ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 22 päivänä joulukuuta 2020,

asiassa E-10/19

Bergbahn Aktiengesellschaft Kitzbühel vastaan Meleda Anstalt

(Direktiivi (EU) 2015/849 – Rahanpesun torjunta – Tosiasiallista omistajaa ja edunsaajaa koskevat tiedot – Rahoitusjärjestelmän rahanpesuun ja terrorismin rahoitukseen käytön estäminen – Riittävät, tarkat ja ajantasaiset tiedot – Tietojen minimointi)

(2021/C 141/12)

Asiassa E-10/19, Bergbahn Aktiengesellschaft Kitzbühel vastaan Meleda Anstalt, Liechtensteinin ruhtinaskunnan muutoksenhakutuomioistuin (Fürstliches Obergericht) on esittänyt tuomioistuimelle valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden sopimuksen 34 artiklan nojalla PYYNNÖN, joka koskee rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesuun tai terrorismin rahoitukseen, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/60/EY ja komission direktiivin 2006/70/EY kumoamisesta 20 päivänä toukokuuta 2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/849 tulkintaa. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Páll Hreinsson, presidentti, ja tuomarit Per Christiansen (esittelevä tuomari) ja Bernd Hammermann, on antanut 22 päivänä joulukuuta 2020 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

1. Rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesuun tai terrorismin rahoitukseen 20 päivänä toukokuuta 2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/849 30 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä edellytetään oikeushenkilön toteuttavan kohtuulliset toimenpiteet tosiasiallisen omistajansa ja edunsaajansa henkilöllisyyden vahvistamiseksi, kuten pyytävän tausta-asiakirjoja, kun tilanteen olosuhteet antavat sille aihetta epäillä saatujen tietojen oikeellisuutta.

2. Direktiivin (EU) 2015/849 30 artiklan 1 kohdan mukaista oikeushenkilön velvoitetta ei muuta se, että omistaja on oikeushenkilö, jonka sääntömääräinen kotipaikka on ETA-valtiossa, eikä sen hallituksen jäsenten ammatti.

3. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on selvittää, missä määrin käsitellyt tosiasiallista omistajaa ja edunsaajaa koskevat tiedot ovat luonnollisten henkilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annetun asetuksen (EU) 2016/679 5 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn tietojen minimoinnin periaatteen mukaisia siten, että ne ovat asianmukaisia ja olennaisia ja rajoittuvat siihen, mikä on tarpeellista tosiasiallisen omistajan ja edunsaajan yksilöimiseksi ja tarvittaessa tosiasiallisen omistajan ja edunsaajan henkilöllisyyden vahvistamiseksi.

4. Direktiivin (EU) 2015/849 3 artiklan 6 kohdan b alakohdan v alakohdan ja 3 artiklan 6 kohdan c alakohdan ei voida tulkita velvoittavan ketään näyttämään toteen, ettei luonnollisen henkilön kohdalla ole kyse välillisestä omistuksesta tai viime kädessä käytettävästä määräysvallasta.
1.

Tuomioistuin toteaa, että Islanti on laiminlyönyt Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen liitteessä I olevan I luvun 1.1 osan 1 kohdassa tarkoitetun säädöksen (neuvoston direktiivi 89/662/ETY, annettu 11 päivänä joulukuuta 1989, eläinlääkärintarkastuksista yhteisön sisäisessä kaupassa sisämarkkinoiden toteuttamista varten), sellaisena kuin se on muutettuna ja mukautettuna sopimukseen sen pöytäkirjalla 1 ja liitteellä I, 5 artiklasta johtuvat velvoitteensa pitämällä voimassa seuraavat: i) Islannin lain N:o 25/1993 10 §:ssä ja Islannin asetuksen N:o 448/2012 3 §:n a momentissa ja 4 ja 5 §:ssä säädetty tuoreen lihan ja lihatuotteiden tuontilupajärjestelmä; ii) Islannin lain N:o 25/1993 10 §:ssä ja Islannin asetuksen N:o 448/2012 3 §:n a momentissa ja 4 §:ssä säädetty tuoreiden munien ja munatuotteiden tuontilupajärjestelmä; iii) Islannin asetuksen N:o 448/2012 3 §:n f momentissa ja 4 §:ssä säädetty pastöroimattoman maidon ja pastöroimattomasta maidosta jalostettujen maitotuotteiden tuontilupajärjestelmä sekä Islannin asetuksen N:o 448/2012 5 §:n kolmannessa kappaleessa säädetyt, tiettyjä juustoja koskevat lisävaatimukset; ja iv) hallinnollinen menettely, jonka mukaan käsiteltyjen muna- ja maitotuotteiden maahantuojien on toimitettava asianomaiselle kansalliselle viranomaiselle todisteet siitä, että tuotteet on käsitelty kansallisen lainsäädännön mukaisesti.
TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 14 päivänä kesäkuuta 2018,

asiassa E-16/17

EFTAn valvontaviranomainen vastaan Islanti

(EFTA-valtion velvoitteiden laiminlyönti – täytäntöönpanon laiminlyönti – asetus (EU) N:o 231/2013)

(2018/C 414/13)

Asiassa E-16/17, EFTAn valvontaviranomainen vastaan Islanti, on esitetty HAKEMUS, jossa pyydetään tuomioistuinta toteamaan, että Islanti on laiminlyönyt Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa, koska se ei ole saattanut sopimuksen liitteessä IX olevassa 31bba kohdassa tarkoitettua säädöstä (komission delegoitu asetus (EU) N:o 231/2013, annettu 19 päivänä joulukuuta 2012, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/61/EU täydentämisestä poikkeuksien, yleisten toimintaedellytysten, säilytysyhteisöjen, vivutuksen, avoimuuden ja valvonnan osalta), sellaisena kuin se on mukautettuna sopimuksen pöytäkirjalla 1, osaksi sisäistä oikeusjärjestystään. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Páll Hreinsson, presidentti, sekä tuomarit Per Christiansen ja Bernd Hammermann (esittelevä tuomari), on antanut 14 päivänä kesäkuuta 2018 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

Tuomioistuin

1. toteaa, että Islanti on laiminlyönyt Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa, koska se ei ole saattanut sopimuksen liitteessä IX olevassa 31bba kohdassa tarkoitettua säädöstä (komission delegoitu asetus (EU) N:o 231/2013, annettu 19 päivänä joulukuuta 2012, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/61/EU täydentämisestä poikkeuksien, yleisten toimintaedellytysten, säilytysyhteisöjen, vivutuksen, avoimuuden ja valvonnan osalta), sellaisena kuin se on mukautettuna sopimukseen sen pöytäkirjalla 1, osaksi sisäistä oikeusjärjestystään;
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 133/6

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 22 päivänä joulukuuta 2016,

asiassa E-6/16

Fjarskipti hf. v. The Icelandic Post and Telecom Administration

(Televiestintäpalvelujen tarjoaminen – direktiivi 2002/21/EY – sähköinen viestintäverkko – sähköinen viestintäpalvelu – yleinen viestintäverkko)

(2017/C 133/06)

Asiassa E-6/16, Fjarskipti hf v. Icelandic Post and Telecom Administration, Reykjavikin käräjäoikeus (Héraðsdómur Reykjavíkur) on esittänyt valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden välisen sopimuksen 34 artiklan nojalla tuomioistuimelle PYYNNÖN, joka koskee sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7 päivänä maaliskuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 2 artiklan tulkintaa. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti, ja tuomarit Per Christiansen (esittelevä tuomari) ja Páll Hreinsson, on antanut 22 päivänä joulukuuta 2016 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

1. Direktiivin 2002/21/EY 2 artiklan a kohdassa esitetyn ilmaisun ”sähköinen viestintäverkko” määritelmä on tulkittava siten, että se kattaa järjestelmän, joka sallii verkkoselaimen kautta kytketystä käyttäjän päätelaitteesta tekstiviestinä laadittujen signaalien siirtämisen internetin välityksellä televiestintäyrityksen verkkoalueella toimivaan PHP-komentosarjaan, joka vastaanottaa signaalit, käsittelee ne ja siirtää ne televiestintäyrityksen viestintäjärjestelmässä sijaitsevaan tekstiviestipalvelimeen, joka sitten siirtää ne verkossa vastaanottajan puhelinnumeroon.

2. Direktiivin 2002/21/EY 2 artiklan c kohdassa esitetyn ilmaisun ”sähköinen viestintäpalvelu” määritelmä kattaa palvelun, joka koostuu ensimmäisessä kohdassa esitetyn mukaisesti viestintäverkossa tapahtuvasta signaalien siirtämisestä, riippumatta siitä, peritäänkö tällaisesta palvelusta maksu, edellyttäen, että palvelua yleensä tarjotaan korvausta vastaan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 321/10

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 16 päivänä toukokuuta 2017,

asiassa E-8/16

Netfonds Holding ASA, Netfonds Bank AS ja Netfonds Livsforsikring AS vastaan Norjan hallitus

(Sijoittautumisvapaus – ETA-sopimuksen 31 artikla – Direktiivi 2000/12/EY – Direktiivi 2002/83/EY – Direktiivi 2006/48/EY – Direktiivi 2007/44/EY – Luottolaitokset – Vakuutusyritykset – Määräomistusyhteys – Oikeasuhteisuus – Soveltuvuus – Tarpeellisuus)

(2017/C 321/08)

Asiassa E-8/16, Netfonds Holding ASA, Netfonds Bank AS ja Netfonds Livsforsikring AS v. Norjan hallitus, Oslon käräjäoikeus (Oslo tingrett) on esittänyt valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden välisen sopimuksen 34 artiklan nojalla tuomioistuimelle PYYNNÖN, joka koskee ETA-sopimuksen 31, 36 ja 40 artiklojen tulkintaa, kun on kyse norjalaisten yritysten omistamiseen liittyvistä säännöistä ja käytännöistä kyseisten yritysten tehdessä lupahakemuksia pankkeina tai vakuutusyhtiöinä. Tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti, ja tuomarit Per Christiansen ja Páll Hreinsson (esittelevä tuomari), on antanut 16 päivänä toukokuuta 2017 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

1. Tapahtumahetkellä direktiivi 2000/12/EY, direktiivi 2006/48/EY ja direktiivi 2002/83/EY, sellaisena kuin ne ovat muutettuna direktiivillä 2007/44/EY, eivät estäneet ETA-valtioita pitämästä voimassa tiukempia sääntöjä, jotka liittyivät pankkeja ja vakuutusyhtiöitä koskeviin lupamenettelyihin. Tällaisten sääntöjen oli kuitenkin oltava sopusoinnussa ETA-sopimuksessa taattujen perusvapauksien kanssa.

2. Ensimmäisessä ja toisessa kysymyksessä kuvattu lainsäädäntö ja kolmannessa kysymyksessä kuvattu hallintokäytäntö asettavat rajoituksia, jotka näyttävät pääasiassa kuuluvan ETA-sopimuksen 31 artiklan soveltamisalaan. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava, onko näin.

3. Tavoite vähentää pankkien ja vakuutusyhtiöiden omistajien liiallisen riskinoton kannustimia, erityisesti vallan väärinkäytön kannalta, heijastelee yleistä etua koskevia pakottavia syitä, jotka voivat antaa oikeuden siihen, että kansallisilla toimenpiteillä rajoitetaan ETA-sopimuksen 31 artiklan takaamaa sijoittautumisvapautta. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on yksilöidä kansallisten toimenpiteiden tavoitteet ja määrittää, ovatko päämäärät hyväksyttäviä ja tavoitellaanko niitä soveltuvalla ja johdonmukaisella tavalla.

4. Ensimmäisessä ja toisessa kysymyksessä kuvatut liikkeeseenlaskua koskevat säännöt eivät näytä soveltuvan tuomioistuimen yksilöimän hyväksyttävän tavoitteen saavuttamiseen. Kolmannessa kysymyksessä kuvattu hallintokäytäntö näyttää soveltuvan tavoitteen saavuttamiseen sikäli kuin se koskee pankin tai vakuutusyhtiön lupahakemusta eikä luvan myöntämisen jälkeisiä toissijaisia hankintoja.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 66/31

TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS,

annettu 24 päivänä toukokuuta 2016,

asiassa E-2/16,

Gerhard Spitzer vastaan EFTAn valvontaviranomainen

(alustava vastaväite tutkittavaksi ottamiselle – rikkomusmenettelyn aloittamisesta kieltäytyminen – direktiivi 2002/47/EY – kannekelpoiset toimet – määräaika – tutkittavaksi ottaminen)

(2017/C 66/11)

Asiassa E-2/16, Gerhard Spitzer vastaan EFTAn valvontaviranomainen, on esitetty hakemus, jossa tuomioistuinta pyydetään valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden välisen sopimuksen 36 artiklan 2 kohdan nojalla kumoamaan EFTAn valvontaviranomaisen 25 päivänä marraskuuta 2015 antama päätös N:o 425/15/KOL, joka koskee Liechtensteinin rahoitusvakuusjärjestelyjä. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti, ja tuomarit Per Christiansen ja Páll Hreinsson (esittelevä tuomari), on antanut 24 päivänä toukokuuta 2016 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

1. Hakemus hylätään, koska sitä ei voida ottaa tutkittavaksi.
5.

Direktiivit on saatettava osaksi ETA-maiden kansallista lainsäädäntöä kiistattoman sitovasti sekä niin yksilöidysti, täsmällisesti ja selvästi, että oikeusvarmuuden vaatimus täyttyy. Lisäksi kansalliset tuomioistuimet ovat velvollisia tulkitsemaan kansallista oikeutta ETA:n lainsäädännön mukaisesti. Valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen 34 artiklan nojalla, tuomioistuin on toimivaltainen antamaan neuvoa-antavia lausuntoja ETA-sopimuksen tulkinnasta kansallisten tuomioistuinten pyynnöstä. Sen jälkeen, kun tuomioistuin on antanut tuomionsa, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on tulkita kansallista oikeutta tuomioistuimen selventämien tekijöiden valossa. Jos kansallisen lainsäädännön mukainen tulkinta ei riitä ETA-sopimuksen säännöksen tavoitteleman tuloksen saavuttamiseksi, asia voidaan saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen 31 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 123/7

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 22 päivänä syyskuuta 2016,

asiassa E-29/15

Sorpa bs. vastaan kilpailuviranomainen

(Määräävän markkina-aseman väärinkäyttö – Yrityksen käsite – Kuntien perustamat yhteistyövirastot – Jätehuolto – Yleistä taloudellista etua koskevat palvelut – Erilaisten ehtojen soveltaminen muiden kauppakumppaneiden samankaltaisiin suorituksiin – Hintasyrjintä)

(2017/C 123/08)

Asiassa E-29/15, Sorpa bs. vastaan kilpailuviranomainen, Islannin korkein oikeus (Hæstiréttur Íslands) on esittänyt valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden välisen sopimuksen 34 artiklan nojalla tuomioistuimelle PYYNNÖN, joka koskee ETA-sopimuksen ja erityisesti sen 54 artiklan tulkintaa. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti ja esittelevä tuomari, ja tuomarit Per Christiansen ja Páll Hreinsson, on antanut 22 päivänä syyskuuta 2016 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

1. Kunta voi olla yritys ETA-sopimuksen 54 artiklassa tarkoitetulla tavalla, kun se harjoittaa taloudellista toimintaa, joka koostuu tavaroiden tai palvelujen tarjoamisesta markkinoilla. Yksityiseltä taholta tuleva kilpailu on otettava huomioon arvioitaessa, onko toiminta, kuten jätehuolto, taloudellista toimintaa. Tämän vuoksi se seikka, että jätehuoltopalveluiden suorittamisesta perittävä maksu ei saa ylittää aiheutuneita kustannuksia, on suhteutettava markkinoilla vallitsevaan kilpailuun.

2. Jätehuolto voi olla ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvä palvelu. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on määritettävä, tekisikö ETA-sopimuksen 54 artiklan soveltaminen mahdottomaksi sen, että kunnat voivat tarjota niille uskottuja jätehuoltopalveluja tai tarjota niitä taloudellisesti hyväksyttävin edellytyksin.

3. Kun määritetään sitä, onko julkinen yhteisö jätehuoltopalveluja tarjotessaan ETA:n kilpailusäännöissä tarkoitettu yritys, sillä, onko kyseinen yhteisö kunta vai useiden kuntien yhteinen virasto, ei ole merkitystä.

4. ETA-sopimuksen 54 artiklaa ei sovelleta, jos kansallinen lainsäädäntö edellyttää kilpailunvastaista toimintaa, tai jos kansallisessa lainsäädännössä luodaan sellaiset oikeudelliset puitteet, jotka itsessään eliminoivat mahdollisuuden yritysten väliseen kilpailuun. ETA-sopimuksen 54 artiklaa voidaan kuitenkin soveltaa, jos kansallisen lainsäädännön perusteella on mahdollista, että yritykset itsenäisellä menettelyllään estävät, rajoittavat tai vääristävät kilpailua.

5. Jos ETA-valtio myöntää kansallisessa lainsäädännössään julkisyhteisöille poikkeuksen ETA:n kilpailusääntöjen soveltamisesta esimerkiksi siten, että niille annetaan erityisoikeuksia tai yksinoikeuksia, sen on noudatettava ETA-sopimuksen kilpailusääntöjä ja erityisesti ETA-sopimuksen 59 artiklan 1 kohtaa.

6. Kunnallisen osuuskunnan omistajia voidaan pitää ETA-sopimuksen 54 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettuina kyseisen osuuskunnan kauppakumppaneina, elleivät ne muodosta yhtä yritystä kyseisen osuuskunnan kanssa.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 2/4

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 16 päivänä joulukuuta 2015,

asiassa E-18/15

EFTAn valvontaviranomainen vastaan Islanti

(ETA/EFTA-valtion velvollisuuksien laiminlyönti – täytäntöönpanon laiminlyönti – direktiivi 2010/65/EU aluksia koskevista ilmoitusmuodollisuuksista)

(2017/C 2/05)

Asiassa E-18/15 on esitetty HAKEMUS, jossa pyydetään toteamaan, että Islanti on laiminlyönyt Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen liitteessä XIII olevan V luvun 561 kohdassa tarkoitetun säädöksen (jäsenvaltioiden satamiin saapuvia ja/tai satamista lähteviä aluksia koskevista ilmoitusmuodollisuuksista ja direktiivin 2002/6/EY kumoamisesta 20 päivänä lokakuuta 2010 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2010/65/EU), sellaisena kuin se on mukautettuna sopimuksen pöytäkirjalla 1, 14 artiklan sekä ETA-sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa jättäessään hyväksymättä säädöksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet asetetun määräajan kuluessa. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti, sekä tuomarit Per Christiansen (esittelevä tuomari) ja Páll Hreinsson, on antanut 16 päivänä joulukuuta 2015 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

Tuomioistuin

1. toteaa, että Islanti on laiminlyönyt Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen liitteessä XIII olevan V luvun 561 kohdassa tarkoitetun säädöksen (jäsenvaltioiden satamiin saapuvia ja/tai satamista lähteviä aluksia koskevista ilmoitusmuodollisuuksista ja direktiivin 2002/6/EY kumoamisesta 20 päivänä lokakuuta 2010 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2010/65/EU), sellaisena kuin se on mukautettuna sopimuksen pöytäkirjalla 1, 14 artiklan sekä ETA-sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa jättäessään hyväksymättä säädöksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet asetetun määräajan kuluessa;
1.

Silloin kun palkkaa koskevat määräykset ja ehdot, joita siirrettyihin työntekijöihin sovelletaan luovuttajan noudattaman työehtosopimuksen perusteella, korvataan kansallisen lainsäädännön mukaisesti kyseisen työehtosopimuksen voimassaolon päätyttyä luovutuksensaajan noudattaman voimassa olevan työehtosopimuksen mukaisilla palkkaa koskevilla ehdoilla, korvaaminen on direktiivin 2001/23/EY 3 artiklan 3 kohdan mukaista. Palkanalennus ei vaikuta tähän arvioon riippumatta siitä, onko alennus luonteeltaan merkittävä vai ei. Kansallisten tuomioistuinten on kuitenkin arvioitava, onko työehtosopimuksilla kansallisen lainsäädännön mukaisesti jälkivaikutuksia tarkasteltavana olevan kaltaisissa tilanteissa. Direktiivin 2001/23/EY 3 artiklan 3 kohdan on tulkittava tarkoittavan sitä, että jos työehtosopimuksella on tällaisia jälkivaikutuksia, kyseisessä sopimuksessa esitetyt määräykset ja ehdot ovat mainitun kohdan mukaisia ”työehtosopimuksen määräyksiä ja ehtoja”, joita on sovellettava niin kauan kuin kyseisiin työsuhteisiin ei sovelleta uutta työehtosopimusta tai niin kauan kuin asianomaisten työntekijöiden kanssa ei tehdä uusia yksilöllisiä työsopimuksia.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 3/4

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 19 päivänä kesäkuuta 2015,

asiassa E-19/14

EFTAn valvontaviranomainen vastaan Norjan kuningaskunta

(Tuomioistuimen sellaisen tuomion noudattamatta jättäminen, jossa todetaan velvoitteiden laiminlyönti – valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen 33 artikla – tuomioistuimen tuomion noudattamisen edellyttämät toimenpiteet)

(2016/C 3/05)

Asiassa E-19/14, EFTAn valvontaviranomainen vastaan Norjan kuningaskunta, on esitetty HAKEMUS, jossa pyydetään tuomioistuinta toteamaan, että Norjan kuningaskunta ei ole noudattanut EFTAn jäsenvaltioiden välisen, valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamista koskevan sopimuksen 33 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä EFTAn tuomioistuimen asiassa E-9/11 EFTAn valvontaviranomainen vastaan Norjan kuningaskunta 16 päivänä heinäkuuta 2012 antaman tuomion noudattamiseksi. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti ja esittelevä tuomari, ja tuomarit Per Christiansen ja Páll Hreinsson, on antanut 19 päivänä kesäkuuta 2015 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

Tuomioistuin

1. toteaa, että Norjan kuningaskunta ei ole noudattanut EFTAn jäsenvaltioiden välisen, valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamista koskevan sopimuksen 33 artiklan mukaisia velvoitteitaan eli toteuttanut, ennen EFTAn valvontaviranomaisen Norjan kuningaskunnalle sopimuksen 31 artiklan 2 kohdan mukaisesti lähettämässä perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättymistä, tarvittavia toimenpiteitä 16 päivänä heinäkuuta 2012 asiassa E-9/11, EFTAn valvontaviranomainen vastaan Norjan kuningaskunta, annetun tuomion noudattamiseksi;
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 88/17

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 6 päivänä joulukuuta 2013,

asiassa E-18/13

EFTAn valvontaviranomainen vastaan Islanti

(Sopimuspuolen velvoitteiden noudattamatta jättäminen – Direktiivi 2001/81/EY – Täytäntöönpanon laiminlyönti)

2014/C 88/14

Asiassa E-18/13, EFTAn valvontaviranomainen vastaan Islanti, on esitetty HAKEMUS, jossa pyydetään tuomioistuinta toteamaan, että jättäessään hyväksymättä Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen liitteessä XX olevassa 21ar kohdassa tarkoitetun säädöksen (tiettyjen ilman epäpuhtauksien kansallisista päästörajoista 23 päivänä lokakuuta 2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/81/EY), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sopimuksen pöytäkirjalla 1, täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet tai jättäessään ilmoittamatta kyseisistä toimenpiteistä säädetyssä määräajassa EFTAn valvontaviranomaiselle Islanti on laiminlyönyt kyseisen säädöksen ja ETA-sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti, sekä tuomarit Per Christiansen (esittelevä tuomari) ja Páll Hreinsson, on antanut 6 päivänä joulukuuta 2013 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

Tuomioistuin

1) toteaa, että koska Islanti ei ole määräaikaan mennessä pannut asianmukaisesti täytäntöön Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen liitteessä XX olevassa 21ar kohdassa tarkoitettua säädöstä (tiettyjen ilman epäpuhtauksien kansallisista päästörajoista 23 päivänä lokakuuta 2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/81/EY), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sopimuksen pöytäkirjalla 1, se on laiminlyönyt mainitun säädöksen ja ETA-sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa, ja
5.

Direktiivin 93/13/ETY 6 artiklan 1 kohdan on tulkittava tarkoittavan sitä, että jos kansallinen tuomioistuin katsoo, että tietty sopimusehto on direktiivissä tarkoitetussa merkityksessä kohtuuton, kyseisen tuomioistuimen on varmistettava, ettei ehto sido kuluttajaa, sillä edellytyksellä, että sopimus voi olla edelleen voimassa ilman kohtuutonta ehtoa siltä osin kuin tällainen sopimuksen voimassa säilyttäminen on kansallisen oikeuden säännösten mukaan oikeudellisesti mahdollista.