa valmistajalle huomattavasti korkeammat kustannukset kuin verkon ulkopuolella tapahtuva myynti. Esimerkiksi, kun verkon ulkopuolella tapahtuvaan myyntiin sisältyy yleensä jakelijan tarjoamat asennuspalvelut toisin kuin verkkomyyntiin, ja jälkimmäisistä saatetaan esittää valmistajalle enemmän asiakasvalituksia ja takuukorvaushakemuksia. EFTAn valvontaviranomainen harkitsee tässä yhteydessä myös, kuinka todennäköistä on, että kyseinen rajoitus rajoittaa myyntiä internetissä ja estää jakelijaa tavoittamasta useampia erilaisia asiakkaita.

5. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle jäävät rajoitukset

(65) Ryhmäpoikkeuksen 5 artiklan mukaisesti tietyt velvoitteet jäävät ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle, vaikka markkinaosuuden kynnysarvo ei ylittyisikään. Ryhmäpoikkeusta sovelletaan kuitenkin muuhun osaan vertikaalista sopimusta, jos tämä osa voidaan irrottaa velvoitteista, joille poikkeusta ei voida myöntää.

(66) Ensimmäisestä ulkopuolelle jäävästä velvoitteesta säädetään ryhmäpoikkeuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja se koskee kilpailukieltovelvoitteita. Kilpailukieltovelvoitteet ovat järjestelyitä, joiden seurauksena ostaja ostaa toimittajalta tai toimittajan osoittamalta muulta yritykseltä yli 80 prosenttia sopimustavaroiden tai -palveluiden tai niiden kanssa korvattavissa olevien hyödykkeiden ostojen kokonaismäärästä edellisen kalenterivuoden aikana (määritellään ryhmäpoikkeuksen 1 artiklan 1 kohdan d alakohdassa), minkä vuoksi ostaja ei voi ostaa kilpailevia tavaroita tai palveluita tai tällaiset ostot rajoittuvat alle 20 prosenttiin kokonaisostoista. Jos sopimuksen tekoa edeltävältä vuodelta ei ole sen tekemisen jälkeisen ensimmäisen vuoden aikana käytettävissä luotettavia tietoja ostajan ostomääristä, on käytettävä ostajan perusteltua arviota vuotuisista kokonaistarpeistaan. Tällaiset kilpailukieltovelvoitteet eivät kuulu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, jos niiden kesto on määrittämätön tai ylittää viisi vuotta. Ryhmäpoikkeus ei myöskään kata kilpailukieltovelvoitteita, jotka voidaan uusia viiden vuoden jälkeen hiljaisella sopimuksella (ks. 5 artiklan 1 kohdan toinen alakohta). Kilpailukieltovelvoitteille myönnetään yleensä säädöksen mukaisesti, jos niiden kesto on enintään viisi vuotta eikä mikään estä ostajaa käytännössä luopumasta kilpailukieltovelvoitteen noudattamisesta viiden vuoden jälkeen. Jos sopimuksessa esimerkiksi määrätään viiden vuoden kilpailukieltovelvoitteesta ja toimittaja antaa ostajalle lainan, kyseisen lainan takaisinmaksu ei saisi estää ostajaa luopumasta käytännössä kilpailukieltovelvoitteesta viiden vuoden jälkeen. Samoin jos toimittaja antaa ostajan käyttöön laitteita, jotka eivät liity suoraan toimittajan ja ostajan väliseen suhteeseen, ostajalla olisi oltava mahdollisuus ostaa laitteet niiden käypään hintaan kilpailukieltovelvoitteen päättyessä.

(67) Viiden vuoden kestorajoitusta ei sovelleta, jos ostaja jälleenmyy tavarat tai palvelut ”toimittajan omistamista tiloista ja omistamalta maa-alueelta tai toimittajan sellaiselta kolmannelta, joka ei ole ostajaan sidoksissa, vuokraamista tiloista ja vuokraamalta maa-alueelta käsin”. Tällaisissa tapauksissa kilpailukieltovelvoite voi olla voimassa yhtä kauan kuin kyseinen myyntipiste on ostajan käytössä (ryhmäpoikkeuksen 5 artiklan 2 kohta). Tämä poikkeus perustuu siihen, että on tavallisesti kohtuutonta odottaa toimittajan sallivan kilpailevien hyödykkeiden myynnin sen omistamista tiloista ja omistamalta maa-alueelta käsin ilman sen lupaa. Samoja periaatteita sovelletaan soveltuvin osin myös silloin, kun ostaja toimii toimittajan omistamasta tai toimittajan sellaiselta kolmannelta, joka ei ole ostajaan sidoksissa, vuokraamasta liikkuvasta myyntipisteestä käsin. Tätä poikkeusta ei voida myöntää sellaisille keinotekoisille omistusratkaisuille, kuten maa-alueita ja tiloja koskevien omistusoikeuksien siirrolle jakelijalta toimittajalle vain rajoitetun jakson ajaksi, joilla pyritään välttämään viiden vuoden rajoitus.

(68) Ryhmäpoikkeuksen 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään toisesta ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle jäävästä velvoitteesta, joka koskee ostajaa koskevia kilpailukieltovelvoitteita sopimussuhteen päätyttyä. Tällaiset velvoitteet eivät tavallisesti kuulu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, ellei velvoite ole välttämätön toimittajan ostajalle luovuttaman taitotiedon suojaamiseksi, rajoitu myyntipisteeseen, jossa myyjä on toiminut sopimuskaudella, ja ole rajattu kestoltaan yhteen vuoteen (ks. ryhmäpoikkeuksen 5 artiklan 3 kohta). Ryhmäpoikkeuksen 1 artiklan 1 kohdan g alakohdan määritelmän mukaan taitotiedon on oltava ”olennaista”, mikä tarkoittaa, että ”taitotieto on merkittävää ja hyödyllistä ostajalle sopimuksessa tarkoitettujen tavaroiden tai palveluiden käyttöä, myyntiä tai jälleenmyyntiä varten”.

(69) Ryhmäpoikkeuksen 5 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään kolmannesta ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle jäävästä velvoitteesta, joka koskee kilpailevien hyödykkeiden myyntiä valikoivassa jakelujärjestelmässä. Ryhmäpoikkeus kattaa valikoivan jakelujärjestelmän yhdistämisen kilpailukieltoon, millä estetään myyjiä jälleenmyymästä kilpailevilla tuotemerkeillä varustettuja tuotteita yleensä. Jos toimittaja kuitenkin suoraan tai välillisesti estää valtuutettuja jälleenmyyjiään ostamasta tiettyjen kilpailevien toimittajien hyödykkeitä jälleenmyyntiä varten, velvoite ei voi kuulua ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan. Tällaisen velvoitteen jättämisellä ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle pyritään välttämään tilanne, jossa joukko toimittajia, jotka käyttävät samoja valikoivan jakelujärjestelmän myyntipisteitä, estää tiettyä kilpailijaa tai tiettyjä kilpailijoita käyttämästä kyseisiä myyntipisteitä hyödykkeidensä jakelua varten (kilpailevan toimittajan sulkeminen markkinoilla, mikä on yksi kollektiivisen boikotin muodoista) (32).

6. Rajoitusten irrottaminen sopimusyhteydestään

(70) Ryhmäpoikkeuksella myönnetään poikkeus vertikaalisille sopimuksille sillä ehdolla, että vertikaaliseen sopimukseen tai sopimuskäytäntöön ei sisälly mainitun säädöksen 4 artiklassa vahvistettuja vakavimmiksi katsottavia rajoituksia. Jos vertikaaliseen sopimukseen sisältyy yksi tai useampi vakavimmista rajoituksista, koko sopimus menettää ryhmäpoikkeuksesta johtuvan edun. Vakavimpia rajoituksia ei voi irrottaa muusta sopimuksesta.

(71) Sopimusyhteydestä irrottamista koskevaa sääntöä sovelletaan kuitenkin ryhmäpoikkeuksen 5 artiklassa vahvistettuihin ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle jääviin rajoituksiin. Sen vuoksi vertikaalinen sopimus jää ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle ainoastaan niiltä osiltaan, jotka eivät täytä 5 artiklassa vahvistettuja edellytyksiä.

7. Erilaisten hyödykkeiden jakelu saman jakelujärjestelmän kautta

(72) Jos toimittaja käyttää samaa jakelusopimusta useiden tavaroiden/palveluiden jakeluun, osa näistä voi kuulua markkinaosuuden kynnysarvon perusteella ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, osa ei. Tällaisessa tapauksessa ryhmäpoikkeusta sovelletaan niihin tavaroihin ja palveluihin, jotka täyttävät soveltamista koskevat edellytykset.

(73) Ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle jääviin tavaroihin ja palveluihin sovelletaan tavanomaisia kilpailusääntöjä, mikä merkitsee seuraavaa: a) ryhmäpoikkeusta ei myönnetä mutta sopimusta ei myöskään oleteta lainvastaiseksi; b) jos 53 artiklan 1 kohtaa rikotaan tavalla, jolle ei voida myöntää poikkeusta, harkitaan, voidaanko kilpailuongelma ratkaista asianmukaisin korjaustoimenpitein nykyisen jakelujärjestelmän puitteissa; c) jos tällaisia korjaustoimenpiteitä ei ole, toimittajan on tehtävä muita jakelujärjestelyitä. Tällainen tilanne voi syntyä myös, jos osa hyödykkeistä kuuluu 54 artiklan soveltamisalaan ja osa ei.

IV. RYHMÄPOIKKEUKSEN PERUUTTAMINEN JA RYHMÄPOIKKEUKSEN SOVELTAMATTA JÄTTÄMINEN

1. Peruuttamismenettely

(74) Ryhmäpoikkeuksesta johtuva lainmukaisuuden olettama voidaan peruuttaa, jos vertikaalinen sopimus tarkasteltuna joko erikseen tai yhdessä kilpailevien toimittajien tai ostajien noudattamien samanlaisten sopimusten kanssa kuuluu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan eikä täytä kaikkia 53 artiklan 3 kohdan edellytyksiä.

(75) Edellytykset 53 artiklan 3 kohdan soveltamiselle voivat jäädä täyttymättä erityisesti silloin, jos pääsy merkityksellisille markkinoille tai kilpailu niillä rajoittuu merkittävästi kilpailevien toimittajien tai ostajien samankaltaisten vertikaalisten sopimusten rinnakkaisten verkostojen kumulatiivisen vaikutuksen vuoksi. Vertikaalisten sopimusten rinnakkaisia verkostoja pidetään samankaltaisina, jos niiden sisältämien rajoitusten vaikutukset markkinoilla ovat samanlaiset. Tällainen tilanne voi syntyä esimerkiksi, jos tietyt toimittajat käyttävät tietyillä markkinoilla puhtaasti laadullista valikoivaa jakelua ja muut toimittajat käyttävät määrällistä valikoivaa jakelua. Tällainen tilanne voi syntyä myös silloin, kun laadullisten perusteiden kumulatiivinen käyttö tietyillä markkinoilla sulkee tehokkaammat jakelijat markkinoiden ulkopuolelle. Tällaisessa tapauksessa arvioinnissa on otettava erikseen huomioon kummankin sopimusverkoston kilpailunvastaiset vaikutukset. Tarvittaessa peruuttaminen voi kohdistua vain tiettyyn laadulliseen perusteeseen tai vain valtuutettujen jakelijoiden lukumäärää koskeviin määrällisiin rajoituksiin.

(76) Vastuun kilpailunvastaisesta kumulatiivisesta vaikutuksesta voidaan katsoa kuuluvan vain niille yrityksille, jotka osallistuvat siihen tuntuvalla osuudella. Jos yritysten osuus kumulatiivisesta vaikutuksesta on merkityksetön, niiden tekemät sopimukset eivät kuulu 53 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon soveltamisalaan (33) eikä niihin sen vuoksi sovelleta peruuttamismenettelyä. Yritysten osuus arvioidaan 128-229 kohdassa vahvistettujen perusteiden mukaisesti.

(77) Kun peruuttamismenettelyä sovelletaan, EFTAn valvontaviranomaisen tehtävänä on todistaa, että sopimus kuuluu 53 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan eikä täytä yhtä tai useampaa 53 artiklan 3 kohdan edellytyksistä. Peruuttamispäätöksellä voi olla vain ex nunc -vaikutus, mikä tarkoittaa sitä, että sopimuksille myönnetty poikkeus on voimassa siihen asti kunnes peruuttaminen tulee voimaan.

(78) Euroopan komissiolla ja EFTAn valvontaviranomaisella on tapausten jakautumista komission ja EFTAn valvontaviranomaisen kesken koskevan ETA-sopimuksen 56 artiklan määräysten mukaan yhdessä yksinomainen valta peruuttaa ryhmäpoikkeuksesta johtuva etu sellaisten vertikaalisten rajoitusten suhteen, jotka rajoittavat kilpailua merkityksellisillä maantieteellisillä markkinoilla, jotka ovat laajemmat kuin yhden ETA-valtion alue. Jos merkitykselliset maantieteelliset markkinat muodostuvat yhden ETA-valtion alueesta tai sen osasta, sekä toimivaltaisella valvontaviranomaisella että kyseisellä ETA-valtiolla on rinnakkainen toimivalta peruuttaa ryhmäpoikkeus.

2. Ryhmäpoikkeuksen soveltamatta jättäminen

(79) Ryhmäpoikkeuksen 6 artiklassa annetaan EFTAn valvontaviranomaiselle mahdollisuus julistaa antamalla suositus, että ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle jätetään samankaltaisten vertikaalisten rajoitusten rinnakkaiset verkostot, jos ne kattavat yli 50 prosenttia merkityksellisistä markkinoista. Tällainen suositus osoitetaan kyseiset merkitykselliset markkinat muodostavalle EFTA-valtiolle tai muodostaville EFTA-valtioille.

(80) Ryhmäpoikkeuksen peruuttaminen merkitsee päätöstä siitä, että yksittäinen yritys on rikkonut 53 artiklaa, mutta 6 artiklan nojalla annettavan suosituksen aiottu seuraus on ainoastaan se, että ryhmäpoikkeuksen soveltamisesta johtuva etu poistetaan kyseisten rajoitusten ja markkinoiden osalta ja 53 artiklan 1 ja 3 kohdan täysimääräinen soveltaminen palautetaan. Sen jälkeen kun EFTA-valtio tai EFTA-valtiot ovat hyväksyneet EFTAn valvontaviranomaisen suosituksen olla soveltamatta ryhmäpoikkeusta tiettyihin vertikaalisiin rajoituksiin tietyillä markkinoilla, 53 artiklan soveltamista yksittäisiin sopimuksiin ohjataan EFTAn tuomioistuimen sekä unionin tuomioistuimen ja unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännössä kehitetyillä perusteilla sekä EFTAn valvontaviranomaisen tiedonannoilla ja aikaisemmilla päätöksillä. EFTAn valvontaviranomainen tekee tarvittaessa yksittäistapausta koskevan päätöksen, jossa voidaan antaa ohjeistusta kaikille kyseisillä markkinoilla toimiville yrityksille.

(81) Kun lasketaan markkinoiden 50 prosentin kattavuusastetta, on otettava huomioon jokainen rajoituksia – tai rajoitusten yhdistelmiä – sisältävä vertikaalisten sopimusten verkosto, jolla on markkinoilla samanlaisia vaikutuksia. Ryhmäpoikkeuksen 6 artiklassa EFTAn valvontaviranomaista ei velvoiteta toimimaan aina, kun 50 prosentin kattavuusaste ylittyy. Yleensä soveltamatta jättäminen on tarkoituksenmukaista, jos pääsy merkityksellisille markkinoille tai niillä käytävä kilpailu todennäköisesti rajoittuu tuntuvasti. Näin voi käydä erityisesti silloin, jos yli 50 prosenttia markkinoista kattavat valikoivan jakelun rinnakkaiset verkostot todennäköisesti sulkevat markkinat käyttämällä valintaperusteita, joita kyseisten tavaroiden luonne ei edellytä tai jotka syrjivät tiettyjä jakelumuotoja, joiden avulla kyseisiä tavaroita voitaisiin myydä.

(82) Arvioidessaan tarvetta soveltaa ryhmäpoikkeuksen 6 artiklaa EFTAn valvontaviranomainen harkitsee, olisiko ryhmäpoikkeuksen yksittäinen peruuttaminen tarkoituksenmukaisempi keino korjata tilanne. Se voi riippua erityisesti kumulatiivisia vaikutuksia synnyttävien kilpailevien yritysten määrästä markkinoilla tai vaikutusten kohteena olevien maantieteellisten markkinoiden lukumäärästä ETAssa.

(83) Jokaisessa ryhmäpoikkeuksen 6 artiklassa tarkoitetussa suosituksessa on vahvistettava selkeästi sen soveltamisala. Sen vuoksi EFTAn valvontaviranomaisen on määriteltävä asian kannalta merkitykselliset tuotemarkkinat ja maantieteelliset markkinat ja lisäksi sen on ilmoitettava, millaiseen vertikaaliseen rajoitukseen ryhmäpoikkeusta ei enää sovelleta. Viimeksi mainitun tekijän osalta EFTAn valvontaviranomainen voi mukauttaa suosituksensa soveltamisalaa sen mukaan, mihin kilpailuongelmaan se haluaa puuttua. Vaikka yhden tuotemerkin määräämistä koskevien järjestelyiden arvioinnissa esimerkiksi otetaan huomioon kaikki rinnakkaiset verkot sen selvittämiseksi, kohdistuuko vaikutus 50 prosenttiin markkinoista, EFTAn valvontaviranomainen voi rajoittaa ryhmäpoikkeuksen soveltamatta jättämisestä annettavan suosituksen soveltamisalan vain tietyn keston ylittäviin kilpailukieltovelvoitteisiin. Lyhytkestoisiin tai vähemmän rajoittaviin sopimuksiin ei sen vuoksi välttämättä puututa, koska niistä aiheutuva markkinoiden sulkeminen on vähäisempää. Vastaavasti kun markkinoilla harjoitetaan valikoivaa jakelua yhdistettynä lisärajoituksiin, kuten kilpailukieltoihin tai ostajalle asetettuihin määrällisiin velvoitteisiin, ryhmäpoikkeuksen soveltamatta jättämisestä annettu suositus voidaan kohdistaa pelkästään tällaisiin lisärajoituksiin. EFTAn valvontaviranomainen voi tarvittaessa myös antaa ohjeistusta täsmentämällä tietyssä markkinatilanteessa sovellettavan markkinaosuustason, jonka alittuessa yksittäisen yrityksen ei katsota edistävän merkittävästi kumulatiivista vaikutusta.

(84) ETA-sopimukseen sisällytetyn ryhmäpoikkeuksen 6 artiklan mukaisesti (ks. ETA-sopimuksen liitteessä XIV olevassa 2 kohdassa määrätyt mukautukset) EFTAn valvontaviranomaisen on järjestettävä kolmen kuukauden siirtymäaika ennen kuin sen EFTA-valtion tai niiden EFTA-valtioiden, joille suositus olla soveltamatta ryhmäpoikkeusta on osoitettu, katsotaan automaattisesti hyväksyneen suosituksen. Jos suosituksen saaneet EFTA-valtiot joko hyväksyvät suosituksen tai eivät vastaa määräajassa, niillä on ETA-sopimuksesta johtuva oikeudellinen velvoite panna suositus täytäntöön kolmen kuukauden kuluessa sen antamisesta. Tämän pitäisi antaa yrityksille riittävästi aikaa mukauttaa sopimuksiaan ryhmäpoikkeuksen soveltamatta jättämisestä annetun suosituksen mukaisesti.

(85) Ryhmäpoikkeuksen soveltamatta jättämisestä annettu suositus ei vaikuta kyseisille sopimuksille myönnettyyn poikkeukseen soveltamispäivää edeltävän jakson osalta.

V. MARKKINOIDEN MÄÄRITTELEMINEN JA MARKKINAOSUUKSIEN LASKEMINEN

1. EFTAn valvontaviranomaisen tiedonanto merkityksellisten markkinoiden määritelmästä

(86) Merkityksellisten markkinoiden määritelmästä Euroopan talousalueen kilpailuoikeuden kannalta annetussa EFTAn valvontaviranomaisen tiedonannossa (34) selvennetään sääntöjä, perusteita ja todisteita, joita EFTAn valvontaviranomainen käyttää tarkastellessaan markkinoiden määrittelemiseen liittyviä seikkoja. Tiedonantoa ei käsitellä näissä suuntaviivoissa tarkemmin, mutta sitä olisi käytettävä perustana markkinoiden määrittelyssä. Näissä suuntaviivoissa käsitellään vain vertikaalisten rajoitusten yhteydessä ilmeneviä erityisiä seikkoja, joita ei käsitellä mainitussa tiedonannossa.

2. Ryhmäpoikkeuksessa säädetyn 30 prosentin markkinaosuuden kynnysarvon laskemisen kannalta merkitykselliset markkinat

(87) Ryhmäpoikkeuksen 3 artiklan kannalta sekä toimittajan että ostajan markkinaosuudet ovat ratkaisevia määritettäessä, sovelletaanko ryhmäpoikkeusta. Jotta ryhmäpoikkeusta voidaan soveltaa, toimittajan markkinaosuus markkinoilla, joilla se myy sopimushyödykkeitä ostajalle, ja ostajan markkinaosuus markkinoilla, joilla se ostaa sopimushyödykkeitä, saavat kumpikin olla enintään 30 prosenttia. Pienten ja keskisuurten yritysten välisten sopimusten tapauksessa ei yleensä ole tarpeen laskea markkinaosuuksia (ks. 11 kohta).

(88) Yrityksen markkinaosuuden laskeminen edellyttää niiden merkityksellisten markkinoiden määritystä, joilla kyseinen yritys myy ja vastaavasti ostaa sopimushyödykkeitä. Tätä varten on määriteltävä merkitykselliset maantieteelliset markkinat ja merkitykselliset tuotemarkkinat. Merkitykselliset tuotemarkkinat käsittävät kaikki tavarat tai palvelut, joita ostajat pitävät keskenään vaihdettavina niiden ominaisuuksien, hintojen ja käyttötarkoituksen perusteella. Merkitykselliset maantieteelliset markkinat käsittävät alueen, jolla kyseiset yritykset osallistuvat kyseisten tavaroiden tai palveluiden tarjontaan ja kysyntään, jolla kilpailuolosuhteet ovat riittävän homogeeniset ja joka voidaan erottaa ympäröivistä maantieteellisistä alueista erityisesti sen vuoksi, että kilpailuedellytykset kyseisillä alueilla ovat selvästi erilaiset.

(89) Tuotemarkkinoiden määritelmä riippuu ensisijaisesti korvattavuudesta ostajien näkökulmasta. Kun toimitettavaa hyödykettä käytetään muiden hyödykkeiden tuotantopanoksena eikä se yleensä ole tunnistettavissa lopputuotteessa, tuotemarkkinat määritellään tavallisesti välittömien ostajien mieltymysten mukaan. Ostajien asiakkailla ei yleensä ole voimakkaita mieltymyksiä ostajien käyttämien tuotantopanosten suhteen. Yleensä tuotantopanoksen toimittajan ja ostajan sopimat vertikaaliset rajoitukset koskevat vain välituotteen myyntiä ja ostoa eivätkä siitä saatavan hyödykkeen myyntiä. Jos kyseessä on lopputuotteiden jakelu, loppukuluttajien mieltymykset tavallisesti vaikuttavat siihen tai määräävät sen, mitkä ovat välittömän ostajan kannalta korvaavia hyödykkeitä. Toimiessaan jälleenmyyjänä jakelija ei voi olla ottamatta huomioon loppukuluttajien mieltymyksiä ostaessaan lopputuotteita. Jakelutasolla vertikaaliset rajoitukset koskevat lisäksi yleensä toimittajan ja ostajan välisen hyödykkeiden myynnin lisäksi myös hyödykkeiden jälleenmyyntiä. Koska erilaiset jakelumuodot yleensä kilpailevat keskenään, markkinoita ei yleensä määritellä käytettävän jakelumuodon perusteella. Kun toimittajat myyvät yleensä kokonaista tuotelajitelmaa, koko tuotelajitelma voi määrittää tuotemarkkinat, jos ostaja pitää korvaavina hyödykkeinä koko tuotelajitelmaa eikä yksittäisiä hyödykkeitä. Koska jakelijat ovat ammattimaisia ostajia, maantieteelliset tukkumarkkinat ovat yleensä laajemmat kuin vähittäismarkkinat, joilla hyödykkeen jälleenmyynti loppukuluttajille tapahtuu. Tämä johtaa usein kansallisten markkinoiden tai laajempien maantieteellisten tukkumarkkinoiden määrittelemiseen. Myös vähittäismarkkinat voivat kuitenkin olla laajemmat kuin alue, jolta loppukuluttajat etsivät tiettyä hyödykettä, jos markkinaolosuhteet ovat homogeeniset ja paikalliset tai alueelliset asiakaspiirit ovat päällekkäiset.

(90) Jos vertikaalisessa sopimuksessa on kolme osapuolta, joista jokainen toimii kaupan eri portaalla, kunkin osapuolen markkinaosuus saa olla enintään 30 prosenttia, jotta ryhmäpoikkeusta voidaan soveltaa. Kuten ryhmäpoikkeuksen 3 artiklan 2 kohdassa säädetään, kun yritys monenvälisen sopimuksen tapauksessa ostaa sopimuksessa tarkoitettuja tavaroita tai palveluita joltakin sopimuksen osapuolena olevalta yritykseltä ja myy sopimuksessa tarkoitetut tavarat tai palvelut toiselle sopimuksen osapuolena olevalle yritykselle, ryhmäpoikkeusta sovelletaan vain, jos kyseisen yrityksen markkinaosuus ei ylitä 30 prosentin kynnysarvoa ostajana eikä toimittajana. Jos esimerkiksi valmistajan, tukkukauppiaan (tai vähittäiskauppiaiden yhteenliittymän) ja vähittäiskauppiaan välisessä sopimuksessa sovitaan kilpailukieltovelvoitteesta, valmistajan ja tukkukauppiaan (tai vähittäiskauppiaiden yhteenliittymän) markkinaosuus lähempänä loppukäyttäjää olevilla markkinoilla saa olla enintään 30 prosenttia ja tukkukauppiaan (tai vähittäiskauppiaiden yhteenliittymän) ja vähittäiskauppiaan markkinaosuus hankintamarkkinoilla saa olla enintään 30 prosenttia, jotta ryhmäpoikkeusta voitaisiin soveltaa.

(91) Jos toimittaja valmistaa sekä alkuperäistä laitetta että sen korjaus- tai varaosia, se on usein ainoa tai suurin toimittaja kyseisten korjaus- tai varaosien jälkimarkkinoilla. Näin voi käydä myös, jos toimittaja (OEM-toimittaja) valmistuttaa korjaus- tai varaosat alihankkijalla. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisen kannalta merkitykselliset markkinat voivat muodostua alkuperäisen laitteen markkinoiden ja jälkimarkkinoiden mukaan eri tekijöistä, kuten kyseisen kilpailunrajoituksen vaikutuksista, laitteen elinkaaresta sekä korjaus- tai korvauskustannusten suuruudesta (35). Käytännössä kysymys siitä, tekeekö merkittävä osa ostajista valintansa hyödykkeen elinkaaren aikana aiheutuvien kustannusten perusteella. Jos näin on, se on osoitus siitä, että alkuperäiset laitteet ja varaosat muodostavat yhdet yhteiset markkinat.

(92) Jos vertikaalisiin sopimuksiin sisältyy sopimustavaran toimittamisen lisäksi myös immateriaalioikeuksia – kuten toimittajan tavaramerkin käyttöä – koskevia määräyksiä, jotka auttavat ostajaa markkinoimaan sopimustavaroita, ryhmäpoikkeuksen soveltamisen kannalta merkityksellistä on toimittajan markkinaosuus markkinoilla, joilla se myy sopimustavaroita. Kun luvakkeenantaja ei toimita tavaroita jälleenmyyntiä varten vaan tarjoaa immateriaalioikeuksiin yhdistetyn palvelu- ja tavarapaketin, joka kokonaisuudessaan muodostaa luvaketoiminnan kohteena olevan liiketoimintamallin, luvakkeenantajan on otettava huomioon markkinaosuutensa kyseisen liiketoimintamallin tarjoajana. Tätä varten luvakkeenantajan on laskettava markkinaosuutensa markkinoilla, joilla liiketoimintamalli toteutetaan eli markkinoilla, joilla luvakkeensaaja käyttää kyseistä liiketoimintamallia tarjotakseen tavaroita tai palveluita loppukäyttäjille. Luvakkeenantajan on laskettava markkinaosuutensa luvakkeensaajiensa kyseisillä markkinoilla toimittamien tavaroiden tai palveluiden arvon perusteella. Tällaisilla markkinoilla kilpailijoita voivat olla muut luvaketoiminnan kohteena olevien liiketoimintamallien tarjoajat mutta myös sellaisia korvaavia tavaroita tai palveluita tarjoavat toimijat, jotka eivät harjoita luvaketoimintaa. Markkinoiden määritelmästä riippumatta esimerkiksi pikaruokapalveluiden markkinoilla toimivan luvakkeenantajan on laskettava markkinaosuutensa kyseisillä markkinoilla niillä toimivien luvakkeensaajiensa myyntilukujen perusteella.

3. Markkinaosuuksien laskeminen ryhmäpoikkeuksen mukaisesti

(93) Markkinaosuuksien laskemisen on pääsääntöisesti perustuttava myynnin arvoa koskeviin lukuihin. Jos tätä koskevia tietoja ei ole saatavilla, voidaan tehdä perusteltuja arvioita. Arviot voivat perustua muihin luotettaviin markkinatietoihin, kuten myyntimääriin (ks. ryhmäpoikkeuksen 7 artiklan a alakohta).

(94) Yrityksen sisäisellä tuotannolla eli välituotteen valmistamisella omaan käyttöön voi olla suurta merkitystä kilpailuanalyysissä, koska se voi muodostaa kilpailunrajoituksen tai sitä voidaan käyttää yrityksen markkina-aseman vahvistamiseen. Määriteltäessä välituotteiden ja -palveluiden markkinoita ja laskettaessa markkinaosuutta kyseisillä markkinoilla yrityksen sisä