2001/152/: EFTAn valvontaviranomaisen päätös N:o 152/01/KOL, tehty 23 päivänä toukokuuta 2001, ETA:n valtiontukisääntöjen soveltamista ympäristönsuojeluun myönnettävään tukeen koskevien suuntaviivojen tarkistamisesta ja valtiontukea koskevien menettelysääntöjen ja aineellisten sääntöjen muuttamisesta 28. kerran



Virallinen lehti nro L 237 , 06/09/2001 s. 0016 - 0031



EFTAn valvontaviranomaisen päätös N:o 152/01/KOL, tehty 23 päivänä toukokuuta 2001, ETA:n valtiontukisääntöjen soveltamista ympäristönsuojeluun myönnettävään tukeen koskevien suuntaviivojen tarkistamisesta ja valtiontukea koskevien menettelysääntöjen ja aineellisten sääntöjen muuttamisesta 28. kerran EFTAN VALVONTAVIRANOMAINEN, joka ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen(1) ja erityisesti sen 61-63 artiklan, ottaa huomioon EFTAn jäsenvaltioiden välisen, valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamista koskevan sopimuksen(2) ja erityisesti sen 24 artiklan ja pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan, sekä katsoo seuraavaa: EFTAn valvotaviranomainen varmistaa valvontaviranomaisesta ja tuomioistuimesta tehdyn sopimuksen 24 artiklan nojalla valtiontukea koskevan lainsäädännön soveltamisen. Valvontaviranomaisesta ja tuomioistuimesta tehdyn sopimuksen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla EFTAn valvontaviranomainen antaa ilmoituksia ja suuntaviivoja asioista, joita ETA-sopimus koskee, jos kyseisessä sopimuksessa taikka valvontaviranomaisesta ja tuomioistuimesta tehdyssä sopimuksessa nimenomaisesti näin määrätään tai jos EFTAn valvontaviranomainen pitää sitä tarpeellisena. Palauttaa mieleen valtiontukea koskevat menettelysäännöt ja aineelliset säännöt(3) ja erityisesti niiden 15 jaksoon (ympäristösuojeluun myönnettävä tuki) sisältyvät säännöt. Euroopan komissio vahvisti 21 päivänä joulukuuta 2000 yhteisön suuntaviivat valtiontuesta ympäristönsuojelulle(4). ETA:n valtiontukisääntöjen yhtenäinen soveltaminen on taattava koko Euroopan talousalueella. ETA-sopimuksen liitteen XV lopussa olevaan lukuun "YLEISTÄ" kuuluvan II kohdan mukaan EFTAn valvontaviranomaisen on tasapuolisten kilpailuedellytysten säilyttämiseksi Euroopan yhteisöjen komissiota kuultuaan hyväksyttävä oikeudellisia asiakirjoja, jotka vastaavat komission antamia asetuksia. EFTAn valvontaviranomainen on kuullut Euroopan yhteisöjen komissiota. EFTAn valvontaviranomainen on kuullut EFTAn jäsenvaltioita 31 päivänä maaliskuuta 2000 ja 16 päivänä lokakuuta 2000 pidetyissä monenvalisissä kokouksissa ja on lähettänyt aihetta koskevan kirjeen EFTAn jäsenvaltioille 11 päivänä huhtikuuta 2001, ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 1. Valtiontuen suuntaviivoja muutetaan korvaamalla nykyinen 15 jakso uudella ympäristösuojeluun myönnettävää tukea koskevalla 15 jaksolla, joka on tämän päätöksen liitteessä I. 2. Tämä päätös ja sen liite I julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisen lehden ETA-osastossa ja ETA-täydennysosassa. 3. EFTA-valtioille ilmoitetaan tästä päätöksestä kirjeellä, johon liitetään jäljennös tästä päätöksestä ja liitteessä I ja jossa kyseisiä valtioita pyydetään ilmaisemaan tässä kirjeessä ehdotettujen aiheellisten toimenpiteiden hyväksyntä yhden kuukauden kuluessa, ks. myös suuntaviivojen 67-69 kohta. 4. Päätös annetaan tiedoksi Euroopan komissiolle ETA-sopimuksen pöytäkirjassa 27 olevan d kohdan mukaisesti lähettämällä sille jäljennös tästä päätöksestä ja sen liitteestä I. 5. Tämä päätös on todistusvoimainen englannin kielellä. Tehty Brysselissä 23 päivänä toukokuuta 2001. EFTAn valvontaviranomaisen puolesta Knut Almestad Puheenjohtaja (1) Jäljempänä "ETA-sopimus". (2) Jäljempänä "valvontaviranomaisesta ja tuomioistuimesta tehty sopimus". (3) EFTAn valvontaviranomaisen 19 päivänä tammikuuta 1994 antamat suuntaviivat ETA-sopimuksen 61 ja 62 artiklan sekä valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan soveltamista ja tulkitsemista varten, julkaistu EYVL:ssä L 231 ja sen ETA-täydennysosassa N:o 32, 3.9.1994, sellaisena kuin ne ovat viimeksi muutettuna 12 päivänä huhtikuuta 2000 tehdyllä päätöksellä N:o 78/2000/KOL (julkaistu EYVL:ssä L 274, 26.10.2000), jäljempänä "valtiontuen suuntaviivat". (4) EYVL C 37, 3.2.2001. LIITE I "15 YMPÄRISTÖNSUOJELUTUKI(1) A Johdanto 1. EFTAn valvontaviranomainen (jäljempänä 'valvontaviranomainen') vahvisti vuonna 1994 ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevat yhteisön suuntaviivat, joiden voimassaolo päättyi 31 päivänä joulukuuta 1999. Valvontaviranomainen päätti 16 päivänä helmikuuta 2000 jatkaa suuntaviivojen soveltamista 31 päivään joulukuuta 2000. 2. Vuoden 1994 suuntaviivojen antamisen jälkeen ympäristönsuojelu on kehittynyt nopeasti maailmanlaajuisella tasolla erityisesti Kioton pöytäkirjan hyväksymisen ansiosta. Esimerkiksi ympäristöverojen merkitys on viime vuosina kasvanut, ja näin ollen myös veronhuojennusten tai verovapautusten muodossa toteutettavien tukitoimenpiteiden merkitys on kasvanut. Uusien suuntaviivojen antaminen vaikuttaa siten tarpeelliselta, jotta EFTA-valtiot ja yritykset tuntisivat perusteet, joita valvontaviranomainen soveltaa tehdessään päätöksen siitä, ovatko EFTA-valtioiden tukitoimenpiteet yhteensopivia ETA-sopimuksen kanssa. 3. Ympäristöpolitiikan ja erityisesti kestävän kehityksen tavoitteet olisi otettava huomioon arvioitaessa ympäristönsuojeluun myönnettävien valtiontukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille (ks. ETA-sopimuksen johdanto-osan yhdeksäs kappale ja 73-75 artikla). Kilpailupolitiikka ja ympäristöpolitiikka eivät siten ole vastakkaisia toimintalinjoja, vaan ympäristönsuojeluvaatimukset on sisällytettävä kilpailupolitiikan määritelmiin ja toteuttamiseen kestävän kehityksen edistämiseksi. 4. Ympäristötarpeiden huomioonottaminen pitkällä aikavälillä ei kuitenkaan merkitse sitä, että kaikenmuotoinen tuki on hyväksyttävä. Tästä syystä on otettava huomioon tukien vaikutukset kestävään kehitykseen ja saastuttaja maksaa -periaatteen täysimääräiseen soveltamiseen. Tietyt tuet kuuluvat kiistämättä tähän ryhmään, varsinkin mahdollistaessaan korkean ympäristönsuojelutason saavuttamisen ja samalla ympäristökustannusten sisällyttämisen hinnoitteluun. Toiset tuet sitä vastoin voivat olla ETA-valtioiden väliseen kauppaan ja kilpailuun aiheutuvien kielteisten vaikutusten lisäksi vastoin saastuttaja maksaa -periaatetta ja haitata kestävän kehityksen toteutumista. Tällaisesta tilanteesta voi olla kyse esimerkiksi sellaisten tukien tapauksessa, joilla pyritään ainoastaan edistämään sopeutumista uusien normien soveltamiseen(2). 5. Näissä suuntaviivoissa vahvistetaan periaatteet, joiden mukaisesti arvioidaan, voidaanko valtiontukitoimenpiteille myöntää poikkeuksia ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan yleisestä kiellosta. Poikkeuksia voidaan myöntää muun muassa: - eri normien noudattamiseksi myönnettävälle ympäristönsuojelutuelle, - ympäristöveronhuojennuksina myönnettävälle tuelle. Tuki, jonka tarkoituksena on helpottaa yritysten mukautumista yhteisön normeihin, ja veronhuojennukset, joiden ansiosta verotaso jää yhteisössä vahvistettua vähimmäistasoa alhaisemmaksi, katsotaan yleensä valtiontukisääntöjen vastaiseksi Euroopan komission antamissa vastaavissa suuntaviivoissa. Normeissa vaadittua korkeamman ympäristönsuojelun tason saavuttamiseksi myönnettävä tuki voidaan kuitenkin tietyin edellytyksin katsoa valtiontukisääntöjen mukaiseksi. Sama pätee myös niihin veronhuojennuksiin, jotka eivät ole ristiriidassa yhteisössä vahvistetun vähimmäistason kanssa ja ovat luonteeltaan väliaikaisia. Tasapuolisten kilpailuedellytysten varmistamiseksi koko Euroopan talousalueella valvontaviranomainen soveltaa näitä samoja kriteereitä arvioidessaan, ovatko EFTA-valtioissa toteutetut ympäristötukitoimenpiteet ETA-sopimuksen mukaisia. Tämä merkitsee, että näissä suuntaviivoissa viitataan yhteisön normeihin ja yhteisön verotuksen yhdenmukaistamistoimenpiteisiin sikäli kuin sellaisia on vahvistettu. Valvontaviranomainen korostaa, että viittaukset yhteisön lainsäädäntöön eivät merkitse sitä, että EFTA-valtiot olisivat velvollisia noudattamaan yhteisön lainsäädäntöä silloin, kun kyseistä lainsäädäntöä ei ole sisällytetty ETA-sopimukseen. Yhteisön lainsäädäntöä käytetään pelkästään arviointiperustana tarkasteltaessa tukitoimenpiteiden soveltuvuutta ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan mukaiseen toimintaan(3). 6. Näissä suuntaviivoissa valvontaviranomainen pyrkii määrittämään, missä määrin ja millä edellytyksin valtiontuet voivat olla tarpeen ympäristönsuojelun ja kestävän kehityksen varmistamiseksi ilman suhteetonta vaikutusta kilpailuun ja talouskasvuun. Tämä arviointi on tehtävä vuonna 1994 annettujen suuntaviivojen soveltamisesta saatujen kokemusten perusteella ja siinä on otettava huomioon ympäristöpolitiikan alalla sen jälkeen tapahtuneet muutokset. B Määritelmät ja soveltamisala 7. Ympäristönsuojelun käsite: Näissä suuntaviivoissa valvontaviranomainen tarkoittaa ympäristönsuojelulla kaikkia toimenpiteitä, joilla pyritään korjaamaan tai ennaltaehkäisemään fyysiselle ympäristölle tai luonnonvaroille aiheutuvia haittoja tai edistämään luonnonvarojen järkiperäistä käyttöä. Valvontaviranomainen katsoo, että energiansäästötoimenpiteet ja uusiutuvan energian käyttö kuuluvat ympäristönsuojelutoimenpiteisiin. Energiansäästötoimenpiteillä tarkoitetaan esimerkiksi toimia, joiden avulla yritykset voivat vähentää tuotantoprosessiensa energiankulutusta. Vähemmän luonnonvaroja kuluttavien koneiden tai kuljetusvälineiden kehittäminen ja tuotanto eivät kuulu näiden suuntaviivojen soveltamisalaan. Tehdaslaitosten tai muiden tuotantolaitosten sisäiset toimet, joiden tarkoituksena on parantaa turvallisuutta tai hygieniaa, ovat tärkeitä ja mahdollisesti tukikelpoisia, mutta ne eivät kuitenkaan kuulu näiden suuntaviivojen soveltamisalaan. Kustannusten sisällyttäminen hintoihin: Näissä suuntaviivoissa kustannusten sisällyttämisellä hintoihin tarkoitetaan sitä, että yritysten on sisällytettävä tuotantokustannuksiinsa myös kaikki ympäristönsuojelukustannukset. Saastuttaja maksaa -periaate: Periaate, jonka mukaan saastumisen aiheuttajan on maksettava puhdistamistoimien kustannukset. Saastuttaja: Saastuttaja pilaa ympäristöä välittömästi tai välillisesti taikka aikaansaa ympäristön pilaantumiseen johtavat olosuhteet(4). Todellisiin kustannuksiin perustuvat hinnat: Käsite merkitsee sitä, että tavaroiden tai palvelujen hinnat kattavat kaikki ulkoiset kustannukset, jotka liittyvät niiden tuotannosta ja markkinoille saattamisesta aiheutuviin kielteisiin ympäristövaikutuksiin. Yhteisön normi(5): Euroopan yhteisön velvoittava ympäristösäännös, jolla vahvistetaan saavutettava ympäristönsuojelun taso sekä velvoite käyttää parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa(6) edellyttäen, ettei se aiheuta kohtuuttomia kustannuksia. Uusiutuvat energialähteet: Uusiutuvat, muut kuin fossiiliset energialähteet, kuten tuuli-, aurinko-, maalämpö-, aalto- ja vuorovesienergia, teholtaan alle 10 megawatin vesivoimalat sekä biomassa. Biomassalla tarkoitetaan maa- ja metsätaloustuotteita, maa- ja metsätalouden ja elintarviketeollisuuden kasvijätteitä sekä käsittelemätöntä puu- ja korkkijätettä(7). Uusiutuvista energialähteistä tuotettu sähkö: Yksinomaan uusiutuvia energialähteitä käyttävissä voimaloissa tuotettu sähkö sekä perinteisiä energialähteitä käyttävissä hybridivoimaloissa erityisesti varakiintiöihin tuotettu sähkö, joka on peräisin uusiutuvista energialähteistä(8). Ympäristövero: Maksua voidaan pitää ympäristömaksuna, jos sen veropohjalla on selkeä kielteinen vaikutus ympäristöön. Maksua voidaan pitää ympäristömaksuna myös silloin, kun sillä on vähemmän selvä mutta kuitenkin havaittava myönteinen ympäristövaikutus. Yleissääntönä on, että EFTA-valtion tulee osoittaa maksun arvioitu ympäristövaikutus(9). 8. Soveltamisala: Näitä suuntaviivoja sovelletaan ympäristönsuojeluun myönnettyyn tukeen(10) kaikilla ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvilla aloilla, mukaan luettuina Euroopan talousaluetta koskevien erityisten valtiontukisääntöjen soveltamisalaan kuuluvat alat (terästeollisuus(11), laivanrakennus, moottoriajoneuvot, synteettikuidut ja liikenne)(12). Ympäristöalan tutkimus- ja kehitystyöhön myönnettävään valtiontukeen sovelletaan tutkimus- ja kehitystyöhön myönnettävää tukea koskevia suuntaviivoja(13). Valvontaviranomainen katsoo lisäksi, että ympäristöalan koulutustukiin ei liity sellaisia erityispiirteitä, jotka oikeuttaisivat kohtelemaan niitä eri tavalla. Valvontaviranomainen tutkii nämä tuet koulutustukiin sovellettavien säännösten mukaisesti(14). Yhteisön säännöistä valtion tuesta terästeollisuudelle 18 päivänä joulukuuta 1996 tehty komission päätös N:o 2496/96/EHTY(15) pantiin täytäntöön ETA-sopimuksen liitteellä XV, ja päätöksen 3 artiklan nojalla terästeollisuuden alalla myönnettävää ympäristönsuojelutukea arvioidaan valvontaviranomaisen 19 päivänä tammikuuta 1994 antamien ympäristönsuojeluun myönnettävää tukea koskevien suuntaviivojen 15 luvun mukaisesti 22 päivään heinäkuuta 2002 asti. Näitä suuntaviivoja ei sovelleta hukkakustannuksiin, joista laaditaan erillinen asiakirja(16). Valvontaviranomainen muistuttaa, että ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan ei kuulu vähämerkityksinen tuki eli yritykselle kolmen vuoden ajanjaksolla myönnettävä enintään 100000 euron tuki. Tällaista tukea tarkastellaan vähämerkityksistä tukea koskevien säännösten mukaisesti(17). Vähämerkityksistä tukea koskevia sääntöjä ei kuitenkaan sovelleta liikenteeseen eikä ETA-sopimuksen 27 artiklassa ja pöytäkirjoissa 14 ja 25 tarkoitettuihin aloihin. C Valtiontuki ja ympäristöpolitiikka 9. ETA-sopimuksen 73-75 artiklassa (ks. johdanto-osan yhdeksäs kappale) vahvistetaan sopimuspuolille selkeät toimintavaltuudet ympäristön suojelun alalla. Kyseisissä määräyksissä vahvistetaan saastuttaja maksaa -periaate, joka merkitsee sitä, että yritysten on sisällytettävä ympäristönsuojelukustannukset hintoihin muiden tuotantokustannusten tavoin. Tämän lisäksi määräyksissä edellytetään ympäristönsuojelun sisällyttämistä kaikkeen sopimuspuolten politiikkaan sekä painotetaan ennaltaehkäisyn merkitystä. Ympäristönäkökulman sisällyttäminen muuhun politiikkaan ja kestävän kehityksen käsite on sisällytetty vuonna 1993 hyväksyttyyn yhteisön viidenteen ympäristöohjelmaan 'Kohti kestävää kehitystä'(18). Tämä tarkoittaa sitä, että ympäristöpolitiikan sisällyttäminen muuhun politiikkaan ei ole ollut täysin tyydyttävää, kun on noudatettu perinteistä lähestymistapaa, joka perustuu lähes yksinomaan sääntelyyn erityisesti normeja antamalla. Tästä syystä ohjelmassa esitetään politiikan välineiden lisäämistä. Oikeudellisesta, teknisestä, taloudellisesta ja sosiaalisesta tilanteesta riippuen ympäristötavoitteet saavutetaan parhaiten eri tilanteissa erilaisilla välineillä (sääntelyn, vapaaehtoistoimien tai taloudellisten toimenpiteiden avulla) tai niiden yhdistelmillä. Sekä avustusten kaltaiset taloudelliset kannustimet että verojen ja maksujen kaltaiset ehkäisevät toimet ovat kaikki tarpeellisia. 10. Euroopan komissio laati vuonna 1996 selvityksen yhteisön viidennen ympäristöä koskevan toimintaohjelman edistymisestä. Siinä todetaan, että viidennen ympäristöohjelman kokonaisstrategia ja tavoitteet ovat edelleen ajankohtaisia. Ympäristönäkökohtien ja kestävän kehityksen sisällyttämisessä muuhun politiikkaan on selkeästi edistytty. Ongelmana on kuitenkin se, ettei poliittisten päättäjien, yritysten ja kansalaisten asenteessa ole tapahtunut todellista muutosta. On tärkeää lisätä ympäristöä koskevaa yhteisvastuullisuutta ja saattaa jokainen kansalainen tietoiseksi ympäristöasioiden merkityksestä. 11. Euroopan komissio antoi vuonna 1999 yleisarvion viidennestä ympäristöohjelmasta. Yleisarviossa todetaan, että edistyminen ympäristön kannalta haitallisten taloudellisten ja yhteiskunnallisten suuntausten muuttamisessa on ollut vähäistä, vaikka viides ympäristöohjelma on lisännyt tietoisuutta siitä, että sidosryhmien, kansalaisten ja muiden alojen päätöksentekijöiden on aktiivisesti pyrittävä saavuttamaan ympäristötavoitteet. 12. Yleisarviossa todetaan myös, että 'samalla on yhä selvempää, että ympäristöhaitoista aiheutuu kustannuksia koko yhteiskunnalle ja että ympäristötoimenpiteistä voidaan saada hyötyä taloudellisen kasvun, työllisyyden ja kilpailukyvyn muodossa'. Lisäksi esitetään, että 'saastuttaja maksaa -periaatteen tehokas toteuttaminen sekä ympäristökustannusten sisällyttäminen saastuttajan kustannuksiin ovat edelleen ehdottoman tärkeitä'(19). 13. Edellä sanotun perusteella ja valtiontuen yhtenäisen valvonnan varmistamiseksi koko Euroopan talousalueella valvontaviranomaisen noudattaman ympäristönsuojeluun myönnetyn valtiontuen valvontaa koskevan politiikan on vastattava seuraaviin kahteen vaatimukseen: a) varmistettava kilpailu markkinoilla ja edistettävä samalla sisämarkkinoiden toteuttamisen loppuunsaattamista sekä yritysten välistä tehokasta kilpailua; b) varmistettava, että ympäristönsuojeluvaatimukset otetaan huomioon kilpailupolitiikkaa määriteltäessä ja toteutettaessa erityisesti kestävän kehityksen edistämiseksi. Valvontaviranomainen on sitä mieltä, että kustannusten sisällyttäminen hintoihin on ensisijainen tavoite, johon voidaan päästä eri tavoin, esimerkiksi markkinalähtöisin ohjauskeinoin tai sääntelyyn perustuvin keinoin, jotka ovat tehokkain väline edellä esitettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi. 14. Kustannusten sisällyttäminen hintoihin johtaa todellisiin kustannuksiin perustuvaan hintatasoon, koska talouden toimijat päättävät varojensa käytöstä niiden tavaroiden ja palvelujen hinnan perusteella, joita halutaan hankkia. Viidennen ympäristöohjelman etenemisestä laaditussa yleisarviossa korostetaan, että todellisiin kustannuksiin perustuvaa hintatasoa ei ole saavutettu, sillä hinnat eivät kuvasta ympäristökustannuksia. Tämä puolestaan vaikeuttaa kansalaisten saattamista tietoisiksi asian tärkeydestä, ja sen seurauksena edistetään luonnonvarojen liikakäyttöä. 15. Todellisiin kustannuksiin perustuvat hinnat jokaisella taloudellisen toiminnan tasolla ovat paras keino saattaa kaikki toimijat tietoisiksi ympäristönsuojelun aiheuttamista kustannuksista. Sen lisäksi, että valtiontuilla saattaa olla kielteisiä vaikutuksia kauppaan ja kilpailuun, ne ovat yleisesti vastoin todellisiin kustannuksiin perustuvien hintojen tavoitetta, koska ne antavat tietyille yrityksille mahdollisuuden supistaa keinotekoisesti kustannuksiaan ja olla paljastamatta ympäristönsuojelun kustannuksia kuluttajille. Näin ollen eräät tuet ovat pitkällä aikavälillä vastoin kestävän kehityksen tavoitteita. 16. Valvontaviranomaisen vuonna 1994 vahvistamat ympäristönsuojeluun myönnettävää tukea koskevat suuntaviivat ovat osa tätä politiikkaa. Yleisesti ottaen yrityksille myönnettävät tuet toimivat vastoin saastuttaja maksaa -periaatetta ja yritysten tarvetta sisällyttää ympäristökustannukset hintoihin. 17. Suuntaviivoissa täsmennetään kuitenkin, että tuen myöntäminen voi olla oikeutettua kahdessa tapauksessa: a) tietyissä olosuhteissa ympäristökustannusten täydellinen sisällyttäminen hintoihin ei vielä ole mahdollista, minkä vuoksi tuet voivat edistää yritysten sopeutumista normeihin tarjoamalla tilapäisen ratkaisun; b) tuella voidaan kannustaa yrityksiä ylittämään normit tai tekemään ylimääräisiä investointeja tuotantolaitostensa muuttamiseksi vähemmän saastuttaviksi. 18. Vuonna 1994 vahvistetuissa suuntaviivoissa valvontaviranomainen totesi, että tietyissä tapauksissa ympäristökustannusten täydellinen sisällyttäminen hinnoitteluun ei ollut vielä mahdollista ja että tuet voisivat osoittautua välttämättömiksi tilapäisratkaisuiksi. Vuoden 1994 jälkeen on kuitenkin tapahtunut seuraavia muutoksia: a) yrityksillä on ollut seitsemän vuotta aikaa mukautua saastuttaja maksaa -periaatteen ja kustannusten hintoihin sisällyttämisen asteittaiseen toteuttamiseen; b) Euroopan komission vuonna 1996 tekemässä selvityksessä viidennen ympäristöohjelman edistymisestä ja vuoden 1999 yleisarviossa vahvistetaan uudelleen tarve varmistaa kustannusten sisällyttäminen hintoihin ja markkinalähtöisten ohjauskeinojen käyttö, jotta ympäristön parantamisessa voitaisiin edistyä merkittävällä tavalla; c) markkinalähtöisten keinojen ja todellisiin kustannuksiin perustuvien hintojen käyttöön kannustetaan myös ilmastonmuutoksia koskevassa Kioton pöytäkirjassa. 19. Näistä syistä valvontaviranomainen on sitä mieltä, että tukia myöntämällä ei enää voida korvata ympäristökustannusten sisällyttämistä hintoihin. Ympäristövaatimusten huomioonottaminen pitkällä aikavälillä edellyttää todellisiin kustannuksiin perustuvaa hintatasoa ja ympäristönsuojelukustannusten täydellistä sisällyttämistä hintoihin. Näin ollen valvontaviranomainen katsoo, että tukien myöntäminen ei ole enää oikeutettua tapauksissa, joissa investoinnin tarkoituksena on yksinomaan saattaa yrityksen toiminta voimassa olevien tai uusien yhteisön teknisten normien mukaiseksi(20). Valvontaviranomainen katsoo kuitenkin, että pk-yritysten erityisongelmien helpottamiseksi näille yrityksille olisi voitava myöntää tukea uusien yhteisön normien noudattamiseen kolmen vuoden ajan kyseisten normien antamisesta(21). Tuet voivat sen sijaan osoittautua hyödyllisiksi, jos ne kannustavat saavuttamaan yhteisön normeissa vaadittua korkeamman ympäristönsuojelun tason. Tällaisesta tilanteesta on kyse, kun EFTA-valtio ottaa käyttöön yhteisön normeja tiukemmat kansalliset normit, joiden avulla voidaan saavuttaa korkeampi ympäristönsuojelun taso. Näin on myös silloin, kun yritys tekee ympäristöinvestointeja ylittäen tiukimmat voimassa olevat yhteisön normit tai yhteisön normien puuttuessa. Energia-alan ja veronhuojennusten erityistilanne 20. Energia-alalla on tapahtunut vuoden 1994 suuntaviivojen antamisen jälkeen merkittäviä muutoksia, jotka on otettava huomioon. 21. Tietyt EFTA-valtiot ovat jo ottaneet, ovat ottamassa tai saattavat tulevaisuudessa ottaa käyttöön veroja, joilla on myönteisiä vaikutuksia ympäristönsuojeluun. Verovapautuksia tai veronhuojennuksia myönnetään toisinaan tietyntyyppisille yrityksille, jotta voitaisiin välttää niiden joutuminen vaikeaan kilpailutilanteeseen. Valvontaviranomainen katsoo, että tällaiset toimenpiteet voivat olla ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Verojen käyttöönotosta seuraavat myönteiset vaikutukset voivat kuitenkin tasapainottaa kyseisen kaltaisten tukien kielteisiä piirteitä. Jos poikkeukset ovat tarpeen kaikista tuotteista kannettavien verojen käyttöönoton tai ylläpitämisen takaamiseksi, ne voidaan valvontaviranomaisen mielestä hyväksyä tietyin edellytyksin määräajaksi. Jos kyseiset edellytykset täyttyvät, tämä ajanjakso voi olla 10 vuotta. Sen jälkeen EFTA-valtiot voivat ilmoittaa valvontaviranomaiselle uudelleen kyseisistä toimenpiteistä ja valvontaviranomainen voi hyväksyä ne uudelleen samoin ehdoin ottaen huomioon ympäristön tilanteen kohentamisessa saavutetut myönteiset tulokset. 22. Uusiutuvan energian käyttöä sekä lämmön ja sähkön yhteistuotantoa edistäviä toimenpiteitä voidaan toteuttaa. Jos uusiutuvan energian sekä lämmön ja sähkön yhteistuotannon hyväksi toteutettuihin toimenpiteisiin sisältyy valtiontukea, se voidaan valvontaviranomaisen näkemyksen mukaan hyväksyä tietyin edellytyksin. On kuitenkin varmistettava, että tuki ei ole vastoin ETA-sopimuksen muita määräyksiä. D Ympäristönsuojelutukien yleiset hyväksymisedellytykset D.1 Investointituet D.1.1 Siirtymäkauden tuki pk-yrityksille uusien yhteisön normien noudattamista varten(22) 23. Investointituen myöntäminen pk-yrityksille voidaan hyväksyä kolmen vuoden ajan uusien yhteisön normien antamisesta(23). Tuella on edistettävä uusien normien noudattamista, ja tuen suurin sallittu enimmäistaso on 15 prosenttia (brutto) tukikelpoisista kustannuksista. D.1.2 Yhteisön normien ylittämiseen myönnettävien investointitukien yleiset hyväksymisedellytykset(24) 24. Investointituet, joiden avulla yritykset voivat ylittää sovellettavat yhteisön normit, voidaan hyväksyä. Tuen osuus saa kuitenkin olla enintään 30 prosenttia (brutto) 32 kohdassa määritellyistä tukikelpoisista investointikustannuksista. Kyseisiä edellytyksiä sovelletaan myös silloin kun yritykset toteuttavat investointeja yhteisön normien puuttuessa ja kun yritysten on toteutettava investointeja saattaakseen toimintansa sovellettavia yhteisön normeja tiukempien kansallisten normien mukaiseksi. D.1.3 Investoinnit energia-alalla 25. Edellä 7 kohdassa määritellyt energiansäästöinvestoinnit rinnastetaan ympäristönsuojeluinvestointeihin. Tällaisilla investoinneilla on suuri merkitys, kun ympäristönsuojelutavoitteet pyritään saavuttamaan taloudellisella tavalla(25). Näille investoinneille voidaan siten myöntää investointitukea, jonka perustaso on 40 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista. 26. Myös sähkön ja lämmön yhteistuotantoon tehtyihin investointeihin voidaan soveltaa näitä suuntaviivoja. Tällöin on kuitenkin osoitettava, että kyseiset investoinnit edistävät ympäristönsuojelua, koska energian muuntamisen hyötysuhde(26) on poikkeuksellisen korkea tai ne mahdollistavat energiankulutuksen vähentämisen taikka tuotantoprosessi aiheuttaa vähemmän vahinkoa ympäristölle(27). Valvontaviranomainen ottaa tässä huomioon etenkin tuotantoprosessissa käytetyn primaarienergiamuodon. Näille investoinneille voidaan myöntää investointitukea, jonka perustaso on 40 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista. 27. Investoinnit uusiutuvaan energiaan rinnastetaan yhteisön normien puuttuessa tehtyihin ympäristöinvestointeihin(28). Lisäksi on otettava huomioon, että toimenpiteet uusiutuvan energian käytön tukemiseksi ovat sellaisia ympäristöpolitiikan ja pitkän aikavälin tavoitteita, joiden toteuttamista pitäisi kannustaa eniten(29). Tästä syystä uusiutuvaan energiaan tehtyihin investointeihin myönnettävän tuen perustaso on 40 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista. Valvontaviranomainen katsoo, että lisäksi on suosittava sellaisia uusiutuvaa energiaa käyttäviä laitoksia, jotka voivat toimittaa tarpeeksi energiaa täyttämään kokonaisen yhteisön, kuten saaren tai taajaman koko energiatarpeen. Tällaisten investointien osalta 40 prosentin perustasoa voidaan korottaa 10 prosenttiyksiköllä. Jos investoinnit osoitetaan välttämättömiksi, EFTA-valtiot voivat valvontaviranomaisen näkemyksen mukaan myöntää uusiutuvaan energiaan kohdistuvia investointitukia, jotka kattavat tukikelpoiset kustannukset jopa kokonaisuudessaan. Nämä laitokset eivät voi saada missään muussa muodossa myönnettäviä lisätukia. D.1.4 Lisätuki tukialueilla sijaitseville yrityksille 28. Kansallisten aluetukijärjestelmien piiriin kuuluvilla alueilla toimivat yritykset voivat saada tukea alueellisen kehityksen turvaamiseksi. Jotta kyseisiä yrityksiä kannustettaisiin investoimaan enemmän ympäristönsuojeluun, niille olisi tarvittaessa voitava myöntää lisätukea 24 kohdassa tarkoitettuja ympäristöinvestointeja varten(30). 29. Näin ollen 32 kohdassa määriteltyihin tukikelpoisiin kustannuksiin aluetukikelpoisilla alueilla sovellettavan ympäristötuen enimmäisosuus määritetään seuraavasti: Tukialueilla myönnettävän tuen enimmäistaso on seuraavasta kahdesta vaihtoehdosta korkeampi: a) ympäristöinvestointeihin myönnettävän tuen perustaso, eli 30 prosenttia brutto (yhteinen järjestelmä), 40 prosenttia brutto (investoinnit energiaa säästäviin toimintoihin, uusiutuvaan energiaan sekä sähkön ja lämmön yhteistuotantoon) tai 50 prosenttia brutto (investoinnit uusiutuvaan energiaan, joka mahdollistaa energian toimituksen koko yhteisölle). Perustasoa korotetaan 5 prosenttiyksikköä (brutto) ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisilla alueilla ja 10 prosenttiyksikköä (brutto) 61 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisilla alueilla(31); tai b) aluetuen taso, jota korotetaan 10 prosenttiyksiköllä (brutto). D.1.5 Lisätuki pk-yrityksille 30. Jäljempänä 24-27 kohdassa tarkoitettuja investointeja tekevien pienten ja keskisuurten yritysten osalta voidaan hyväksyä 10 prosenttia (brutto) korkeampi tuki(32). Näissä suuntaviivoissa käytetty pienten ja keskisuurten yritysten määritelmä on sovellettavassa ETA-säännöksessä annettu määritelmä(33). Edellä mainittujen tukikelpoisille alueille ja pk-yrityksille myönnettävien lisätukien kasautuminen muun tuen kanssa on sallittua, mutta ympäristötuen enimmäisosuus ei saa ylittää 100:aa prosenttia (brutto) tukikelpoisista kustannuksista. Pk-yrityksille ei saa myöntää kaksinkertaista lisätukea soveltamalla sekä alue- että ympäristötukimääräyksiä(34). D.1.6 Huomioon otettavat investoinnit 31. Huomioon otettavia investointeja ovat investoinnit maa-alueisiin, jos ne ovat ehdottomasti tarpeen ympäristötavoitteiden saavuttamiseksi, ja rakennuksiin sekä saastumisen ja haittojen vähentämiseen ja ehkäisemiseen tarkoitettuihin laitoksiin ja laitteisiin tai tuotantomenetelmien mukauttamiseen ympäristönsuojelutarkoituksessa. Kyseeseen voivat tulla myös tekniikansiirtoon liittyvät kustannukset, kuten käyttölupien tai patentoidun ja patentoimattoman teknisen taitotiedon hankkiminen. Tällaisen aineettoman omaisuuden on kuitenkin täytettävä seuraavat edellytykset: a) se on katsottava poistokelpoiseksi omaisuudeksi; b) se on hankittu markkinaehdoin yhteisöltä, jossa ostajalla ei ole välitöntä eikä välillistä määräysvaltaa; c) se on kirjattava yrityksen varoihin ja sen on pysyttävä tuensaajayrityksessä ja yrityksen käytössä vähintään viiden vuoden ajan tuen myöntämisestä, jollei kyseinen aineeton omaisuus ole selvästi vanhentunutta tekniikkaa. Jos kyseinen omaisuus kuitenkin myydään viiden vuoden kuluessa, myynnistä saatu tuotto on vähennettävä tukikelpoisista kustannuksista ja tuki on tarvittaessa maksettava takaisin osittain tai kokonaisuudessaan. D.1.7 Tukikelpoiset kustannukset 32. Tukikelpoiset kustannukset on rajattava tarkoin ympäristötavoitteiden saavuttamisesta aiheutuviin lisäkustannuksiin. Tämä merkitsee seuraavaa: Jos ympäristönsuojeluinvestoinnin kustannuksia ei voida helposti erottaa kokonaiskustannuksista, valvontaviranomainen soveltaa arvioinnissaan objektiivisia ja avoimia menetelmiä. Se voi ottaa huomioon esimerkiksi kustannukset sellaisesta teknisesti vastaavasta investoinnista, jonka avulla ei pystytä saavuttamaan samanlaista ympäristönsuojelun tasoa. Tukikelpoiset kustannukset on kuitenkin laskettava siten, että niistä vähennetään mahdollisesta kapasiteetin kasvusta aiheutuneet edut, investoinnin pitoajan ensimmäisen viiden vuoden kustannussäästöt ja samana aikana tuotetut ylimääräiset oheistuotteet(35). Uusiutuvan energian osalta tukikelpoisiksi kustannuksiksi katsotaan yleensä ne ylimääräiset kustannukset, joita yritykselle aiheutuu todellisesta energiantuotannosta kapasiteetiltaan vastaavan perinteisen energiantuotantolaitoksen kustannuksiin verrattuna. Kun pk-yritykset noudattavat uusia yhteisön normeja(36), tukikelpoisiin kustannuksiin sisältyvät ne ylimääräiset investointikustannukset, joita uusissa yhteisön normeissa vaaditun ympäristönsuojelun tason saavuttaminen edellyttää. Kun noudatetaan kansallisia normeja, jotka on annettu yhteisön normien puuttuessa, tukikelpoisiin kustannuksiin sisältyvät ne ylimääräiset investointikustannukset, joita kansallisissa normeissa vaaditun ympäristönsuojelun tason saavuttaminen edellyttää. Kun noudatetaan yhteisön normeja tiukempia kansallisia normeja tai kun yhteisön normit halutaan ylittää, tukikelpoisiin kustannuksiin sisältyvät ne ylimääräiset investointikustannukset, joita yhteisön normeissa vaadittua korkeamman ympäristönsuojelun tason saavuttaminen edellyttää. Yhteisön normien edellyttämän ympäristönsuojelun tason saavuttamiseksi tehtyjen investointien kustannukset eivät ole tukikelpoisia. Normien puuttuessa tukikelpoisiin kustannuksiin sisältyvät investointikustannukset korkeamman ympäristönsuojelun tason saavuttamiseksi kuin kyseisessä yrityksessä tai kyseisissä yrityksissä saavutettaisiin ilman ympäristönsuojelutukea. D.1.8 Saastuneiden teollisuusalueiden puhdistaminen 33. Yritysten toimenpiteet, joilla pyritään korjaamaan ympäristövahinkoja puhdistamalla saastuneita teollisuusalueita käyttökelpoisiksi, voivat kuulua näiden suuntaviivojen soveltamisalaan(37). Tässä yhteydessä kyse voi olla maaperän ja pinta- tai pohjaveden laadulle aiheutuneista vahingoista(38). Jos saastumisen aiheuttaja voidaan selvästi osoittaa, tämän on vastattava puhdistamisen rahoituksesta saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti ja ilman valtiontukea. Vastuussa olevan henkilön käsite määritellään kussakin EFTA-valtiossa sovellettavassa lainsäädännössä tämän kuitenkaan rajoittamatta asiaa koskevien ETA-säännösten antamista tällä alalla. Jos saastumisen aiheuttajaa ei voida osoittaa tai saattaa vastuuseen, puhdistustöiden toteuttamisesta vastaavalle henkilölle voidaan myöntää valtiontukea(39). Saastuneiden teollisuusalueiden puhdistamiseen voidaan myöntää tukea, joka kattaa tukikelpoiset kustannukset 100 prosenttiin, ja lisätukea, joka vastaa 15:tä prosenttia töiden kustannuksista. Tukikelpoiset kustannukset saadaan, kun puhdistustöiden kustannuksista vähennetään maa-alueen arvon nousu. Tuen kokonaismäärä ei koskaan saa ylittää yritykselle aiheutuneita todellisia kustannuksia. D.1.9 Yritysten uudelleensijoittaminen 34. Valvontaviranomainen katsoo, että yritysten uudelleensijoittaminen uusille teollisuusalueille ei yleensä liity ympäristönsuojeluun eikä siihen siten saa myöntää tukea näiden suuntaviivojen perusteella. Tuen myöntäminen voi kuitenkin olla oikeutettua, jos kaupunkialueelle tai Natura 2000 -alueen kaltaiselle alueelle(40) sijoittautunut, huomattavan saastuttavaa toimintaa laillisesti harjoittava yritys joutuu sijaintipaikkansa vuoksi muuttamaan toimipaikastaan sopivammalle alueelle. Tällöin on täytettävä molemmat seuraavat ehdot: a) Toimipaikan muutoksen perusteena on oltava ympäristönsuojeluun liittyvät syyt ja sen on tapahduttava muuttamisesta määräävän hallinnollisen tai oikeudellisen päätöksen perusteella. b) Yrityksen on noudatettava tiukimpia uudella toimialueellaan sovellettavia ympäristönormeja. Mainitut edellytykset täyttävä yritys voi saada 24 kohdan mukaista investointitukea. Myös pk-yrityksille myönnettävää lisätukea koskevia 30 kohdan sääntöjä sovelletaan. Määrittäessään tukikelpoisia kustannuksia yritysten uudelleensijoittautumisen osalta valvontaviranomainen ottaa huomioon vanhojen toimitilojen ja maa-alueiden myynnistä tai vuokrauksesta saadut tuotot sekä pakkolunastuksesta saadut korvaukset ja maa-alueen ostoon, vanhan laitoksen kapasiteettia vastaavien uusien toimitilojen rakentamiseen tai ostamiseen liittyvät kustannukset. Myös muu toimitilojen siirtämiseen liittyvä hyöty voidaan tarvittaessa ottaa huomioon, kuten hyöty, joka saadaan kun toimitilojen siirron yhteydessä parannetaan teknologiaa, ja laitoksen tehokkaammasta hyödyntämisestä saatava kirjanpidollinen arvonnousu. Kapasiteetin lisäämiseen liittyviä investointeja ei oteta huomioon laskettaessa ympäristötukikelpoisia kustannuksia. Jos muuttamisesta määräävä hallinnollinen päätös tai tuomioistuimen tuomio saattaa maa-alueen tai toimitilojen vuokrasopimuksen ennenaikaisesti päätökseen, tukikelpoisten kustannusten laskemisessa voidaan ottaa huomioon yritykselle sopimuksen purkautumisesta aiheutuvat kustannukset. D.1.10 Yhteiset säännöt 35. Investointitukia yhteisön normien ylittämiseen tai investointeihin yhteisön normien puuttuessa ei voida myöntää, jos tarkoitus on ainoastaan saattaa toiminta sellaisten yhteisön normien mukaiseksi, jotka on jo annettu mutta jotka eivät vielä ole voimassa(41). Yritykselle voidaan myöntää tukea sen toiminnan saattamiseen sellaisten kansallisten normien mukaiseksi, jotka ovat yhteisön normeja tiukempia tai jotka on annettu yhteisön normien puuttuessa, ainoastaan jos kyseinen yritys on alkanut noudattaa kyseisiä kansallisia normeja niiden edellyttämästä ajankohdasta alkaen. Tämän ajankohdan jälkeen toteutetuille investoinneille ei voida myöntää tukea(42). D.2 Pk-yrityksille ympäristöalan neuvontapalveluihin myönnettävä tuki 36. Neuvontapalveluilla on erittäin suuri merkitys pk-yrityksille, sillä ne auttavat pk-yrityksiä edistymään ympäristönsuojelussa. Valvontaviranomainen katsoo, että tukea voidaan myöntää asetuksen (EY) N:o 70/2001(43) säännösten mukaisesti. Asetus pannaan täytäntöön ETA-sopimuksen liitteellä XV. D.3 Toimintatuki D.3.1 Jätehuoltoon ja energiansäästöön myönnettävään toimintatukeen sovellettavat säännöt 37. Seuraavia sääntöjä voidaan soveltaa kahteen toimintatukien luokkaan, eli: a) tuki jätehuoltoon, jos jätehuolto on järjestetty jätehuoltoperiaatteiden arvojärjestyksen mukaisesti(44), b) tuki energiansäästöön. 38. Jos tällaiset tuet osoittautuvat välttämättömiksi, niillä on korvattava ainoastaan ne tuotantokustannukset, jotka ylittävät kyseessä olevien tuotteiden tai palvelujen markkinahinnan(45). Tukien on myös oltava tilapäisiä ja määrältään alenevia, jotta ne kannustaisivat siirtymään kohtuullisen ajan kuluessa todellisiin kustannuksiin perustuviin hintoihin. 39. Valvontaviranomainen katsoo, että yritysten on yleensä itse vastattava teollisuusjätteiden käsittelykustannuksista saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti. Toimintatuki voi kuitenkin osoittautua tarpeelliseksi, jos annetaan sovellettavia yhteisön normeja tiukemmat kansalliset normit tai jos yhteisön normien puuttuessa annetaan kansallisia normeja, joiden vuoksi yritys menettää tilapäisesti kilpailukykynsä kansainvälisellä tasolla(46). Niiden yritysten, jotka saavat toimintatukea teollisuus- tai muiden jätteiden käsittelyyn, on rahoitettava kyseessä oleva palvelu suhteessa tuottamiensa jätteiden määrään ja/tai niiden käsittelystä aiheutuviin kustannuksiin. 40. Kaikkien toimintatukien tuen kesto on rajattu viiteen vuoteen tuen määrän ollessa aleneva. Tuen taso saa olla 100 prosenttia ensimmäisen vuoden ylimääräisistä kustannuksista, mutta sen on laskettava asteittain siten, että viidennen vuoden lopussa taso on nolla. 41. Mikäli tuki ei ole alenevaa, sen kesto on rajattu viiteen vuoteen eikä sen määrä saa ylittää 50:tä prosenttia ylimääräisistä kustannuksista. D.3.2 Veronhuojennuksina tai verovapautuksina myönnettävään toimintatukeen sovellettavat säännöt 42. Ottaessaan käyttöön tietystä toiminnasta kannettavia ympäristöveroja EFTA-valtiot voivat pitää tarpeellisina väliaikaisten poikkeusten myöntämistä tietyille yrityksille, etenkin yhteisön tason yhdenmukaistamisen puuttumisen vuoksi tai jos vaarana on, että tietyt yritykset menettävät tilapäisesti kilpailukykynsä kansainvälisellä tasolla. Tällaiset poikkeukset ovat yleensä ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua toimintatukea. Arvioitaessa sitä, voidaanko kyseisille toimenpiteille myöntää poikkeuksia ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa olevasta valtiontukea koskevasta yleisestä kiellosta, on varmistuttava muun muassa siitä, että kyseinen vero vastaa Euroopan yhteisössä yhteisön päätöksen nojalla kannettavaa veroa(47). Tämä näkökohta on olennaisen tärkeä, kun otetaan huomioon veronmaksajan kansainväliselle kilpailukyvylle mahdollisesti aiheutuva haitta. 43. Jos kyseinen vero ei vastaa Euroopan yhteisössä yhteisön päätöksen nojalla kannettavaa veroa, verovelvollisilla yrityksillä saattaa olla vaikeuksia sopeutua nopeasti uuteen verorasitukseen. Tällaisessa tilanteessa voi olla perusteltua myöntää tilapäinen poikkeus tietyille yrityksille, jotta ne pystyisivät sopeutumaan uuteen verotustilanteeseen. 44. Jos vero vastaa Euroopan yhteisössä yhteisön päätöksellä kannettavaa veroa, seuraavat tapaukset voivat tulla kysymykseen: a) EFTA-valtio kantaa tietyistä tuotteista yhteisön direktiivissä säädettyä vähimmäisverokantaa korkeampaa veroa ja myöntää poikkeuksen tietyille yrityksille, joihin sovelletaan alhaisempaa verokantaa, joka on kuitenkin vähintään samansuuruinen kuin direktiivin mukainen vähimmäisverokanta. Valvontaviranomainen katsoo, että tällaisessa tilanteessa tilapäisen poikkeuksen myöntäminen voi olla perusteltua, jotta kyseiset yritykset voisivat sopeutua tiukempaan verotukseen ja yrityksiä voidaan kannustaa ympäristöä säästävämpiin toimintatapoihin. b) EFTA-valtio soveltaa tiettyihin tuotteisiin yhteisön direktiivissä säädettyä vähimmäisverokantaa, mutta myöntää poikkeuksen tietyille yrityksille, joilta näin ollen kannetaan edellä mainittua vähimmäisverokantaa vähemmän veroa. Jos tällainen poikkeus ei ole kyseisen direktiivin nojalla sallittu Euroopan yhteisössä, se on tukea, joka on ristiriidassa ETA-sopimuksen 61 artiklan kanssa. Jos tällainen poikkeus sallitaan Euroopan yhteisössä kyseisen direktiivin nojalla, valvontaviranomainen voi katsoa poikkeuksen olevan 61 artiklan mukainen, jos se on välttämätön ja jos sen laajuus on suhteutettu Euroopan talousalueen tavoitteisiin. Valvontaviranomainen painottaa kuitenkin, että poikkeuksen on oltava ajallisesti rajoitettu. 45. Toteutettavien verotustoimenpiteiden on edistettävä merkittävällä tavalla ympäristönsuojelua. On varmistettava, että poikkeukset tai verovapautukset eivät luonteensa puolesta haittaa yleisten tavoitteiden saavuttamista. 46. Näissä poikkeuksissa voi olla kyse toimintatuesta, jonka myöntäminen voidaan hyväksyä seuraavin edellytyksin: 46.1. Jos EFTA-valtio ottaa ympäristönsuojelullisista syistä käyttöön uuden veron sellaisella toimialalla tai sellaisten tuotteiden osalta, joiden verotusta ei ole yhdenmukaistettu Euroopan yhteisössä, tai jos EFTA-valtion suunnittelema verokanta on yhteisön lainsäädännössä edellytettyä kantaa korkeampi, kymmeneksi vuodeksi myönnetyt poikkeukset voidaan valvontaviranomaisen mielestä hyväksyä seuraavissa tapauksissa, vaikka tuki olisi alenematon: a) Kun verovapautusten myöntämisen ehtona on, että kyseinen EFTA-valtio ja tuensaajayritys tekevät sopimuksen, jossa yritykset tai yritysten yhteenliittymät sitoutuvat saavuttamaan ympäristönsuojelutavoitteet vapautuksen myöntämiskaudella, tai kun yritykset sitoutuvat tekemään vastaavanlaisia vapaaehtoisia sopimuksia. Sopimukset voivat koskea esimerkiksi energiankulutuksen vähentämistä, päästöjen vähentämistä tai muuta toimintaa ympäristön eduksi. Kukin EFTA-valtio neuvottelee itse sopimusten sisällön yritysten kanssa, ja valvontaviranomainen arvioi sen tukihanketta koskevan ilmoituksen yhteydessä. EFTA-valtion on valvottava järjestelmällisesti, että yritys tai yritysten yhteenliittymä täyttää antamansa sitoumukset. EFTA-valtion ja asianomaisten yritysten tai yritysten yhteenliittymien välisissä sopimuksissa on vahvistettava sitoumusten noudattamatta jättämisestä aiheutuvat seuraamukset. Näitä ehtoja sovelletaan myös, kun EFTA-valtion soveltamalla veronhuojennuksella on samanlaiset vaikutukset kuin edellä mainituilla sopimuksilla tai sitoumuksilla. b) Verovapautusten myöntämisen edellytyksenä ei tarvitse olla EFTA-valtion ja tuensaajayrityksen välinen sopimus, jos seuraavat vaihtoehtoiset edellytykset täyttyvät: - kun huojennus myönnetään yhdenmukaistettua Euroopan yhteisön veroa vastaavasta verosta, yrityksen maksaman veron määrän on oltava Euroopan yhteisön vähimmäisverokantaa korkeampi, jotta yrityksiä kannustettaisiin parantamaan ympäristönsuojelua, - kun huojennus myönnetään verosta, joka ei vastaa Euroopan yhteisön tasolla yhdenmukaistettua veroa, veronhuojennuskelpoisen yrityksen on kuitenkin maksettava merkittävä osa kansallisesta verosta. 46.2. Edellä 46.1 kohdassa tarkoitettuja sääntöjä voidaan soveltaa jo kannettaviin veroihin, jos molemmat seuraavat edellytykset täyttyvät: a) Verolla on oltava selkeästi myönteinen vaikutus ympäristönsuojeluun. b) Edunsaajayrityksiin sovellettavista poikkeuksista on päätetty kyseisen veron käyttöönoton yhteydessä tai niiden on oltava tarpeen taloudellisissa olosuhteissa tapahtuneiden sellaisten merkittävien muutosten vuoksi, jotka asettavat yritykset erityisen vaikeaan kilpailutilanteeseen. Veronhuojennus ei saa tällöin ylittää taloudellisissa olosuhteissa tapahtuneiden muutosten aiheuttamaa kustannusten lisääntymistä. Kun lisäkustannukset poistuvat, veronhuojennusta ei saa enää myöntää. 46.3. EFTA-valtiot voivat myös tukea sellaisten perinteisiin energianlähteisiin (kuten kaasuun) perustuvien sähköntuotantomenetelmien kehittämistä, joilla voidaan saavuttaa huomattavasti suurempi energiatehokkuus kuin perinteisillä tuotantomenetelmillä. Koska tällaiset tekniikat ovat ympäristönsuojelun kannalta tärkeitä ja edellyttäen, että käytetty primaarienergia vähentää huomattavasti kielteisiä ympäristövaikutuksia, täydellisten verovapautusten myöntäminen voi valvontaviranomaisen mielestä olla perusteltua viiden vuoden ajan silloin, kun myönnetty tuki on alenematonta. Myös 10 vuoden poikkeuksia voidaan myöntää 46.1 ja 46.2 kohdassa tarkoitetuin ehdoin. 47. Jos jo kannettavaa veroa korotetaan merkittävästi ja EFTA-valtio katsoo poikkeusten olevan tarpeen tietyille yrityksille, myös tällöin sovelletaan 46.1 kohdassa vahvistettuja, uusia veroja koskevia ehtoja. 48. Jos veronhuojennus myönnetään verosta, joka vastaa Euroopan yhteisön tasolla yhdenmukaistettua veroa, ja kansallinen verokanta on enintään yhtä korkea kuin yhdenmukaistettu yhteisön vähimmäisverokanta, pitkäaikaiset verovapautukset eivät ole valvontaviranomaisen mielestä perusteltuja. Veronhuojennusten ohella EFTA-valtiolla on kuitenkin aina mahdollisuus myöntää toimintatukea 40 ja 41 kohdan mukaisesti, jos myönnetty huojennus täyttää kyseisissä kohdissa asetetut edellytykset. Jos vero vastaa Euroopan yhteisön tasolla yhdenmukaistettua veroa, yhteisön vähimmäisverokannasta poikkeamisen on tällöin selkeästi perustuttava vastaavan yhteisön veron yhdenmukaistamista koskevaan säännökseen. D.3.3 Uusiutuvan energian hyväksi myönnettävään toimintatukeen sovellettavat edellytykset 49. Uusiutuvan energian tuotantoon myönnettävä toimintatuki katsotaan tavallisesti tueksi, jota voidaan myöntää näiden suuntaviivojen mukaisesti. 50. Valvontaviranomainen katsoo, että erityissäännökset voivat kuitenkin olla tarpeen, koska joillakin uusiutuvilla energianlähteillä on vaikeuksia kilpailla tehokkaasti perinteisten energianlähteiden kanssa. On myös otettava huomioon se, että yleisenä tavoitteena on pyrkiä turvaamaan uusiutuvien energialähteiden kehittäminen varsinkin ympäristösyistä. Tuki voi olla tarpeen erityisesti, jos käytettävissä oleva tekniikka ei mahdollista energiantuotantoa perinteiseen energiaan verrattuna korkeiden yksikkökustannusten vuoksi. 51. Tällaisessa tilanteessa toimintatuen myöntäminen voi olla perusteltua uusiutuvista energialähteistä tuotetun energian tuotantokustannusten ja kyseisen energian markkinahinnan välisen erotuksen kattamiseksi. Tuen muoto voi vaihdella kyseessä olevan energialähteen ja EFTA-valtion soveltaman tukijärjestelyn mukaan. Valvontaviranomainen ottaa lisäksi huomioon jokaisen energialähteen kilpailuaseman. 52. EFTA-valtiot voivat myöntää tukea uusiutuville energialähteille seuraavasti: D.3.3.1 Vaihtoehto 1 53. Uusiutuvan energian alalla investoinnin yksikkökustannukset ovat erittäin suuret ja muodostavat yleensä merkittävän osan yrityksen kustannuksista. Tästä syystä yritykset eivät pysty tarjoamaan tuotteitaan kilpailukykyiseen hintaan niillä markkinoilla, joilla ne myyvät tuottamaansa energiaa. 54. Jotta kyseinen uusiutuvalle energialle tyypillinen markkinoille tulon este voitaisiin ottaa paremmin huomioon, EFTA-valtiot voivat myöntää tukea, joka kompensoi uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tuotantokustannusten ja markkinahinnan välisen erotuksen. Mahdolliset toimintatuet voidaan tällaisessa tapauksessa myöntää ainoastaan tuotantolaitosten poistoihin. Kyseisen tuotantolaitoksen tuottamalle ylimääräiselle energialle ei voida myöntää tukea. Tuki voi kuitenkin kattaa kohtuullisen tuoton pääomalle, jos EFTA-valtio pystyy osoittamaan sen välttämättömäksi eräiden uusiutuvien energiamuotojen heikon kilpailukyvyn perusteella. Määriteltäessä toimintatuen suuruutta olisi otettava huomioon myös kyseiselle yritykselle tuotantolaitoksen rakentamista varten mahdollisesti myönnetyt investointituet. Ilmoittaessaan tukijärjestelmistä valvontaviranomaiselle EFTA-valtioiden on kuvailtava yksityiskohtaisesti tukijärjestelyt ja esitettävä erityisesti tukimäärän laskemisessa käytetyt menetelmät. Jos valvontaviranomainen hyväksyy tukijärjestelmät, EFTA-valtion on sovellettava kyseisiä järjestelyjä ja laskentamenetelmiä myöntäessään tukea yrityksille. 55. Muista uusiutuvista energialähteistä poiketen biomassa vaatii suhteellisesti vähäisempiä investointeja, mutta biomassaa käyttävän laitoksen toimintakustannukset ovat korkeammat. Valvontaviranomainen saattaa hyväksyä investointikustannukset ylittävän toimintatuen, jos EFTA-valtio pystyy osoittamaan, että yrityksen kokonaiskustannukset ylittävät tuotantotiloista tehtyjen poistojen jälkeenkin energian markkinahinnan. D.3.3.2 Vaihtoehto 2 56. EFTA-valtiot voivat myöntää tukea uusiutuville energialähteille käyttämällä markkinamekanismeja, kuten niin kutsuttujen vihreiden sertifikaattien järjestelmää tai tarjouskilpailumenettelyjä. Näiden järjestelmien avulla uusiutuvia energialähteitä käyttäville energiantuottajille varmistetaan välillisesti kysyntää perinteisin menetelmin tuotetun energian markkinahintaa korkeampaan hintaan. Vihreiden sertifikaattien hinta ei ole määrätty etukäteen, vaan se määräytyy kysynnän ja tarjonnan perusteella. 57. Kun nämä järjestelmät sisältävät valtiontukea, valvontaviranomainen voi hyväksyä niiden soveltamisen, jos EFTA-valtio pystyy osoittamaan, että tuki on välttämätöntä kyseisen uusiutuvan energialähteen käytön kannattavuuden varmistamiseksi, järjestelmä ei johda kokonaisuutena liiallisiin korvauksiin uusiutuville energialähteille eikä saa uusiutuvia energialähteitä käyttäviä tuottajia luopumaan pyrkimyksistä parantaa kilpailukykyään. Varmistaakseen, että näitä edellytyksiä noudatetaan, valvontaviranomainen aikoo sallia kyseiset tukijärjestelmät kymmenen vuoden ajaksi. Kymmenen vuoden ajanjakson jälkeen on laadittava selvitys siitä, onko tukijärjestelmän jatkaminen tarpeen. D.3.3.3 Vaihtoehto 3 58. EFTA-valtiot voivat myöntää uusiutuvia energialähteitä käyttäville uusille laitoksille toimintatukea, joka lasketaan vältettyjen ulkoisten kustannusten perusteella. Vältetyillä ulkoisilla kustannuksilla tarkoitetaan ympäristönsuojelukustannuksia, joista yrityksen olisi vastattava, jos sama energiamäärä tuotettaisiin perinteistä energiaa käyttävässä laitoksessa. Kustannukset lasketaan vähentämällä toisistaan ne aiheutuneet ulkoiset kustannukset, joita uusiutuvia energialähteitä käyttävät tuottajat eivät maksa, ja ne aiheutuneet ulkoiset kustannukset, joita uusiutumattomia energialähteitä käyttävät tuottajat eivät maksa. Näiden laskelmien tekemisessä EFTA-valtion on käytettävä kansainvälisesti tunnustettua laskentamenetelmää ja ilmoitettava tästä valvontaviranomaiselle. EFTA-valtion on toimitettava perusteltu ja määrällinen vertaileva kustannusanalyysi sekä arvio kilpailevien energiantuottajien ulkoisista kustannuksista, jotta voidaan osoittaa, että tuki todella tasapainottaa sellaisia ulkoisia kustannuksia, joita ei kateta. Uusiutuvan energian tuottajalle myönnetyn tuen määrä ei saa ylittää 0,05:tä euroa kilowattituntia kohden. Tuensaajayritysten on investoitava vaihtoehtoa 1 soveltamalla saadun tuen määrän ylittävä osa tuesta uusiutuviin energialähteisiin. Valvontaviranomainen ottaa huomioon tämän tuen määrän, jos myös kyseiselle toiminnalle voidaan myöntää valtiontukea. 59. Jotta vaihtoehto 3 olisi yhdenmukainen yleisten kilpailusääntöjen kanssa, valvontaviranomaisen on oltava varma, että tuki ei vääristä kilpailua yleisen edun vastaisella tavalla. Toisin sanoen valvontaviranomaisen on oltava varma, että tuki johtaa uusiutuvan energian käytön yleiseen lisääntymiseen perinteisen energian käytön vähentyessä eikä aiheuta pelkästään markkinaosuuksien siirtymistä uusiutuvien energialähteiden välillä. Tästä syystä seuraavat ehdot on täytettävä: - tämän vaihtoehdon mukaisesti myönnetyn tuen on kuuluttava järjestelmään, joka kohtelee tasapuolisesti uusiutuvan energian alalla toimivia yrityksiä, - järjestelmässä on määrättävä, että tuki myönnetään ilman syrjintää niiden yritysten välillä, jotka tuottavat samaa uusiutuvaa energiaa, - valvontaviranomaisen on tarkistettava järjestelmä viiden vuoden välein. D.3.3.4 Vaihtoehto 4 60. EFTA-valtioilla on mahdollisuus myöntää toimintatukea myös 40 ja 41 kohdan mukaisten yleisten sääntöjen perusteella. D.3.4 Sähkön ja lämmön yhteistuotantoon myönnettävään toimintatukeen sovellettavat edellytykset 61. Valvontaviranomainen katsoo, että toimintatuen myöntäminen sähkön ja lämmön yhteistuotantoon voi olla perusteltua, jos 26 kohdassa esitetyt edellytykset täyttyvät. Toimintatukea voidaan myöntää lämmön ja sähkön julkisesta jakelusta vastaaville yrityksille, jos kyseiset sähkön- tai lämmöntuotantokustannukset ovat markkinahintaa korkeammat. Tällaisissa olosuhteissa toimintatukea voidaan myöntää 53-60 kohdassa määritellyin edellytyksin. Tuen välttämättömyys määritellään ottaen huomioon kustannukset sekä lämmön ja sähkön tuotannosta ja myynnistä saatavat tulot. 62. Toimintatukea voidaan myöntää samoin edellytyksin myös lämmön ja sähkön yhteistuotannon käyttöön teollisuudessa, jos osoitetaan, että tällä tekniikalla tuotetun energiayksikön kustannukset ovat korkeammat kuin perinteisellä tekniikalla tuotetun energiayksikön markkinahinta. Tuotantokustannukset voivat sisältää pääoman tavanomaisen tuoton, mutta niistä on vähennettävä yrityksen lämmöntuotannosta saamat voitot. E Politiikka, toimenpiteet ja mekanismit kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi 63. Kioton pöytäkirjassa(48) määrätään kasvihuonekaasupäästöjen rajoittamisesta ja vähentämisestä vuosina 2008-2012. Valvontaviranomainen katsoo, että tietyt järjestelyt Kioton pöytäkirjan mukaisten tavoitteiden saavuttamiseksi saattavat sisältää valtiontukea. On kuitenkin ennenaikaista määritellä mahdollisten tukien hyväksymisperusteita. F Valvontaviranomaisen tutkimiin hankkeisiin sovellettava poikkeuksen oikeusperusta 64. ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan määräysten nojalla valvontaviranomainen voi hyväksyä ympäristönsuojeluun myönnetyt tuet näissä suuntaviivoissa esitettyjen rajoitusten ja edellytysten mukaisesti tukena 'tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseksi, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla'. 65. Tuki Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämiseksi, jossa ympäristökysymykset ovat etusijalla ja jolla on myönteinen vaikutus asianomaisen EFTA-valtion rajojen ulkopuolella, voidaan hyväksyä ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitetun poikkeuksen nojalla. Tuen on kuitenkin oltava tarpeen hankkeen toteuttamiseksi ja itse hankkeen on oltava erityinen ja tarkasti määritelty sekä laadullisesti tärkeä. Hankkeen on myös edistettävä esimerkillisellä ja selkeästi havaittavalla tavalla Euroopan yhteistä etua. Tätä poikkeusta sovellettaessa valvontaviranomainen voi hyväksyä 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla hyväksytylle tuelle asetettuja rajoituksia korkeamman tuen tason. G Eri lähteistä peräisin olevan tuen kasautuminen 66. Näissä suuntaviivoissa vahvistettuja tukien enimmäistasoja sovelletaan, jos kyseinen tuki on rahoitettu kokonaisuudessaan tai osittain valtion varoin tai ETA-yhteistyöhön tarkoitetuin varoin. Näiden suuntaviivojen nojalla hyväksytyt tuet eivät saa kasautua muiden ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen valtiontukien eivätkä EFTA-valtioille Euroopan yhteisön ohjelmiin osallistumista varten myönnetyn muun yhteisön rahoituksen kanssa, jos tuen kasautuminen johtaa näissä suuntaviivoissa määrättyä tukitasoa korkeampaan tasoon. Eri tarkoituksiin myönnetyn, mutta samoihin tukikelpoisiin kustannuksiin perustuvan tuen osalta sovelletaan suotuisinta enimmäistasoa. H Valvontaviranomaisesta ja tuomioistuimesta tehdyn sopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut aiheelliset toimenpiteet 67. Näiden suuntaviivojen toteuttamiseksi sekä valvontaviranomaisesta ja tuomioistuimesta tehdyn sopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 1 kohdan nojalla valvontaviranomainen ehdottaa, että EFTA-valtiot toteuttavat seuraavia aiheellisia toimenpiteitä, ottaen kuitenkin huomioon nykyisten tukijärjestelmiensä vaatimukset. 68. Voidakseen arvioida merkittävien tukien myöntämistä nykyisistä tukijärjestelmistä ja tällaisten tukien soveltuvuutta ETA-sopimuksen toimintaan valvontaviranomainen ehdottaa EFTA-valtioille valvontaviranomaisesta ja tuomioistuimesta tehdyn sopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna aiheellisena toimenpiteenä, että sille on ilmoitettava ennakolta hyväksytyistä tukijärjestelmistä myönnettävistä yksittäisistä investointituista, kun tukikelpoiset kustannukset ovat yli 25 miljoonaa euroa ja bruttoavustusekvivalentti on yli 5 miljoonaa euroa. Ilmoitus tuesta tehdään lomakkeella, jonka malli on näiden suuntaviivojen liitteenä. 69. Valvontaviranomainen kehottaa valvontaviranomaisesta ja tuomioistuimesta tehdyn sopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna aiheellisena toimenpiteenä EFTA-valtioita muuttamaan voimassa olevat ympäristötukijärjestelmänsä näiden suuntaviivojen mukaisiksi ennen 1 päivää tammikuuta 2002. 70. Valvontaviranomainen kehottaa EFTA-valtioita ilmoittamaan kuukauden kuluessa 67-69 kohdassa tarkoitettuja aiheellisia toimenpiteitä koskevan ehdotuksen vastaanottamisesta suostumisestaan toimenpiteiden noudattamiseen. Jos valvontaviranomainen ei saa vastausta, se katsoo, ettei EFTA-valtio ole hyväksynyt ehdotusta. 71. Valvontaviranomainen muistuttaa, että lukuun ottamatta ETA-sopimuksen liitteellä XV täytäntöönpantavan komission asetuksen (EY) N:o 69/2001(49) mukaisesti vähämerkityksisiksi luokiteltuja tukia nämä suuntaviivat eivät vaikuta valvontaviranomaisesta ja tuomioistuimesta tehdyn sopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 3 kohdan mukaiseen EFTA-valtioiden velvollisuuteen ilmoittaa kaikista tukijärjestelmistä, niihin tehdyistä muutoksista sekä hyväksyttyjen järjestelmien ulkopuolisista yksittäisistä tuista. 72. Valvontaviranomainen asettaa tulevien tukijärjestelmien hyväksymisen ehdoksi näiden suuntaviivojen noudattamisen. I Suuntaviivojen soveltaminen 73. Näitä suuntaviivoja sovelletaan siitä päivästä, jona EFTAn valvontaviranomainen hyväksyy ne. Niiden soveltaminen päättyy 31 päivänä joulukuuta 2007. Valvontaviranomainen voi EFTA-valtioita kuultuaan tehdä muutoksia suuntaviivoihin ennen kyseistä päivämäärää kilpailupolitiikkaan tai ympäristöpolitiikkaan liittyvistä merkittävistä syistä tai ottaakseen huomioon muut politiikan alat. 74. Valvontaviranomainen soveltaa näitä suuntaviivoja kaikkiin ilmoitettuihin tukihankkeisiin, joita se käsittelee sen jälkeen kun EFTAn valvontaviranomainen on hyväksynyt suuntaviivat, vaikka kyseisistä hankkeista olisi ilmoitettu jo ennen suuntaviivojen hyväksymistä. Ilmoittamattomiin tukiin valvontaviranomainen soveltaa: a) näitä suuntaviivoja, jos tuki on myönnetty sen jälkeen kun suuntaviivat on hyväksytty; b) muissa tapauksissa vuonna 1994 hyväksyttyjä ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevia suuntaviivoja, jotka on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä L 231, 3.9.1994. J Ympäristöpolitiikan sisällyttäminen muihin valtiontuen suuntaviivoihin 75. ETA-sopimuksen 73-75 artiklassa edellytetään ympäristönsuojelua koskevien vaatimusten sisällyttämistä EFTA-valtioiden kaikkiin muihin politiikan aloihin. Vahvistaessaan tai tarkistaessaan muita valtiontuen alalla annettuja suuntaviivoja valvontaviranomainen tutkii, miten ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset voitaisiin ottaa niissä parhaiten huomioon. Valvontaviranomainen pohtii myös, olisiko syytä pyytää EFTA-valtioita toimittamaan ympäristövaikutuksia koskeva tutkimus aina kun ilmoitetaan merkittävästä tukihankkeesta riippumatta siitä, mitä alaa hanke koskee. LIITE Lisätiedot, jotka yleensä on toimitettava ilmoitettaessa valvontaviranomaisesta ja tuomioistuimesta tehdyn sopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan 3 kohdan mukaisesti ympäristönsuojeluun myönnettävästä valtiontuesta (tukijärjestelmät, hyväksytystä tukijärjestelmästä myönnetyt tuet ja tapauskohtaiset tuet) 1. Tavoitteet Yksityiskohtainen kuvaus toimenpiteen tavoitteista ja edistettävän ympäristönsuojelun toimenpiteen muodosta. 2. Toimenpiteen kuvaus Yksityiskohtainen kuvaus toimenpiteestä ja tuensaajista. Kuvaus investoinnin kokonaiskustannuksista ja tukikelpoisista kustannuksista. Jos kyseistä toimenpidettä on jo sovellettu aikaisemmin, millaisia tuloksia siitä on saatu ympäristöalalla? Jos toimenpide on uusi, millaisia tuloksia sillä on tarkoitus saavuttaa ympäristöalalla ja missä ajassa? Jos tuen tarkoituksena on ylittää voimassa olevat normit, on esitettävä, mitkä ovat sovellettavat normit ja miten toimenpide auttaa saavuttamaan huomattavasti korkeamman ympäristönsuojelun tason. Jos normeja ei ole, myönnettyjen tukien osalta on täsmennettävä yksityiskohtaisesti, kuinka tukikelpoiset kustannukset on määritelty." (1) Tämä luku vastaa komission tiedonantoa 'Yhteisön suuntaviivat valtiontuesta ympäristönsuojelulle' (EYVL C 37, 3.2.2001, s. 3). (2) Katso 5 kohta. (3) Valvontaviranomainen viittaa EFTAn tuomioistuimen tuomioon Norjan ja valvontaviranomaisen välisessä eriytettyjä sosiaaliturvamaksuja koskevassa oikeustapauksessa, jossa tuomioistuin totesi, että ETA/EFTA-valtioiden verotusjärjestelmät eivät pääsääntöisesti kuulu ETA-sopimuksen soveltamisalaan. Verotusjärjestelmän soveltamisella saattaa joissakin tapauksissa kuitenkin olla sellaisia seurauksia, joiden vuoksi järjestelmän voidaan katsoa kuuluvan ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. EFTAn tuomioistuimen asia E-6/98, Norjan hallitus vastaan EFTAn valvontaviranomainen, EFTAn tuomioistuimen raportti vuodelta 1999, s. 74, 34 kohta. (4) Viranomaisten ympäristöasioihin liittyvästä toiminnasta johtuvien kustannusten jakamisesta 3 päivänä maaliskuuta 1975 annettu neuvoston suositus (EYVL L 194, 25.7.1975, s. 1), pantu täytäntöön ETA-sopimuksen liitteessä XX olevalla 33 kohdalla, jossa mainitaan ne säädökset, joihin sopimuspuolten on kiinnitettävä huomiota. (5) Katso 5 kohta. (Kun kyseisiä normeja sisällytetään ETA-sopimukseen, niistä tulee myös Euroopan talousalueen normeja.) (6) Parhaan käytettävissä olevan tekniikan käsite (best available technology, BAT) otettiin yhteisön lainsäädännössä käyttöön tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta 4 päivänä toukokuuta 1976 annetussa neuvoston direktiivissä 76/464/ETY (EYYL L 129, 18.5.1976, s. 23). Sitä muutettiin hieman teollisuuslaitosten aiheuttaman ilman pilaantumisen estämisestä 28 päivänä kesäkuuta 1984 annetussa neuvoston direktiivissä 84/360/ETY (EYVL L 188, 16.7.1984, s. 20). Molemmat direktiivit on pantu täytäntöön ETA-sopimuksen liitteellä XX. Ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24 päivänä syyskuuta 1996 annetussa neuvoston direktiivissä 96/61/EY (EYVL L 257, 10.10.1996, s. 26) käsitettä kehitettiin ja se vakiinnutettiin. Myös tämä direktiivi on pantu täytäntöön ETA-sopimuksen liitteellä XX. Direktiivin 96/61/EY soveltamisalaan kuuluvat teollisuuslaitokset, joiden pilaamispotentiaali on merkittävä. Direktiiviä on sovellettu marraskuusta 1999 uusiin laitoksiin ja olemassa oleviin laitoksiin tehtyihin huomattaviin muutoksiin. Olemassa olevien laitosten on oltava direktiivin säännösten mukaisia lokakuuhun 2007 mennessä. Siihen asti sovelletaan edellä mainittujen kahden direktiivin säännöksiä, jotka koskevat parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa. Tavallisesti käytännön normien eli parhaaseen käytettävissä olevaan tekniikkaan perustuvien päästö- ja energiankulutusrajojen määrittämisestä vastaavat kansalliset viranomaiset eivätkä ETA-viranomaiset. (7) Tämä määritelmä sisältyy Euroopan komission ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön edistämisestä sähkön sisämarkkinoilla (EYVL C 311 E, 31.10.2000, s. 320). Kun direktiivi on annettu, sovelletaan sen lopullisessa versiossa vahvistettua määritelmää. Katso näiden suuntaviivojen 5 kohta. (8) Sama huomautus kuin alaviitteessä 7. (9) Komission tiedonanto - Ympäristöverot ja julkiset ympäristömaksut yhtenäismarkkinoilla (EYVL C 224, 23.7.1997, s. 6). (10) Näiden suuntaviivojen tarkoituksena ei ole pohtia valtiontuen käsitettä. Käsite on vahvistettu ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa sekä EFTAn tuomioistuimen, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännössä. (11) Tämän päätöksen 8 kohdan toisessa alakohdassa asetetuin rajoituksin. (12) Valvontaviranomainen huomauttaa, että nämä suuntaviivat koskevat ainoastaan ympäristönsuojelutukea, tämän kuitenkaan rajoittamatta muiden valtiontukea koskevien säännösten soveltamista ja edellyttäen, että jäljempänä 66 kohdassa esitetyissä tukiyhdistelmiä koskevissa säännöksissä asetettuja rajoituksia noudatetaan. (13) Valvontaviranomaisen suuntaviivojen 14 luku. (14) Valvontaviranomaisen suuntaviivojen 18A luku siihen asti kunnes Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta koulutustukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annettu komission asetus (EY) N:o 68/2001 (EYVL L 10, 13.1.2001, s. 20) sisällytetään ETA-sopimukseen. (15) EYVL L 338, 28.12.1996, s. 42. (16) Hukkakustannuksilla tarkoitetaan yrityksille aiheutuvia kustannuksia, jotka perustuvat sitoumuksiin, joita yritykset eivät enää pysty täyttämään sen jälkeen kun kilpailu on vapautettu kyseisellä toimialalla. (17) Valvontaviranomaisen suuntaviivojen 12 luku siihen asti, kunnes EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annettu komission asetus (EY) N:o 69/2001 (EYVL L 10, 13.1.2001. s. 30) sisällytetään ETA-sopimukseen. (18) EYVL C 138, 17.5.1993, s. 1, pantu täytäntöön ETA-sopimuksen pöytäkirjassa 31 olevalla 3 artiklalla. (19) Komission tiedonanto - Euroopan ympäristöpolitiikan tuleva suunta. Yleisarvio Euroopan yhteisön ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevasta poliittisesta toimintaohjelmasta 'Kohti kestävää kehitystä' (KOM(1999) 543 lopullinen, 24.11.1999). (20) Katso yhteisön normin määritelmä 7 kohdassa. Katso myös 5 kohta. (21) Kyseisen aika lasketaan yhteisön normin antamisajankohdasta, katso 5 ja 7 kohta. (22) Katso yhteisön normin määritelmä 7 kohdassa. Katso myös 5 kohta. (23) Sama huomautus kuin alaviitteessä 21. (24) Katso yhteisön normin määritelmä 7 kohdassa. Katso myös 5 kohta. (25) Katso komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle - Toimintasuunnitelma energiatehokkuuden parantamiseksi Euroopan yhteisössä (KOM(2000) 247 lopullinen, 26.4.2000). (26) Energian muuntamisen hyötysuhteella tarkoitetaan tässä sekundaarienergian tuottamiseen tarvitun primaarienergian määrän ja todella tuotetun sekundaarienergian määrän välistä suhdetta. Hyötysuhde lasketaan seuraavasti: tuotettu sähköenergia + tuotettu lämpöenergia / käytetty energia. (27) Katso yhteisön strategiasta yhdistetyn lämmön ja sähkön tuotannon edistämiseksi 18 päivänä joulukuuta 1997 annettu neuvoston päätöslauselma (EYYL C 4, 8.1.1998, s. 1). (28) Katso yhteisön normin määritelmä 7 kohdassa. Katso myös 5 kohta. (29) Katso uusiutuvista energialähteistä 8 päivänä kesäkuuta 1998 annettu neuvoston päätöslauselma (EYVL 198, 24.6.1998, s. 1). (30) Tällainen lisätuki ei sovellu tilanteisiin, joissa EFTA-valtio myöntää 27 kohdan kolmannen alakohdan mukaista investointitukea (jopa 100 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista). (31) Tukialueilla tehtäviin investointeihin voidaan myöntää investointitukea, jos valvontaviranomaisen antamien alueellista valtiontukea koskevien suuntaviivojen 25 luvussa asetetut edellytykset täyttyvät. (32) Tällainen lisätuki ei sovellu tilanteisiin, joissa EFTA-valtio myöntää 27 kohdan kolmannen alakohdan mukaista investointitukea (jopa 100 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista). (33) Tällä hetkellä sovelletaan valvontaviranomaisen antamien pk-yrityksille myönnettävää tukea koskevien suuntaviivojen 10.2 jaksossa esitettyä määritelmää, joka vastaa pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä 3 päivänä huhtikuuta 1996 annettua komission suositusta 96/280/EY (EYVL L 107, 30.4.1996, s. 4). (34) Pk-yritysten investoinneille voidaan myöntää investointitukea Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettyyn valtiontukeen 12 päivänä tammikuuta 2001 annetun komission asetuksen (EY) N:o 70/2001 (EYVL L 10, 13.1.2001, s. 33) säännösten mukaisesti. Asetus pannaan täytäntöön ETA-sopimuksen liitteellä XV. (35) Jos investoinnit liittyvät ainoastaan ympäristönsuojeluun eivätkä tuo muita taloudellisia etuja, tukikelpoisten kustannusten määrittelyssä ei tehdä tällaisia lisävähennyksiä. (36) Katso yhteisön normin määritelmä 7 kohdassa. Katso myös 5 kohta. (37) Valvontaviranomainen muistuttaa, että julkisviranomaisten suorittamiin puhdistustoimenpiteisiin ei sovelleta ETA-sopimuksen 61 artiklaa. Valtiontukiongelmia voi kuitenkin aiheutua, jos teollisuusalueet myydään yrityksille puhdistuksen jälkeen alle niiden markkina-arvon. (38) Kun saastuneita teollisuusalueita puhdistetaan käyttökelpoisiksi, investointeina otetaan huomioon kaikki kustannukset, joita yritykselle on teollisuusalueen puhdistamisesta aiheutunut, siitä riippumatta, voidaanko kustannukset esittää taseessa. (39) Töiden toteuttamisesta vastaava henkilö ei ole välttämättä saastumisen aiheuttaja tässä päätöksessä tarkoitetussa merkityksessä. (40) Katso neuvoston direktiivi 92/43/ETY, annettu 21 päivänä toukokuuta 1992, luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta (EYVL L 206, 22.7.1992, s. 7). Kyseiset alueet kuuluvat erityisten suojelutoimien alueiden eurooppalaiseen verkostoon, Natura 2000:een. (EFTA-valtiot eivät osallistu ohjelmaan, mutta EFTA-maissa on alueita, jotka voisivat soveltua Natura 2000 -alueiksi, ja tällaisissa tapauksissa EFTA-valtioilla olisi valvontaviranomaisen mielestä oltava mahdollisuus myöntää tukea 34 kohdan mukaisesti.) (41) Katso yhteisön normin määritelmä 7 kohdassa. Katso myös 5 kohta. (42) Tämän kohdan säännöt eivät rajoita pk-yrityksille myönnettävää tukea koskevan 23 kohdan sääntöjä. (43) Katso alaviite 34. (44) Katso komission tiedonanto yhteisön jätehuoltostrategian tarkistamisesta (KOM(96) 399 lopullinen, 30.7.1996). Tiedonannossaan komissio muistuttaa, että jätehuollon kehittäminen on yksi yhteisön tärkeistä tavoitteista etenkin ympäristöriskien vähentämisen vuoksi. Jätteiden hyödyntämisen käsitettä on tarkasteltava kolmiulotteisena: uudelleenkäyttö, kierrätys ja energian hyödyntäminen. Jäte, jonka syntymistä ei voida välttää, on hyödynnettävä ja loppukäsiteltävä turvallisesti. Tiedonantoa ei sen oikeudellisen luonteen vuoksi ole pantu täytäntöön ETA-sopimuksella. Vastaavia jäteluokitteluja on esitetty useissa sitovissa neuvoston päätöksissä, jotka on pantu täytäntöön ETA-sopimuksen liitteellä XX, esimerkiksi neuvoston päätöksissä C 94/3, C 94/904 ja C 2000/532. Arvioidessaan, sisältyykö EFTA-valtion toteuttamaan toimenpiteeseen valtiontukea, valvontaviranomainen soveltaa komission tiedonannon luokittelua, jotta se voisi perustaa päätöksensä täsmällisiin kriteereihin. Muutoin EFTA-valtion toteuttamia toimenpiteitä ei voitaisi arvioida samoin perustein kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltion toteuttamia toimenpiteitä. (45) Tuotantokustannukset ilman minkäänlaista tukea, mutta tavanomaiset voitot huomioon ottaen. (46) Katso yhteisön normin määritelmä 7 kohdassa. Katso myös 5 kohta. (47) Katso 5 kohta. (48) Norja ja Liechtenstein ovat allekirjoittaneet Kioton pöytäkirjan, mutta eivät ole vielä ratifioineet sitä. Islanti ei ole allekirjoittanut pöytäkirjaa. Kaikki kolme maata ovat kuitenkin allekirjoittaneet ilmastosopimuksen, jonka osaksi pöytäkirja on laadittu. (49) EYVL L 10, 13.1.2001, s. 30.