EFTAn VALVONTAVIRANOMAISEN PÄÄTÖS

N:o 134/14/KOL,

annettu 26 päivänä maaliskuuta 2014,

valtiontukea koskevien menettelysääntöjen ja aineellisten sääntöjen muuttamisesta 95. kerran sisällyttämällä niihin elokuville ja muille audiovisuaalisille teoksille myönnettävää valtiontukea koskevat uudet suuntaviivat, jäljempänä ’elokuva- ja audiovisuaalialan vuoden 2014 suuntaviivat’

EFTAn VALVONTAVIRANOMAINEN, JÄLJEMPÄNÄ ’VALVONTAVIRANOMAINEN’, joka

OTTAA HUOMIOON Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’ETA-sopimus’, ja erityisesti sen 61–63 artiklan ja pöytäkirjan 26,

OTTAA HUOMIOON EFTA-valtioiden sopimuksen valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta, jäljempänä ’valvonta- ja tuomioistuinsopimus’, ja erityisesti sen 24 artiklan ja 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan,

sekä katsoo seuraavaa:

Valvontaviranomainen varmistaa valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen 24 artiklan nojalla ETA-sopimuksen valtiontukimääräysten soveltamisen.

Valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti valvontaviranomainen antaa ilmoituksia ja suuntaviivoja ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa, jos ETA-sopimuksessa tai valvonta- ja tuomioistuinsopimuksessa nimenomaisesti niin määrätään tai jos valvontaviranomainen pitää sitä tarpeellisena.

Euroopan komissio antoi 15 päivänä marraskuuta 2013 tiedonannon elokuville ja muille audiovisuaalisille teoksille myönnettävästä valtiontuesta (1), joka tuli voimaan 16 päivänä marraskuuta 2013.

Tiedonannolla on merkitystä myös Euroopan talousalueelle.

ETA-sopimuksen 1 artiklassa määritellyn yhdenmukaisuuden tavoitteen mukaisesti ETA:n valtiontukisääntöjen yhtenäinen soveltaminen on varmistettava koko Euroopan talousalueella.

ETA-sopimuksen liitteessä XV olevan otsikon ”YLEISTÄ” alla olevan II kohdan mukaan valvontaviranomaisen on komissiota kuultuaan annettava säädökset, jotka vastaavat Euroopan komission antamia säädöksiä.

ON kuullut Euroopan komissiota,

ON kuullut EFTA-valtioita 13 päivänä helmikuuta 2014 päivätyllä kirjeellä,

ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Muutetaan valtiontuen suuntaviivoja sisällyttämällä niihin elokuville ja muille audiovisuaalisille teoksille myönnettävää valtiontukea koskevat uudet suuntaviivat, jäljempänä ’elokuva- ja audiovisuaalialan vuoden 2014 suuntaviivat’.

Uudet suuntaviivat ovat liitteessä, ja ne ovat tämän päätöksen erottamaton osa.

2 artikla

Ainoastaan päätöksen englanninkielinen teksti on todistusvoimainen.

(1) EUVL C 332, 15.11.2013, s. 1.

LIITE

OSA IV: ALAKOHTAISET SÄÄNNÖT

Elokuville ja muille audiovisuaalisille teoksille myönnettävä valtiontuki (1)

(”Elokuva- ja audiovisuaalialan vuoden 2014 suuntaviivat”)

1. JOHDANTO

1) Audiovisuaalisilla teoksilla, erityisesti elokuvilla, on tärkeä rooli eurooppalaisen identiteetin muotoutumisessa. Ne heijastavat Euroopan talousalueen (ETA) valtioiden ja alueiden eri traditioiden ja taustojen kulttuurista monimuotoisuutta. Audiovisuaaliset teokset ovat samanaikaisesti sekä tuotantohyödykkeitä, jotka tarjoavat tärkeitä vaurauden ja työllisyyden kasvumahdollisuuksia, että yhteiskuntaamme kuvaavia ja muokkaavia kulttuurituotteita.

2) Audiovisuaalisista teoksista elokuvat ovat edelleen erityisen merkittäviä, koska niiden tuotanto on kallista ja ne ovat kulttuurisesti tärkeitä. Elokuvien tuotantobudjetit ovat huomattavasti suurempia kuin muunlaisen audiovisuaalisen sisällön tuotantobudjetit, niitä tehdään muita useammin kansainvälisinä yhteistuotantoina ja niiden elinkaari on pidempi. Erityisesti elokuvat ovat voimakkaan Euroopan ulkopuolelta tulevan kilpailun kohteena. Toisaalta eurooppalaisia audiovisuaalisia teoksia ei juuri näe alkuperämaan ulkopuolella.

3) Tämä esitysalueen rajoittuneisuus johtuu Euroopan audiovisuaalialan pirstaloitumisesta kansallisiin tai jopa alueellisiin markkinoihin. Osasyynä on Euroopan kielellinen ja kulttuurinen monimuotoisuus, mutta paikallisuuden korostaminen on myös sisäänrakennettuna Euroopan audiovisuaalisten teosten julkiseen tukeen. Useista kansallisista, alueellisista ja paikallisista tukiohjelmista tuetaan monia pieniä tuotantoyrityksiä.

4) On yleisesti hyväksyttyä, että Euroopan audiovisuaalisen tuotannon ylläpitämiseen tarvitaan tukea. Elokuvatuottajien on vaikea saada riittävästi kaupallista etukäteisrahoitusta voidakseen koota tuotantohankkeen aloittamiseen tarvittavan rahoituspaketin. Riippuvuutta valtiontuista ovat lisänneet yrityksiin ja hankkeisiin liittyvät suuret riskit yhdessä alan huonon kannattavuuden kanssa. Jos rahoitus riippuisi yksinomaan markkinoista, monia elokuvia olisi jäänyt tekemättä niiden edellyttämien suurten investointien ja eurooppalaisten audiovisuaalisten teosten kapean yleisöpohjan vuoksi. Tässä tilanteessa on tärkeää, että EFTAn valvontaviranomainen, jäljempänä ’valvontaviranomainen’, ja ETA-valtiot edistävät audiovisuaalista tuotantoa, jotta valtioiden kulttuuri ja luova kapasiteetti pääsevät esille osoitukseksi Euroopan kulttuurien monimuotoisuudesta ja rikkaudesta.

5) Euroopan unionin elokuville, televisiolle ja uusille media-aloille suunnattu tukiohjelma Media (2) tarjoaa monenlaisia rahoitusjärjestelyjä audiovisuaalialan eri osa-alueiden edustajille: tuottajille, levittäjille, myyntiedustajille, koulutuksen järjestäjille, uuden digitaalitekniikan operaattoreille, tilausvideopalvelujen operaattoreille sekä elokuvafestivaalien, messujen ja myynninedistämistapahtumien näytteilleasettajille ja järjestäjille. Media-ohjelmalla edistetään eurooppalaisen elokuvan levitystä ja markkinointia, ja sen erityinen painopiste on ei-kansallisissa eurooppalaisissa elokuvissa. Näitä toimia jatketaan Media-alaohjelmassa osana Luova Eurooppa -ohjelmaa, joka on EU:n uusi kulttuurialan ja luovien alojen tukiohjelma.

2. MIKSI ELOKUVILLE JA MUILLE AUDIOVISUAALISILLE TEOKSILLE MYÖNNETTÄVÄÄ VALTIONTUKEA PITÄISI VALVOA?

6) ETA-valtiot ovat tukeneet elokuvien, televisio-ohjelmien ja muiden audiovisuaalisten teosten tuotantoa monenlaisin toimenpitein. ETA-valtiot myöntävät vuosittain suuria määriä elokuvatukea kansallisten, alueellisten ja paikallisten tukiohjelmien kautta. Toimenpiteet perustuvat sekä kulttuuri- että tuotantonäkökohtiin. Ensisijaisena, kulttuuriin liittyvänä tavoitteena on, että kansallinen ja alueellinen kulttuuri ja luovat kyvyt pääsevät esille audiovisuaalisissa viestimissä eli elokuvissa ja televisiossa. Toisaalta toimintaa pyritään saamaan aikaan riittävästi, jotta alan kehitykselle ja voimistumiselle voitaisiin luoda edellytykset, perustamalla terveelle pohjalle tuotantoyhtiöitä ja pitämällä yllä osaavaa ja kokenutta ammattikuntaa.

7) Tuen ansiosta Euroopasta on tullut yksi suurimpia elokuvantuottajia maailmassa. Euroopan audiovisuaalimarkkinoiden tv- ja elokuvatuotanto-osuuden arvoksi määriteltiin 17 miljardia euroa vuonna 2012 (3). Audiovisuaaliala työllistää ETA-alueella paljon ihmisiä (4).

8) Elokuvien tuotanto ja jakelu on siis paitsi kulttuurisesti, myös taloudellisesti merkittävää toimintaa. Lisäksi elokuvatuottajat toimivat kansainvälisesti ja audiovisuaalisilla teoksilla käydään kansainvälistä kauppaa. Tämä tarkoittaa, että avustukset, verohelpotukset tai muunlainen taloudellinen tuki saattaa vaikuttaa ETA-valtioiden väliseen kauppaan. Tukea saavilla tuottajilla ja teoksilla on todennäköisesti taloudellinen ja samalla kilpailullinen etu muihin nähden. Tämän vuoksi tuki saattaa vääristää kilpailua, ja se katsotaan Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’ETA-sopimus’, 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi. Valvontaviranomaisen on siis ETA-sopimuksen 62 artiklan nojalla arvioitava audiovisuaalialan tuen soveltuvuus ETA-markkinoille aivan kuten muidenkin valtiontukien kohdalla.

9) ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa kielletään valtion myöntämä tai valtion varoista myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua ja ETA-valtioiden välistä kauppaa. Valvontaviranomainen voi kuitenkin poiketa tästä kiellosta eräiden valtiontukien kohdalla. Yksi tällainen poikkeus on ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohta, jonka mukaan tietyn taloudellisen toiminnan edistämiseen voidaan antaa tukea, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.

10) ETA-sopimuksen pöytäkirjassa 31 olevassa 13 artiklassa tunnustetaan tarve vahvistaa kulttuuriyhteistyötä. ETA-sopimus ei sisällä samantapaista kulttuurialaa koskevaa poikkeusta kuin SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan d alakohta, jonka mukaan kulttuurin edistämiseen myönnettävään tukeen on mahdollista olla soveltamatta yleistä sisämarkkinoille soveltumattomuutta koskevaa periaatetta. Valvontaviranomainen katsoo kuitenkin, että elokuvia ja muita audiovisuaalisia teoksia tukevat toimenpiteet voidaan sen vakiintuneen käytännön (5) mukaisesti hyväksyä kulttuuriperustein ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella. Valvontaviranomainen soveltaa arvioinnissaan samoja kriteerejä kuin Euroopan komissio SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan d alakohdan soveltamiseksi.

11) Audiovisuaalialan tuella edistetään Euroopan elokuva- ja audiovisuaalialan pitkän ja keskipitkän aikavälin kestävyyttä kaikissa ETA-valtioissa ja tuetaan kulttuurin monimuotoisuutta lisäämällä eurooppalaisten ulottuvilla olevien teosten valikoimaa.

12) Norja ja Islanti ovat sopimuspuolena kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemista ja edistämistä koskevassa Unescon yleissopimuksessa. Ne ovat näin sitoutuneet sisällyttämään kulttuuriulottuvuuden keskeiseksi osaksi politiikkaansa (6).

3. KEHITYS VUODEN 2001 JÄLKEEN

13) Euroopan komissio vahvisti elokuvien ja muiden audiovisuaalisten teosten valtiontuen arviointiperusteet vuonna 2001 annetussa elokuvatiedonannossa (7). Arviointiperusteiden voimassaoloa jatkettiin vuosina 2004 (8), 2007 (9) ja 2009 (10), ja se päättyi 31 päivänä joulukuuta 2012. Elokuville ja muille audiovisuaalisille teoksille myönnettävää valtiontukea koskevat valvontaviranomaisen suuntaviivat, jäljempänä ’valvontaviranomaisen vuoden 2008 suuntaviivat’, annettiin alun perin vuonna 2008 ja ne perustuivat edellä mainittuihin Euroopan komission vuosina 2001, 2004 ja 2007 antamiin tiedonantoihin (11). Näissä suuntaviivoissa seurataan vuoden 2001 tiedonannon ja valvontaviranomaisen vuoden 2008 suuntaviivojen päälinjoja, mutta otetaan huomioon useita vuoden 2001 jälkeen esiin tulleita suuntauksia.

14) Komission ja valvontaviranomaisen vuonna 2001 hyväksyttyjen sääntöjen voimaantulon jälkeen hyväksymät tukiohjelmat osoittavat, että ETA-valtioiden käytössä on monenlaisia tukijärjestelmiä ja -edellytyksiä. Useimmat ohjelmat seuraavat mallia, jota varten vuoden 2001 tiedonanto laadittiin: valituille elokuvatuotannoille myönnetään avustuksia, joiden enimmäismäärä on tietty prosenttiosuus tuensaajan tuotantobudjetista. Yhä useammat ETA-valtiot ovat kuitenkin ottaneet käyttöön ohjelmia, joissa tuen määrä määritellään prosenttiosuudeksi tuotantotoimintaan ainoastaan myöntäneessä ETA-valtiossa käytetyistä menoista. Nämä ovat usein verohelpotuksia tai muutoin sellaisia, että tukea saa automaattisesti tiettyjen kelpoisuusedellytysten täyttyessä. Elokuvasäätiöt myöntävät tukea yksittäisille elokuville erillisestä hakemuksesta, mutta näiden automaattisten tukiohjelmien ansiosta elokuvatuottajat voivat laskea tietyn ennakoitavissa olevan tukimäärän osaksi rahoitusta jo elokuvaprojektin suunnittelu- ja kehittämisvaiheessa.

15) Eräät ETA-valtiot ovat lisäksi laajentaneet tuen koskemaan myös muuta kuin elokuvan tuotantoon liittyvää toimintaa. Tällainen on esimerkiksi tuki elokuvateattereille maaseudulla sijaitsevien tai taide-elokuvia esittävien arthouse-elokuvateattereiden auttamiseksi yleisesti tai digitaaliseen projisointiin siirtymisen edistämiseksi. Eräät ETA-valtiot tukevat audiovisuaalisia hankkeita, jotka menevät perinteistä elokuva- ja televisiotuotannon käsitettä pidemmälle. Kun komissiolle ja valvontaviranomaiselle on ilmoitettu tällaisesta tuesta, ne ovat tuen tarpeellisuutta, oikeasuhtaisuutta ja riittävyyttä arvioidessaan soveltaneet elokuvatiedonannon ja valvontaviranomaisen vuoden 2008 suuntaviivojen arviointiperusteita. On myös havaittu, että ETA-valtioiden välillä on yhä enemmän kilpailua, jossa valtiontukea käytetään houkuttamaan investointeja suurtuotantoyrityksiltä ETA:n ulkopuolisista maista. Näitä kysymyksiä ei käsitelty vuoden 2001 tiedonannossa eikä valvontaviranomaisen vuoden 2008 suuntaviivoissa.

16) Jo vuoden 2001 tiedonannossa ilmoitettiin, että komissio tarkistaa valtiontukisääntöjen mukaisia aluesidonnaisuuden enimmäismääriä alalla. Elokuvien rahoittamiseen suunnattuihin ohjelmiin sisältyvillä varojen käytön aluesidonnaisuuksilla edellytetään, että tietty osa tukea saavien elokuvien budjetista käytetään tuen myöntävässä ETA-valtiossa. Sääntöjen voimassaoloa jatkettaessa vuonna 2004 todettiin, että elokuvien rahoitusjärjestelyihin liittyvä varojen käytön aluesidonnaisuus oli kysymys, jota on tarkasteltava tarkemmin perussopimuksen sisämarkkinaperiaatteiden noudattamisen kannalta. Huomioon on myös otettava unionin tuomioistuimen ja EFTAn tuomioistuimen vuoden 2001 jälkeen vahvistama oikeuskäytäntö, joka koskee tavaroiden ja palvelujen alkuperää koskevien sääntöjen merkitystä sisämarkkinoilla (12).

17) Komissio totesi myös vuoden 2001 elokuvatiedonannossa vahvistettujen valtiontuen arviointiperusteiden voimassaoloa jatkaessaan vuonna 2009, että näiden käytänteiden vaikutuksia on pohdittava edelleen ja arviointiperusteita tarkistettava.

4. ERITYISET MUUTOKSET

18) Näissä suuntaviivoissa käsitellään edellä mainittuja kysymyksiä ja muutetaan vuoden 2001 tiedonannossa ja valvontaviranomaisen vuoden 2008 suuntaviivoissa käyttöön otettuja arviointiperusteita. Suuntaviivat koskevat aiempaa useammanlaisten toimintojen valtiontukia ja niissä korostetaan toissijaisuusperiaatteen soveltamista kulttuuripolitiikan ja perusvapauksien kunnioittamisen alalla (ETA-sopimuksen 4, 8, 28, 31, 36 ja 40 artikla), otetaan rajat ylittäville tuotannoille käyttöön suurempi tuen enimmäisintensiteetti ja huomioidaan elokuvaperinnön suojaaminen ja saatavuus. Komissio ja valvontaviranomainen uskovat, että nämä muutokset ovat tarpeen, kun otetaan huomioon kehitys vuoden 2001 jälkeen, ja että niiden avulla eurooppalaisista teoksista tulee entistä kilpailukykyisempiä ja yleiseurooppalaisempia.

4.1 TOIMINNAN LAAJUUS

19) Vuoden 2001 elokuvatiedonannossa ja valvontaviranomaisen vuoden 2008 suuntaviivoissa vahvistetuissa valtiontuen arviointiperusteissa keskitytään elokuvien tuotantoon. Kuten aiemmin todettiin, eräät ETA-valtiot kuitenkin antavat tukea myös muuhun elokuvantekoon liittyvään toimintaan, kuten käsikirjoittamiseen, elokuvaprojektien kehittämiseen, elokuvien levittämiseen tai markkinointiin (esimerkiksi elokuvafestivaaleilla). Tavoite suojata ja edistää Euroopan kulttuurista monimuotoisuutta audiovisuaalisten teosten kautta täyttyy ainoastaan, jos näillä töillä on yleisöä. Pelkästään tuotantoa tuettaessa riskinä on, että edistetään pelkkää audiovisuaalisen sisällön tekemistä, eikä valmista audiovisuaalista teosta levitetä tai markkinoida kunnolla. Tämän vuoksi tuen piiriin on syytä ottaa kaikki elokuvanteon eri vaiheet tarinakonseptin luomisesta valmiin elokuvan esittämiseen yleisölle.

20) Elokuvateattereille myönnetyn tuen määrät ovat yleensä pieniä, joten esimerkiksi vähämerkityksisestä tuesta annetussa asetuksessa (13) säädetyt tukitasot kattanevat maaseutu- ja arthouse-elokuvateattereille myönnettävän tuen. Jos ETA-valtio kuitenkin voi perustella elokuvateattereille myönnettävän lisätuen tarpeen, tukea tarkastellaan näiden suuntaviivojen mukaisesti tukena kulttuurin edistämiseen ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla. Elokuvateattereille tarkoitetulla tuella edistetään kulttuuria, koska näiden teattereiden päätehtävänä on kulttuurituotteen — elokuvan — esittäminen.

21) Eräät ETA-valtiot ovat harkinneet tukea audiovisuaalihankkeille, jotka menevät perinteistä elokuva- ja televisiotuotannon käsitettä pidemmälle. Monimediakerronnassa (eli crossmedia- tai transmediakerronnassa) käytetään useita alustoja ja formaatteja digitaalitekniikan, esimerkiksi elokuvan ja videopelien, avulla. Sisällön eri osat on linkitetty toisiinsa (14). Koska monimediahankkeissa on aina mukana elokuvan tuotantoa, elokuvatuotanto-osuutta pidetään näissä suuntaviivoissa audiovisuaalisena teoksena.

22) Vaikka pelit saattavat tulevina vuosina olla yksi nopeimmin kasvavista joukkoviestinten muodoista, kaikkia pelejä ei voida pitää audiovisuaalisina teoksina tai kulttuurituotteina. Ne poikkeavat elokuvista tuotannon, levityksen, markkinoinnin ja kulutuksen osalta. Siksi elokuvatuotannon sääntöjä ei voi automaattisesti soveltaa videopeleihin. Toisin kuin elokuva- ja televisiosektorilla, komissio ja valvontaviranomainen eivät myöskään ole tehneet videopelejä koskevia valtiontukipäätöksiä niin paljon, että ne muodostaisivat kriittisen massan. Nämä suuntaviivat eivät siis kata videopeleille myönnettävää tukea. Kaikkia videopeleille tarkoitettuja tukitoimenpiteitä, jotka eivät täytä yleisen ryhmäpoikkeusasetuksen (15) tai vähämerkityksistä tukea koskevan asetuksen edellytyksiä, olisi tarkasteltava edelleen tapauskohtaisesti. Jos kuitenkin voidaan osoittaa, että kulttuurisille tai pedagogisille peleille suunnattu tukiohjelma on tarpeellinen, valvontaviranomainen soveltaa näissä suuntaviivoissa vahvistettuja tuki-intensiteetin perusteita analogisesti.

4.2 KULTTUURIPERUSTE

23) Jotta tuki audiovisuaalialalle olisi yhdenmukaista ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan kanssa, sen on edistettävä kulttuuria. Kulttuurituotteen määrittely on pääasiassa ETA-valtioiden vastuulla. Valvontaviranomaisen tehtävänä audiovisuaalialan tukiohjelmaa arvioidessaan on ainoastaan varmistaa, että ETA-valtiolla on käytössään toimiva tarkastusjärjestelmä selkeiden virheiden välttämiseksi. Tämä tarkastaminen järjestetään siten, että joko valintaprosessin kautta määritellään, mille audiovisuaalisille teoksille tukea olisi annettava, tai näille teoksille määritellään tietty kulttuurinen profiili, joka niiden on tuen saamiseksi täytettävä. Valvontaviranomainen toteaa vuonna 2005 tehdyn, kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemista ja edistämistä koskevan Unescon yleissopimuksen mukaisesti (16), että elokuvan kaupallisuus ei estä sitä olemasta myös kulttuurinen.

24) Kielellinen monimuotoisuus on tärkeä osa kulttuurista monimuotoisuutta. Yhden tai useamman tietyssä ETA-valtiossa käytettävän kielen aseman puolustaminen ja edistäminen on samalla kulttuurin edistämistä (17). Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä ETA-valtion kielen edistämistoimia (18) että kulttuuripolitiikkaa (19) voidaan pitää yleiseen etuun liittyvänä pakottavana syynä, jolla voidaan perustella palvelujen tarjoamisen vapauteen kohdistuva rajoitus. Tämän vuoksi ETA-valtio voi vaatia tuen edellytyksenä esimerkiksi, että elokuva tuotetaan tietyllä kielellä, jos tällainen edellytys katsotaan tarpeelliseksi ja riittäväksi sellaisen kulttuurisen tavoitteen saavuttamiseksi audiovisuaalialalla, joka saattaa liittyä myös tietyllä alueella vallitsevien erilaisten sosiaalisiin, uskonnollisiin, aatteellisiin tai kielellisiin osatekijöihin liittyvään ilmaisunvapauteen. Se, että tällainen kriteeri voi muodostaa edun elokuvia tuottaville yrityksille, jotka työskentelevät kyseisessä kriteerissä tarkoitetulla kielellä, kuuluu erottamattomasti tavoiteltuun päämäärään (20).

4.3 VAROJEN KÄYTÖN ALUESIDONNAISUUDET

25) Tuen myöntämisestä vastaavien viranomaisten elokuvien tuottajille asettamat vaatimukset, joiden mukaan elokuvatuottajien on käytettävä tietty osa elokuvan budjetista tietyllä alueella (varojen käytön aluesidonnaisuudet), ovat olleet erityishuomion kohteena siitä asti, kun Euroopan komissio alkoi tarkastella elokuvien tukiohjelmia. Vuoden 2001 elokuvatiedonannossa ja valvontaviranomaisen vuoden 2008 suuntaviivoissa annettiin ETA-valtioille lupa vaatia, että enintään 80 prosenttia elokuvan kokonaisbudjetista käytetään sen alueella. Tukiohjelmilla, joissa tuen määrä määritellään prosenttiosuudeksi tuotantotoimintaan myöntäneessä ETA-valtiossa käytetyistä menoista, pyritään jo lähtökohtaisesti houkuttelemaan mahdollisimman paljon tuotantotoimintaa kyseiseen ETA-valtioon, ja alueellistaminen sisältyy niihin olennaisena osana. Nämä erilaiset nykyään voimassa olevat tukiohjelmat on otettava huomioon näissä suuntaviivoissa.

26) Varojen käytön aluesidonnaisuudet rajoittavat audiovisuaalisen tuotannon sisämarkkinoita. Komissio teetti tämän vuoksi audiovisuaaliseen tuotantoon sovellettavista alueellisista ehdoista ulkoisen tutkimuksen, joka valmistui vuonna 2008 (21). Kuten elokuvatiedonannon voimassaoloa jatkettaessa vuonna 2009 todettiin, tutkimus ei antanut varmoja tuloksia eikä sen perusteella voitu päätellä, olivatko alueellisten ehtojen myönteiset vaikutukset kielteisiä suuremmat.

27) Tutkimuksessa todettiin kuitenkin, että elokuvien tuotantokustannukset vaikuttavat olevan muita suuremmat niissä maissa, joissa alueellisia ehtoja sovelletaan. Tutkimuksessa todettiin myös, että alueelliset ehdot saattavat aiheuttaa eräitä esteitä yhteistuotannoille ja vähentää niiden tehokkuutta, eivätkä rajoittavat varojen käytön aluesidonnaisuudet saa aikaan riittävästi myönteisiä vaikutuksia, jotta rajoitusten nykytason säilyttäminen olisi perusteltua. Tutkimus ei myöskään osoittanut, että nämä ehdot olisivat tarpeellisia haluttujen tavoitteiden saavuttamiseksi.

28) Kansallinen toimenpide, joka haittaa ETA-sopimuksessa taattujen perusvapauksien toteutumista, voidaan hyväksyä ainoastaan, jos se noudattaa useita edellytyksiä: sillä on oltava yleistä etua koskeva pakottava syy, sen on oltava omiaan varmistamaan sillä tavoiteltavan päämäärän saavuttaminen eikä se saa mennä pidemmälle kuin on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi (22). Elokuvateollisuuden erityispiirteet, erityisesti sen äärimmäisen suuri liikkuvuus, sekä kulttuurisen monimuotoisuuden, kansallisen kulttuurin ja kielten edistäminen voivat muodostaa yleistä etua koskevan pakottavan syyn, jolla perusvapauksien rajoittaminen voidaan perustella. Valvontaviranomainen on tämän vuoksi edelleen sitä mieltä, että tällaisia ehtoja saatetaan jossain määrin tarvita pitämään yllä elokuvatuotannon infrastruktuurin kriittistä massaa tuen myöntäneessä ETA-valtiossa tai myöntäneellä alueella.

29) Erittäin harvat ETA-valtiot ovat asettaneet varojen käytölle aluesidonnaisuuksia, joiden enimmäismäärä on vuoden 2001 tiedonannossa ja valvontaviranomaisen vuoden 2008 suuntaviivoissa sallittu 80 prosenttia tuotantobudjetista. On monia ETA-valtioita, joilla ei ole tukiohjelmissaan lainkaan aluesidonnaisuuksia. Monet alueelliset ohjelmat ovat yhteydessä tuen määrään, ja niissä edellytetään, että 100–150 prosenttia tästä tuesta on käytettävä tuen myöntäneessä ETA-valtiossa, eikä alihankittujen palvelujen tai tuotannossa käytettyjen tavaroiden alkuperään liity erityisedellytyksiä. Joissakin tukiohjelmissa tukea saava tuottaja saa käyttää vähintään 20 prosenttia tuotantobudjetista kyseisen ETA-valtion ulkopuolella. Eräissä ETA-valtioissa elokuville myönnettävä tuki on prosenttiosuus, joka lasketaan ainoastaan paikallisista menoista.

30) Niiden menojen, joihin aluesidonnaisuutta sovelletaan, olisi ainakin oltava oikeassa suhteessa ETA-valtion tosiasialliseen rahoitussitoumukseen, ei tuotannon kokonaisbudjettiin. Tämä ei välttämättä ollut tilanne vuoden 2001 tiedonantoon ja valvontaviranomaisen vuoden 2008 suuntaviivoihin sisältyneen alueellisen perusteen suhteen (23).

31) ETA-valtiot myöntävät tukea elokuvien tuotantoon lähinnä kahden erillisen tukijärjestelmän kautta. Tukea myönnetään esimerkiksi valintalautakunnan valinnan perusteella suorina avustuksina esimerkiksi määriteltynä prosenttiosuutena tuotantobudjetista ja määriteltynä suhteessa tuen myöntävässä ETA-valtiossa käytettyihin tuotantomenoihin (esim. verohelpotukset).

32) Jäljempänä 48 kohdassa vahvistetaan molempia järjestelmiä koskevat enimmäismäärät, joiden rajoissa valvontaviranomainen voi hyväksyä sen, että ETA-valtio asettaa aluesidonnaisuuksia, jotka voidaan kuitenkin katsoa tarpeellisiksi ja kulttuuriseen tavoitteeseen nähden oikeasuhtaisiksi.

33) Jos tuki myönnetään avustuksina, aluesidonnaisuuden enimmäismäärä olisi rajoitettava 160 prosentiksi tuen määrästä. Tämä vastaa aiempaa ”80:tä prosenttia tuotantobudjetista” -sääntöä, kun tuki-intensiteetti saavuttaa 51 kohdan 2 alakohdassa tarkoitetun yleisen enimmäismäärän eli 50 prosenttia tuotantobudjetista (24).

34) Jos tuki myönnetään prosenttiosuutena tuotantotoimintaan liittyvistä menoista tuen myöntävässä ETA-valtiossa, kannustimena on käyttää enemmän varoja ETA-valtiossa, jotta saadaan lisää tukea. Se, että ainoastaan tuen myöntävässä ETA-valtiossa toteutettava tuotantotoiminta on tukikelpoista, muodostaa alueellisen rajoituksen. Jotta enimmäismäärä olisi avustusten kanssa verrannollinen, niiden menojen enimmäismäärä, joihin voidaan soveltaa varojen käytön aluesidonnaisuutta, on 80 prosenttia tuotantobudjetista.

35) Lisäksi kummassakin järjestelmässä tukiohjelmaan voi kuulua tukikelpoisuusperuste, jonka mukaan tuen myöntävän ETA-valtion alueella on oltava tietty vähimmäismäärä tuotantotoimintaa. Tämä taso ei saa olla yli 50 prosenttia tuotantobudjetista.

36) ETA-valtioilla ei ole velvoitteita asettaa varojen käytölle aluesidonnaisuuksia.

4.4 KILPAILU SUURTEN ULKOMAISTEN TUOTANTOJEN HOUKUTTELEMISEKSI

37) Vuoden 2001 jälkeen useat ETA-valtiot ovat ottaneet käyttöön ohjelmia, joiden tavoitteena on houkuttaa Eurooppaan korkean profiilin tuotantoja ja kilpailla muiden, esimerkiksi Yhdysvalloissa, Kanadassa, Uudessa-Seelannissa ja Australiassa sijaitsevien, kuvauspaikkojen ja -mahdollisuuksien kanssa. Komission uutta tiedonantoa edeltävään kuulemiseen osallistuneet tahot olivat sitä mieltä, että nämä tuotannot ovat olleet tarpeen, jotta on voitu pitää yllä laadukasta audiovisuaalialan infrastruktuuria ja saada korkealuokkaisille studioille, laitteistoille ja henkilöstölle käyttöä. Samalla on voitu panostaa teknologian siirtoon, osaamiseen ja asiantuntemukseen. Tämän elokuvantekoympäristön käyttäminen osittain ulkomaisiin tuotantoihin helpottaisi myös eurooppalaisten korkean profiilin laatutuotantojen tekemistä.

38) Ulkomaisilla tuotannoilla saattaa olla eurooppalaiseen audiovisuaalialaan pysyvä vaikutus, sillä niissä käytetään yleensä laajalti paikallista infrastruktuuria ja paikallisia näyttelijöitä. Tällä voi siis olla myönteinen kokonaisvaikutus kansalliseen audiovisuaalialaan. On huomattava myös, että useat kolmansien maiden suurhankkeina pidetyt elokuvat ovat itse asiassa yhteistuotantoja, joihin osallistuu myös eurooppalaisia tuottajia. Tällaisilla avustuksilla siis tuettaisiin myös eurooppalaisia audiovisuaalisia teoksia ja pidettäisiin yllä kansallisia tuotantomahdollisuuksia.

39) Tämän vuoksi valvontaviranomainen katsoo, että tällainen tuki saattaa olla periaatteessa ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukainen kulttuurin edistämiseen tarkoitettu tuki samoin edellytyksin eurooppalaisten tuotantojen kanssa. Koska kansainvälisille suurtuotannoille annettavan tuen määrä voi kuitenkin olla hyvin suuri, valvontaviranomainen valvoo tuen kehittymistä varmistaakseen, että kilpailu perustuu laatuun ja hintaan, ei valtiontukeen.

4.5 RAJAT YLITTÄVÄT TUOTANNOT

40) Eurooppalaisia elokuvia ei juurikaan levitetä tuotantoalueidensa ulkopuolelle. On todennäköisempää, että eurooppalainen elokuva julkaistaan useissa ETA-valtioissa, jos kyseessä on yhteistuotanto, jossa on ollut mukana tuottajia useista valtioista. Koska eri ETA-valtioiden tuottajien yhteistyö on tärkeää useissa ETA-valtioissa nähtävien eurooppalaisten teosten tuotannolle, valvontaviranomainen katsoo, että tuki-intensiteetti voi olla korkeampi sellaisessa yhteistuotannossa, jota rahoittaa useampi kuin yksi ETA-valtio ja jossa on tuottajia useammasta kuin yhdestä ETA-valtiosta.

4.6 ELOKUVAPERINTÖ

41) Valvontaviranomainen katsoo, että elokuvat, joille annetaan tuotantotukea niiden kulttuurisen luonteen vuoksi, olisi koottava yhteen, säilytettävä ja pidettävä saatavilla tulevien sukupolvien kulttuuri- ja opetustarkoituksiin. Koulutus-, nuoriso-, kulttuuri- ja urheiluneuvoston 18 päivänä marraskuuta 2010 eurooppalaisesta elokuvaperinnöstä antamissa päätelmissä (25) kehotettiin EU:n jäsenvaltioita varmistamaan, että valtiontukea saaneet elokuvat talletetaan elokuvaperinnön säilyttämisestä vastaavaan laitokseen (26) kaiken oheisaineiston kanssa silloin, kun se on toteutettavissa, ja että näillä laitoksilla on asianmukaiset elokuvien ja oheisaineiston säilyttämistä sekä kulttuurista ja ei-kaupallista käyttöä koskevat oikeudet.

42) Eräät EU:n jäsenvaltiot ovat aloittaneet käytännön, jossa tuen viimeinen erä maksetaan vasta sen jälkeen, kun elokuvaperinnön säilyttämisestä vastaava laitos on varmistanut, että tukea saanut elokuva on talletettu. Tämä on osoittautunut tehokkaaksi keinoksi varmistaa tallettamista koskevan sopimusvelvoitteen täytäntöönpano.

43) Eräät EU:n jäsenvaltiot ovat myös sisällyttäneet tukisopimuksiinsa säännöksiä, joiden mukaan julkista tukea saaneita elokuvia voidaan käyttää elokuvaperinnön säilyttämisestä vastaavan laitoksen tiettyihin yleisen edun mukaisiin tehtäviin sovitun ajanjakson jälkeen edellyttäen, ettei tämä haittaa elokuvan tavanomaista käyttöä.

44) Valvontaviranomainen katsoo, että ETA-valtioiden olisi myös kannustettava tuottajia tallettamaan tukea saaneesta elokuvasta tällaiseen tarkoitukseen soveltuva kopio tukea antaneen elimen nimeämään elokuvaperinnön säilyttämisestä vastaavaan laitokseen ja tuettava niitä tässä. Talletettua elokuvaa voidaan käyttää tukisopimuksessa vahvistetun ajan kuluttua tiettyyn ei-kaupalliseen tarkoitukseen, josta on sovittu oikeuksien omistajien kanssa, immateriaalioikeuksien mukaisesti ja ilman, että tämä vaikuttaa oikeuksien omistajille suoritettavaan asianmukaiseen palkkioon tai haittaa elokuvan tavanomaista käyttöä.

5. TUEN VAATIMUSTENMUKAISUUDEN ARVIOIMINEN

45) Arvioidessaan elokuville ja muille audiovisuaalisille teoksille tarkoitettua tukea valvontaviranomainen varmistaa edellä esitettyjen seikkojen perusteella, että — tukiohjelmassa noudatetaan ”yleisen laillisuuden” periaatetta, eli valvontaviranomaisen on varmistettava, ettei ohjelmassa ole sääntöjä, jotka ovat ristiriidassa ETA-sopimuksen määräysten kanssa muilla kuin valtiontukia koskevilla aloilla, ja — tukiohjelma täyttää jäljempänä esitetyt tuen ETA-markkinoille soveltuvuutta koskevat perusteet.

5.1 YLEINEN LAILLISUUS

46) Valvontaviranomaisen on ensin varmistettava, että tuki noudattaa yleisen laillisuuden periaatetta ja että tukikelpoisuusedellytykset ja tuen myöntämisperusteet eivät sisällä sääntöjä, jotka ovat ristiriidassa ETA-sopimuksen määräysten kanssa muilla kuin valtiontukia koskevilla aloilla. Esimerkiksi on varmistettava, että noudatetaan niitä ETA-sopimuksen periaatteita, joissa kielletään kansalaisuuteen perustuva syrjintä ja määrätään tavaroiden vapaasta liikkuvuudesta, työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta, sijoittautumisvapaudesta, palvelujen tarjoamisen vapaudesta ja pääoman vapaasta liikkuvuudesta (ETA-sopimuksen 4, 8, 28, 31, 36 ja 40 artikla). Valvontaviranomainen panee nämä periaatteet täytäntöön soveltamalla niitä yhdessä kilpailusääntöjen kanssa, jos periaatteiden kanssa ristiriidassa olevia säännöksiä ei voida irrottaa tukiohjelman toiminnasta.

47) Edellä mainittujen periaatteiden mukaisesti tukiohjelmissa ei saa esimerkiksi varata tukea yksinomaan kyseisen ETA-valtion kansalaisille, vaatia, että tuensaajilla on kansallisen kauppalainsäädännön mukainen liikeyrityksen asema (liikeyritysten, jotka sijaitsevat yhdessä ETA-valtiossa ja joilla on pysyvä sivu- tai asioimisliike toisessa ETA-valtiossa, on voitava saada tukea; asioimisliikettä koskevaa vaatimusta noudatetaan lisäksi vasta tuen maksamisvaiheessa) tai velvoittaa elokuvantekoon liittyviä palveluja tarjoavia ulkomaisia yrityksiä rikkomaan lähetettyjen työntekijöidensä osalta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 96/71/EY (27).

48) Kun otetaan huomioon Euroopan elokuva-alan erityistilanne, elokuvatuotannon tukemiseen tarkoitetuissa tukiohjelmissa voidaan joko edellyttää, että enintään 160 prosenttia tietyn audiovisuaalisen teoksen tuotantoon myönnetyn tuen määrästä käytetään tuen myöntävän jäsenvaltion alueella tai laskea tietyn audiovisuaalisen teoksen tuotantoon myönnetyn tuen määrä prosenttiosuutena elokuvatuotannon menoista tuen myöntäneessä ETA-valtiossa, yleensä verohelpotuksiin perustuvien tukiohjelmien tapauksessa.

49) ETA-valtiot voivat molemmissa tapauksissa asettaa tukikelpoisuuden edellytykseksi, että hankkeen tuotantotoiminnasta tietty vähimmäistaso toteutetaan niiden alueella. Tämä taso ei kuitenkaan saa olla yli 50 prosenttia tuotannon kokonaisbudjetista. Kummassakaan tapauksessa aluesidonnaisuus ei myöskään saa missään tilanteessa olla yli 80 prosenttia tuotannon kokonaisbudjetista.

5.2 ETA-SOPIMUKSEN 61 ARTIKLAN 3 KOHDAN c ALAKOHDAN MUKAISET ERITYISET ARVIOINTIPERUSTEET

50) Eurooppalaisten audiovisuaalisten teosten tuotannon tukemisen ja niiden tuotantoon ja esittämiseen tarvittavan infrastruktuurin varmistamisen tavoitteena on eurooppalaisen kulttuuri-identiteetin muotoutuminen ja kulttuurisen monimuotoisuuden edistäminen. Näin ollen tuen tarkoitus on kulttuurin edistäminen. Tällainen tuki saattaa olla ETA-sopimuksen mukaista ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla. Elokuvien ja televisio-ohjelmien tuotantoyritykset saattavat saada myös muuntyyppistä tukea ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan nojalla (esimerkiksi aluetukea, pk-yrityksille myönnettävää tukea tai tukea tutkimus- ja kehittämistyöhön, koulutukseen tai työllistämiseen) ja tällöin tuen kasautuessa on noudatettava tuen enimmäisintensiteettejä.

51) Valvontaviranomainen tarkastaa tukea saavista audiovisuaalisista teoksista seuraavien perusteiden perusteella, soveltuvatko näiden suuntaviivojen piiriin kuuluvat, audiovisuaalisten teosten käsikirjoittamisen, projektien kehittämisen, tuotannon, levityksen ja myynninedistämisen tueksi suunnitellut tukiohjelmat ETA-markkinoille ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti: 1) Kyseinen tuki on suunnattu kulttuurituotteille. Kunkin ETA-valtion on taattava selkeiden virheiden välttämiseksi tehokkaan tarkastusjärjestelmän avulla, että tuetun tuotannon sisältö täyttää kulttuurille kyseisessä ETA-valtiossa asetetut arviointiperusteet. Tämä tapahtuu esimerkiksi siten, että valintalautakunta tai valinnasta vastaava henkilö valitsee elokuvaehdotukset, tai, jos tällaista valintamenettelyä ei ole, laaditaan luettelo kulttuurisista perusteista, joiden mukaan kukin tukea hakenut audiovisuaalinen teos tarkistetaan. 2) Tuki-intensiteetin on periaatteessa oltava rajoitettu 50 prosenttiin tuotantobudjetista, jotta voidaan edistää tavanomaisia kaupallisia aloitteita. Rajat ylittävissä tuotannoissa, joissa on tuottajia useammasta kuin yhdestä ETA-valtiosta ja joihin rahoitusta antaa useampi kuin yksi ETA-valtio, tuki-intensiteetti voi olla enintään 60 prosenttia tuotantobudjetista. Näitä rajoituksia ei sovelleta vaikeisiin audiovisuaalisiin teoksiin (28) eikä yhteistuotantoihin OECD:n kehitysapukomitean (DAC) luetteloon kuuluvien maiden kanssa (29). Elokuvat, joiden ainoa alkuperäinen versio esitetään alueeltaan, väestöltään tai kielialueeltaan rajallisen ETA-valtion virallisella kielellä, voidaan tässä yhteydessä katsoa vaikeiksi audiovisuaalisiksi teoksiksi. 3) Käsikirjoittamisen tai elokuvaprojektien kehittämisen tuelle ei periaatteessa ole enimmäismäärää. Jos tuloksena syntyneestä käsikirjoituksesta tai projektista lopulta tehdään elokuva, käsikirjoittamisen ja elokuvaprojektien kehittämisen tuen kustannukset sisällytetään tuotantobudjettiin ja otetaan huomioon laskettaessa audiovisuaalisen teoksen tuen enimmäisintensiteettiä edellä olevan 2 alakohdan mukaisesti. 4) Audiovisuaalisille teoksille, joihin voidaan myöntää tuotantotukea, voidaan myöntää myös tukea levitys- ja myynninedistämiskustannuksiin siten, että tuki-intensiteetti on sama kuin tuotantotuessa, jota on myönnetty tai olisi voitu myöntää. 5) Käsikirjoittamiseen, projektin kehittämiseen, jakeluun tai myynninedistämiseen tarkoitetun tuen lisäksi tiettyihin elokuvantekotoimintoihin ei saa myöntää muuta tukea. Tämän seurauksena tavoitteena on, ettei tukea varata yksittäisille osille tuotannon arvoketjua. Kaikki audiovisuaaliselle teokselle annettava tuki olisi myönnettävä sen kokonaisbudjettiin. Tuottajalla pitäisi olla vapaus valita ne elokuvan budjetin kustannuserät, jotka käytetään muissa ETA-valtioissa. Tämän tarkoituksena on varmistaa, että tuella on puolueeton kannustava vaikutus. Jos tuki kohdennettaisiin tiettyihin yksittäisiin kustannuseriin, tuki saattaisi muuttua ETA-sopimuksen vastaiseksi kansalliseksi etuudeksi niille aloille, jotka tarjoavat kyseisiin kustannuseriin liittyviä palveluja. 6) ETA-valtioiden on kannustettava tuottajia tallettamaan tukea saaneesta elokuvasta tällaiseen tarkoitukseen soveltuva kopio tukea antaneen elimen nimeämään elokuvaperinnön säilyttämisestä vastaavaan laitokseen ja tuettava niitä tässä. Talletettua elokuvaa voidaan käyttää tukisopimuksessa vahvistetun ajan kuluttua tiettyyn ei-kaupalliseen tarkoitukseen, josta on sovittu oikeuksien omistajien kanssa, immateriaalioikeuksien mukaisesti ja ilman, että tämä vaikuttaa oikeuksien omistajille suoritettavaan asianmukaiseen palkkioon tai haittaa elokuvan tavanomaista käyttöä. 7) Tuki myönnetään läpinäkyvällä tavalla. ETA-valtioiden on julkaistava ainakin seuraavat tiedot yhdellä verkkosivulla tai verkkosivulla, jolle haetaan tietoja useilta verkkosivuilta: hyväksytyn tukiohjelman ja sen täytäntöönpanosäädöksen koko teksti, tuensaajan nimi, tukea saavat toiminnon tai hankkeen nimi ja luonne, tuen määrä ja tuki-intensiteetti osuutena tukea saavan toiminnon tai hankkeen kokonaisbudjetista. Nämä tiedot on julkaistava verkossa myöntämispäätöksen tekemisen jälkeen ja ne on säilytettävä vähintään kymmenen vuotta ja pidettävä rajoituksetta kansalaisten saatavilla (30).

52) Elokuvateattereiden nykyaikaistamista, esimerkiksi digitointia, voidaan tukea, jos ETA-valtiot voivat perustella tällaisen tuen tarpeen, oikeasuhteisuuden ja riittävyyden. Valvontaviranomainen arvioi tämän perusteella, onko tukiohjelma ETA-sopimuksen 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukainen.

53) Kun määritellään, onko tuen enimmäisintensiteettiä noudatettu, huomioon otetaan ETA-valtioissa toteutettujen julkisten tukitoimenpiteiden kokonaismäärä tukea saaneen toiminnon tai hankkeen osalta riippumatta siitä, rahoitetaanko tuki paikallisesta, alueellisesta, kansallisesta tai EU:n lähteestä. Valtion varoja eivät kuitenkaan ole EU:n ohjelmista, esimerkiksi Media-ohjelmasta, myönnetyt varat, joiden myöntämispäätökseen ETA-valtiot eivät ole osallistuneet. Tämän vuoksi niistä annettavaa tukea ei oteta mukaan tuen enimmäismääriä laskettaessa.

6. AIHEELLISET TOIMENPITEET

54) Valvontaviranomainen ehdottaa ETA-sopimuksen 62 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuiksi aiheellisiksi toimenpiteiksi, että ETA-valtiot saattavat nykyiset elokuvien rahoittamista koskevat ohjelmansa näiden suuntaviivojen mukaisiksi kahden vuoden kuluessa siitä, kun suuntaviivat on julkaistu Euroopan unionin virallisen lehden ETA-täydennysosassa. ETA-valtioiden olisi toimitettava valvontaviranomaiselle vahvistus ehdotettujen aiheellisten toimenpiteiden hyväksymisestä yhden kuukauden kuluessa siitä, kun tämä tiedonanto on julkaistu Euroopan unionin virallisen lehden ETA-täydennysosassa. Jos valvontaviranomainen ei saa vahvistusta, se katsoo, ettei kyseinen ETA-valtio hyväksy ehdotettuja toimenpiteitä.

7. SOVELTAMINEN

55) Valvontaviranomainen soveltaa näissä suuntaviivoissa vahvistettuja periaatteita 1 päivästä huhtikuuta 2014.

56) Se soveltaa näitä suuntaviivoja kaikkiin ilmoitettuihin tukitoimenpiteisiin, joista siltä pyydetään päätöstä 1 päivän huhtikuuta 2014 jälkeen, vaikka tukitoimenpiteet olisi ilmoitettu ennen kyseistä päivämäärää.

57) Jos tuki on myönnetty ilman valvontaviranomaisen hyväksyntää ja sen vuoksi valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden sopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan vastaisesti, valvontaviranomainen tarkastelee sen yhdenmukaisuutta ETA-sopimuksen kanssa a) näiden suuntaviivojen perusteella, jos tuki on myönnetty osittain tai kokonaan sen jälkeen, kun suuntaviivat julkaistiin Euroopan unionin virallisen lehden ETA-täydennysosassa; b) kaikissa muissa tapauksissa valvontaviranomaisen vuoden 2008 suuntaviivojen perusteella.

(1) Nämä suuntaviivat vastaavat Euroopan komission tiedonantoa elokuville ja muille audiovisuaalisille teoksille myönnettävästä valtiontuesta (EUVL C 332, 15.11.2013, s. 1).

(2) EFTA-valtiot ovat Media-ohjelman täysimääräisiä jäseniä.

(3) PWC Global Entertainment and Media Outlook 2013–2017, http://www.pwc.com/gx/en/global-entertainment-media-outlook/segment-insights/filmed-entertainment.jhtml.

(4) Multi-Territory Licensing of Audiovisual Works in the European Union, loppuraportti http://www.keanet.eu/docs/mtl%20-%20full%20report%20en.pdf, lokakuu 2010, s. 21. Raportin on laatinut KEA European Affairs Euroopan komission viestintäverkkojen, sisältöjen ja teknologian pääosaston toimeksiannosta.

(5) Norja: päätökset N:o 32/02/KOL, 20. helmikuuta 2002, N:o 169/02/KOL, 18. syyskuuta 2002, N:o 186/03/KOL, 29. lokakuuta 2003, N:o 179/05/KOL, 15. heinäkuuta 2005, N:o 342/06/KOL, 14. marraskuuta 2006, N:o 430/08/KOL, 2. heinäkuuta 2008, N:o 774/08/KOL, 10. joulukuuta 2008, N:o 289/09/KOL, 1. heinäkuuta 2009, sekä päätös N:o 180/09/KOL, 31. maaliskuuta 2009; Islanti: päätökset N:o 114/99/KOL, 4. kesäkuuta 1999, N:o 380/00/KOL, 18. joulukuuta 2000, N:o 390/06/KOL, 13. joulukuuta 2006, N:o 255/09/KOL, 10. kesäkuuta 2009, ja N:o 262/12/KOL, 4. heinäkuuta 2012; Liechtenstein: päätökset N:o 192/00/KOL, 27. syyskuuta 2000, N:o 267/06/KOL, 20. syyskuuta 2006, ja N:o 395/11/KOL, 14. joulukuuta 2011.

(6) Liechtensteinin ruhtinaskunta ei kuitenkaan ole sopimuspuolena kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemista ja edistämistä koskevassa Unescon yleissopimuksessa.

(7) Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle tietyistä elokuviin ja muihin audiovisuaalisiin teoksiin liittyvistä oikeudellisista näkökohdista (EYVL C 43, 16.2.2002, s. 6).

(8) EUVL C 123, 30.4.2004, s. 1.

(9) EUVL C 134, 16.6.2007, s. 5.

(10) EUVL C 31, 7.2.2009, s. 1.

(11) Valtiontuen suuntaviivojen päivitetty versio on saatavilla valvontaviranomaisen verkkosivuilla osoitteessa: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/. Valtiontuen suuntaviivojen VII osassa vahvistetaan elokuville ja muille audiovisuaalisille teoksille myönnettävää valtiontukea koskevat alakohtaiset säännöt (EUVL L 105, 21.4.2011, s. 32, ja ETA-täydennysosa nro 23, 21.4.2011, s. 1).

(12) Erityisesti unionin tuomioistuimen asia C-39/04, Laboratoires Fournier SA v. Direction des vérifications nationales et internationales, tuomio 10.3.2005, Kok., s. I-2057.

(13) Komission asetus (EY) N:o 1998/2006, annettu 15 päivänä joulukuuta 2006, perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen (EUVL L 379, 28.12.2006, s. 52), joka on sisällytetty ETA-sopimuksen liitteeseen XV 1ea kohtana ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 29/2007 (EUVL L 209, 9.8.2007, s. 52, ja ETA-täydennysosa N:o 38, 9.8.2007, s. 34), joka tuli voimaan 28.4.2007. Tämä asetus on korvattu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 ja 108 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen 18 päivänä joulukuuta 2013 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 1407/2013 (EUVL L 352, 24.12.2013, s. 1). Asetus otetaan osaksi ETA-sopimusta.

(14) Näitä ei pidä sekoittaa perinteiseen useita välineitä hyödyntävään media franchise -toimintaan, jatko-osiin tai uusiin versioihin vanhoista teoksista.

(15) Komission asetus (EY) N:o 800/2008, annettu 6 päivänä elokuuta 2008, tiettyjen tukimuotojen toteamisesta yhteismarkkinoille soveltuviksi perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisesti (yleinen ryhmäpoikkeusasetus) (EUVL L 214, 9.8.2008, s. 3), sellaisena kuin se on muutettuna sen soveltamisen keston osalta 29 päivänä marraskuuta 2013 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 1224/2013 (EUVL L 320, 30.11.2013, s. 22), joka on sisällytetty ETA-sopimuksen liitteeseen XV 1j kohtana ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 29/2014 (ei vielä julkaistu EUVL:ssä eikä ETA-täydennysosassa), joka tuli voimaan 15.2.2014.

(16) Yleissopimuksen 4 artiklan 4 kohdan mukaan ”kulttuuritoiminnoilla, -hyödykkeillä ja -palveluilla tarkoitetaan toimintoja, hyödykkeitä ja palveluita, jotka … ovat kulttuuri-ilmaisujen ruumiillistumia tai välittäjiä mahdollisesta kaupallisesta arvostaan riippumatta. Kulttuuritoiminnot voivat olla itsetarkoituksellisia tai osaltaan vaikuttaa kulttuurihyödykkeiden ja -palveluiden tuotantoon.”

(17) Asia C-222/07, UTECA v. Administración General del Estado, tuomio 5.3.2009, 27–33 kohta.

(18) Asia C-250/06, United Pan-Europe Communications Belgium v. Belgia, tuomio 13.12.2007, 43 kohta.

(19) Asia C-6/98, ARD v. PRO Sieben Media AG, tuomio 28.10.1999, 50 kohta.

(20) Asia C-222/07, UTECA v. Administración General del Estado, 5.3.2009, 34 ja 36 kohta.

(21) 2008 Study on the Economic and Cultural Impact, notably on Co-productions, of Territorialisation Clauses of state aid Schemes for Films and Audiovisual Productions, http://ec.europa.eu/avpolicy/docs/library/studies/territ/final_rep.pdf.

(22) Asia C-222/07, UTECA v. Administración General del Estado, tuomio 5.3.2009, 25 kohta.

(23) Esimerkki: Tuottaja tekee elokuvaa, jonka budjetti on 10 miljoonaa euroa, ja hakee tukea ohjelmasta, josta voi saada enintään miljoona euroa elokuvaa kohti. On kohtuutonta sulkea elokuva tukiohjelman ulkopuolelle sen vuoksi, ettei tuottaja aio käyttää vähintään 8:aa miljoonaa euroa tuotantobudjetista alueella, joka myöntää tuen.

(24) Esimerkki: Tuottaja tekee elokuvaa, jonka budjetti on 10 miljoonaa euroa, ja hakee tukea ohjelmasta, josta voi saada enintään miljoona euroa elokuvaa kohti. Tuottajan voidaan olettaa käyttävän tuotantobudjetista ainoastaan 1,6 miljoonaa euroa alueella, joka myöntää tuen. Jos elokuvan budjetti olisi 2 miljoonaa euroa ja se saisi tuen enimmäismäärän, tuottajaan sovellettaisiin varojen käytön aluesidonnaisuutta, joka on 80 prosenttia tuotantobudjetista.

(25) EUVL C 324, 1.12.2010, s. 1.

(26) Jäsenvaltiot nimeävät elokuvaperinnön säilyttämisestä vastaavat laitokset, jotka keräävät ja säilyttävät elokuvaperintöä ja toimittavat elokuvia käytettäviksi kulttuuri- ja opetustarkoituksiin.

(27) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/71/EY, annettu 16 päivänä joulukuuta 1996, palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon (EUVL L 18, 21.1.1997, s. 1), joka on sisällytetty ETA-sopimuksen liitteeseen XVIII 30 kohtana ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 37/98 (EUVL L 310, 19.11.1998, s. 25, ja ETA-täydennysosa N:o 48, 19.11.1998, s. 260), joka tuli voimaan 1. toukokuuta 1998.

(28) Esimerkiksi lyhytelokuvat, ensimmäistä tai toista elokuvaansa työstävien ohjaajien elokuvat, dokumenttielokuvat, pienen budjetin elokuvat tai muulla tavoin kaupallisesti haastavat työt. Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti on kunkin ETA-valtion tehtävä määritellä ”vaikea elokuva” omien kansallisten muuttujiensa mukaisesti.

(29) DAC-luettelossa esitetään kaikki maat ja alueet, jotka ovat oikeutettuja viralliseen kehitysapuun. Näitä ovat kaikki matalan tulotason ja keskitulotason maat, joiden määrittelyn perustana ovat Maailmanpankin julkaisemat tiedot bruttokansantulosta (BKTL) asukasta kohden. Niihin eivät kuitenkaan voi kuulua G8-maat, EU:n jäsenvaltiot eivätkä maat, joiden EU:hun liittymispäivä on vahvistettu virallisesti. Luetteloon kuuluvat myös kaikki Yhdistyneiden kansakuntien määrittelemät vähiten kehittyneet maat (LCD). Ks: http://www.oecd.org/document/45/0,3746,en_2649_34447_2093101_1_1_1_1,00.html. On syytä huomata, että ainoastaan Norja ja Islanti ovat DAC:n jäseniä ja siten noudattavat DAC:n suuntaviivoja ja viiteasiakirjoja laatiessaan kansallista kehitysyhteistyöpolitiikkaansa.

(30) Nämä tiedot olisi päivitettävä säännöllisesti, esimerkiksi kuuden kuukauden välein, ja niiden on oltava saatavilla vapaassa muodossa.