ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

toteamaan, että Islanti on laiminlyönyt Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa, koska se ei ole ryhtynyt tarvittaviin toimenpiteisiin saattaakseen säädetyssä määräajassa osaksi sisäistä oikeusjärjestystään ETA-sopimuksen liitteessä II olevan XI luvun 4d kohdassa tarkoitetun säädöksen eli Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1007/2011, annettu 27 päivänä syyskuuta 2011, tekstiilikuitujen nimityksistä ja niitä vastaavista tekstiilituotteiden kuitukoostumuksen selosteista ja merkinnöistä sekä neuvoston direktiivin 73/44/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 96/73/EY ja 2008/121/EY kumoamisesta, sellaisena kuin se on muutettuna seuraavalla: komission delegoitu asetus (EU) N:o 286/2012. annettu 27 päivänä tammikuuta 2012, tekstiilikuitujen nimityksistä ja niitä vastaavista tekstiilituotteiden kuitukoostumuksen selosteista ja merkinnöistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1007/2011 liitteen I muuttamisesta uuden tekstiilikuitunimityksen sisällyttämiseksi siihen sekä liitteiden VIII ja IX muuttamisesta niiden mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen, ja sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sopimuksen pöytäkirjalla 1;
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 320/23

Posten Norge AS:n 14 päivänä syyskuuta 2010 EFTAn valvontaviranomaista vastaan nostama kanne

(Asia E-15/10)

2010/C 320/12

Posten Norge AS, asiamiehinään asianajaja Siri Teigum ja asianajaja Frode Elgesem asianajotoimistosta Advokatfirmaet Thommessen AS, Haakon VIIs gate 10, 0116 Oslo, NORWAY, on nostanut 14 päivänä syyskuuta 2010 EFTAn tuomioistuimessa kanteen EFTAn valvontaviranomaista vastaan.

Kantaja vaatii, että tuomioistuin:

— kumoaa riidanalaisen päätöksen,

— peruuttaa sakon tai pienentää tuntuvasti sen määrää,

— määrää EFTAn valvontaviranomaisen maksamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeusperusta ja taustatiedot sekä kanteen tueksi esitetyt oikeusseikkoja koskevat väitteet:

— Kantaja, Posten Norge AS, toimii postipalvelujen alalla Norjassa. Sen toiminta kattaa kirje-, paketti- ja rahoituspalvelut. Sen ainoa omistaja on Norjan valtio. Suurimpaan osaan (90 prosenttiin) Posten Norge AS:n palveluista kohdistuu kilpailua.

— EFTAn valvontaviranomainen totesi asiassa N:o 34250 ”Norway Post/Privpak”14 päivänä heinäkuuta 2010 tekemässään päätöksessä, että Posten Norge AS syyllistyi ETA-sopimuksen 54 artiklan yhteen ja jatkuvaan rikkomiseen 20 päivästä syyskuuta 200031 päivään maaliskuuta 2006 kuluttajan ja yrityksen välisten noutopakettilähetysten palvelujen markkinoilla Norjassa, sillä se noudatti Post-in-Shop-verkostonsa kehittämisessä ja ylläpidossa yksinoikeusstrategiaa, johon liittyi etuuskohtelu. Tämän johdosta sen maksettavaksi määrättiin 12,89 miljoonan EUR sakko.

— Kantaja vaatii, että päätös on kumottava seuraavista syistä: — EFTAn valvontaviranomainen erehtyi ETA-sopimuksen 54 artiklan tulkinnassa ja soveltamisessa katsoessaan, että mikä tahansa haitta kilpailijan kilpailukyvylle on riittävä osoitus väärinkäytöstä. — EFTAn valvontaviranomainen ei ole todistanut, että Posten Norge AS olisi rikkonut tässä asiassa kilpailusääntöjä. Se ei muun muassa ole osoittanut, että yksinoikeusstrategia haittasi uusien, markkinoille tulevien yritysten kilpailua, rajoitti niiden pääsyä johtaviin elintarvikekauppa-, kioski- ja huolto-asemaketjuihin sellaisella tavalla, jota voitaisiin pitää aseman väärinkäyttönä, taikka johti varsinaisiin kilpailua haittaaviin vaikutuksiin. — Posten Norge AS:n toiminta oli kaiken kaikkiaan objektiivisesti tarkastellen perusteltua.
—

Valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen 37 artikla kuuluu seuraavasti: ”Jos EFTAn valvontaviranomainen on tämän sopimuksen tai ETA-sopimuksen määräysten vastaisesti laiminlyönyt jonkin toimen, EFTA-valtio voi saattaa asian EFTAn tuomioistuimen käsiteltäväksi laiminlyönnin toteamiseksi. Kanne otetaan käsiteltäväksi vain, jos EFTAn valvontaviranomaista on ensin kehotettu suorittamaan toimi. Jollei EFTAn valvontaviranomainen ole määritellyt kantaansa kahden kuukauden kuluessa mainitusta kehotuksesta, kanne voidaan panna vireille uuden kahden kuukauden määräajan kuluessa. Luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö saa edellisissä kohdissa määrätyin edellytyksin kannella EFTAn tuomioistuimeen siitä, että EFTAn valvontaviranomainen on jättänyt tekemättä jonkin kyseiselle henkilölle osoitettavan päätöksen”.
Virallinen lehti nro C 331 , 29/10/1998 s. 0024 - 0024



Verwaltungsbeschwerdeinstanz des Fürstentums Liechtenstein (Liechtensteinin ruhtinaskunnan hallinto-oikeus) 12 päivänä toukokuuta 1998 tekemällään päätöksellä esittämä pyyntö saada EFTAn tuomioistuimelta neuvoa-antava lausunto asiassa Tradeparts AG (Asia E-3/98) (98/C 331/09) Liechtensteinilainen Verwaltungsbeschwerdeinstanz des Fürstentums Liechtenstein (Liechtensteinin ruhtinaskunnan hallinto-oikeus) päätti 12 päivänä toukokuuta 1998 tekemällään päätöksellä esittää EFTAn tuomioistuimelle pyynnön, joka saapui tuomioistuimen kansliaan 18 päivänä toukokuuta 1998, saada asiassa Tradeparts AG neuvoa-antava lausunto seuraavista kysymyksistä: 1. Onko Liechtensteinin kansallisen yrityslainsäädännön säännös, jonka mukaan liechtensteiniläisen oikeushenkilön toimitusjohtajan asuinpaikan on oltava Liechtensteinin ruhtinaskunta, ETA:n ja erityisesti Euroopan talousalueesta 2 päivänä toukokuuta 1992 tehdyn sopimuksen 31 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen mukainen? 2. Jos vastauksena ensimmäiseen kysymykseen on, että liechtensteiniläisen yhtiön toimitusjohtajan asuinpaikkaa koskeva vaatimus Liechtensteinin yrityslainsäädännössä ei ole ETA-sopimuksen mukainen, voidaanko asuinpaikkaa koskevaa vaatimusta tästä huolimatta pitää oikeutettuna pöytäkirjaan 15 sisältyvien, erityisesti Liechtensteiniä koskevien ETA-sopimuksen 112 artiklan mukaisten suojatoimenpiteiden ja ETA-neuvoston asuinpaikan vapaata valintaa koskevan julistuksen perusteella sillä seurauksella, että yrityslainsäädännön säännökset (17 artikla, vrt. 6 artiklan 1 a kohta) ovat ETA-sopimuksen mukaisia? 3. Voidaanko yrityslainsäädännön asuinpaikkavaatimusta koskevia säännöksiä pitää oikeutettuina yleisen järjestyksen, turvallisuuden tai kansanterveyden perusteella joko Liechtensteinin erityistilanteen sijaan tai sen ohella tai ETA-sopimuksen 33 artiklan erityissäännöksen
1.

toteaa, että Islanti on laiminlyönyt ETA-sopimuksen liitteessä I olevan I luvun 7.1 osan 9b ja 9c kohdassa tarkoitettujen säädösten mukaiset velvoitteensa ja erityisesti a) muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden terveyssäännöistä sekä asetuksen (EY) N:o 1774/2002 kumoamisesta 21 päivänä lokakuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1069/2009, sellaisena kuin se on muutettuna ja mukautettuna ETA-sopimukseen mainitun sopimuksen liitteessä I tarkoitetuilla erityisillä ja alakohtaisilla mukautuksilla, 4 artiklan 3 kohdan mukaisen velvoitteen virallisen valvonnan järjestelmän ylläpitämisestä sen todentamiseksi, että asianomaiset toimijat täyttävät eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämistä koskevat mainitun asetuksen vaatimukset; b) asetuksen (EY) N:o 1069/2009 4 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaisen velvoitteen alueellaan käytössä olevasta asianmukaisesta järjestelmästä sen varmistamiseksi, että eläimistä saatavat sivutuotteet hävitetään mainitun asetuksen mukaisesti; ja c) muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden ja niistä johdettujen tuotteiden terveyssäännöistä sekä neuvoston direktiivin 97/78/EY täytäntöönpanosta tiettyjen näytteiden ja tuotteiden osalta, jotka vapautetaan kyseisen direktiivin mukaisista eläinlääkärintarkastuksista rajatarkastusasemilla 25 päivänä helmikuuta 2011 annetun komission asetuksen (EU) N:o 142/2011, sellaisena kuin se on muutettuna ja mukautettuna ETA-sopimukseen mainitun sopimuksen liitteessä I tarkoitetuilla erityisillä ja alakohtaisilla mukautuksilla, 32 artiklan 1 kohdan mukaisen velvoitteen toteuttaa tarvittavat toimenpiteet sen valvomiseksi, että asianomaiset toimijat täyttävät eläimistä saatavien sivutuotteiden hävittämistä koskevat velvoitteensa, koska Islanti ei ole estänyt — kuolleiden eläinten, luokkaan 3 kuuluvan teurastamojätteen ja kotiteurasjätteen suoraa hävittämistä hyväksytyillä kaatopaikoilla Islannissa ilman edeltävää käsittelyä; — kuolleiden eläinten ja kotiteurasjätteen (mukaan lukien luokkaan 1 kuuluva erikseen määritelty riskiaines) hautaamista paikan päällä, kun asetuksen (EY) N:o 1069/2009 19 tai 20 artiklassa säädetyt edellytykset eivät täyty, jotka molemmat ovat asetuksen (EY) N:o 1069/2009 12, 13 ja 14 artiklan vastaisia.
TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 25 päivänä maaliskuuta 2021,

asiassa E-3/20

Norjan hallitus, jota edustaa terveysministeriö (Helse- og omsorgsdepartementet), vastaan Anniken Jenny Lindberg

(Henkilöiden vapaa liikkuvuus – Direktiivi 2005/36/EY – Ammattipätevyyden tunnustaminen – Oikeus harjoittaa hammaslääkärin ammattia – Automaattinen tunnustaminen)

(2021/C 303/07)

Asiassa E-3/20, Norjan hallitus, jota edustaa terveysministeriö (Helse- og omsorgsdepartementet), vastaan Anniken Jenny Lindberg, Norjan korkein oikeus (Norges Høyesterett) on esittänyt valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden välisen sopimuksen 34 artiklan nojalla tuomioistuimelle PYYNNÖN, joka koskee ammattipätevyyden tunnustamisesta 7 päivänä syyskuuta 2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/36/EY, sellaisena kuin se on mukautettuna Euroopan talousalueesta tehtyyn sopimukseen, ja erityisesti sen 21 artiklan, tulkintaa. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Páll Hreinsson, presidentti, ja tuomarit Per Christiansen (esittelevä tuomari) ja Bernd Hammermann, on antanut 25 päivänä maaliskuuta 2021 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

1. Jotta hakijalla olisi oikeus ammattipätevyyden tunnustamisesta 7 päivänä syyskuuta 2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/36/EY 21 artiklan 1 kohdassa säädettyyn automaattiseen tunnustamiseen, hänellä on oltava kaikki direktiivin liitteessä V lueteltuihin muodollista pätevyyttä osoittaviin asiakirjoihin liitettävät todistukset kyseistä ammattia koskevien kotivaltion vaatimusten mukaisesti.

2. ETA-sopimuksen 28 ja 31 artiklaa on tulkittava siten, että niissä edellytetään, että vastaanottava valtio arvioi yksilöllisesti hakijan ammattipätevyyden osoittaman tietämyksen ja koulutuksen myös silloin, kun hakija hakee oikeutta harjoittaa sellaista ammattia, joka kuuluu ammatteihin, joiden osalta koulutusta koskevat vähimmäisvaatimukset on sovitettu yhteen, mutta joka ei täytä direktiivin 2005/36/EY 10 tai 21 artiklassa säädettyjä edellytyksiä.

3. Vastaanottavan valtion on tekemässään hakijan tietojen ja taitojen yksilöllisessä arvioinnissa vertailtava hakijan kaikkia tutkintotodistuksia, todistuksia ja muita muodollista pätevyyttä osoittavia asiakirjoja ja hakijan kokemusta niihin vaatimuksiin, jotka se on itse asettanut kyseisen ammatin harjoittamiselle. Jos hakijan tutkintotodistuksen osoittamat tiedot ja pätevyys ja hakijan asiaankuuluva työkokemus eivät vastaa tai vastaavat vain osittain vastaanottavan valtion vaatimuksia, kyseisen valtion on täsmennettävä, mitä koulutusta hakijalta puuttuu, jotta hakija voi suorittaa koulutuksen tai täydentää koulutustaan.
1.

Se, kuuluuko tuote ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6 päivänä marraskuuta 2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/83/EY 1 artiklan 2 alakohdassa olevan lääkkeen määritelmän piiriin, on määritettävä tapauskohtaisesti ottaen huomioon kyseisessä säännöksessä esitetyt tekijät, kuten tuotteen tarkoitus tai tuotteen farmakologiset, immunologiset tai metaboliset ominaisuudet. Pääasiassa kyseessä olevan kaltainen tuote, joka on tarkoitettu annettavaksi suonensisäisesti ja jonka on esitetty olevan lääkärin reseptin mukainen ja lievittävän ihmisten sairauksien oireita, on 1 artiklan 2 alakohdassa tarkoitettu lääke.
TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 16 päivänä heinäkuuta 2020,

asiassa E-8/19

Scanteam AS vastaan Norjan hallitus, jota edustaa ulkoministeriö

(Julkiset hankinnat – Direktiivi 2014/24/EU – ”Hankintaviranomaisen” määritelmä – EFTA-valtion ulkomaanedustusto – ETA:n oikeuden soveltaminen – ETA-sopimuksen 126 artikla – ETA-sopimuksen maantieteellinen soveltamisala)

(2020/C 374/09)

Asiassa E-8/19, Scanteam AS vastaan Norjan hallitus, jota edustaa ulkoministeriö, julkisia hankintoja käsittelevä valituslautakunta (Klagenemnda for offentlige anskaffelser) on esittänyt valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden välisen sopimuksen 34 artiklan nojalla tuomioistuimelle PYYNNÖN, joka koskee julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26 päivänä helmikuuta 2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU tulkintaa, sellaisena kuin direktiivi on mukautettuna Euroopan talousalueesta tehtyyn sopimukseen. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Páll Hreinsson, presidentti (esittelevä tuomari), ja tuomarit Per Christiansen ja Bernd Hammermann, on antanut 16 päivänä heinäkuuta 2020 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

Julkisista hankinnoista 26 päivänä helmikuuta 2014 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2014/24/EU sovelletaan hankintamenettelyyn, jonka EFTA-valtion ulkomaanedustusto käynnistää jossakin kolmannessa maassa, mikäli hankinta liittyy riittävän läheisesti Euroopan talousalueeseen.
TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 14 päivänä toukokuuta 2019,

asiassa E-4/18,

EFTAn valvontaviranomainen vastaan Islanti

(EFTA-valtion velvoitteiden laiminlyönti – täytäntöönpanon laiminlyönti – asetus (EU) N:o 524/2013)

(2019/C 315/06)

Asiassa E-4/18, EFTAn valvontaviranomainen vastaan Islanti, on esitetty HAKEMUS, jossa pyydetään tuomioistuinta toteamaan, että Islanti ei ole ryhtynyt tarvittaviin toimenpiteisiin saattaakseen Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen liitteessä XIX olevissa 7d, 7f ja 7j kohdassa tarkoitetun säädöksen (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 524/2013, annettu 21 päivänä toukokuuta 2013, kuluttajariitojen verkkovälitteisestä riidanratkaisusta sekä asetuksen (EY) N:o 2006/2004 ja direktiivin 2009/22/EY muuttamisesta (verkkovälitteistä kuluttajariitojen ratkaisua koskeva asetus)), sellaisena kuin se on mukautettuna sopimuksen pöytäkirjalla 1, osaksi sisäistä oikeusjärjestystään sopimuksen 7 artiklassa tarkoitetulla tavalla. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Páll Hreinsson, presidentti, sekä tuomarit Per Christiansen (esittelevä tuomari) ja Bernd Hammermann, antoi 14 päivänä toukokuuta 2019 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

Tuomioistuin

1. toteaa, että Islanti on laiminlyönyt Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa, koska se ei ole saattanut säädetyssä määräajassa kyseisen sopimuksen liitteessä XIX olevissa 7d, 7f ja 7j kohdassa tarkoitettua säädöstä (Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 524/2013, annettu 21 päivänä toukokuuta 2013, kuluttajariitojen verkkovälitteisestä riidanratkaisusta sekä asetuksen (EY) N:o 2006/2004 ja direktiivin 2009/22/EY muuttamisesta (verkkovälitteistä kuluttajariitojen ratkaisua koskeva asetus)), sellaisena kuin se on mukautettuna sopimuksen pöytäkirjalla 1, osaksi sisäistä oikeusjärjestystään;
TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 30 päivänä toukokuuta 2018,

asiassa E-9/17

Edmund Falkenhahn AG vastaan Rahoitustarkastusviranomainen (Finanzmarktaufsicht)

(Direktiivi 2009/110/EY – Sähköisen rahan liikkeeseenlaskijat – Nimellisarvon mukainen lunastaminen – Suojaamista koskevat vaatimukset)

(2018/C 335/12)

Asiassa E-9/17, Edmund Falkenhahn AG vastaan rahoitustarkastusviranomainen (Finanzmarktaufsicht), Liechtensteinin rahoitustarkastusviranomaisen valituslautakunta (Beschwerdekommission der Finanzmarktaufsicht) on esittänyt valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden välisen sopimuksen 34 artiklan nojalla tuomioistuimelle PYYNNÖN, joka koskee sähköisen rahan liikkeeseenlaskijalaitosten liiketoiminnan aloittamisesta, harjoittamisesta ja toiminnan vakauden valvonnasta, direktiivien 2005/60/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta sekä direktiivin 2000/46/EY kumoamisesta 16 päivänä syyskuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/110/EY tulkintaa. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Páll Hreinsson, presidentti, sekä tuomarit Per Christiansen (esittelevä tuomari) ja Martin Ospelt (ad hoc-tuomari), on antanut 30 päivänä toukokuuta 2018 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

1. Se, että sähköisen rahan arvo poikkeaa nimellisarvosta vastaanotettaessa varoja minä tahansa ajankohtana, mukaan lukien liikkeeseenlaskun ja lunastamisen välisenä aikana, on ristiriidassa sähköisen rahan liikkeeseenlaskijalaitosten liiketoiminnan aloittamisesta, harjoittamisesta ja toiminnan vakauden valvonnasta, direktiivien 2005/60/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta sekä direktiivin 2000/46/EY kumoamisesta 16 päivänä syyskuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/110/EY 11 artiklan 1 ja 2 kohdan kanssa.
3.

Yksittäisiin sponsorointisopimuksiin sovellettu ennakkovalvonta- ja hyväksymisjärjestelmä ja hakemuksen konkreettinen hylkääminen kyseisen järjestelmän puitteissa ovat lainmukaisia edellyttäen, että järjestelmällä ja hakemuksen hylkäämisellä on oikeutettu tavoite, jota voidaan perustella yleisen edun mukaisella pakottavalla syyllä, että järjestelmä ja hakemuksen hylkääminen ovat asianmukaisia kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi ja että ne eivät ylitä sitä, mikä on tarpeen sen saavuttamiseksi. Tässä arvioinnissa järjestelmää ja hakemuksen konkreettista hylkäämistä ei voida tarkastella erikseen, vaan niitä on tarkasteltava ottaen huomioon urheilijoiden tai urheilijan yleiset mahdollisuudet osallistua yksittäiseen markkinointitoimintaan.
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 198/6

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 1 päivänä maaliskuuta 2017,

asiassa E-10/16

EFTAn valvontaviranomainen vastaan Islanti

(EFTA-valtion velvollisuuksien laiminlyönti – täytäntöönpanon laiminlyönti – direktiivi 2014/68/EU painelaitteiden asettamista saataville markkinoilla koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistamisesta)

(2017/C 198/06)

Asiassa E-10/16, EFTAn valvontaviranomainen vastaan Islanti, on esitetty HAKEMUS, jossa pyydetään tuomioistuinta toteamaan, että Islanti on laiminlyönyt Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’ETA-sopimus’, liitteessä II olevan VIII luvun 6a ja 6e kohdassa tarkoitetun säädöksen (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/68/EU, annettu 15 päivänä toukokuuta 2014, painelaitteiden asettamista saataville markkinoilla koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistamisesta), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sen pöytäkirjalla 1, sekä ETA-sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa, koska se ei ole määräajassa hyväksynyt tarvittavia toimenpiteitä säädöksen 13 artiklan panemiseksi täytäntöön eikä ilmoittanut kyseisistä toimenpiteistä EFTAn valvontaviranomaiselle. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti, sekä tuomarit Per Christiansen (esittelevä tuomari) ja Páll Hreinsson, on antanut 1 päivänä maaliskuuta 2017 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

Tuomioistuin

1. toteaa, että Islanti on laiminlyönyt Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen liitteessä II olevan VIII luvun 6a ja 6e kohdassa tarkoitetun säädöksen (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/68/EU, annettu 15 päivänä toukokuuta 2014, painelaitteiden asettamista saataville markkinoilla koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistamisesta), sellaisena kuin se on mukautettuna ETA-sopimukseen sen pöytäkirjalla 1, sekä ETA-sopimuksen 7 artiklan mukaiset velvoitteensa jättäessään hyväksymättä säädöksen 13 artiklan täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet määräajassa;
FI Euroopan unionin virallinen lehti C 16/4

TUOMIOISTUIMEN TUOMIO,

annettu 13 päivänä syyskuuta 2017,

asiassa E-15/16

Yara International ASA vastaan Norjan hallitus

(Sijoittautumisvapaus – ETA-sopimuksen 31 ja 34 artikla – Tarpeellisuus – Konserniavustuksia koskeva kansallinen lainsäädäntö – Verotusvallan tasapainoinen jako – Lopullista tappiota koskeva poikkeus – Veronkierron riski – Kokonaan keinotekoinen järjestely – Oikeuksien väärinkäytön kielto)

(2018/C 16/04)

Asiassa E-15/16, Yara International ASA vastaan Norjan hallitus, Borgartingin laamannioikeus (Borgarting lagmannsrett) on esittänyt valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamisesta tehdyn EFTA-valtioiden sopimuksen 34 artiklan mukaisesti tuomioistuimelle PYYNNÖN, joka koskee Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 31 artiklan tulkintaa konserniavustuksia koskevien kansallisten sääntöjen yhteydessä. EFTAn tuomioistuin, toimien kokoonpanossa Carl Baudenbacher, presidentti ja esittelevä tuomari, ja tuomarit Per Christiansen ja Ása Ólafsdóttir (ad hoc) on antanut 13 päivänä syyskuuta 2017 tuomion, jonka tuomiolauselma on seuraava:

ETA-sopimuksen 31 ja 34 artikla eivät ole esteenä sille, että konserniavustuksiin sovelletaan kansallisia sääntöjä, kuten Norjan verolain sääntöjä, joiden mukaisesti konserniavustus pienentää avustuksen antajan verotettavaa tuloa ja se sisällytetään saajan verotettavaan tuloon riippumatta siitä, onko saajan toiminta verotuksen kannalta tappiollista vai voitollista, ja joissa edellytetään sekä avustuksen antajan että saajan olevan verovelvollisia kyseisessä ETA-valtiossa. ETA:n lainsäädännössä edellytetään, että kansallisilla säännöillä on oltava oikeutettu tavoite, kuten tarve turvata verotusvallan tasapuolinen jakautuminen ETA-valtioiden välillä tai veronkiertoon johtavien puhtaasti keinotekoisten järjestelyjen estäminen. Kansallisen lain vaatimukset kuitenkin ylittävät sen, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, kun ulkomaisen tytäryhtiön tappio on lopullinen.